prop · GD0314 · 1989-12-31 00:00:00 — När ministerkommittén åter tog upp frågan om att öppnakonventionen för undertecknande för procedurbeslut lade de tidigare nämndastaterna ned sina röster. Konventionen har också godkänts efter omröstning iOECDs råd. Konventionen öppnades för undertecknande från och med den 25januari 1988 och undertecknades av . Därefter harNorge såväl undertecknat som ratificerat konventionen och undertecknat den. Konventionenhar översatts till svenska och remissbehandlats. Yttranden har avgivits avkammarrätten i , (), (),. () och . Yttranden har också kommit från ochMedborgarrättsrörelsen friheten i (MRR). Avremissinstansema har två, RSV och , uttalat sig positivt i fråga omett svenskt tillträde till konventionen. Såväl RSV som har dockuttalat att ett tillträde till konventionen skulle kräva vissa följdändringar iden interna svenska lagstiftningen, t. ex. på gmnd av de i konventionen intagnasekretessbestämmelserna. SAFoch , som avgivit ett gemensamt yttrande, har ställtsig negativa till ett svenskt tillträde. Även och ställt sig negativa. Huvudskälen härför har angetts vara att konventionen idess nuvarande utformning inte på ett godtagbart sätt tillgodoser deskattskyldigas krav på att i ett internationellt skatteärende få sinasynpunkter beaktade och ett tillräckligt skydd vad gäller deras rättsli- Prop. 1989/90:14 ga ställning i förhållande till den offentliga parten. Underarbetet med konventionen har framkommit att det föreligger behov av att reglerasvenska myndigheters handläggning av utländska handräckningsärenden samt av attändra de interna svenska bestämmelserna i fråga om sekretess. Behovet avsådana regler har också framhållits i vissa av de avgivna yttrandena. Medanledning härav har upprättats ett förslag till lag om ömsesidig handräckning iärende rörande skatt eller allmän avgift. Den föreslagna lagen avses ersättalagen om utredning i utländskt skatteärende, kungörelsen (1941:999) angåendesärskilt förfarande för erhållande av handräckning i Förenta Stater ivissa beskattningsärenden, kungörelsen (1941:1000) angående handräckning påbegäran av myndighet i Förenta Stater i vissa beskattningsärenden,kungörelsen (1958:381) angående förfarandet för erhållande av handräckning förindrivning i av svensk skatt, kungörelsen (1958:382) angåendehandräckning åt belgisk myndighet i beskattningsärenden, förordningen (1973:630)om handläggningen av vissa handräckningsärenden, förordningen (1978:724) omtillämpning av avtalet mellan , , , och omhandräckning! skatteärenden samt i vissa delaräven lagen om uttagande avutländsk skatt, tull och annan allmän avgift. Lagen har utformats medutgångspunkt i dels den nu aktuella konventionen, dels den tidigare nämndaförordningen om tillämpning av det nordiska handräckningsavtalet. föreslagna lagen om ömsesidig handräckning i ärenden rörande skatt ellerallmän avgift anges inledningsvis i vilka fall svensk myndighet äger biträdautländsk myndighet respektive äger begära biträde av utländsk myndighet medhandräckning samt anges de olika former av handräckning som därvid kan komma ifråga. I lagen fastslås vidare att sådan handräckning skall genomföras ienlighet med vad som gäller enligt svensk intern rätt beträffande motsvarandesvenska skatter och avgifter. 1 fråga om preskription görs dock ett undantaghärifrån i de fall då det i ett handräckningsavtal stadgas att det är denansökande statens lagstiftning som skall reglera denna fråga. Lagen innehållerockså speciella bestämmelser till skydd för enskilda skattskyldiga, exempelvisförbud att röja affärshemlighet samt att den som berörs av en begäran frånutländsk myndighet om upplysningar eller av uppgifter vilka framkommit vid enrevision eller granskning och vilka uppgifter översänds till utländsk myndighetunder vissa fömtsättningar skall erhålla underrättelse om vad som översänts tillden utländska myndigheten. I detta sammanhang har jag också funnit det lämpligtatt ta upp vissa av de förslag som skatteindrivningsutredningen lade fram ibetänkandet (Ds Fi 1984:14) Indrivningsuppdrag till och från . Medanledning härav föreslås bl. a. vissa ändringar i uppbördslagen. Somjagredan nämnt kommer den föreslagna lagen om ömsesidig handräckning i ärendenrörande skatt och allmänna avgifter delvis att ersätta lagen om uttagande avutländsk skatt, tull och annan allmän avgift. Detta föranleder också att vissaändringar måste göras i sistnämnda lag, bl. såtillvidaatt denna lag endast skall omfatta utländsk tull, annan skatt, Prop. 1989/90:14avgift eller pålaga som av tullmyndighet uppbärs vid eller i samband med exporteller import av varor. Vidare föreslås att det lag tas in enhänvisning till bestämmelserna i 2 §, 3 § punkterna 1,2 och 5,6 och 7 §§, 9 och10 §§ samt 1316 §§ i den föreslagna lagen om ömsesidig handräckning i ärendenrörande skatt eller allmän avgift. En motsvarande ändring föreslås också ilagen om utredning angående brott mot utländsk tullag genom att det i lagens 2§ tas in en hänvisning till 2 § första stycket, 3 §, 6 och 7 §§, 912 §§ samt17 § i den föreslagna lagen om ömsesidig handräckning i ärenden rörande skatteller allmän avgift. Flertalet av de bestämmelser till vilket hänvisningsålunda skett är bestämmelser till skydd för den enskilde. Vidarehar inom upprättats förslag till ändringar i 12 kap. 3och 4 §§ sekretesslagen och i 5 kap. 1 § . Innebörden av deföreslagna ändringarna är att svensk domstol skall vara skyldig att för uppgiftsom erhållits med stöd av ett av godkänt avtal med främmande stat ochvars röjande skulle strida mot avtalet i fråga förordna om stängda dörrarrespektive om att sekretessen skall bestå såväl i fråga om förebringadeuppgifter som i fråga om uppgifter som intagits i dom eller annat beslut. Synpunkterpå samtliga dessa lagförslag har fortlöpande inhämtats frångeneraltullstyrelsen och RSV. Tillprotokollet i detta ärende bör fogas dels de lagförslag som lagts fram sombilaga 1, dels en förteckning över remissinstanserna som bilaga 2.Sammanställningar av remissyttrandena över Europaråds- och omömsesidig handräckning i skatteärenden respektive nu aktuella delar avskatteindrivningsutredningens betänkande Indrivningsuppdrag till och frånSverige (Ds Fi 1984:14) har upprättats inom och finns atttillgå där. 2 Förslaget till lag om Europaråds- och OECD-konventionenom ömsesidig handräckning i skatteärenden Lagförslagetbestår dels av paragraferna 1 och 2, dels av en bilaga. Bilagan innehållerkonventionstexten på franska och engelska samt i svensk översättning. Härredovisas paragrafernas innehåll medan konventionens innehåll presenteras iavsnitt 3. Ilagförslaget föreskrivs att konventionen skall gälla för del (1 §).Med hänsyn till att det inte är möjligt att avgöra vilka specifikasvenska respektive utländska skatter och avgifter som konventionen kommer attvara tillämplig på har föreskrivits att det kungörs särskilt genomtillkännagivande. Avsikten är att regeringen skall tillkännage det i svenskförfattningssamling allteftersom de olika staterna tillträder konventionen. I2 § föreskrivs att RSV i normalfallet skall fullgöra funktionen som behörig myndighet i ärenden som sammanhänger med konventionen. som härvid avses ärgivetvis funktionen som behörig myndighet i samband Prop. 1989/90:14 med handläggningenav enskilda ärenden. I fråga om tolkningsöverenskommelser etc. ankommer det påregeringen att ingå sådana. Regeringen ämnar dock att uppdra åt RSV att i vissomfattning ingå även sådana överenskommelser. Enligtartikd 28 i konventionen träder konventionen i kraft i denmånad som följer på utgången av en tidrymd av efter den dag när femstater har uttryckt samtycke till att vara bundna av konventionen. I fråga omstater som därefter uttrycker samtycke till att vara bundna av konventionenskall konventionen träda i kraft i den månad som följer efterutgången av en tidrymd efter dagen för deponeringen avratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrumentet. Det är således intemöjligt att nu avgöra avtalet kommer att träda i kraft. Iförslaget till lag har därför föreskrivits att lagen träder i kraft den dagregeringen bestämmer. Avsikten är att regeringen skall föreskriva omikraftträdande den dag då konventionen blir bindande för . Konventionenbestår av 32 artiklar och är uppdelad i sex kapitel. Kapitel I (artiklarna 1och 2) innehåller bestämmelser om konventionens tillämpningsområde. I kapitel II (artikel3) återfinns allmänna definitioner av i konventionen förekommande uttryck.Kapitel III (artiklarna 417) behandlar de olika former av handräckning somkan komma i fråga och är indelat i tre avdelningar i vilka de olikahandräckningsformema behandlas. I kapitel IV (artiklarna18 23) ges bestämmelser avseende alla former av handräckning bl.a. rörande deuppgifter som en framställning om handräckning skall innehålla. Kapitel V(artiklarna 24 26) innehåller särskilda bestämmelser angående konventionenstillämpning, tillämpligt språk samt fördelning av de kostnader som uppkommer isamband med att begärd handräckning verkställs. I kapitel VI (artiklarna27 32) återfinns slutbestämmelser rörande konkurrens mellan denna konventionoch andra internationella överenskommelser eller arrangemang. I detta kapitelåterfinns även bestämmelser beträffande konventionens undertecknande ochikraftträdande, dess territoriella tillämpning, avgivande av reservationer samtuppsägning av konventionen m. m. Denfortsatta redogörelsen för konventionen och dess bestämmelser bygger till storadelar på den tidigare nämnda, av en expertgmpp inom , upprättadekommentaren till konventionen och dess bestämmelser. 3.1 Kapitel I, Konventionens tillämpningsområde 1kapitel I, som omfattar artiklarna 1 och 2, anges konventionens syfte och de personer som omfattas av konventionen samt de skatter som omfattas av konventionen. 3.1.1Artikel 1, Konventionens syfte och personer som omfattas av Prop. Iartikel 1 anges konventionens syfte och de personer som omfattas avkonventionen. I artikeln sägs inledningsvis att syftet med konventionen är attde anslutna statema skall biträda varandra med handräckning i skatteärenden.Det biträde som avses omfattar alla ömsesidiga handräckningsåtgärder, med debegränsningar som följer av konventionens kapitel IV, somkan vidtas av offentliga institutioner, inklusive de rättstillämpande myndigheterna.Åtgärder enligt strafllagstiftningen omfattas dock inte. Detta innebär attåtgärder som rättstillämpande organ vidtar, med undantag för sådantförberedande arbete som föregår ett brottmåls anhängiggörande införrättstillämpande organ, på gmnd av bestämmelser i strafflagstiftning i syfteatt beivra brott mot skatte- respektive avgiftslagstiftningen inte omfattas avdenna konvention. Konventionen är således tillämplig i fråga om allhandräckning som är nödvändig för skattemyndigheterna för att fastställa enskattskyldigs taxering samt även i fråga om förberedelser avbrottmålssprocesser avseende sådana skatter och avgifter som omfattas avkonventionen. 1 sammanhanget bör dock framhållas att även om konventionen ärtillämplig då fråga är om fömndersökning inför en eventuell brottmålsprocess,medför bestämmelsema i artiklama 4 och 22 att uppgifter som erhållits med stödav konventionen inte får användas i en brottmålsprocess om inte den behörigamyndigheten i den stat varifrån uppgifterna erhållits i förväg lämnat sittsamtycke därtill. Konventionen är däremot överhuvudtaget inte tillämplig i frågaom handräckning som primärt begärts för att erhålla uppgifter som åklagareavser att använda i en brottmålsprocess (se vidare under avsnitt 3.3.1.1). Konventionenomfattar sålunda åtgärder av administrativa myndigheter avseende beskattningoch uppbörd av skatt och avgifter samt indrivning av skatte- ochavgiftsfordringar. Även fullgörande av ärende inför administrativ myndighet ochpåförande av administrativa avgifter samt åtgärder som rättstillämpande organvidtar i syfte att assistera de administrativa myndighetema i denna derasverksamhet faller in under konventionen. Iartikel 1 punkt 3 klargörs att bistånd med handräckning skall lämnas oavsettvar den skattskyldige eller annan inblandad person har sitt hemvist eller sittmedborgarskap. Således kommer företag som har sitt hemvist i en stat som inteär ansluten till konventionen och som har en filial i en konventionsstat attomfattas av konventionen. Sak samma gäller alla företag som gör affärer med ettföretag i en konventionsstat. Konventionen tillämpas således på samma vidakrets av personer som artikel 26 (utbyte av upplysningar) i OECDs modell fördubbelbeskattningsavtal beträffande inkomst och förmögenhet (1977). 3.1.2Artikel 2, Skatter som omfattas av konventionen Remissinstanserna:SAF och har påpekat att skattebegreppet inte hardefinierats i konventionen och att detta i förening 61 med metoden att förtecknade skatter på vilka konventionen tillämpas Prop. 1989/90:14 innebär attvarje stat därigenom kan få hjälp med handräckning rörande vilken skatt somhelst. SAF och ifrågasätter om detta är tillrådligt. Föredragandensöverväganden: Som SAF och framhållit har begreppet"skatt" inte definierats i konventionen. I artikel 2 anges dock dekategorier av skatter som omfattas av konventionen. Avsikten härmed är attkonventionen skall ha en mycket vidsträckt omfattning och täcka alla former avtvingande betalningar till myndigheter. Den nu förevarande konventionen omfattardock inte sådan tull, annan skatt, avgift eller pålaga som omfattas av den inomtullsamarbetsrådet (, CCC) upprättadeinternationella konventionen om ömsesidigt administrativt bistånd för attförhindra, utreda och beivra tullbrott (se SÖ 1983:49 samt prop. 1982/83:35,SkU 1982:83:10, Rskr 1982/83:121, SFS 1983:682). 1 artikd 1 e i intemationellkonvention om ömsesidigt administrativt bistånd för att förhindra, utreda ochbeivra tullbrott definieras begreppet "tullar och andra avgifter vidimport eller export" enligt följande: "tullar och alla andra skatter,avgifter eller andra pålagor som uppbärs vid eller i samband med import ellerexport av varor; termen skall dock inte omfatta avgifter och pålagor som begränsastill de ungefärliga kostnaderna för utförda tjänster". Av bl.a.konventionens inledning och dess artikel 2 framgår vidare att konventionengäller i fråga om samarbete mellan tulladministrationerna i olika länder.Annorlunda uttryckt omfattar således Europaråds- och om ömsesidighandräckning i skatteärenden inte tullar, skatter, avgifter eller pålagor somomfattas av den angivna tullkonvention och som tullmyndighet uppbär vid eller isamband med import eller export av varor. Det bör i detta sammanhang framhållasatt en anslutning till konventionen inte innebär såsom SAF och anfört att blir skyldigt att bistå med handräckningrörande vilken skatt som helst. Dels innebär de i artikel 2 intagnariktlinjerna i sig en begränsning av deskatter som kan komma i fråga delsinnebär bestämmelserna i artikel 21 enligt vilka den anmodade staten i vissafall kan vägra handräckning en begränsning av åtgärderna. I förslaget till lagom ömsesidig handräckning i ärende rörande skatt eller allmän avgift (seavsnitt 4 nedan) har dessutom intagits för svensk myndighet tvingandebestämmelser motsvarande de i artikel 21 punkt 2. Sammantaget torde dessabestämmelser innefatta ett fullgott skydd mot att handräckning medges för attt. ex. driva in fordringar av konfiskatorisk art vilka betecknats som"skatter" eller "avgifter". I sammanhanget förtjänar ocksåatt framhållas att har dubbelbeskattningsavtal vilkainnehåller bestämmelser rörande handräckning med de flesta av de stater somkan komma att ansluta sig till denna konvention och att några problem av denart som SAF och pekat på därvid inte har uppkommit. Detär inte möjligt att ange de svenska respektive utländska skatter och avgifter som konventionen kommer att omfatta då den träder i kraft eller de skatter och avgifter som konventionen skall tillämpas på i förhål lande till stater som därefter ansluter sig till konventionen. 1 förslaget till 62 lagom Europaråds- och om ömsesidig handräckning i Prop.1989/90:14 skatteärenden (1 §) har därför - som jag redan anfört (avsnitt 2ovan) -föreskrivits att regeringen genom tillkännagivande skall kungöra deskatter och avgifter som omfattas av konventionen. Försvenskt vidkommande anser jag det lämpligt att till en början uppta följandeskatter och avgifter i den i artikel 2 punkt 2 angivna bilagan A tillkonventionen. Jag anger här skatterna och avgifterna enligt klassificeringen iartikel 2 punkt 1 i konventionen. Skatterenligt artikel 2 punkt 1 a: i)Den statliga inkomstskatten, sjömansskatten, kupongskatten, bevillningsavgiftenfor vissa offentliga föreställningar, ersättningsskatten, ut-skiftningsskattenoch vinstdelningsskatten. ii)Svenska skatter av detta slag saknas. iii)Den statliga förmögenhetsskatten. Skatterenligt artikel 2 punkt 1 b: i)Den kommunala inkomstskatten. ii)Avgifter enligt lagen (1981:691) om sodalavgifter, lagen (1982:423) om allmänlöneavgift, lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare ochlagen (1989:484) om arbetsmiljöavgift. iii)A. Arvsskatt och gåvoskatt. B. Denstatliga fastighetsskatten (1984:1052). C. Skattenligt lagen (1968:430) om mervärdeskatt. D. Skattenligt lagen (1978:144) om skatt på vissa resor och lagen (1983:1053) om skatt på omsättning av vissa värdepapper. E. Avgifteroch skatter enligt vägtrafikskattelagen (1973:601), lagen (1976:338) om vägtrafikskatt på fordon som inte är regist rerade här i riket, lagen (1976:339) om saluvagnsskatt, vägtrafik- skattdagen (1988:327) samt lagen (1988:328) om vägtrafikskatt på utländska fordon. F. Svenskaskatter av detta slag saknas. G. Avgifteroch skatter enligt lagen (1972:435) om överiastavgift. iv)Svenska skatter av detta slag saknas. Denangivna uppräkningen av skatter och avgifter kan givetvis komma att behövasändras och kompletteras. 3.2 Kapitel II, Allmännadefinitioner Ikapitel II, som endast omfattar artikd 3, definieras vissa ikonventionen allmänt förekommande uttryck. Definitioner förekommer emellertidäven på andra ställen i konventionen t. ex. i artikel 8 punkt 2. 3.2.1Artikel 3, Definitioner Artikel3 innehåller definitioner av vissa uttryck som förekommer i kon ventionen. Av punkt I b framgår att uttrycket "skatt" åsyftar alla iartikel 2 angivna skatter samt även socialförsäkringsavgifter. Vidare följer av definitionen av uttrycket "skattefordran" i punkt 1 c att med skatteroch 63 socialförsäkringsavgiftersammanhängande räntor och administrativa på- Prop. 1989/90:14 lågor (t. ex. viten)samt avgifter, såsom försenings- och andra särskilda avgifter (t. ex.skattetillägg), omfattas av konventionen. Detsamma gäller även beträffandebelopp som en person underlåtit att innehålla eller att inbetala tillmyndighet, exempelvis skattebelopp för vilken någon gjorts betalningsansvarigenligt 75 § respektive 77 a § uppbördslagen, 21 § lagen om uppbörd avsocialavgifter från arbetsgivare eller 15 kap. aktiebolagslagen (1975:1385).För att handräckning med indrivning skall kunna begäras med stöd avkonventionen krävs dock att beloppet i fråga är fastställt och inte barauppskattat. Att fråga är om en skönsmässigt fastställd taxering inverkar dockinte på möjligheten att begära handräckning. Även betalningsanspråk som grundarsig på beslut enligt betalningssäkringslagen (1978:880) eller liknandelagstiftning i annan konventionsstat omfattas av konventionen. 1 den fortsattaredogörelsen för konventionen och dess innehåll kommer uttrycket"skatt" att användas i den nu angivna betydelsen. 1enlighet med konventionens artikel 3 punkt 1 d skall de stater som ansluter sigtill konventionen ange de personer och myndigheter som har att fullgörafunktionen som behörig myndighet. För vidkommande avses härvid att iden till konventionen fogade bilagan B såsom svensk behörig myndighet angefinansministern eller den myndighet åt vilken uppdrages att handha frågorrörande konventionen. Genom den i 2 § förslaget till lag om Europaråds- ochOECD-konventionen om ömsesidig handräckning i skatteärenden intagnabestämmelsen har för svensk del behörig myndighetsfunktionen delegerats tillRSV. I ärenden av särskild betydelse eller i ärende som annars är av sådansärskild beskaffenhet att det bör avgöras av regeringen skall dock regeringenfullgöra denna funktion. Iartikel 3 punkt 1 e definieras uttrycket "medborgare". Denna definitionbaserar sig på motsvarande definition i artikel 24 punkt 2 i OECDs modell fördubbelbeskattningsavtal beträffande inkomst och förmögenhet (1977). När detgäller uttrycket "medborgare" finns också en möjlighet för de tillkonventionen anslutna staterna att frångå den givna definitionen genom att avgeen förklaring i detta syfte. Någon sådan förklaring är inte aktuell från svensksida. 3.3 Kapitel III, Handräckningens former Kapitel111 består av 3 avdelningar vilka behandlar utbyte av upplysningar (Avdelning I), handräckning vid indrivning (Avdelning II) samtdelgivning av handlingar (Avdelning 111). Varje avdelning är vidare indelad iett antal artiklar. 3.3.1Avdelning I, Utbyte av upplysningar AvdelningI omfattar artiklama 410 av vilka artiklarna 5 9 behandlar de olika formerna för informationsutbyte medan artiklarna 4 och 10 innehåller generella bestämmelser rörande alla former av informationsut byte. 3.3.1.1Artikd 4, Allmänna bestämmelser Prop. Remissinstanserna:SAF och har anfört att den i artikel 4 punkt 1 aintagna förpliktelsen att utbyta upplysningar även gäller vid t, ex.betalningssäkring och enligt punkt 1 b vid inledande av förfarande vidrättstillämpande myndighet. Det sistnämnda innebär enligt SAF och att upplysningar om allt vad den ansökande staten tror kan blirelevant i ett kommande skatteärende kan begäras från andra länder. kansåledes bli skyldigt att medverka t. ex. i ett annat lands allmännabranschundersökningar. SAF och har vidare anfört attden enskilde om det blir fråga om ett brottmål är helt beroende av vilkavillkor den uppgiftslämnande staten uppställer till hans skydd och att denenskilde själv inte kan påverka detta. Då tillämpar fri bevisprövning ibrottmål kan således en uppgift som på ett eller annat sätt kommer fram ibrottmålet få bevisvärde oavsett vad som kan ha beslutats i ett annat land. Sveahovrätt har anfört att det kan komma att bli svårt för de rättstillämpandeinstanserna att avgöra när en process innehåller i artikel 4 punkt 2 angivetmaterial och att bestämmelsen därför omedvetet kan komma att överträdas. Pågrund härav anser att ändringar måste göras i t. ex.rättegångsbalken varvid det bör klargöras hur artikeln är avsedd att tillämpasexempelvis i mål enligt 77 a och 81 §§ uppbördslagen. Ävenkammarrätten i konstaterar att det föreligger en viss konflikt mellanpolis- och åklagarmyndigheternas rätt att med stöd av konventionen erhållaupplysningar från utländska myndigheter och de i konventionen angivnabegränsningarna beträffande rätten att använda upplysningarna och pekar i dennadel på att: deti kommentaren till art. 1 sägs att konventionen omfattar förberedelser införett skattebrotts anhängiggörande i domstol medan den är tillämpligsedan åtal väckts, enavtalspart enligt art. 4 punkt 2 får använda upplysningar som erhållits medstöd av konventionen i en brottmålsprocess endast om den part som lämnatuppgifterna lämnat sitt samtycke därtill samt upplysningarsom inhämtats med stöd av konventionen enligt art. 22 punkt 2 får yppas förpersoner eller myndigheter som handlägger åtal. Med anledning härav framhållerkammarrätten att det enligt svensk rätt intefinns någon möjlighet att förhindra polis eller åklagare att i en brottmålsprocessanvända upplysningar som de erhållit med stöd av konventionen. Mot bakgrund avinnehållet i de angivna artiklarna skulle detta enligt kammarrätten innebäraatt behörig svensk myndighet inte kan låta polis-dier åklagarmyndighet ta deloch använda sig av inhämtade upplysningar med mindre än att den anmodadestatens samtycke därtill inhämtats. Enligtkammarrättens mening torde det dock sällan förekomma att en anmodad stat skulleha ett sådant intresse rörande upplysningar som omfattas av konventionen attett samtycke inte lämnas.