prop · GD03116 · 1989-12-31 00:00:00 — Förmedverkan vid en emission av aktier på den allmänna marknaden erfordras enligt2 kap. 7 § första stycket BRL för sparbank eUer central föreningsbank tillståndav bankinspektionen. Något sådant tillstånd krävs inte för bankaktiebolag.Frågan uppkommer hur bankfilialer skall behandlas i detta hänseende. genom sin filial bör inte vara förhindrat att bedriva emissionsverksamhet i . Med hänsyn till att det är fråga om ett utländskt rättssubjekt har emellertid bankfilialgmppen föreslagit att för detta skall krävas bankinspektionens tillstånd. De utländska banker som önskar etablera filial i är emellertid i första hand stora affärsbanker med en bra kännedom om den svenska kreditmarknaden. Det får antas att en sådan bank av rent lönsamhetsmässiga skäl inte medverkar vid en emis sion av svenska aktier förrän en tillräckligt god kunskap om den svenska aktiemarknaden och om svenska förhållanden i övrigt erhållits. därför enligt min meningbehandlas som svenska bankaktiebolag i detta Prop. 1989/90:116 hänseende.Bestämmelsen om skyldighet för sparbank och central föreningsbank att sökabankinspektionens tillstånd i detta fall kommer att omprövas i samband med attKMK:s förslag om förändrade rörelseregler för banker övervägs. Ävennär det gäller förvärv för skyddande av fordran bör de utländska bankfilialemavara likställda med svenska banker. Det betyder att skall gällaoch att tillstånd enligt lagen om utländska förvärv av svenska företag inteerfordras. Tillorganisationsförvärv av aktier kan hänföras förvärv enligt 2 kap. 4 § 2 och 6 §första stycket BRL. Aktiersom förvärvas enligt det förstnämnda lagmmmet avser aktier i bolag, vilka hartill uteslutande syfte att förvalta fast egendom eller tomträtt som förvärvatsför att bereda banken lokaler för verksamheten eller tillgodose därmedsammanhängande behov. Något särskilt tillstånd erfordras således inte.Motsvarande bör gälla för de utländska filialema. Däremot kommer det att krävastillstånd enligt fastighetsförvärvslagen för de fastigheter den utländskabanken vill förvärva. Omförvärvet sker med stöd av 2 kap. 6 § första stycket BRL krävs däremot attregeringen eller bankinspektionen lämnat sitt tillstånd till förvärvet. Deaktier som avses därmed är för bankaktiebolagens del aktier eller andelar isvensk eller utländsk bank och i svenskt eller utländskt företag, vars ändamålkan anses vara till nytta för bankväsendet eller det allmänna. För sparbanksoch föreningsbanks del avses aktie i svenskt företag, vars ändamål kan ansesvara till nytta för bankväsendet eller det allmänna eller som tillgodoser förresp. bankkategori gemensamma intressen. Avsiktenmed denna rätt att förvärva aktier i bolag med bankfrämjande ellerallmännyttigt ändamål är att bereda banken möjlighet att åta sig viktigauppgifter, som kan vara fördelaktiga för bankverksamheten eller samhället ochvilkas fullgörande lämpligen kan ske genom förvärv av aktier. Som exempel nämnsi förarbetena affärsbankernas medverkan vid tillkomsten av vissa kreditinrättningarmed delvis allmännyttig inriktning. Något behov att, såsom beträffandetransaktionsförvärven, undanta denna typ av förvärv från prövningsbestämmelsemai företagsförvärvslagen anser jag inte föreligga. Enligtdet s.k. Baselkonkordatet (se avsnitt 2.2.4) skall tillsynen av solvensen förutländska bankfilialer åvila hemlandets tillsynsmyndigheter. Inom en snarframtid kommer troligen 10-gmppens länder liksom EG - att i detta hänseendeha i stort sett likvärdiga regler. Det torde sålunda inte innebära någraproblem att sol venskontrollen överlämnas till tillsynsmyndigheten i denutländska bankens hemland. För den svenska tillsynsmyndigheten blir uppgiftenatt bistå hemlandsmyndigheten med upplysningar och på annat sätt. Förbankfilialer från länder som inte tillhör vare sig 10-gmppen eller EG bör krav ställas att hemlandets kapitaltäckningsregler uppfyller den mini- 70 mistandardsom förslag innebär. Om detta villkor inte Prop.1989/90:116 uppfylls bör tillstånd till etablering inte lämnas eller om frågan uppkommer sedan etablering skett - tillståndet dras in. Kassareservsbestämmelseni 2 kap. 12 § BRL ålägger bankema att hålla en tillfredsställandebetalningsberedskap för att kunna möta variationer i medelsflödet. Regelninnebär att kassareserven skall bestå av tillgångar som med lätthet kanförvandlas i pengar. Den skall, tillsammans med inneliggande kassa, uppgå tilllägst ett belopp som svarar mot av bankens samtliga förbindelsermed undantag av förlagslån, lån mot pant i egen fastighet, lån som tagits upphos AP-fonden i samband med återlån och garantiförbindelser. Regelnbehandlar alltså likviditetssituationen i banken. Enligt Baselkonkordatet (seavsnitt 2.2.4) är likviditeten en fråga för värdlandets tillsynsmyndighet. Detfömtsätts att en utländsk banketablering i allmänhet har att följa värdlandetsregler för likviditet. Regler om bankemas likviditet finns i alla ländersregelsystem. Tillämpningen av den svenska regeln som är förhållandevisallmänt formulerad på de utländska bankfilialema torde inte föranleda någrastörre problem. Kreditgivningsreglemai 2 kap. 13-19 §§ BRL behandlar det formella säkerhetskravet, förbud motbeviljande av kredit med efterställd betalningsrätt, förbud mot förbehåll omandel i vinst, storieken på enhandskrediter, kreditjäv och krediters löptid.Dessa regler är generella till sin utformning och torde ha sina motsvarigheteri de allra flesta länders banklagstiftning. Ett undantag kan vara regeln omförbud mot andel i vinst. Den regeln har emellertid sin bakgmnd i detprincipiella aktieförvärvsförbudet. Det torde åtminstone varaomöjligt att undanta de utländska bankfilialerna från tillämpning av dettaförbud. Kreditgivningsreglemakan närmast sägas vara till för att garantera solvensen i ett bankföretag,möjligen med undantag för den s.k. bundna-lånparagrafen (19 §) som närmast tarsikte på likviditeten. Upprätthållandet av de intressen som ligger bakom reglemaborde alltså enligt vad som angetts ovan falla på hemlandets tillsynsmyndighetoch utgångspunkten borde också vara att hemlandets regler skall tiUämpas. Ipraktiken torde det emellertid inte bli någon större skillnad eftersom desvenska reglema i allt väsentligt överensstämmer med intemationella regler.Åtminstone tills vidare kan därför de svenska kreditgivningsreglema gäUa för deudändska bankfilialerna. Det blir bankinspektionens uppgift att i samarbetemed hemlandets tillsynsmyndighet tillse att filialen iakttar de svenskareglema. Tillämpningenav enhandskreditbestämmelsen sker på koncembasis med utgångspunkt i det s.k. riskbärande kapitalet. Det får fömtsättas att bankinspektionen i allmänna råd fastställer hur den anser att tillämpningen av regeln skall ske för en utländsk bankkoncern med en filial i . kan anmärkas att KMKföreslagit att bankinspektionen skall kunna utfärda Prop. bindande föreskrifter förtillämpningen av enhandskreditbestämmelsen. Även i fråga om andraregler kan det vara behov av att bankinspektionen utfärdar allmänna råd förhur den utländska bankfilialen skall tillämpa 20 § BRL innehåller bestämmelser som begränsar bankemasobligationsutgivning. Obligationer som banken ger ut i färdels inte haen löptid överstigande , dels motsvara högst av bankensinlåning från allmänheten om löptiden överstiger . Möjlighetentill billigare upplåning torde enligt bankfilialgmppen vara ett av de främstaskälen till att en filialetablering framstår som fördelaktigare än endotterbolagsetablering. Enligt arbetsgmppens förslag talar främst konkurrensskälför att upplåningsregeln skall tillämpas även för de utländska bankfilialerna. Upplåningsbestämmelsemaär tillkomna i syfte att begränsa bankemas möjlighet att konkurrera med andrafinansieringsinstitut, främst kreditaktiebolagen, på marknaden för långa lån.Det kan ifrågasättas om regler av detta slag är befogade . Med tanke pådetta och på att en banks solvens i princip är en tillsynsfråga för bankenshemland anserjag att upplåningsbestämmelsema i 2 kap. 20 § BRL inte skalltillämpas på utländskt bankföretag med filial i . Upplåningsreglema börsannolikt tas bort också för svenska banker. Med hänsyn till att dessa reglerhar nära beröring med bl.a. soliditetsbestämmelsema får en utmönstring avreglerna emellertid övervägas i ett annat sammanhang. Bestämmelsemai 2 kap. 21-23 §§ BRL vilka behandlar motbokens värdepappersrättsliga status,bankkontorsetablering och bankemas behandling av omyndigas bankmedel bör allatillämpas också för de utländska bankfilialema. Densvenska valutaregleringen har upprätthållits med tillämpning av en fullmaktslagstiftning. Enligt valutalagen (1939:350) kan regeringen under vissa förhållanden förordna om valutareglering. Med stöd av bemyndigan det har regeringen återkommande meddelat förordnanden om giltighet av en valutaförordning (1959:264). Förordningen innehåller bl.a. bemyndig ande för att ge bankaktiebolag, sparbanker och postverket till stånd att driva handel med utländska valutor, dvs. att vara valutabank. Hämtöver har genom valutalagen bemyndigats att i allmänhet meddela närmare föreskrifter om tillämpningen av valutaregleringsförord- nanden som regeringen meddelat. Som villkor för valutabankstillstånd har 72 riksbankenregelmässigt ställt krav på att banken prövar enskilda valuta- Prop.1989/90:116 transaktioner. Valutabankema har således tilldelats en central rollsom kontrollorgan i administrationen av valutaregleringen. upphävdes i huvudsak alla valutarestriktioner. Debegränsningar som härefter alltjämt gäller rör placeringar på konton i utlandetoch premiebetalning för livförsäkring i utländskt försäkringsföretag. SomhittiUs gäUer dock att betalningartill och från utlandet skall göras genom valutabank, värdepapperstransaktionermed utlandet skall göras genom valutabank som är fondkommissionär eUer annanav i särskild ordning godkänd fondkommissionär, utländskavärdepapper skall förvaras i depå hos valutabank eller godkändfondkommissionär. Dessaregler syftar till att möjliggöra för att upprätthålla en godbetalningsbalansstatistik och till att säkra en tillfredsställande skattekontroll. Valutalagenoch valutaförordningen har senast förlängts (SFS 1989:442 resp.443) och gäller nu t.o.m. . Någon ytterligare förlängning är inteavsedd att ske. I stället avses en ny valutalag träda i kraft den 1 juli 1990.Valutalagen skall då bli en ren beredskapslag. Förslag härom har lagts fram aven arbetsgmpp inom i promemorian (Ds 1989:74) Nyvalutalag,m.m. I denna föreslås att reglema om valutahandelstillstånd tas in iriksbankslagen och att de utvidgas så att andra kreditinstitut än banker kanfå begränsade tillstånd. Den valutareglerande funktionen bortfaller ivalutahandelstillstånden, men för skattekontroU och statistikändamål åläggsvalutabankema en rapporteringsplikt. Medhänsyn till denna begränsning av valutabanksfunktionen anserjag, i likhet medbankfilialgmppen och remissinstansema, att valutabanksfunktionen eftersärskilt tillstånd mycket väl kan överlämnas också till en filial till enutländsk bank som fått tillstånd att bedriva bankverksamhet i . Dennafråga får beaktas vid den fortsatta behandlingen av departementspromemorian. Omfilialema skall vara verksamma på den svenska marknaden på i huvudsak sammasätt som de svenska bankema, måste de också omfattas av lagen (1974:922) omkreditpolitiska medel. Lagen är en s.k. fullmaktslag, vars giltighetstidnyligen förlängts tiU utgången av (prop. 1989/90:15, FiU 12, rskr. 49).En översyn av lagen skall ske bl.a. i syfte att göra den till en renodladberedskapslag som medger att fullmakterna kan tas i anspråk endast videxceptionella förhållanden. Lagenom kreditpolitiska medel omfattar särskilt omnämnda kredit institut. Lagen bör kompletteras så att den omfattar även utländska banker avseende den verksamhet som bedrivs från filial i . De regleringar i lagen som kan tillämpa efter särskilt förordnande av regeringen bör således också komma att omfatta bankfilialer i . bankemasfilialer kommer därmed också att omfattas av den uppgiftsskyl- Prop.1989/90:116 dighet som åvilar de svenska bankerna enligt lagen. Enligtlagen (1988:1385) om riksbank definieras bankinstitut ochkreditinstitut i 3 § på samma sätt som i lagen om kreditpolitiska medel.Motsvarande tillägg som angetts i lagen om kreditpolitiska medel bördärför göras i riksbankslagen. Därigenom kommer att få möjlighetatt tillämpa kassakrav på dessa bankers verksamhet i . Genom dennaförändring kommer de utländska bankfilialema också att vara rapporteringsskyldigaenligt 22 § riksbankslagen. Riksbankslagenger möjlighet att lämna lån till svenska bankaktiebolag, sparbankeroch centrala föreningsbanker. Villkoren för dessa lån bestäms avpenningpolitiska motiv. Då de utlandsägda dotterbankerna ingår i denna kretsär frågan om även utländska filialer skall få göra det. Detbör först betonas att det här inte är frågan om fall där har enextraordinär möjlighet tiU utlåning såsom då konkurs hotar ett bankinstituteller ett annat finansiellt företag och en sådan utveckling enligt riksbankensbedömning medför att förtroendet för landets kredit- och betalningssystemriskerar att allvarligt undergrävas. Denna funktion regleras i 18 § andrastycket och bör endast avse . Denupplåningsmöjlighet som här diskuteras behandlas i 18 § första stycket ochavser i stället bankemas behov av att utjämna tillfälliga obalanser ilikviditetsströmmama. Bankfilialgmppenansåg inte att det var påkallat att ge utländska bankfilialer dennaupplåningsrätt. Gmppen anförde att omedelbara likviditetsbehov normalt kantillgodoses via dagslånemarknaden. Riksbanksfullmäktige pekar i sitt remissvarockså på vissa svårigheter att beräkna storleken av en utländsk bankfilialsupplåningsrätt mot bakgmnd av att filialen inte har ett avskilt eget kapital. Vissaskäl talar alltså för att de utländska filialema hänvisas till att ordna sinlikviditetsförsörining i andra former utan tillgång till upplåning i riksbanken.Jag anser emellertid inte att lagstiftningen skaU utesluta att de utländskafilialema kan beredas möjlighet att låna i . Jag föreslår därför attriksbankslagen ändras när det gäller filialemas stäUning i detta avseende.Liksom när det gäller de inhemska bankema är det uppgift att prövaom kredit bör lämnas och att ställa villkoren härför. I20 § riksbankslagen ges vidare bestämmelser om beräkning av kassakrav. Ettsådant krav skall utgöra en viss andel av ett kreditinstituts placeringar ochförbindelser. Ett klargörande i lagtexten bör göras av att kassakrav mot enutländsk bankfilial skall beräknas på filialens och inte på det utländska bankföretagetsplaceringar och förbindelser. Bankfilialgmppenföreslår inte några ändrade regler på beskattningens område. () har i sitt remissvar pekat på att en utförligare reglering behövs i frågaom utländska filialer i . Enutländsk bank med en filial i beskattas som inskränkt skatt skyldig enligt reglema i 6 § 1 mom c och 16 § 2 mom lagen (1947:576) om 74 Enligt dessa regler skall utländska bolag beskattas för Prop. 1989/90:116bl.a. inkomst av rörelse som här bedrivits från fast driftställe. En filial ärett sådant fast driftställe. Filialens skattemässiga resultat skall beräknasenligt de allmänna regler som gäller för intäkter och kostnader i rörelse. Denintemationellt vedertagna princip som kommit till uttryck i 43 § 1 momkommunalskattelagen (1928:370) är tillämplig också beträffande förhållandetmellan en filial och övriga delar av ett utländskt bolag. Principen innebär atttransaktioner mellan företag med intressegemenskap skall baseras på sammavillkor som gäller vid transaktioner mellan fristående företag(armlängdsprincipen). Syftet är att varje stat skall beskatta så stor del avdet multinationella företagets vinst som skulle ha beskattats därom den gren avverksamheten som bedrivits där hade varit fristående och oberoende av andradelar av företaget. I fråga om taxeringsförfarandet, kontrollen ochskatteuppbörden gäller också vanliga regler. Vidtaxeringen av multinationella företag möter myndighetema en rad problemberoende på att utredningsläget ofta är mycket komplicerat. Materialet ärregelmässigt både omfattande och svåråtkomligt. Det är t.ex. svårt attfastställa ett armlängdspris vid transaktioner som inte förekommer mellan andraän företagets olika delar. Regeringenssyn på frågan om de multinationella företagens beskattning har senastredovisats i prop. 1985/86:100 (bil. 9 s. 17 f). En bedömning var att demultinationella företagens beskattning torde få lösasenligt armlängdsmetoden. underströks angelägenheten av att så långtsom möjligt söka nå internationella lösningar. Det ansågs emellertid inte varaaktuellt att tillsätta någon särskild utredning om de multinationellaföretagens skatteförhållanden. Samma slutsats har skatteutskottkommit fram till (SkU 1984/85:35). Regeringenföljer uppmärksamt det utrednings- och forskningsarbete som bedrivs på skildahåll, bl.a. det arbete som pågår inom EG och . Nämnas kan tvårapporter, "Transfer Pricing and " (1979)och "Transfer Pricing and , Three TaxationIssues" (1984). I den senare rapporten behandlas särskiU de speciellaproblem som är förknippade med att beskatta internationella bankföretag. RSV, somgjort en översättning av OCED:s rapport , gör en utvärdering avinnebörden av gällande rätt mot bakgmnd av att flera mål om prissättningsfrågornu blivit föremål för domstolamas prövning. Utvärderingen syftar till attklarlägga behovet av lagstiftning och att finna förslag tiU lämpligalösningar. En särskild fråga i sammanhanget är på vilket sätt fömtsättningamaändras genom den reformering av det svenska skatte- och taxeringssystemet somförestår. När arbetet med en utvärdering slutförts kan det åter bli aktuelltför regeringen att pröva behovet av lagstiftningsåtgärder. Somframgått innebär Baselkonkordatet att det primära tillsynsansvaret för en utländsk filial skall åvila hemlandets tiUsynsorgan. Även EG arbetar med hemlandstillsyn som utgångspunkt, vilket tagit sig uttryck i flera av de di- 75 rektiv ochrekommendationer som föreligger. I enlighet med det gemen- Prop.1989/90:116 samma ansvar som åvilar värdlandets och hemlandets myndigheter bördock värdlandets tillsynsorgan ha en god inblick i en filials verksamhet. Ilagen (1968:555) om rätt för utlänning och utländskt företag att idka näringhär i riket, som rent generellt reglerar utländska filialer i ,föreskrivs att filialen skall ha en egen bokföring som är helt skild från detutländska företagets bokföring i övrigt. 1 fråga om bokföring och redovisningskall därvid i tillämpliga delar gäUa bestämmelsema för svenskt företag avmotsvarande slag. Förvaltningen och räkenskapema skall granskas av svenskauktoriserad revisor. Starkaskäl talar för att vad som stadgats för andra företagsfilialer i fråga omsärskild redovisning bör gälla även på bankområdet. Inte minst hänsynen tillskattekontrollen talar för att bankfilialer bör ha egen bokföring skild fråndet utländska företagets bokföring i övrigt. Jag anser därför att filialen börha en särskild bokföring så att dess verksamhet och utveckling kan följas avsvenska myndigheter och att den bör tillämpa samma redovisningsregler somsvenska banker. Filialen bör också enligt vad som gäller för filialer iallmänhet ha svensk auktoriserad revisor. Jag förordar därför att 4 kap. BRLi tillämpliga delar liksom för övrigt hela bankrörelselagen skall gäUa förfilialema. Även 7 kap. BRL, som behandlar tillsyn bör tillämpas i denutsträckning det är möjligt. Det betyder t.ex. att bankinspektionen skaU utseen eller flera revisorer att med övriga revisorer delta i granskningen avbankfilialens räkenskaper. En särskild regel bör gälla om ingripanden motfilialer som inte följer gällande svenska regler. Rapporteringsskyldighetengentemot bankinspektionen bör vara densamma som gäller för svenska bankerenligt 7 kap. 6 § BRL. Det betyder att bl.a. följande handlingar börtillhandahållas inspektionen: periodbokslutper , eller annan lämplig tidpunkt, årsredovisninginklusive specifikation per , engagemangsrapporteröver viss beloppsgräns per , rapportöver s.k. enhandsengagemang per . Enutländsk bankfilial skaU omfattas av samma rapporteringsskyldighet gentemotriksbanken som enligt lagen om kreditpolitiska medel, valutalagen ochriksbankslagen åvilar de svenska bankema. Denredovisnings- och rapporteringsskyldighet som jag här förordar är något vidareän vad som föreslås gälla mellan EG-ländema i det att särskild redovisning fören filial inte skaU kunna krävas inom EG. Med hänsyn tiU att så skaU kunna skei förhållande till kreditinstitut från tredje land och då reslutatet avanpassningsarbetet för svenskt vidkommande till de regler som skaU gälla inomEG inte i detalj kan fömtses anserjag att den nu föreslagnaredovisningsskyldigheten tills vidare bör gälla. Mittförslag: Kravet på tillstånd för etablering av representationskontor ersättsmed en skyldighet att anmäla sådan etablering tiU bankinspektionen. Skälenför mitt förslag: Enligt 1 kap. 4 § BRL får ett utländskt bankföretag redan nudriva verksamhet här i landet från ett s.k. representationskontor. Verksamhetenfår inte omfatta inlånings- eller utlåningsrörelse. Ett flertal av de utländskabanker som har dotterbanker här hade tidigare representationskontor. Inrättandeav ett representationskontor kräver tillstånd av regeringen. Som framgått ovan(avsnitt 2.2.1) har emellertid s.k. invisible-stadga ändrats pådenna punkt. Enligt de nya reglema skaU ett företag från ett medlemsland harätt att öppna representationskontor i ett annat medlemsland efter anmälan.Något krav på särskild auktorisation skall alltså inte längre få upprätthållas. I enlighet med vadsom nu beslutats av och med tanke på den begränsning som gäller förverksamheten från ett representationskontor anserjag att utanolägenheter kan avskaffa det nuvarande kravet på tillstånd av regeringen.Härvid finns det enligt min mening inte anledning att göra skillnad på bankerfrån och andra banker, utan tillståndstvånget bör avskaffas föralla utländska banker. I stället bör det i enlighet med vad som beslutats inomOECD införas en skyldighet för den bank som vill öppna ettrepresentationskontor här att i förväg anmäla detta till bankinspektionen.Samtidigt bör det i lagtexten göras ett förtydligande av vilken verksamhet somfår drivas från ett sådant kontor (se vidare i specialmotiveringen till 1 kap.4 § BRL). Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lag om ändring ibankrörelselagen (1987:617), 2. lag om ändring ibankaktiebolagslagen (1987:618), 3. lagom ändring i sparbankslagen(1987:619), 4. lagom ändring iföreningsbankslagen (1987:620), 5. lag om ändring i lagen(1968:555) om rätt för utlänning och utländskt företag att idka näring här iriket, 6. lag om ändring i lagen(1974:922) om kreditpolitiska medel, 7. lag om ändring ifondkommissionslagen (1979:748), 8. lag om ändring i lagen(1982:617) om utländska förvärv av svenska företag m.m., 9. lag om ändring iförsäkringsrörelselagen (1982:713), 10. lagomändring i lagen (1988:606) om finansbolag, 11. lag om ändring ilagen (1988:1385) om riksbank. Förslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 4. Samråd har skett med chefen för industridepartementet beträffande lag förslagen 5 och 8. 5 Specialmotivering Prop. 5,1 Förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen(1987:617, BRL) Paragrafeninnehåller bestämmelser om dels utländska bankföretags möjligheter att drivaverksamhet i , dels svenska bankaktiebolags rätt att etablera filialer iutlandet. Den viktigaste ändringen innebär att utländska banker kan fåregeringens tillstånd att driva egentlig bankverksamhet via filialer här i landet.För etablering av representationskontor i skall utländska banker intelängre behöva särskilt regeringstillstånd. En anmälan till bankinspektionenskall vara tillräcklig. Förstastycket reglerar hur utländska banker får verka i . Etablering i form avantingen filial eller representationskontor krävs obligatoriskt. Bankema fåralltså inte direkt från hemlandet marknadsföra tjänster i .