prop · GD0356 · 1989-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1989/90:56 om ändring i utsökningsbalken (hantering av Regeringenföreslår att anta det förslag som tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . 1propositionen föreslås en ändring i utsökningsbalken som ger kronofogdemyndigheternamöjlighet att avsluta sådana ulsökningsmål där endast ett obetydligt belopp kvarståratt betala. Förslagetinnebär att en kronofogdemyndighet, i stället för alt söka driva in ett sådantmindre belopp, skall kunna betala sökanden det som återstår genom att jämka utsökningsavgiften.Sökanden får därigenom full betalning för sin fordran ochkronofogdemyndigheten kan avskriva målet från vidare handläggning. Regeringenfastställer ett högsta belopp som får återstå att betala i ett mål för att utsökningsavgiftenskall kunna jämkas. I propositionen uttalas att en lämplig beloppsgräns tillsvidare kan vara . 1 1989/90. 1 saml Nr 56 Lag om ändring i utsökningsbalken Härigenomföreskrivs att 17 kap. 4§ utsökningsbalken skall ha följande lydelse. 4§Kronofogdemyndigheten får helt eller delvis befria sökanden från att ansvaraför förrättningskostnadema, om skyldigheten skulle vara betungande. Återstår endast ett obetydligt belopp att betala i ett ulsökningsmål,får kronofogdemyndigheten betala beloppet tid sökanden genom att jämkaförrättningskostnaderna motsvarande mån. Dennalag träder i krafl . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministem , ordförande, och statsråden , , , , R. Carisson, , , , G.Andersson, Lönnqvist, , , , , , Lööw Proposition om ändring i utsökningsbalken 1 Inledning () har i en skrivelse lill den 8 febmari 1989hemställt om ändring i utsökningsbalken (UB) för att möjliggöra en rationellhantering av små bdoppsdifferenser i samband med verkställighet. Skrivelsen börfogas lill protokollet i detta lagstiftningsärende som bilaga 1. RSV:sskrivelse har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör fogas enförteckning över remissinstanserna som bilaga 2. En sammanställning avremissyttrandena har upprättats inom och finnstillgänglig i lagstiftningsärendet (dnr 89-415). I ulsökningsmåluppkommer ofta smärre differenser mellan vad som rätte ligen skall betalas in av gäldenären och vad som faktiskt inbetalas eller exekutivt drivs in. 1 flertalet fall är bakgmnden till sådana mindre avvikel ser att räntan på kapitalbeloppet har räknats fram till en viss angiven sista betalningsdag men att inbetalningen inte görs den dagen utan någon eller eller . De bagatellbelopp som kvarstår i sådana ärenden, antingen som restbelopp eller som överskjutande belopp, medför kostnader och besvär för staten och i många fall också för mottagama. Närdet gäller en inbetalning som överstiger fordringen är huvudregeln attkronofogdemyndigheten skall betala tillbaka det överskjutande beloppet till gäldenären.Myndigheten är dock inte skyldig att betala ut belopp som understiger tiokronor (se 13 kap. 20 a § och 15 kap. 24 a § UB). Om beloppet inte betalas ut,tillfaller det staten. Begränsningen i utbetalningsskyldigheten gäller även ifråga om småbdopp som uppkommit på annan gmnd, t. ex. i samband med utmätningeller införsel, och som skall redovisas till sökanden (jfr. 1983/84:33, LU9, rskr. Hargäldenären betalt in ett belopp som understiger fordringen eller II 1989/90. räcker det som tagits imät inte till för att täcka hela fordringen, finns ingen laglig möjlighetför kronofogdemyndigheten att vägra verkställighet för återstående belopp. är i princip skyldig all driva in vad som saknas, även omdet bara rör sig om några enstaka kronor. I praktiken löser man dock oftastproblemet med smärre beloppsdifferenser på så sätt att borgenären medger allräntan justeras så att betalningen motsvarar fordringen. 1 allmänna mål harstaten i egenskap av borgenär lämnat ett generellt medgivande cm alt belopp somunderstiger får avskrivas utan att någon indrivningsåtgärd vidtas (seRSV:s författningssamling, RSFS 1983:51). 3 Föredragandens överväganden och förslag Mittförslag: Om endast ett obetydligt belopp återstår atl betala i ett ulsökningsmålfår kronofogdemyndigheten, i stället för att söka driva in beloppet, betalasökanden det som återstår genom att jämka utsökningsavgiften i motsvarande mån.Sökanden får därigenom full betalning för sin fordran ochkronofogdemyndigheten kan avskriva ärendet från vidare handläggning. Regeringenfastställer ett högsta belopp för vad som får återstå att betala i ett ärendeför att utsökningsavgiften skall få jämkas. RSV:sförslag: Verkställigheten skall avslutas om det i ett ulsökningsmål endastkvarstår eller mindre att betala. Sökanden får inte återkomma ochbegära fömyad verkställighet av en sådan fordran. Om det finns särskilda skälför att indriva även ett mindre belopp skall dock verkställigheten fortgå. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utanerinran. Några av remissinstansema har dock funnit det principielltotillfredsställande att en kapitalfordran eller en del av en sådan fordran inteskall kunna drivas in, även om det rör sig om mindre belopp. De har framhållitatt samhället bör ha intresse av att skydda även fordringsägare med småbelopp. Juridiska fakultetsstyrelsen vid , som har avstyrktförslaget, har godtagit gmndtanken att kronofogdemyndighetema bör få avskrivaobetydliga belopp. Detta bör dock enligt fakultetsstyrelsen inte ske på denexekutionssökandes bekostnad utan genom att exekutionsavgiflen sätts ned imotsvarande mån. Skälenför mitt förslag: Som framgår av RSV:s skrivelse medför den planeradeövergången till datorstödd handläggning av enskilda mål svårigheter för kronofogdemyndighetemaatt rationellt hantera de restbelopp som kvarstår i utsökningsmålen. Jag delarverkets uppfattning alt administrationen av dessa restbelopp medför besvär ochkostnader för staten som inte står i rimlig proportion lill beloppens storlek.Läget är här i princip detsamma som när det gäller hanteringen avöverskottsbeloppen. Bland remissinstansema finns också över lag en förståelseför att en mer rationell ordningför att hantera beloppen är önskvärd. Som framgår av det tidigare Prop.1989/90:56 anförda är meningarna emellertid delade bland remissinstansema ifråga om vilken lösning som bör väljas för att komma till rätta med problemen. RSV:sförslag går ut på atl en restfordran som uppgår till högst skallanses som fullbetald och därför skall kunna avskrivas av kronofogde- .myndigheten utan ytterligare åtgärder. Sökanden skall inte heller kunna återkommavid ett senare tillfälle och begära fömyad verkställighet av det Somhar framhållits under remissbehandlingen skulle RSV:s förslag om detgenomfördes innebära en principiell nyhet i svensk rätt, såtillvida att enexekutionstitel inte längre skall vara verkställbar fullt ut. Med den ordningsom enligt UB gäller för avräkning av inbetalade medel mot en fordran innebärförslaget vidare att det avskrivna beloppet alltid skulle komma att avse självakapilalfordran. Det skulle därmed kunna få inte obetydliga konsekvenser för deborgenärer som har många fordringar men där fordringsbeloppen är små, t. ex.krav på sotningsavgifter, läkararvoden eller parkeringsavgifter. Enavskrivningsmöjlighet för kronofogdemyndighetema vad gäller bagatellbeloppskulle i sin tur återverka på domstolamas befattning med mål som rör sådanabelopp. Det skulle kunna hävdas att en konsekvens av den föreslagna regleringenrimligen borde bli att domstolarna gavs möjlighet att avvisa eller avskrivamål som rörde småbdopp. Sådana mål är inte ovanliga i den summariska processen. Redandet nu anförda visar att en begränsning vad gäller möjligheten till verkställighetär en fråga av sådan principiell räckvidd att en inskränkning knappast kaninföras utan närmare utredning om vilka konsekvenser förslaget skulle få iolika avseenden. Det finns i sammanhanget också skäl att erinra om attriksdagen vid flera tillfallen har behandlat liknande förslag isamband med att frågor om prioriteringar inom exekutionsväsendet hardiskuterats. har därvid konsekvent ullalat sig mot att införa sådanabegränsningar. Införriksdagsbehandlingen av förslaget till ny utsökningsbalk ifrågasatteFöreningen om det inte borde införas en begränsning ochföreslog att fordringsägare inte skulle kunna erhålla exekutionstitlar för småbeloppeller att kronofogdemyndigheternas skyldighet att verkställa exekutionstitlarskulle tas bort när del gällde bagaldlford-ringar. En lämplig beloppsgräns varenligt föreningen . uttalade emellertid att utskottetinte kunde ställa sig bakom tanken att vissa smärre fordringar generellt skullevara hell undantagna från indrivning eller som regel endast föranleda merabegränsade indrivningsåtgärder. Hänsynen till borgenärerna och till intressetav att uppehålla en god betalningsmoral i samhället gjorde en sådan utvägomöjlig, menade utskottet (se LU 1980/81:23 s. 24). Utskottet framhöll dock attdet var rimligt att en kronofogdemyndighet undantagsvis kunde anse sig tvungen attprioritera handläggningen av ett mål med ett stort fordringsbelopp framför ettmål med ett litet fordringsbelopp. Frågorom prioriteringar inom exekutionsväsendet diskuterades också i samband med riksdagsbehandlingen av 1985/budgetproposition om anslag till kronofogdemyndighetema (se prop. 1985/86:100, bil. 9 B 3; LU 5 Utskottet strök dåunder vad man tidigare hade uttalat om hantering- Prop. 1989/90:56 en av smärrefordringsbelopp och framhöll att inga åtgärder bör vara uteslutna endast därföratt målen avser mindre belopp. Även senare har frågor om att införa ett lägstabelopp för verkställighet diskuterats utan att detta lett till några åtgärderfrån sida (se revisorers verksamhetsberättelse 1987/88 s.57 ff.). Jaganser mot denna bakgmnd att frågan om att få en mer rationell hantering av småbeloppi de enskilda målen bör lösas efter andra vägar än genom en begränsning av möjlighetematill verkställighet. En lösning som har föreslagits av juridiskafakultetsstyrelsen vid är att låta kronofogdemyndighetenbetala sökandens återstående fordran genom att jämka exekutionsavgiflen imotsvarande mån. Staten skulle alltså avstå från en mindre del avexekutionsavgiften för alt slippa besväret med att behålla sådana målregistrerade hos myndigheten. Exekutionssökanden skulle på så sätt få fullbetalning för sin fordran som kronofogdemyndigheten kunde avskrivaärendet från vidare handläggning. Föregen del ser jag flera fördelar med en sådan ordning. Del ligger till en börjannära till hands att staten, som främst drar nytta av att småbdoppen kan skrivasav, också bär kostnadema för en sådan reform. Det rör sig givetvis inte omnågra stora rationaliseringsvinster. Likväl kan det antas att de besparingarsom kan göras genom att kronofogdemyndighetema slutligt kan redovisa ärendenagott och väl kommer att motsvara de kostnader som uppkommer genom att utsökningsavgiftensätts ned. Det bör i det sammanhanget erinras om att staten, som jag tidigarenämnde, med stöd av bestämmelser i tillgodogör sig överskottsbelopp som uppkommeri utsökningsmålen, i den mån beloppen understiger . Av störrebetydelse är emellertid att det med en sådan ordning går att lösa problemen medsmärre beloppsdifferenser utan att träda de enskilda borgenäremas rätt för när.Som har framhållits under remissbehandlingen och som återgivnaställningstaganden ger uttryck för är det ett väsentligt samhällsintresse attskydda även små fordringsägare. Jag anser mot denna bakgmnd att ett enskilt ulsökningsmåldär det återstår ett bagatellbelopp att betala bör kunna få slutföras avkronofogdemyndigheten genom att utsökningsavgiften sätts ned i motsvarande månoch att sökanden därigenom således får fulU betalt för sin fordran. Förvissa typer av mål, främst mål om införsel eller utmätning för fordran påunderhållsbidrag, betalas inte någon utsökningsavgift. 1 sådana mål är detalltså inte möjligt att tillämpa en ordning med jämkning av avgiften. I dessamål är det emellertid ovanligt alt det uppkommer några kvarståendebeloppsdifferenser, bl. a. till följd av att någon ränta inte utgår påbeloppen. Jag anser därför att några särregler för dessa måltyper inte ärnödvändiga. Närdet gäller att bestämma vilket belopp som högst får restera i ett ulsökningsmål för att utsökningsavgiften skall få sättas ned, bör beaktas att syftet med reformen främst är att man skall slippa sådana beloppsdiffe renser som uppstår genom att gäldenären betalar någon dag senare än den dag som räntan är framräknad till enligt underrättelsen i målet. RSV har i sin skrivelse föreslagit att belopp som understiger bör kunna 6 En sådan beloppsgräns skulle täcka en tidsdifferens Prop.1989/90:56 vidfordringar upp till ca och vid 20 procents ränta. litendel av antalet fordringar i enskilda mål är större än så. tillatt beloppet skall ligga fast under en inte alltför anser jag att kan varaen lämplig gräns för vad som högst får restera i ettulsökningsmål för att möjligheten till nedsättning skall kunna komma i Enbeloppsgräns i enlighet med del nu sagda ligger högre än vad som gäller förkronofogdemyndighetemas skyldighet att betala ut mindre belopp enligt 13 kap.20 a § och 15 kap. 24 a § UB. Som framgår av vad jag har sagt liggerden gränsen vid . Med den lösning som jag här förordar för att kommatill rätta med restbeloppen i utsökningsmålen är det enligt min mening intenödvändigt alt samordna de två be-loppsgränsema. Jag avser därför inte att idetta ärende föreslå någon ändring såvitt gäller bestämmelserna om utbetalningav mindre belopp. Mittförslag all kronofogdemyndigheten skall kunna avsluta ett ulsökningsmål genomatt jämka utsökningsavgiften kräver lagändring. Denna bör göras genom etttillägg lill bestämmelsema om exekutionssökandes ansvar för förrättningskostnaderi 17 kap. UB. Det får sedan bli en uppgift för regeringen att i förordningen(1981:1185) om utsökningsavgifter närmare ange den beloppsgräns inom vilken ensådan jämkning får ske. Detnu framlagda förslaget är avsett alt genomföras inom ramen för det arbete somRSV bedriver för alt utöka datorstödet hos kronofogdemyndighetemavid handläggningen av enskilda mål. Jag utgår från alt RSV i det sammanhangetser till att lämpliga bokföringsmliner införs hos kronofogdemyndighetema förhanteringen av de mindre beloppen. Ett krav som bör ställas är att mlinemautformas på ett sådant sätt att det blir möjligt att följa upp tillämpningen avde nya reglema, bl.a. vad gäller kostnadema för staten. Bokföringsmtinema börvidare utformas så atl ett eventuellt missbmk av bestämmelsema kan förhindras. 4 Ikraftträdande m. m. Denföreslagna ändringen i UB bör träda i kraft . Någraövergångsbestämmelser behövs inte. Medhänsyn lill att frågan är av enkel beskaffenhet anser jag det inte nödvändigtatt höra lagrådet. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslårriksdagen attanta ett inom upprättat förslag till lag om ändring i utsökningsbalken. 6 Beslut Prop. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta det förslag som föredraganden har lagtfram. Hemställan om ändring i utsökningsbalken för att möjliggöraen rationell hantering av små beloppsdifferenser Ettutökat datorstöd för kronofogdemyndighetemas (KFMs) handläggning av enskildamål håller successivt på att tas fram. Arbetet sker i form av s. k. ADB-Eprojekt (RSVs rapport 1986:1). påbörjas genomförandet av bokföringsmliner.Dessa kommer att omfatta bl.a. registrering och kreditering av betalningar samtutbetalning till sökande. Införgenomförandet har följande problem aktualiserats. Detförekommer ofta att en gäldenär i enskilt mål inte betalar in det exaktaskuldbeloppet utan några kronor för mycket eller för litet. Vid underrättelse ienskilda mål utsätts en senaste betalningsdag och ränta i målet framräknas tilldenna dag. Om gäldenären betalar det i underrättelsen angivna beloppet någondag tidigare eller senare uppstår en differens. Har han betalat för mycketskall det överskjutande återbetalas lill honom. Överstiger inbetalningenskulden med behöver dock inte göra någon återbetalning.Beloppet tillfaller i stället staten. Regel om detta finns i 13 kap. 20 a § utsökningsbalken(UB). Ärdet inbetalade beloppet för lågt åligger del att driva in vad som saknasäven om det bara är en krona. löser man ofta problemet medmindre differenser genom att "justera" räntan så att betalningenmotsvarar skulden. Närbokföringen blivit helt inordnad i datasystemet kan delta praktiska tillvägagångsättinte längre tillämpas. Det bör därför skapas en annan möjlighet att på ettrimligt sätt hantera situationen. Smådifferenser mellan influtna belopp och vad som skall drivas in uppkommersjälvfallet också i allmänna mål, även om dessa inte löper med ränta.Beträffande allmänna mål gäller att små restskulder avskrivs. I RSVsförfattningssamling RSFS 1983:51 om indrivning och avskrivning av skatt,allmänna avgifter m.m. föreskrivs att belopp som understiger fåravskrivas utan att någon indrivningsåtgärd vidtas. En fömtsättning är att restavgiftinte restförts altemativt att restavgiften understiger . Sådan fordranpå skatt skall, enligt föreskriften, inte heller tas med vid avräkning ellerutmätning av reslitutionsfordran. Förenskilda målens del skulle det mest rationella vara om det föreskrivs atl skall anse och behandla en skuld som fullbetald även om ett liten restbelopp kvarstår oreglerat. Detta skulle innebära en ändrad ADB-mtin som kunde fungera enligt följande. Återstår i etl mål endast högst x kronor avregistreras detta belopp automatiskt av datasystemet och målet redovi sas som fullbelalt. Målet skall också anses fullbelalt i det avseendet atl sökanden inte kan återkomma och begära ny verk ställighet. Beträffande frågan om beloppsgräns bör en samordning ske med storleken på det belopp inte är skyldig att betala ut. behöver betala ut skallman inte behöva driva in och omvänt - det man är Prop. 1989/90:56 skyldig atldriva in skall betalas ut. Del nu gällande högsta belopp, 10 Bilaga ,som man inte behöver betala ut infördes (13 kap. 20 a§, SFS 1983:924). Om manföljer basbeloppet skulle motsvarande belopp vara cirka 14:38. RSVföreslår ny gemensam beloppsgräns om för vad är skyldig att drivain och betala ut. Denna höjning torde kunna accepteras av de flesta. Det kandock förmodas bli nödvändigt att ytterligare höja gränsen. Beloppetskulle således bli hälften av vad som gäller för allmänna mål. Atlredan nu införa en högre gräns torde dock vara tveksamt. Det kan i vissa fallvara motiverat att driva in också relativt låga belopp. En högre gräns kan ävenföranleda någon att systematiskt inte betala de sista kro-noma av en skuld.Verket bedömer att risken härför blir liten med en så låg gräns som 25 kronor.Det bör dock finnas en möjlighet att i enskilda fall fortsätta indrivningentrots att kvarstår obetalt. Enordning som redovisats behöver ett författningsstöd. Detta kan utformas påflera sätt. 1lagen (1972:180) om avmndning av vissa fordringar lill hell krontal m. m. ärreglerat att inte är skyldig att driva in öresbelopp i enskilda mål. Öretalbortfaller således i varje kapitalbelopp. Ränta på fordringar avmndas tillnärmast högre krontal. Inbetalda öretal avräknas från fordran i annat ulsökningsmåleller tillfaller staten. RSV har övervägt att föreslå att den önskadeförfattningsändringen åstadskoms genom en ändring lag. Verketfinner denna väg mindre lämplig. Författningsändringentorde i stället lämpligen ske i UB, förslagsvis som en ny paragraf i 13kapitlet: "Omdet i etl mål kvarstår högst att betala skall verkställighetenavslutas om inte särskilda skäl föreligger däremot. Sökande äger inte återkommaoch begära fömyad verkställighet av den fordran." Bestämmelsenbör endast avse enskilda mål och alltid avse hela det återstående beloppet imålet, dvs inklusive ränta och avgifter. Frågan om problem med småbelopp iallmänna mål bör tas upp i annat sammanhang. Detär inte troligt att enskilda borgenärer har något att invända mot den nuföreslagna rationaliseringen. rekommenderade redan1981 sina medlemmar all avslå från räntedifferenser om inteborgenären uttryckligen kräver annorlunda. Redovisningen av dessa mål bör ävenkunna ske snabbare vilket är till fördel för borgenärerna. Förteckningöver remissinstanser som har yttrat sig Prop-1989/90:56 över riksskatteverketsframställning om ändring i Bilaga 2 utsökningsbalken Yttrandeöver framställningen har avgetts av justitiekanslem, ,, hovrätten över och , ,, juridiska fakultetsstyrelsen vid ,ombudsmän, . , , , ,, ,. Propositionenshuvudsakliga innehåll ....................... ... 1 Propositionens lagförslag....................................... ... 2 Utdrag ur protokoll vidregeringssammanträde 1989................................................................. ... 3 1 Inledning.......................................................... ... 3 2 Bakgmnd.......................................................... ... 3 3 Föredragandens överväganden ochförslag............. ... 4 4 Ikraftträdande m.m............................................ ... 7 5 Hemställan....................................................... ... 7 6 Beslut ........................................................... ... 8 Bilaga1 skrivelse ......... 9 Bilaga2 Förteckning över remissinstanser................. 11 Tryckeri, 1989 12