prop · GD0385 · 1989-12-31 00:00:00 — Om sökanden kan åberopa skriftliga bevistill stöd för sill anspråk, innebär det inte någon annan fördel för honom i detsummariska skedet än som underliggande påtryckningsmedel mot svaranden. Omsvaranden ändå bestrider ansökningen, får förekomsten av skriftliga bevisdäremoi betydelse för handläggningen vid tingsrätten. 1paragrafen anges tillämpningsområdet för vanlig handräckning i två punkter. Enligtden första punkten kan ansökningen avse avhysning av tidigare ägare ellernyttjanderättshavare som inte fullgör förpliktelse all flytta från fastegendom, bostadslägenhet eller annat utrymme i byggnad när besitt-ningsrällenhar upphört. Lydelsen ansluter nära lill bestämmelsen om avhysning i 16 kap. 1§ UB. 1lagsökningsmål kan en borgenär framställa yrkande om avhysningendast i samband med yrkande om betalning (16 § lagsökningslagen).BeträflFande frågan om avhysning hänvisar lagsökningslagen därvid till vadhandräckningslagen föreskriver för motsvarande fall (8 § handräckningslagen).Handräckningslagen är tillämplig då sökandens yrkande omfattar enbartavhysning. Alt en ansökan om avhysning enligt den nya lagen i vissa fall kanframställas tillsammans med en ansökan om betalningsföreläggande följer av 13§. Möjlighetentill vanlig handräckning enligt första punkten avser fall då svaranden har haft en giltig rältsgmnd för sin besittning. Rällsgmnden kan ha varit antingen äganderätt eller nyttjanderätt. De i praktiken viktigaste nyttjanderällema är hyra och bostadsrätt. Bland andra nyltjanderäller kan nämnas tomträtt och arrende saml vederlagsfria upplåtelser av jord, hus eller del av hus. Dessa avhysningsfall får, såsom uttryckligen framgår av 99 4§ andra stycket, inte handläggas enligt reglema för särskild handräck- Prop. 1989/90:85 ning. Godtagbargmnd för ell yrkande om avhysning är all besittningsrätten har upphört och alltidigare ägare eller nyttjanderällshavare inte flyttar från fastigheten.Anledningen lill att besittningsrätten upphört måste också uppges iansökningen för all grunden för yrkandet skall kunna anses fullständigtangiven. Om anledningen är atl nyttjanderätten förverkats måste ytterligarevissa krav ställas på ansökningen. Tillskillnad mot vad som gäller i fråga om handräckningsförfarandet är det, somframgått av det tidigare anförda, inte meningen all kronofogdemyndigheten iell mål om vanlig handräckning i del nya summariska förfarandei normall settskall göra någon egentlig materiell prövning av framställda yrkanden. Endast iden mån sökandens yrkanden lämnats obestridda av svaranden föreliggerfömtsättningar för utslag i målet. Är del fråga om förverkande avnyttjanderätt, är kronofogdemyndigheten emellertid skyldig atl bevaka attsökanden följt de formkrav som gäller för uppsägning och all svaranden hargetts de möjligheter som en nyttjande-rältshavare har enligt lag för allåtervinna nyttjanderätten (jfr 8 kap. 23 25 §§ och 12 kap. 42-44 §§jordabalken saml 33-35 §§ bostadsrältslagen, 1971:479). Sökanden är i dessafall skyldig alt närmare utveckla grunden för sill yrkande (14§). Om han integör det, skall myndigheten ta upp frågan om avvisning av ansökningen enligtreglerna i 20 §, vilket innebär att sökanden först skall föreläggas altkomplettera ansökningen. Avhysningav arbetstagare från bostad, som han innehar på grund av anställning, reglerasi lagen (1936:320) om skydd mot vräkning vid arbels-konflikler, där del somframgår av rubriken finns särskilda skyddsregler för nyttjanderättshavaren. Denandra punkten anger tillämpningsområdet för inslilulel vanlig handräckning iandra fall än sådana som gäller avhysning. Detnya handräckningsförfarandet står öppet för anspråk på annan fullgörelse änbetalning. Anspråken skall avse förhållanden av disposiliv natur. Genom dennabegränsning utesluts bl. a. yrkanden med oflFenlligrältslig gmnd, såsom l.ex.förverkande enligt regler. En generell fömtsättning är alltidpunkten för fullgörelse har inträtt. Den nya summariska processen är inteuppbyggd för fall där det råder tvist om del bakomliggande rättsförhållandet,men det uppställs å andra sidan inte något hinder mot att en sådan processinleds med en ansökan om handräckning. Efter svarandens bestridande kansökanden begära alt målet överiämnas lill tingsrätt för all där fårättsförhållandet prövat. Om sökanden vet om all hans krav är tvistigt, är deldock mera naturligt atl han direkt ansöker om stämning vid tingsrätt. Dennya lagen är, liksom den nuvarande handräckningslagen, också tillämplig i fallnär talan omfattar ett krav all svaranden skall åläggas skyldighet allunderlåta viss handling eller verksamhet eller att tåla viss verksamhet somannan bedriver. Sådana skyldigheter innefattas i begreppet fullgörelse ochbehöver inte särskilt anges i lagtexten. Somexempel på olika former av talan inom tillämpningsområdet för denna punkt kan anges utgivande av lös egendom, leveransskyldighel, 100 borttagandeav byggnader och lösa saker, fullgörande av arbetsavtal saml Prop.1989/90:85 talan om förbud av olika slag och om beredande av tillträde tillmarkområde eller utrymme. Enansökan om särskild handräckning får avse åläggande för svaranden att 1. vidta rättelse när sökandensbesittning har egenmäktigt mbbats eller annan olovlig åtgärd har vidtagitsbeträflFande fast eller lös egendom eller utövningen av sökandens rätt lillviss egendom på annal sätt olovligen hindras, 2. vidta eller tåla en åtgärd närsärskild handräckning får ske enligt föreskrift i lag. Särskildhandräckning enligt första stycket 1 får inte avse avhysning i fall som anges i3 § 1. Paragrafenanger tillämpningsområdet för den särskilda handräckningen. Som framgått av denallmänna motiveringen avviker handläggningen av mål om särskild handräckningfrån mål om betalningsföreläggande och vanlig handräckning. En avgörandeskillnad är all en ansökan om särskild handräckning kan prövas materiellt ochlämnas utan bifall. En annan viktig skillnad är alt utslagen i mål om särskildhandräckning inte utgör hinder mot all talan i saken väcks genom ansökan omstämning vid domstol. Densärskilda handräckningsformens tillämpningsområde anges iförsta stycket i tvåpunkter. Iförsta punkten berörs de fall som har sin motsvarighet i gamla 191 §utsökningslagen, nämligen fall som avser all tillgodose intresset att på ettenkelt sätt kunna återställa egendom med vilken olovlig åtgärd har vidtagits. I191 § utsökningslagen föreskrevs all, om någon egenmäktigt hade pantat någotlill sig eller skill annan från del han innehar eller eljest själv tagit sigrätt, överexekulor genast ägde återställa besittningen eller annal förhållandesom hade mbbats. Bestämmelsen hade i praxis kommit att tillämpas även då detinte kunde sägas alt besittning eller annal förhållande direkt hade mbbats.Den tillämpades sålunda bl. a. för ulfående av lös egendom som någon hadeomhänderhaft på gmnd av avtal, tjänst e.d. men vägrat atl utlämna, förtillträde lill mark eller lokal lill vilken sökanden hade fått nyttjanderätteller på vilken visst arbete skulle utföras och för ingripande med förbud motverksamhet som kränkte sökandens rätt. Förevarandeparagraf avser atl läcka flertalet av de situationer i vilka 191 §utsökningslagen tillämpades. Särskild handräckning skall sålunda få användasnär någon egenmäktigt har mbbal sökandens besittning eller vidtagit annanolovlig åtgärd beträflFande lös eller fast egendom eller när någon på annatsätt olovligen hindrar utövningen av sökandens rätt lill viss egendom.Lagtexten har formulerats i enlighet med lagrådets förslag. Någonuttrycklig motsvarighet lill bestämmelsen i 191 § utsöknings lagen om handräckning vid s. k. självpanlning har inte lagils upp i försla get. Självpantningsfallel läcks dock i sak av den föreslagna lydelsen av den ifrågavarande punkten. Till besillningsmbbningarräknas även de avhysningsfall där någon Prop. 1989/90:85 olovligen har salt sigi besittning av en faslighet eller en bostadslägenhet. Här åsyftas t. ex.situationer då någon egenmäktigt har tagit en rivningslägenhet i besittning.De regler som uppställs till skydd för svaranden vid verkställighet avavhysning, bl. a. i fråga om anstånd, gäller nämligen inte i dessa fall. Dessasituationer faller således inte in under 3 § utan under förevarande paragraf.Del kan erinras om all besillningsmbbningar som regel är slraflföara och allingripande ofta kan ske i slraflFprocessudl ordning. Uttrycketatt annan olovlig åtgärd vidtagits beträflFande lös eller fast egendom syftarpå bl. a. sådana fall som att en markägare har stängt av en väg som sedan långlid begagnats av annan eller alt någon olovligen har placerat någonting påannans mark. Även annan egenmäktig mbbning av förhållande som inte kanbetecknas som besittning avses. Utövningenav räll lill viss egendom kan olovligen hindras också på annal sätt, t. ex. genomall någon vägrar alt utlämna egendom som han fått i sin besittning på gmnd avavtal eller tjänst. Ett praktiskt fall är atl den som har hyrt viss lösegendom, t. ex. en TV eller en bil, inte lämnar tillbaka den när hyrestiden hargått till ända. Under bestämmelsen faller vidare den situationen all tillträdevägras lill fast egendom, t. ex. för utförande av arbete på fastigheten, förutövande av räll enligt ett servitut eller för besiktning eller liknande, omägaren eller annan innehavare enligt lag eller avtal är skyldig all tåla detta.Bestämmelsen är tillämplig både i fråga om positiv handling och underlåtenhet. Ensökande i ell mål om särskild handräckning har vissa fördelar jämfört med vadsom gäller i mål om vanlig handräckning. Sålunda föranleder inte ellbestridande all målet måste prövas av domstol. Om sökanden begränsat sittyrkande lill rättelse av besillningsmbbning eller annan olovlig åtgärd, skallprövningen hos kronofogdemyndigheten i princip begränsas i enlighet därmed,varvid bortses från del bakomliggande rättsförhållandet utom i fall där det äruppenbart all svaranden har rätten på sin sida (24 §). Del är bl.a. mot dennabakgmnd självfallet viktigt all kronofogdemyndigheten noga prövar omprocessformen särskild handräckning är tillämplig på sökandens yrkande. Detfinns åtskilliga situationer då både vanlig och särskild handräckning kan komma i fråga. Då kan sökanden välja processform utifrån vad han vill uppnå och hur han bedömer sill bevisläge. Om sökanden lätt kan påvisa en olovlig besillningsmbbning, ligger del nära lill hands för honom att välja särskild handräckning, i vart fall om han befarar all svaranden bestrider och om del är tillräckligt för honom själv att få besittningen återställd. Om sökanden har svårt att i ell skriftligt förfarande visa all han har haft besittning eller liknande lill något eller att besittningen mbbats, är det kanske mera ändamålsenligt atl ansöka om vanlig handräckning och, om svaranden bestrider, utföra sin talan i en domstolsprocess som erbju der bättre möjligheter lill bevisföring. En annan anledning all välja vanlig handräckning är att sökanden vill få det bakomliggande rättsförhållandet rättskraftigt avgjort. Ytterligare ell skäl alt välja vanlig handräckning framför särskild handräckning kan vara all sökanden i samma mål vill 102 ansökaom handräckning för återfående av ett uthyrt föremål och betal- Prop.1989/90:85 ningsfördäggande för obetald hyra. Devanligaste fallen då båda handräckningsformema kan vara tillämpliga blirantagligen sådana som gäller uthyrda eller utlånade saker som inte återlämnasoch bortskaffande av sådant som i vid bemärkelse slår i vägen för någon. Somframgått av vad som sagts är del inte avsikten att mål om avhysning avhyresgäsler, arrendalorer m. fl. skall kunna handläggas enligt reglema försärskild handräckning utan i stället endast enligt reglerna för vanlighandräckning i 3 § första punkten. Emellertid har lagrådet påpekat alt dessaavhysningsfall täcks av ordalydelsen i 4 § första stycket första punkten.Därför har på lagrådets förslag lagils in ett andra stycke i förevarandeparagraf, vari anges atl särskild handräckning enligt första stycket förstapunkten inte får avse avhysning i fall som anges i 3 § första punkten. Omsökanden vill all målet skall handläggas enligt reglerna för särskildhandräckning, skall detta anges i eller på annal sätt tydligt framgå avansökningen (15 § första stycket). Jag återkommer närmare under den paragrafentill hur kronofogdemyndigheten skall besluta om handläggningsformen. Bifallssökandens talan i ell mål om särskild handräckning, skall kronofogdemyndighetenförordna all besittningen skall återställas eller annan rättelse vidtas. Detsynes lämpligt att det i utslaget direkt anges vad som åläggs svaranden, l.ex.all återlämna viss egendom, upphöra med viss verksamhet etc. Hurverkställigheten skall genomföras regleras genom bestämmelser i . Iförsta stycket andra punkten behandlas de fall där särskild handräckning fårske enligt föreskrift i annan lag. Enligt17 § handräckningslagen är den lagen tillämplig även i fråga om sådanhandräckning som enligt särskilda föreskrifter skall prövas av tingsrätt(enligt nedannämnda lagmm i vattenlagen skall prövningen göras avvattendomstol). finns sådana bestämmelser i 12 kap. 26 §jordabalken, 29 § bostadsrältslagen (1971:479), 21 kap. 4§ vattenlagen(1983:291), 106 § lagen (1939:608) om enskilda vägar, 15 § lagen (1963:537) omgravrätt m.m., 39 § naturvårdslagen (1964:822), 47 § miljöskyddslagen (1969:387),72 § väglagen (1971:948), 21 § lagen (1978:160) om vissa rörledningar, 38-39§§lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheler, 9 § lagen (1971:1154) om förbud motdumpning av avfall i vatten, 2 kap. 22 § och 3 kap. 17 § lagen (1988:950) omkulturminnen m.m., 39 § lagen (1950:596) om rätt lill fiske, 10 kap. 12-13 §§plan- och bygglagen (1987:10), 11 kap. 2§ gmvlagen (1974:342) och 42 § lagen(1974:890) om vissa mineralfyndigheler. Dessa lagmm innehåller regler omhandräckning när någon är skyldig att lämna tillträde någonslans, flytta pånågot e. d. Detär i nu angivna fall som institutet särskild handräckning får tillgripas medstöd av andra punkten i paragrafen. Detta kräver ändringar av redaktionellnatur i de berörda lagama. Frågan om sådana ändringar får dock tas upp . Somjag påpekat i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.9.5) omfattar 103 reglema om särskildhandräckning inte sådana fall där handräckning enligt Prop. 1989/90:85gällande rätt får sökas direkt hos kronofogdemyndigheten. Omenligt någon särskild föreskrift en tvist angående en förpliktelse skall tasupp av en annan myndighet än tingsrätt, kan saken prövas enligt denna lagendast om det finns bestämmelser som medger sådan prövning. Vad som sägs idenna lag om tingsrätt skall i sådana fall i stället gälla den andramyndigheten. Enansökan om ulfående av fordran eller om annan fullgörelse är all betrakta altemativ till det vanliga rällegångsförfarandel vid tingsrätt. Den nyalagen får därför inte ulan vidare tillämpas, om saken på gmnd av särskildföreskrift skall prövas av viss annan domstol, l.ex. arbetsdomstolen ellerlänsrätt, eller av någon annan myndighet än tingsrätt. En bestämmelsemotsvarande 1 § andra stycket handräckningslagen har därför tagit upp i förevarandeparagraf. Sålunda föreskrivs i paragrafens första mening att en tvist, somenligt någon särskild föreskrift skall tas upp av en annan myndighet äntingsrätt, kan prövas enligt denna lag endast om det finns bestämmelser somdirekt medger sådan prövning. Förnågra typer av mål gäller alt de skall prövas av vissa tingsrätter i särskildsammansättning, nämligen fastighetsdomstol eller vattendomstol. Dessa domstolarfår i detta sammanhang anses innefattade i begreppet tingsrätt och det krävsinga särskilda föreskrifter för all deras mål skall få prövas enligt denna lag,om fömtsättningar i övrigt föreligger. 1gällande rätt finns i två lagar särskilda föreskrifter all mål får prövas inomden summariska processen. Dessa är lagen (1974:372) om lagsökning ochbetalningsföreläggande för fordringsanspråk i anställningsförhållanden ochlagen (1976:841) om betalningsföreläggande för fordringar som skall prövas avstatens va-nämnd. Någon ändring i sak är inte avsedd. Som jag nämnt i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.12) kommer jag atl ta upp frågan omändring i dessa lagar. Ansökningar kommer aUtså även i fortsättningen all kunnaprövas i summarisk ordning ulan hinder av all anspråket skall prövas avarbetsdomstolen eller statens va-nämnd. Iparagrafens andra mening anges atl, i mål som enligt någon särskild föreskriftskall las upp av annan myndighet än tingsrätt, vad som i förevarande lag sägsom tingsrätt i stället skall gälla den andra myndigheten. Ansökanskall göras hos kronofogdemyndigheten i del län där svaranden har sitt hemvist. Som hemvist anses därvid den ort där han är bosall saml, beträflFande dödsbo, den ort där den döde senast var bosall och, beträflFan de annan juridisk person, den ort som enligt 10 kap. gmndar domstols behörighet i tvistemål i allmänhet. Ansökan får också göras hos kronofogdemyndigheten i det län där 104 egendomsom tillhör svaranden finns eller där verkställighet annars lämp- Prop.1989/90:85 ligen kan ske. Ansökanmot flera svarande får göras hos den kronofogdemyndighet som enligt förstaeller andra stycket är behörig i fråga om någon av dem, om ansökningenbeträflFande var och en stöder sig på väsentligen samma gmnd. 1 paragrafenanges vilken kronofogdemyndighet som är behörig atl ta upp en ansökan om belalningsföreläggande eller handräckning. Regleringen är mindre strikt än enligt nu gällande lagsökningslag och handräckningslag, vilka hänför sig lill om fomm i tvistemål. Reglema om behörig myndighet har i den nya lagen som syfte främst all styra handläggningen till den myndighet som är lämplig från verkslällighelssynpunkt och atl fördela arbetsbördan lika mellan kronofogdemyndighetema. Av 8 § följer all kronofogdemyndighetens prövning av sin behörighet kan resultera i atl ansökningen skickas till en behörig myndighet, men däremoi inte leda lill all ansökningen avvisas. Huvudregelniförsta stycket är all ansökningen skall ges in till kronofogdemyndigheten idel län där svaranden har sitt hemvist. Vad som anses som hemvist avgörs enligtsamma regler som gäller i ulsökningsmål enligt 2 kap.3 § andra stycket UB. Lagtexten har utformats i enlighet med lagrådets förslag. Svarandenskall alltså anses ha sill hemvist i del län där han är bosall. Om svaranden ärell dödsbo, skall svaranden anses ha sitt hemvist i del län där den döde senastvar bosall. En annan juridisk person skall anses ha sill hemvist i det län somenligt 10 kap. RB gmndar domstols behörighet i tvistemål i allmänhet, dvs.normalt del län där den juridiska personens styrelse har sill säte. Somett komplement lill huvudregeln i första stycket lar del andra stycket uppytterligare några regler om fomm. Del kan ibland vara svårt för sökanden allange var svaranden har sitt hemvist; det kan också vara så atl sökandenfaktiskt saknar hemvist här i landet. Etl annal skäl för att ge in en ansökantill en annan kronofogdemyndighet än den i det län där svaranden har sillhemvist kan vara atl verkställigheten senare lämpligen bör ske hos en annankronofogdemyndighet. Motbakgmnd härav får enligt andra stycket en ansökan om betalningsföreläggandeeller handräckning också göras hos kronofogdemyndigheten i del län därsvaranden tillhörig egendom finns eller verkställighet annars lämpligen kanske. Som framgått ges sökanden relativt fria händer all väljakronofogdemyndighet. Exempelvis kan del vara fördelaktigt att ge in en ansökanom avhysning lill kronofogdemyndigheten i del län där fastigheten ellerbyggnaden är belägen. Om avsikten är alt ansöka om utmätning i viss egendom,kan det ibland vara lämpligt att ge in ansökningen till kronofogdemyndigheten idel län där egendomen finns. Ietl tredje stycke har efler förslag från lagrådet och efler mönster från IO kap. 14 § RB tagils upp en fommregel för de fall en ansökan riktar sig mot flera svarande. I dessa fall får ansökan göras hos en kronofogdemyndighet som enligt första eller.andra stycket är behörig i fråga om någon av svarandena. Som en fömtsättning härför anges vidare, i enlighet med 105 lagrådets förslag, all ansökningenbeträflFande var och en av svarandena Prop. 1989/90:85 skall stöda sig påväsentligen samma gmnd. Härigenom kommer också den sistnämnda och i del lilllagrådet remitterade förfallningsförslagel underförstådda begränsningen imöjligheten att låta en ansökan rikta sig mot flera svarande lill direktuttryck i lagtexten. Lagrådethar vidare i detta sammanhang uttalat följande. Trots att förslaget fömtsätteratt det alltid skall finnas någon kronofogdemyndighet som är behörig, kanundanlagsvis förhållandena länkas vara sådana alt ansökningen med stöd av 21 §bör avvisas, därför all anspråket över huvud taget inte skall prövas i Sverige.Härvid blir allmänna intemationellt processrättsliga gmndsatser tillämpliga,varvid som utförligt utvecklats i doktrinen ledning kan sökas i fommreglema i10 kap. . Som regel får det dock ankomma på svaranden allbestrida ansökningen, om han anser att den inte skall tas upp i (jfrDennemark, Om svensk domstols behörighet i intemationellt förmögenhelsrällsligamål, 1961 s. 304 flF och , Svensk rättspraxis i intemationell processrätt,1989 s. 118 flF). Jaghar ingenting atl erinra mot vad lagrådet sålunda har uttalat. flesta län har kronofogdemyndigheten, fömtom ell centralkontor, även etteller flera s. k. kronokontor. Som nämnts i den allmänna motiveringen böransökningen få ges in lill vilket som helst av dessa verksamhetsslällen. Varmålet sedan rent faktiskt kommer all handläggas blir en senare fråga. Kronofogdemyndighetenprövar självmant sin behörighet. Sökandens uppgifter om de omständigheter somgör myndigheten behörig skall godtas, om del inte finns anledning atl anta altde är orikliga. 1paragrafen anges omfattningen av kronofogdemyndigheternas skyldighet alt prövasin behörighet enligt 6 §. prövar självmant sinbehörighet och bör vid den prövningen kunna utgå från att de uppgifter somsökanden lämnat för detta ändamål (jfr 18 §) är rikliga. Omsvaranden enligt uppgift i ansökningen är bosall i länet, bör kronofogdemyndighetenkunna utgå från all sökanden åberopar huvudregeln i 6 § första stycket. Omdetta inte är fallet, bör däremoi normall krävas mer preciserade uppgifter omde förhållanden som enligt sökanden betingar kronofogdemyndighetens behörighet. Omen ansökan inte innehåller några uppgifter om de förhållanden som görmyndigheten behörig och om svaranden enligt ansökningen inte är bosall i länet,bör kronofogdemyndigheten i enlighet med vad som sägs i 8 § ulan vidare skickaansökningen lill myndigheten i det län där svaranden uppges vara bosatt.Myndigheten behöver normalt inte begära komplettering av sökanden i densituationen. påslående frånsökanden all myndigheten är behörig på den gmnden all verkställighet lämpligen kan ske inom dess distrikt bör inledningsvis godtas. Behörighetsfrågan kan i dessa fall däremoi senare komma alt 106 prövas,om svaranden gör invändning om alt kronofogdemyndigheten inte Prop. 1989/90:85är behörig. Anser myndigheten att en sådan invändning har fog för sig, börmyndigheten, på samma sätt som vid andra befogade foruminvändningar frånsvarandens sida, skicka ansökningen till en behörig kronofogdemyndighet. Medtanke på atl någon förhandling inte kan hållas inom ramen för det summariskaförfarandei, torde svaranden normalt sakna anledning att göra invändning omfomm. Saken kommer dock i ett annat läge när överlämnande till tingsrätt sker(jfr specialmotiveringen lill 36 §). Haransökan gjorts hos en kronofogdemyndighet som inte är behörig, skall måletgenast överlämnas lill en kronofogdemyndighet som enligt vad handlingarna visarär behörig. Även om den myndighet där ansökan gjorts är behörig, får måletöverlämnas till annan behörig kronofogdemyndighet, om del inte ulan avsevärdolägenhet kan handläggas vid den första myndigheten eller om del av andra skälär uppenbart all etl överlämnande skulle främja målels handläggning. Ansökananses gjord när den kom in till den första myndigheten.