prop · GD0370 · 1989-12-31 00:00:00 — Av fonogram eller videogram, som har mångfaldigats här i riket i minst 50 exemplar och som har gjorts tillgängligt för allmänheten här, skall ett pliktexemplar lämnas till arkivet för ljud och bild, om ej annat följer av 15 §. Av fonogram, som har mångfaldigats här i riket i minst 50 exemplaroch som har gjorts tillgängligt för allmänheten här, skall ett pliktexemplarlämnas till arkivet för ljud och bild, om ej annat följer av 15 §. Detsammaskall gälla för videogram, som har mångfaldigats här i riket i minst 10 e.xemplaroch som har gjorts tillgängligt för allmänheten här. Fonogrameller videogram görs tillgängligt för allmänheten, när exemplar därav lämnas utför spridning eller används för offentligt framförande. Lika med offentligtframförande anses framförande som i förvärvsverksamhet anordnas inför en störresluten krets. Av fonogram eller videogram,som har mångfaldigats utom riket och har gjorts tillgängligt för allmänhetenhär i riket, skall ett pliktexemplar lämnas till arkivet för ljud och bild.Detta gäller dock endast om 1.den som har låtit föra in exemplaren till riket har fört in minst 50 exemplaroch 2.fonogrammet eller videogrammet helt eller delvis innehåller verk av svenskupphovsman eller framförande av svensk konstnär eller framförande på svenskaspråket eller skildring av svenska förhållanden. Av fonogram eller videogram,som har mångfaldigats utom riket och har gjorts tillgängligt för allmänhetenhär i riket, skall ett pliktexemplar lämnas till arkivet för ljud och bild.Detta gäller dock endast om 1. den som har låtit föra inexemplaren till riket har fört in minst 50 exemplar av fonogrammen eller 10exemplar av videogrammen och 2. fonogrammet eller videogrammethelt eller delvis innehåller verk av svensk upphovsman eller framförande avsvensk konstnär eller framförande på svenska språket eller skildring avsvenska förhållanden. Föreskrifternai första stycket gäller dock ej om annat följer av 15 §. Pliktexemplar skall lämnasfråga om Pliktexemplar skall, ominte något annat följer av 12 § första stycket, lämnas i fråga om 1. fonogram eller videogram, somhar mångfaldigats inom riket, av den som har beställt mångfaldigandet eller,om sådan beställare inte finns, av den som har utfört mångfaldigandet, 2. fonogram eller videogram, somhar mångfaldigats utom riket, av den som har låtit föra in exemplaren tillriket. 1. fonogram eller videogram, somhar mångfaldigats inom riket, av den som har beställt mångfaldigandet eller,om sådan beställare inte finns, av den som har utfört mångfaldigandet, 2. fonogram eller videogram, somhar mångfaldigats utom riket, av den som har låtit föra in exemplaren tillriket. 1989/90:70 Bilaga 7 Pliktexemplar av fonogrameller videogram skall lämnas inom en månad från den dag då fonogrammet ellervideogrammet först gjordes tillgängligt för allmänheten här i riket. Pliktexemplar av fonogramskall lämnas inom en månad från den dag då fonogrammet först gjordestillgängligt för allmänheten här i riket. I fråga om videogramsom inte har getts in tdl för granskning, skall plikte.templarlämnas som videogrammet görs tillgängligt för allmänheten här iriket. Pliktexemplar avvideogram skall åtföljas av kortfattade skriftliga uppgifter om videogrammetsinnehåll. Sådana uppgifter skall särskilt avse huruvida videogrammetinnehåller våldsscener. Överingivna pliktexemplar av videogram skall föras ett särskilt register med hjälpav automatisk databehandling. I registret skall antecknas ett nummer förvarje videogram och sådana uppgifter om videogrammen som lämnas enligt 17 §tredje stycket. Biografbyrån får ha terminalåtkomst tdl detta register. Arkivetför ljud och bild skall underrätta den som har lämnat pliktexemplar av vidoegramom de nummer som videogrammen har fån i registret. Den som är skyldig att ge in pliktexemplar skall föra enförteckning över videogram som omfattas av plikten och i förteckningen angede registernummer som de ingivna pliktexemplaren har fått. Prop.1989/90:70 Bilaga 7 Den somåsidosätter skyldigheten att lämna pliktexemplar enligt denna lag kan avmyndighet som regeringen bestämmer föreläggas att vid vite fullgöra sinskyldighet. Vitesföreläggande skall delges. Talan mot myndighets beslut enligt första stycket förs hoskammarrätten genom besvär. Den som åsidosätter skyldigheten att lämna pliktexemplar enligtdenna lag kan av myndighet som regeringen bestämmer föreläggas att vid vitefullgöra sin skyldighet. Vitesföreläggande skall delges. Den som underlåter att fullgöra sin skyldighet att föraen förteckning enligt 17 a § tredje stycket skall dömas tdl böter. Myndighetens beslut enligt första stycket får överklagashos kammarrätten. Denna lag träder i kraft den 1januari 1991. Om en film har getts in tillstatens biografbyrå för granskning före ikraftträdandet skall äldreföreskrifter gälla beträffande skyldigheten att lämna pliktexemplar. 4 Förslag till Prop. Lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att det i sekretesslagen (1980: lOO)'skall införas en ny paragraf, 8 kap. 20 §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 kap. 20 § Sekretess gäller i ärende om förhandsgranskning av filmer ochvideogram för uppgift om innehållet i framställningen, om sökanden har begärtdet. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen längsttill dess att beslut i ärendet vunna laga kraft. Denna lag träder i kraft den . 141 I Ugen omtryckt 1989:713. 5 Förslag till Prop. Bilaga 7 Lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna Härigenom föreskrivs att 11 och 12 §§ lagen (1971:289) omallmänna förvaltningsdomstolar skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Kammarrätt är delad i avdelningar. Regeringen får bestämmaatt avdelning skall vara förlagd till annan ort än den där domstolen har sittsäte. Avdelning består av presidenten eller en såsom ordförandesamt av minst två kammarrättsråd, av vilka en är vice ordförande. Om särskild sammansättning Om särskild sammansättning av kammarrätt vid behandling av kammarrätt vid behandling av mål om fastighetstaxering av mål om fastighetstaxering finns bestämmelser i fastighets- och mål om filmcensur finns be- taxeringslagen (1979:1152). Bestämmelser om särskild sam- lagen (1979:1152) resp.lagen mansättning vid behandling av (1990:000) om filmcensur och kommunalbesvärsmål finns i kontroll av videogram. Bestäm- 13 a §. melser om särskild sammansätt- ning vid behandling av kommunalbesvär finns i 13 a §. Kammarrätt är domför med tre lagfarna ledamöter. Fler änfyra lagfarna ledamöter får ej sitta i rätten. När det är särskilt föreskrivet att nämndemän skall ingå irätten, är kammarrätt domför med tre lagfarna ledamöter och två nämndemän.Fler än fyra lagfarna ledamöter och tre nämndemän får i sådant fall ej sitta irätten. Kammarrätt är dock domför utan nämndemän 1. vid prövning av besvär över beslutsom ej innebär att målet avgöres, 2. vid förordnande rörande saken iavvaktan på målets avgörande samt vid annan åtgärd som avser endast målsberedande, 3. vid beslut varigenom domstolenskiljer sig från målet utan att detta prövats i sak. ' Senaste lydelse 1981: 282. 2 Senaste lydelse 1984: 135. Handlägges mål som avses i andra stycket gemensamt medannat mål, får nämndemän deltaga vid handläggningen även av det senare målet. Prop.1989/90:70 Bilaga 7 Om domförhet vid behandling av mål om fastighetstaxering finns bestämmelser i fastighetstaxeringslagen (1979:1152). Bestämmelser om domförhet vid behandling av kommunalbesvärsmål finns i 13 a §. Om domförhet vid behand ling av mål om fastighetstaxe ring och mål om filmcensur finns bestämmelser i fastighets- taxeringslagen (1979:1152) resp. lagen (1990:000) om film censur och kontroll av video gram. Bestämmelser om dom förhet vid behandling av kom munalbesvärsmål finns i 13 a §. Vid beslut om avskrivning av mål efter återkallelse ärkammarrätten domför med en lagfaren domare. Regeringen bestämmer i vilken omfattning åtgärd som avser endastberedandet av ett mål får vidtas av en lagfaren ledamot i kammarrätten eller aven annan tjänsteman vid denna. Denna lagträder i kraft . Bilaga8 Utdrag ur protokoll vid sammanträde regeringsrådet , justitierådet , regeringsrådetBjörn . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrandeöver förslag till 1. lagom ändring i , 2. lag om filmcensur och kontrollav videogram, 3. lag om ändring i lagen(1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar, 4. lag om ändring i sekretesslagen(1980:100), 5. lag om ändring i lagen(1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovräitsassessom Bjöm Rosén.Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Lagen om ändring i Förslagetinnebär att straffmaximum för framställning eller spridning av skildringar avsexuellt våld eller tvång och närgångna eller utdragna skildringar av grovtvåld mot människor eller djur höjs till och att även en spridning somsker av oaktsamhet straffbeläggs med samma straffskala. Lagrådetvill erinra om att en spridning som skett av oaktsamhet tidigare var strafföelagdenligt videovåldslagen, men då enbart för det fall att den skett i yrkesmässigverksamhet eller eljest i förvärvssyfte. Såvitt framgår av den allmännamotiveringen i remissen är syftet inte heller nu egentligen att med strafföeläggningenav oaktsamhetsfall träffa annat än spridning i förvärvssyfte. Lagrådet finneren sådan begränsning välbetänkt med hänsyn till de betydande svårigheter somkan föreligga för en person utan branscherfarenhet att bedöma var gränsen gårmellan tillåtna och otillåtna skildringar. Det förefaller strängt om man skullekräva ut ansvar exempelvis i ett fall då en ungdom under en utlandsresaförvärvat en videokassett, som går över gränsen till det tillåtna, och efteråterkomsten lånar ut den till bekanta utan att ha gjort sig särskilt reda föratt innehållet strider mot svensk lag. Lagrådetförordar att oaktsamhetsfallen behandlas i ett nytt andra stycke i paragrafenoch att strafftarheten begränsas till spridning som sker i yrkesverksamheteller eljest i förvärvssyfte. I fråga om straffskala och straffmätning i dessafall har lagrådet ingen erinran mot vad som sägs i remissen. Lagrådet föreslåratt paragrafen ges följande lydelse: "10b § Prop. Densom i stillbild eller i en film, ett videogram, ett televisionsprogram ellerandra rörliga bilder skildrar sexuellt våld eller tvång med uppsåt att bildeneller bilderna sprids eller som sprider en sådan skildring döms, om integärningen med hänsyn till omständigheterna är försvariig, för olagavåldsskildring till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller densom i rörliga bilder närgånget eller utdraget skildrar grovt våld mot människoreller djur med uppsåt att bilderna sprids eller som sprider en sådan skildring. Sprider någon av oaktsamhet en skildring som avses iförsta stycket ochsker spridningen i yrkesmässig verksamhet eller eljest i förvärvssyfte, döms såsomiförsta stycket sägs. Förstaoch andra styckena gäller inte filmer eller videogram som statens biograftyråhar godkänt för visning. De gäller inte heller en upptagning av röriiga bildermed samma innehåll som en film eller ett videogram som har godkänts av biograftyrån.Vidare gäller första och andra styckena inte offentliga förevisningar av filmereller videogram. Haren upptagning av rörliga bilder försetts med ett intyg om att en film eller ettvideogram med samma innehåll har godkänts av , skall intedömas till ansvar enligt första eller andra stycket för spridning avupptagningen. Detta gäller dock inte om intyget var oriktigt och den som harspritt upptagningen har insett eller bort inse detta." Lagen om filmcensur och kontroll av videogram Filmcensurär ett värdeladdat ord, som mindre väl återspeglar den svenska synen på dengranskningsverksamhet som åsyftas i lagen. Ordet förekommer inte heller ilagtexten förrän i 21 §. Ordsammanställningen "framställning omfilmcensur" i punkt 2 av övergångsbestämmelserna ter sig särskilt tveksam,när det gäller en ansökan av en enskild om godkännande av ett videogram.Lagrådet föreslår, att rubriken till lagen ändras till "Lag om granskningoch kontroll av filmer och videogram" samt att ordet "filmcensur"i 21 24§§ och punkt 2 av övergångsbestämmelserna byts ut. Bestämmelsenatt ett medgivande enligt paragrafen skall förenas med villkor i fråga om tidoch plats för visningen förefaller alltför stel. Den kan leda till en onödigbyråkrati och ger intrycket att biograföyrån inte har befogenhet attföreskriva andra villkor som kan behövas. Lagrådetföreslår att sista meningen i paragrafen ges följande lydelse: "Ett sådantmedgivande får förenas med villkor som biograföyrån finner nödvändiga." Tredjestycket är missvisande. Som följer av 1 § skall biograföyråns gransk- ° ningoch beslut avse hela framställningen, låt vara att beslutet kan gå ut på att endel av framställningen inte omfattas av ett godkännande. Paragrafenkan också lämpligen förenklas genom att tredje stycket utgår och dess innehållinförs i första stycket. Detta skulle då förslagsvis få följande lydelse:"Framställningen i en film eller ett videogram eller en del därav får integodkännas för visning, om händelsema skildras på sådant sätt och i sådantsammanhang att framställningen kan verka förråande." Enligt4§ kan biograföyråns beslut innebära att framställningen inte godkänns förvisning för någon åldersgmpp. Utformningen av förevarande paragrafstår inte iöverensstämmelse härmed. Även i övrigt skulle förståelsen av paragrafen vinnapå en omformulering. Lagrådet föreslår följande lydelse: "Framställningeni en film eller ett videogram får inte godkännas för visning för barn under sjuår, eller , om den kan vålla barn i den aktuella åldersgmppenpsykisk skada." Paragrafenavhandlar synbarligen administrativa detaljer som med fördel skulle kunna förasöver till föreskrifter av lägre dignitet, åtminstone i stor utsträckning. Mantorde emellertid få beakta att den i följande paragraf föreskrivna avgiften förtillståndskort lär få uppfattas som en punktskatt och inte som en avgift ikonstitutionell mening. Det första kortet skall sålunda enligt förslaget varagratis, de följande skall betinga . vart och ett. Det är mot denna bakgmndknappast möjligt att låta 8§ utgå. Texten bör emellertid förenklas ochförkortas. Paragrafenkan t. ex. få följande lydelse, som föranleder en konsekvensändring i 19§: "Dåen av biograföyrån granskad och godkänd framställning visas vid allmänsammankomst eller offentlig tillställning, skall ett av biograftyrån utfärdattillståndskort finnas tillgängligt." Avgifternasstorlek är i och för sig ett ämne utanför lagrådets egentliga intresseområde.Två korta påpekanden rörande avgiften för tillståndskort bör emellertid görasnärmast från synpunkten av lagförslagets inre konsekvens. Beträffandekortfilmer uppkommer en kraftig tröskeleffekt vid fem mi nuters speltid. Överskrids gränsen stiger avgiften för varje tillståndskort utöver det första från . Vidare gör den vikt, som både departementschefen och videobranschen lägger vid att stimulera till ökad . frivilliggranskning,att man saknar åtminstone ett resonemang i motiven Prop. 1989/90:70 ommöjligheten att ta ut en lägre gmnd- och tidsavgift, närmast det senare, Bilaga 8 i dessa fall. Eneffektivare tillsyn är ett av de verkligt centrala förslagen i remissen. Lagrådetkan i huvudsak ansluta sig till de synpunkter på ämnet som anförs i denallmänna motiveringens avsnitt 4.7 och i specialmotiveringen till de föreslagna1014§§. Dock måste invändas att avfattningen av 10§ ger ett intryck av att detär biograföyrån centralt som skall fungera som tillsynsmyndighet, vilketemellertid inte är vad som åsyftas. allmänna motiveringen framhåller departementschefen att tillsynsverksamhetenkan göras effektivare om biograftyrån också får en regional organisation till sittförfogande. All personal bör visserligen vara knuten till byrån men sägs intenödvändigtvis behöva ha tillsynsverksamheten som huvudsyssla. Det bör enligtdepartementschefen finnas möjligheter att bland tjänstemännen hos regionalaoch lokala myndigheter finna personer som är lämpliga att ha ett förordnande avbiograftyrån att som bisyssla sköta viss tillsynsverksamhet. Departementschefenär emellertid inte nu beredd att mer i detalj gå in på hur en regionaltillsynsorganisation skall byggas upp. Lagrådethar från sina synpunkter ingen anledning att invända mot dessa uttalanden isak. Däremot måste det framhållas att ämnets vikt gör en komplettering avlagtexten nödvändig. Den ger nu intrycket att tillsynen skall utövas centraltav biograftyrån, medan i själva verket något slag av decentraliseradorganisation åsyftas. Vidare måste man beakta att det blir fråga ommyndighetsutövning med ibland känsliga uppgifter som gränsar till eller rentavgriper in på området för fömndersökning i brottmål och för polisens arbete iövrigt. Detta gör det bl. a. nödvändigt att med större skärpa än i remissenstryka under de kvalifikationskrav som måste upprätthållas då det gällerpersoner som skall anförtros myndighetsuppgifter inom dennatillsynsorganisation. Denbästa, lösningen är enligt lagrådets mening att, sedan regeringen ytterligareövervägt tillsynsfrågoma, 10§ i lagförslaget kompletteras med en gmndläggandebestämmelse om tillsynsverksamhetens organisation samt åtminstone klargörandemotivuttalanden i sådana hänseenden som lagrådet har berört. Biograftyrånföreslås enligt huvudregeln få rätt att "utan ersättning ta hand om exemplar av framställningen för kontroll". Formu leringen aktualiserar den fömt berörda frågan om gränsen mellan tillsyn och fömndersökning. För kontroll kan det inte vara nödvändigt att ta hand om mera än ett exemplar; vid fömndersökning kan det föreligga skäl att lägga beslag på samtliga kopior. För att betona vad det rör sig om enligt paragrafen föreslår lagrådet att ordet "ett" sätts in före ordet"exemplar". Dämtöver bör lagtextenförenklas genom att styckena dras ihop. Densista punkten medger en utsträckning av tjugofyratimmarsfristen Prop.1989/90:70 till "om det finns särskilda skäl". Motivenhänför sig uteslutande Bilaga 8 till videogram och säger väsentligen, att ettsådant kan behöva sändas med post för kontroll t. ex. av ett påstående attframställningen överensstämmer med en framställning som har godkänts föroffentlig visning. Lagrådet kan inte godta denna motivering. Ett videogram kanlätt spelas av om det finns tillgång till sådana tekniskaresurser som är en fömtsättning för en effektiv verksamhet. Några beaktansvärdakostnadsfrågor uppkommer inte heller, i vart fall inte i jämförelse med detintrång som omhändertagandet innebär för videograminnehavaren. Beträffande videogramkan lagrådet därför inte se något skäl att sträcka ut normalfristen. Då detgäller en film kan det däremot tänkas fall där tekniska resurser saknas ochposten måste anlitas. Lagrådet motsätter sig därför inte själva lagtexten. Paragrafenkan lämpligen ges följande lydelse: "Omdet kan antas att en framställning sprids i strid med 16 kap. 10 b§ ,får biograföyrån utan ersättning ta hand om ett exemplar för kontroll underhögst . Om det finns särskilda skäl, får tiden utsträckas, dock längsttill ." Iandra stycket sägs att kammarrätten är domför utan de särskilda ledamötema fömtomi procedurfrågor även vid prövning av överklaganden som uppenbarligen inte kanbifallas. Sistnämnda gmnd har hämtats från 13 a § andra stycket lagen omallmänna förvaltningsdomstolar. Den är emellertid specifik för kommunalbesvärsmåloch avser fall då någon kommunalbesvärsgmnd inte har åberopats iöverklagandet. Någon motsvarighet finns inte i de mål som är i fråga. Orden"samt vid prövning av överklaganden som uppenbarligen inte kanbifallas" bör således strykas. Lagrådetsyttrande i fråga om denna paragraf omfattas av och . Departementschefenuttalar i den allmänna motiveringen (4.8.8) att en sammansättning med lagfamadomare och nämndemän skulle i och för sig vara den mest naturliga i den typ avmål som det gäller. Han framhåller också att allt talar för att domstolenskulle kunna bedöma frågoma på ett helt tillfredsställande sätt. Jag instämmeri dessa uttalanden. Somenda skäl för att likafullt förorda särskilda ledamöter i stället för nämndemänanförs att man skulle kunna uppnå en processekonomiskt mer fördelaktig ordning.Fömtsättningen är att domstolen åtminstone inledningsvis skulle nödgas inhämtautlåtanden från sakkunniga mer eller mindre regelmässigt. Jag tror att behovetav utlåtanden överskattas något men anser framför allt, att de mycketbegränsade processekonomiska synpunkter det gäller - det är ju en mycket liten målgmpp- inte kan få leda till att man överger den ordning som är erkänt mestnaturlig. Jagansluter mig helt till departementschefens uttalande, att medverkan av särskilda ledamöter i domstolama är i stort sett främmande för svensk domstolstradition och att man inte bör tillskapa särregler av det här slaget 148 ominte tvingande skäl påkallar det. Slutligennoterar jag hänvisningen sist i den allmänna motiveringen till Prop. 1989/90:70den kommitté som skall se över domstolamas uppgifter, arbetssätt och Bilaga 8 organisation.Det sägs att det kan bli aktuellt att ompröva det nu gjorda ställningstagandeti ljuset av vunna erfarenheter och att detta gäller såväl frågan om lämpligdomstolsinstans som frågan om domstolens sammansättning i de nu aktuellamålen. Om en sådan osäkerhet råder, skulle enligt min mening det naturligastevara att låta regeringen behålla dessa ärenden de få år ytteriigare som det arfråga om. Jag förordar detta i andra hand men anser i första hand att målenskall handläggas av kammarrätt med nämndemän. Lagen om ändring i sekretesslagen (1980:100) Syftetmed de föreslagna sekretessreglema är att filmer och videogram som lämnats inför granskning inte skall behöva hållas tillgängliga för allmänheten hos biograftyrånunder den tid som går till dess biograftyrån har slutfört granskningen.Sekretessen motiveras av rättighetshavamas ekonomiska intressen och av helasyftet med filmcensuren. Den föreslagna lagtexten har emellertid fått enutformning som kan vålla missförstånd om vilket material sekretessen avsesomfatta. Lagtexten bör därför förtydligas. Förslagetinnebär dessutom att sekretessen görs beroende av en särskild begäran av densom lämnat in filmen eller videogrammet för granskning. Enligt lagrådets meningtorde man emellertid, med hänsyn till omständighetema kringgranskningsförfarandet och i betraktande av den relativt korta tid somsekretessbeläggningen i dessa fall avser, kunna nöja sig med en presumtion föratt sekretess är påkallad. Därigenom skulle handläggningen kunna förenklas.Vad nu anförts leder till följande förslag till lagtext: "Sekretessgäller i ärende om granskning av film och videogram för innehållet i det somgranskningen avser. Sekretessen gäller längst till dess beslut i ärendet harvunnit laga kraft." Lagrådetlämnar förslagen utan erinran. Propositionen ................................................... .... 3 Propositionenshuvudsakliga innehåll........................ 3 Propositionens lagförslag....................................... .... 4 Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde den 8 febmari 1990 17 1 Inledning......................................................... .. 17 2 Gällande rätt och bakgmnd ............................... 19 2.1 Gällanderätt................................................ 19 2.1.1 Regeringsformen ochtryckfrihetsförordningen 19 2.1.2 BiografiRjrordningen................................ 20 2.1.3 Pliktexemplarslagen ................................ 21 2.1.4 De s. k. videovåldsbrotten....................... .. 22 2.1.5 Bampomografibrott................................. 24 2.1.6 Intemationella åtaganden........................ 24 2.1.7 Utländsk rätt ....................................... .. 25 2.2 Bakgmnd .................................................. 26 2.2.1 Utvecklingen på medieområdet ............... 26 2.2.2 Statens roll........................................... 26