prop · GD03110 · 1989-12-31 00:00:00 — I takt med en internationalisering av den svenska ekonomin kanprisbildningen pä svenska företag i viss utsträckning komma att influeras avutländska aktören Även utländska köpare kommer emellertid till viss del attbeakta den latenta skatteskulden i det uppköpta företaget. Detta talar för attpriset även för dessa kommer att ligga under 100. Det resonemang som förts har fokuserats påeffekterna vid uppköpstillfället. Ser man i stället till effekterna över helalivslängden för de alternativa placeringarna beror lönsamhetsskillnaden på denårliga extra höjningen av finansieringskostnader som uppkommer vid expansion iutlandet. Denna lönsamhetsskillnad är mindre än den skillnad som kan finnas ilikviditetseffekt vid uppköpet. Skillnaden i lönsamhet reduceras vidare omvins- terna idet utländska företaget tas hem i form av skattefri utdelning. Vins- Prop.1989/90:110 terna kommer i så fall att öka det svenska moderföretagetsK-survunderlag och minska de svenska skattebetalningarna. Denna möjlighetmotiverar i sig att det svenska och utländska företaget prissätts olika. Enytterligare aspekt är att en av survens funktioner är att mildra dubbelbeskattningenav avkastningen på eget kapital och att det argumentet för att inkluderaaktierna i inte kan göras gällande om vinsterna kan tas hem iform av skattefri utdelning. Det är förenat med stora svårigheter att kvantitativtsammanväga de faktorer som refererats ovan. Enligt min mening bör dockmerparten av de utländska aktierna räknas in i underlaget. Jag har stannat föratt är en lämplig nivå. Inkluderandet av utländska aktier i underlaget utgör ettmotiv för företagen att förvärva svenska företag via ett utländsktdotterföretag. Har ett svenskt företag aktier i ett utländskt dotterföretag somi sin tur äger aktier i ett svenskt företag bör därför särskilda regler gällaför beräkning av kapitalunderlaget om de svenska företagen ingår i sammakoncern e.d. Verksamhet i flera länder kan ske i olika formen Ettsvenskt aktiebolag kan driva verksamhet utomlands antingen direkt eller genomett i det landet bildat dotterbolag. Verksamhet i filialform används i mångafall när det är fråga om ett tidsbegränsat engagemang. Internationelldubbelbeskattning lindras eller undviks antingen tned tillämpning avavräkningsmetoden eller undantagandemetoden. Den senare innebär att filialensresultat inte skall påverka beskattningen i . Från systematisk.synpunktborde i sådant fall verksamheten i filialen egentligen inte påverka ikapitalunderlaget. Av tillämpningsskäl anser jag emellertid att den utländskaverksamheten - både tillgångar och skulder - skall påverka kapitalunderlagetoavsett vilken metod som används för att undvika internationelldubbelbeskattning. Det kan förekomma att kapitalunderlaget i ett företag ärnegativt. Ett negativt underlag bör nonualt inte föranleda någon skattemässigåtgärd. För koncernföretag är emellertid förhållandena annorlunda. Ett negativtkapitalunderlag kan uppkomma genom att aktier som undantas från underlaget harlånefinansierats. Detta lån kan användas för att finansiera en nyemission i ettannat bolag som därigenom får ett ökat kapitalunderlag. Skulle det negativaunderlaget inte beaktas skulle det vara möjligt att öka underlaget i det andrabolaget trots att det inte är fråga om beskattat eget kapital och trots attbolagssektorns totalkapital inte ökat. Reglerna bör därför utformas så attmöjligheten till survavsättning inte påverkas av om verksamheten drivs i ettföretag eller uppdelas på flera. För att undvika att företag i en koncern sammantagetfår för stora avsättningsmöjligheter bör även negativa underlag beaktas. URF:s förslag innebär att negativa underlag beskattas omföretagen sammantaget gjort för stor avsättning. Överstiger koncernens totalaavdrag av koncernens sammantagna underlag skall företag med negativtunderlag påföras en skattepliktig intäkt med ett belopp som betingas av avvikelsen.Bl.a. skatteförvaltningen är kritisk mot denna lösning. I praktiken skulle enkontroll på den här punkten fordra en fullständig överblick över hela koncer- Storaadminstrativa svårigheter kan också förutses. Det är därför ange- Prop. 1989/90:110läget att försöka göra hanteringen enklare. En förenkling uppnås om prövningen av taxeringen i ettföretag i normala fall är oberoende av vilka yrkanden som andra koncernföretag framställt. Utgångspunkten kan i stället vara att ett företag med ett negativt kapitalun derlag alltid skall ta upp en intäkt beräknad på det negativa underlaget. URF:s förslag innebar att intäkten skulle motsvara av det negativa un derlaget. I lagrådsremissen föreslogs i princip samma lösning. Effekten av förslaget är att företaget i princip får en "omvänd" K-surv eftersomintäkten återförs följande är som ett avdrag. För företaget kommer kostnaden att ut göras av räntan på skattebetalningen. Skattebetalningen medför dock en lik viditetsminskning. Beskattning bör kunna undvikas om ett företag med posi tivt kapitalunderlag överför detta till företaget med negativt kapitalunder lag. En sådan överföring av kapitalunderlag bör ge en motsvarande minsk- ning av det givande företagets kapitalunderlag. När det gäller innehav som motsvarar avröstetalet - vilket ger möjlighet till resultatutjämning genom koncernbidrag -bör en sådan överföring av kapitalunderlag fungera tillfredsställande. Vidmindre innehav kan aktieägaren inte fritt besluta att överföra positivtunderlag till ett annat företag i koncernen även om innehavet ger aktieägarenett bestämmande inflytande i företaget. 1 sådana fall kan förslaget ilagrådsremissen medföra oönskade likviditetseffekten Detta undviks om ettföretag med negadvt underlag i stället skall ta upp en intäkt motsvaranderäntan på den skattebetalning som skulle ha gjorts enligtlagrådsremissförslaget. En sådan intäkt bör inte vara avdragsgill följande ånIntäkten bör motsvara av det negativa underlaget multiplicerat avstatslåneräntan vid beskattningsårets utgång. I vissa situationer kan en koncern totalt sett komma attredovisa ett negativt underlag. Eftersom skälet till att negativa underlagskall beskattas är att förhindra att koncernen som helhet kan göra störreavsättning jämfört med ett enskilt företag finns det inte anledning attbeskatta negativa underlag i vidare mån än de motsvaras av positiva underlaginom koncernen. Beskattning kan undvikas om man behandlar ett beloppmotsvarande det negativa underlaget beräknat för koncernen som helhet som ettpositivt underlag. Detta positiva underlag ger aldrig möjlighet tillsurvavsättning utan kommer endast att förhindra beskattning av negativaunderlag. Mitt förslag att förvaltningsföretag inte skall ha rätttill avdrag för survavsättning innebär att det företag som väljer att placerasin aktieportfölj - som vid direktinnehav skulle ha fått räknats in iunderlaget - i ett förvaltningsföretag får ett minskat kapitalunderlag ominnehavet av aktier i förvaltningsföretaget motsvarar eller mer avröstetalet. Förvaltningsföretaget är inte skattskyldigt för utdelning på dessaaktier i den mån vidareutdelning sker. Däremot kommer utdelning frånförvaltningsföretaget att beskattas i moderföretaget om förvaltningsföretaget imer än ringa omfattning äger sådana aktier på vilka utdelning skulle ha varitskattepliktig om moderföretaget direkt hade ägt aktierna. I sådant fallinnebär förslaget således att trots att utdelningen är skattepliktig fåraktierna inte räknas med i kapitalunderlaget. Vad jag nu beskrivit kan man komma till rätta med genomatt beräkna Prop. 1989/90:110 ett kapitalunderlag i förvaltningsföretag. Ärdetta underlag positivt bör det kunna utnyttjas av andra företag genom att detöverförs till ett annat företag för att täcka ett negativt kapitalunderlag. Ettnegativt underlag bör beskattas enligt vanliga 1 annat fall skulle enkoncerns totala survunderlag kunna öka om ett förvaltningsföretaglånefinansierar förvärv av nyemitterade aktier i andra koncernföretag För investmentföretagen är situationen något annorlunda.De regler jag kommer att föreslå (avsnitt 8.8.1) innebär en principiellskattefrihet för investmentföretag. Det finns därför inte skäl att medge atttillgångar och skulder i ett investmentföretag får beaktas vid beräkning avkoncernens totala avsättningsmöjligheten Även ett investmentföretag kan påsamma sätt som förvaltningsföretag ta upp lån som används för att finansieranyemission i ett dotterföretag. Den extra skattekredit som dotterföretaget fårgenom den ökade n-iöjligheten till survavsättning motverkas emellertid av attinvest-mentföretagets kostnader för upplåningen minskar möjligheten till utdelning.Det innebär i sin tur en framtida förlust av konsumtionsmöjlighet föraktieägarna. I likhet med URF anser jag att underlaget för denlönebaserade reserven (L-surv) bör bestämmas på samma sätt som för dagensresultatutjämningsfond, dvs. på vad som under beskattningsåret erlagts i löntill arbetstagarna. Det förhållandet att avsättning kan beräknas pä tvåalternativa underlag innebär att särskilda regler måste finnas för koncernersä att alla företag hänvisas till att tillämpa samma reserveringsform. Reglerna om avsättning till skatteutjämningsreserven in i en särskild lag. 8.3 Värdering av lager 8.3.1 Värdering av lager i allmänhet Mitt förslag: får värderas antingen enligt lägstavärdets princip, som denna definieras i 14 S bokföringslagen (1976:125), BFL,eller till av det totala anskaffningsvärdet. skall ävenfortsättningsvis värderas enligt FIFU-metoden. URF:s förslag: Överensstämmer med mitt men med enmöjlighet att värdera lagtet till av det totala anskaffningsvärdet. Remissinstanserna: Remissinstanserna är positiva till attlagervärderingsreglerna knyts till reglerna i BFL. Från olikanäringslivsorganisationer förs fram önskemål om mer förmanligavärderingsregler. Skälen för mift förslag: Med lager förstås iskattesammanhang tillgångar som är avsedda för ontsättning eller förbrukning(punkt 2 av anvisningarna 34 1989/90. Nr 110 Del 1 till 41 SKL). Huvudregeln är att den i räkenskaperna gjorda värderingen Prop.1989/90:110 accepteras vid beskattningen. En värdering under den i KL angivnanivån godtas dock inte. beskattas enligt bokföringsmässiga grunder. Vinst påvarorna tas fram till beskattning först när varorna säljs- eller förbrukas.Vinsten utgörs av skillnaden mellan vad som erhålls vid försäljningen ochlagervärdet av de sålda varorna. Har lagret skrivits nedåterförs nedskrivningen till beskattning och vinsten ökar i motsvarande mån. gäller att nedskrivning får ske med högst50 % av det lägsta av anskaffnings- och återanskaffningsvärdet. Har avdrag gjortsför avsättningtill resultatutjämningsfond begränsas nedskrivningen till högst35 % av samn-ia värde. Det finns dessutom vissa alternativa lagervärderingsregler-supplementärregel1 och 11 och en regel för prisfallsrisk-och särskilda regler för värdering avfastigheten värdepapper m,m. 1 och med att ett första steg mot en nyföretagsbeskattning togs begränsades rätten till lagernedskrivningför bl.a, aktiebolag (prop. 1989/90:50, SKU 10, SFS 1989:1021). Ändringeninnebär att nedskrivning får ske med högst 40 "/o av det lägsta tillåtnaväldet. Motsvarande begränsning gjordes beträffande övrigalagerväideringsregler med undantag för supplementärregel 11. Det belopp med vilket lagret skrivits ned skall iräkenskaperna i princip redovisas öppet son-i en lagerreserv. Före nedskrivningfår ett schablonmässigt avdrag för inkurans göras . Störreinkuransavdrag kan tillåtas om det finns skiil till det. Som jag tidigare nämnt föreslås att den generella rättentill nedskrivning slopas. När detta genomförs måste ställning tas till hurvärderingsreglerna skall utformas mer i detalj. URF:s förslag innebär att BFL:sregler för värdering av lager skall ligga till grund även vid beskattningen.Värderingen av lager och andra omsättningstillgångar regleras i 14 S BFL.Reglerna innebär att lagret skall värderas till det lägsta avanskaffningsvärdet och verkligt värde - lägsta värdets princip. Som verkligtvärde anses nettoförsäljningsvärdet. Om anledning finns får verkliga värdetbestämmas som återanskaffningsvärdet efter avdrag för inkurans. Vidare gälleratt en värdering över anskaffningsvärdet får ske i speciella fall. I BFL finnsdärutöver inga bestämmelser om värderingen av lager. Värderingsreglerna i BFL är alltså förhållandevis kortaoch enkla. Reglerna i KL är betydligt mer komplicerade. Till att börja med kompletteras huvudregeln om 50 %nedskrivning av tvä supplementärreglen Den ena - supplementärregel I - syftartill att ge företagen en möjlighet att vid en lagerminskning behålla en uppbyggdlagerreserv. Tekniskt sker detta genom att värderingen av lagret får grundas pågenomsnittsvärdet för lagret . I och med att rätten tillgenerell nedskrivning slopas finns det inte skäl att behålla denna regel. Den andra supplementärregeln - supplementärregel II - innebär att s.k. rå- ochstapelvaior får tas av det lägsta marknadspriset för varornaunder de närmast föregående nio beskattningsåren. Det innebär att varor somanskaffats för t.ex. 200 och som vid bokslutet har ett högre återanskaffningsvärdefår tas upp till 70 om det lägsta marknadspriset för den ak- tuella typen av varor varit Prop. 1989/90:110 100. Supplementärregel 11 omfattar varor som erfarenhetsmässigtsvänger kraftigt i pris. Regeln har samma syfte som den generella bestämmelsenom nedskrivning för prisfallsrisk som innebär att "det lägre värde pälagret godtas som den skattskyldige med hänsyn till föreliggande risk förprisfall visar vara påkallat". Av detta följer att bedömningen om det ärmotiverat att behålla supplementärregel 11 och den generella bestämmelsen omnedskrivning för prisfallsrisk bör göras i ett sammanhang. Den generella bestämmelsen om nedskrivning förprisfallsrisk tillämpas sällan. Skälet är att eventuella prisfallsrisker i deallra flesta fall täcks av en nedskrivning enligt huvudregeln. Tasmöjligheten till nedskrivning enligt huvudregeln bort - sombestämmelsen om nedskrivning för prisfallsrisk behålls - förändras situationen.Man kan räkna med att det ofta skulle göras gällande ätten risk för framtidaprisfall föreliggersom motiverar att lagret värderas till lägre belopp än somsvarar mot det lägsta av anskaffnings- och återanskaffningsvärdena. Det liggeri sakens natur att det skulle vara mycket svårt för skattemyndigheterna attbedöma förekomsten och omfattningen av en sädan eventuell prisfallsrisk. Redan hanteringsmässiga skäl talar därför för attbestämmelsen om prisfallsrisk inte behälls i det nya systemet. Ett meravgörande skäl för att slopa bestämmelsen är att någon motsvarighet inteförekommer i BFL. Något krav på att i vissa fall värdera lager under lägstavärdet finns inte dän Utgångspunkten bör vara att man i ett basbreddat systemmed låg skattesats inte skall ge möjlighet till en mer försiktig värdering änsom föreskrivs i BFL. Slutsatsen är att bestämmelsen om nedskrivning förprisfallsrisk bör slopas. Detsamma gäller i fråga om supplementärregel II. Terminologin i KL och BFL överensstämmer inte helt. Ettexempel är definitionen av lägsta värdet i punkt 2 av anvisningarna till 41 SKL och i 14 S BFL. Enligt KL gäller att lagret skall tas upp till det lägsta avanskaffningsvärdet och återanskaffningsvärdet. Från detta värde får i normalfalletgöras ett schablonmässigt avdrag för inkurans . Enligt BFL fårlagret inte tas upp till högre värde än det lägsta av anskaffningsvärdet ellerverkliga värdet pä balans- dagen. Som verkliga värdet anses nettoförsäljningvärdeteller - om det finns särskilda skäl till det - återanskaffningsvärdet efteravdrag för eventuell inkurans. BFL innehåller inga schablonregler för bestämmande avinkurans. Vidare beaktas inte inkuransen om värderingen grundas påanskaffningsvärdet. I redovisningspraxis har dock en anpassning skett till denuvarande skattereglerna så att lagrets värde i balansräkningenschablonmässigt reduceras med skattemässigt tillåten inkurans (jfr FAR:srekommendation nr 2 om varulagervärdering och lagerreserv). Det schablonmässiga inkuransavdraget ger en lägrevärdering av lagret än vid en direkt tillämpning av bestämmelserna i 14 S BFL.Enligt URF:s bedömning talar tillämpningsskäl för att man vid beskattningenbör tillåta att hänsyn tas till inkurans på ett schablonmässigt sätt. reglernabör utformas så att lagret får värderas antingen strikt enligt lägsta värdets princip-som denna definieras i 14 S BFL-eller till95 % av lagrets Prop. 1989/90:110 totala anskaffningsvärde. Som redan har nämnts bör utgångspunkten vara att lagretinte skall värderas försiktigare än vad som följer av lägsta värdets princip.Det bör vidare krävas mycket starka skäl oin man skall göra avsteg från dennaprincip. 1 likhet med URF vill jag därför inte föreslå någon generell rätt förföretagen att göra en schablonmässig nedskrivning på lagrets lägsta värdeenligt BFL. Det är dock lämpligt att ha ett visst schablonmässigt inslag ivärderingen för att förebygga de praktiska problem som kan uppkomma vid enstrikt värdering enligt BFL. För att tillgodose detta syfte anser jag att 97 %av det samlade anskaffiiingsvärdet är en rimlig nivå. Den föreslagna alternativregeln tar alltså sikte pålagrets totala anskaffningsvärde. Om vissa varor eller varugrupper harvärderats till anskaffningsvärde och andra till verkligt värde kan regeln ändåtillämpas. Anskaffningsvärdet för de varor som värderats till verkligt värdeskall då ingå i basen -det san-ilade anskaffningsvärdet - för denschablonmässiga värderingen. Självfallet skall de varor som på bokslutsdageninte kan anses ingå i lagret inte heller påverka basen för det samladeanskaffningsvärdet. Sammanfattningsvis bör alltså lagret värderas antingenstrikt enligt lägsta värdets princip eller till av det samlade anskaffningsvärdet.I likhet med URF anser jag anskaffningsvärdet även fortsättningsvis börbestämmas enligt FIFU-metoden (först in - först ut). Vid värderingen skall manalltså anta att de varor som finns i lagtet är de som anskaffats senast. De lagändringar som mitt förslag medför har tagits in ipunkt 2 av anvisningarna till 24 S KL. 8.3.2 Den skattemässiga behandlingen av djur Mittförslag: av djur i jordbruk och i renskötsel får tas upp till lägst 85procent av den genomsnittliga produktionskostnaden. Djuren behöver aldrig tasupp till högre belopp än allmänna saluvärdet. Djur i jordbruk och renskötselskall alltid anses som lagen URF:sförslag: Något förslag som gäller rätt till nedskrivning av lager av djur läggsinte fram. av djur skall värderas på samma sätt som annat lager. Fråganoni klassificeringen av djur har inte närmare diskuterats av utredningen. Remissinstanserna:LRF har anfört att gränsdragningen mellan inventariedjur och on-isättningsdjuri det nya skattesystemet måste upprätthållas efter strikta redovisningmässigaprinciper. har ifrågasatt om renar skall utgöraomsättningstillgångar. Skälen förmilt förslag: En grundläggande fråga vid den skattemässiga värderingen av djurär hur djuren skall klassificeras. Av 10 S första stycket jordbruksbokföringslagen(1979:141. JBFL), som gäller för enskild person som driver jordbruk, framgåratt djur är att anse som omsättningstillgång. gäller oavsett om en del djur rent företagsekonomisktutgör anläggningstill- Prop. 1989/90:110 gångan t.ex. mjölkkor och avelstjuranFör aktiebolag och handelsbolag .som driver jordbruk saknas motsvarandebestämmelse i BFL, Även i dessa fall redovisas djuren regelmässigt som lager, Ifråga om djur i rörelse gäller generellt att endast de djur som är avsedda föromsättning behandlas som lager iTiedan andra djur behandlas som inventarier(stamdjur). Vid redovisning av inkomst av jordbruksfastighet enligtkontantprincipen hade indelningen i stamdjur och omsättningsdjur storbetydelse. Försäljning av hela eller större delen av en stamdjursbesättninghänfördes till realisation. Om innehavstiden översteg var ersättningenskattefri. 1 konsekvens med detta fick avdrag för utgifter för den förstaanskaffningen av stamdjur inte göras. Försäljning av omsättningsdjurbeskattades däremot alltid som inkomst av jordbruksfastighet. Genom lagstiftning infördes en rätt för jordbrukareatt redovisa inkomst av jordbruk enligt bokföringsmässiga grunder. Heladjurbeståndet skulle därvid hänföras till varulager Nar 1972beslutade om obligatorisk övergång från kontantprincipen tillbokföringsmässiga grunder för redovisning av jordbruksinkomst innebar detta atten djurbesättning inte längre behövde delas upp på stamdjur och omsättningsdjunTrots att det yrkats i motioner att den gamla uppdelningenmellan stamdjur och omsättningsdjur skall väckas till liv igen har detta intelett till att den enhetliga hanteringen frångåtts. taxering beräknas inkomst av renskötselenligt bokföringsmässiga grunden Vid lagstiftningsarbetet (prop. 1975/76:107)ansågs det ligga närmast till hands att knyta an lagervärderingen av djur irenskötsel till vad som gällde inotu jordbruket. Vid lagervärderingen följer djur i jordbruk och renskötselinte helt de vanliga värderingsreglerna. Lägsta värdets princip tillämpasinte. Inkuransavdrag medges inte av djur bygger påschablonen Detta hänger samman med svårigheterna att beräkna uppfödningskostnadernai varje enskilt fall. års taxering utgör den genomsnittliga produktionskostnadengrunden vid värderingen. Lagret får inte tas upp till lägre belopp än avdenna produktionskostnad för djur av det slag och den ålderssammansättning somdet är fråga om. RSV fastställer föreskrifter för beräkning avproduktionskostnaden. Har någon produktionskostnad inte fastställts, t.ex. ifråga om särskilt dyrbara avelsdjur, får djuret tas upp lägst till av detlägsta av anskaffningsvärdet och allmänna saluvärdet. Genom lagstiftning våren1987 (prop. 1986/87:132, SkU46, SFS 1987:337) infördes en kompletterande regelsom innebär att djuren aldrig skall behöva tas upp till högre belopp änallmänna saluvärdet. Detta skall beräknas kollektivt för samliga djur förvilka produktionskostnad fastställts. Några särskilda lagregler för värderingav djur i annan rörelse än renskötselrörelse finns inte. Genom URF:s förslag om slopad lagernedskrivning har fråganom djurens klassificeringaktualiserats pä nytt. URF har dock inte tagit upp frågan om hur djur inäringsverksamhet skall rubriceras i det framtida skattesystemet. LRF hävdar mot bakgrund av att det framtidainkomstskattesystemet inte godkännerkonsolidering via en försiktig lagervärdering att gränsdragningen Prop.1989/90:110 mellan inventariedjur och omsättningsdjur måste upprätthållas efterstrikta redovisningsmässiga principen Enligt LRF finns det egentligen intenågra beaktansvärda problem vid gränsdragningen. LRF anser att frågan lagteknisktkan lösas på det sättet att 10 S första stycket JBFL kan upphävas. För egen del får jag anföra följande. Djur i jordbruk harsedan lång tid behandlats som lager. I det nuvarande skattesystemet är det avmindre vikt till vilket tillgångsslag djuren hänförs. I det nya skattesystemetdär den generella rätten till lagernedskrivning har tagits bort ökar intressetatt hänföra djur till anläggningstillgångar och på så sätt få rätt till totalavskrivning på fem ån Frågan är dock om det finns tillräcklig anledning att nuändra på djurens skattemässiga klassificering. Rent företagsekonomiskt år detvisserligen korrekt att hänföra vissa djur till inventarien Sa kan exempelvismjölkkor och avelsdjur anses vara produktionsmedel i jordbruksdriften och intei första hand avsedda för omsättning eller förbrukning. Starka praktiska skältalar emellertid för att alla djur i jordbruk och renskötsel behandlas på sammasätt. hörde nämligen triål om gränsdragningenmellan stamdjur och omsättningsdjur till de vanligare målen iskattedoinsto-larna. Jag föreslår därför att den klassificering av djur somgäller i det nuvarande skattesystemet skall gälla även . För djur ijordbruk och renskötsel slås detta fast genom en uttrycklig bestämmelse ipunkt 2 fjärde stycket andra meningen av anvisningarna till 24 S i KL.Bestämmelsen innebär även ett klargörande för aktiebolagens och handelsbolagensdel jämfört med nuvarande läge.