prop · GD03111 · 1989-12-31 00:00:00 — 7. förbrukats eller försålts förförbrukning i metallurgiska processer eller i processer för framställning avvaror av andra mineraliska ämnen än metaller, vari även skall anses ingå dengas- och värmeproduktion som sker till följd av sådana processer, ellerförbrukning i sodapannor, 8. försålts med föriust för denskattskyldige, i den mån förlusten hänför sig till bristande betalning frånköpare. Avdrag enligt första stycket 8. får göras med belopp somsvarar mot så stor del av skatten som förlusten visas utgöra av varansförsälningspris. Har sådant avdrag gjorts och inflyter därefter betalning skallredovisning åter lämnas för skatten på det bränsle som betalningen avsen 7 § Annan än den som är registreradfår köpa in bränsle utan skatt mot avgivande av en försäkran till leverantörenatt bränslet skall användas för ett sådant ändamål som avses i 6 § förstastycket 3 eller 5 i denna lag. 8 § Regler om förfarandet vid uftagav svavelskatten finns i lagen (1984:151) om punktskatter ochprisregleringsavgiften 9 § Har svavel som skatt tagits utför avskilts genom reningsåtgärd eller genom bindning i nägon produkt eller iaska i samband med förbrukning av skattepliktigt bränsle medgerriksskatteverket efter ansökan av den skattskyldige återbetalning med 30kronor per kilogram svavel i förhållande till hur mycket utsläppet har minskat. På ansökan av den som utan att vara skattskyldig avskiltsvavel i bränsle på sätt sägs i första stycket medger rikskatteverketkompensation med per kilogram svavel som avskilts. 10 § Ansökan om återbetalning eller kompensationenligt 9 S görs skriftligen hos . Den skall omfatta en period om ett kalenderkvartal och ges in till efter kvartalets utgång. Återbetalning eller kompensation enligt 9 § medges inteför belopp som understiger för ett kalenderkvartal. 11 § Har återbetalning eller kompensation för skattutbetalats med för högt belopp på grund av oriktig uppgift, som sökanden lämnat, eller på grund av felräkning, misskrivning eller annat uppenbart förbiseende, är mottagaren skyldig att till statsverket återbetala vad han sålunda oriktigt erhållit. Åtgärd för att ta ut orikdgt erhållet återbetalnings-eller kompensationsbelopp får inte vidtas senare än efter utgången avdet kalenderår under vilket beloppet erhållits. 12 § Beslut enligt 9 eller 11 § överklagas hoskammarrätten. Denna lag träder i kraft . Utdragur protokoll vid sammanträde Närvarande:f.d. regeringsrådet , justitierådet ,regeringsrådet , regeringsrådet . Enligtprotokoll vid regeringssammanträde har regeringen påhemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrandeöver förslag till 1. lag om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt, 2. lag om särskild kompensation till primärkommuneroch landstingskommuner, 3. lag om ändring i uppbördslagen (1953:272), 4. lag om ändring i taxeringslagen (1990:000), 5. lag om ändring i lagen (1990:00) omsjälvdeklaration och kontrolluppgifter, 6. lag om koldioxidskatt, 7. lag om ändring i lagen (1957:262) om allmänenergiskatt, 8. lag om ändring i lagen (1974:992) om nedsättning avallmän energiskatt, 9. lag om ändring i lagen (1961:372) om bensinskatt, 10. lag om ändring i lagen (1988:1567) om miljöskatt påinrikes flygtrafik, 11. lag om skatt på svavel i olja, kol och torv. Lagförslagen1-5 har behandlats av lagrådet i här angiven sammansättning. Förslagenhar inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn ,kammarrättsassessorn Per och kanslirådet . Förslagenföranleder följande yttrande av lagrådet: Lagen om ändring i lagen (1968:430) om mervärdeskatt Detförslag till reformerad mervärdebeskattning som läggs fram i remissen innebär ihuvudsak att de materiella beskattningsreglerna ändras så att skattebasen blirmer enhetlig. Detta medför att beskattningsområdet utvidgas väsentligt. Framförallt gäller det tjänsteområdet, där stora delar legat utanförmervärdebeskattningen. Mervärdeskattenär en form av allmän konsumtionsskatt, som skall tas ut av den slutlige konsumenten. Den är konstruerad som en skatt på den yrkes mässiga omsättningen inom landet och pä importen av varor och tjänsten Skatteuttaget delas upp på flera på varandra följande led i produktions- och distributionskedjan. Varje led svarar gentemot staten för skatten på den vär detillväxt, det s.k. mervärdet, som dllförts objektet genom bearbetning, hantering eller annan prestation i det egna ledet. Den som är redovisnings skyldig för mervärdeskatt skall redovisa skatten på sin omsättning av skatte pliktiga varor och tjänster (s.k. utgående mervärdeskatt) med avdrag för den 293 mervärdeskatt som hansjälv har betalat dll sina leverantörer av varor och Prop. tjänster i verksamheten(ingående skatt). Mervärdeskatten blir på detta sätt inte någon slutgiltigkostnad förrän den tas ut vid den sista omsättningen till den slutlige förbrukaren.I vissa fall har avdragsrätt medgivits för ingående skatt fast de omsattavarorna eller tjänsterna är undantagna från skatteplikt och omsättningen alltsåinte föranleder någon utgående skatt. Lagenom mervärdeskatt utfärdades . Den har därefter ändrats ett otal gångenSnart sagt varje bestämmelse i lagen och anvisningarna till den har ändrats.Någon lagrådsgranskning har tidigare inte förekommit, vare sig vid lagenstillkomst eller vid ändringarna. Med den dd som har stått till buds förbehandlingen av förevarande remiss har det inte heller nu varit möjligt attgöra någon djupgående granskning av lagen i dess helhet. Den begränsadegranskning som gjorts har dock gett anledning till vissa kritiska iakttagelserom lagens uppbyggnad. Lagenbygger på ett antal begrepp som i detta sammanhang ges specifika innebörden Ettsådant begrepp är skattskyldighet. Mervärdeskatten är som sagt enkonsumtionsskatt som endast skall belasta den slutlige konsumenten. Enligthuvudregeln i ML är emellertid den skattskyldig som inom landet i yrkesmässigverksamhet omsätter skattepliktiga varor eller tjänsten Skattskyldigheteninnebär alltså en skyldighet att redovisa den mervärdeskatt som uppburits isamband med omsättning av varor eller tjänsten Den skattskyldige fungerar iprincip som uppbördsman för staten. Men även den som i yrkesmässig verksamhetomsätter uteslutande skattefria varor eller tjänster betecknas i vissa fall som"skattskyldig", trots att han aldrig redovisar någon utgående skatt.Det är ett konstgrepp i syfte att ändå gottgöra denne för den ingående skattenpå de varor och tjänster han anskaffat för verksamheten. Men att begäragottgörelse är ingen skyldighet utan tvärtom en rättighet. Det kan alltså varaett gynnande beslut att bli förklarad skattskyldig. Denskattskyldige betecknas i ML också som redovisningsskyldig. Det kanifrågasättas om man inte kunde undvara begreppet skattskyldighet och nöja sigmed redovisningsskyldig som beteckning på den vars skyldighet består i attredovisa uppburen mervärdeskatt dll staten. Rätten att gottgöra sig föringående skatt för den som inte är redovisningsskyldig, kunde stipuleras direktutan omvägar över något genomgående begrepp. Detgrundläggande begreppet skattskyldighet avser enligt 2§ ML en bestämdverksamhet, varaktig eller ej, för vilken någon är skattskyldig. Skattskyldighetenavser vidare en verksamhet för vilken den skattskyldige f n enligt 19 § skallregistreras. Enligt 4 § ML används emellertid begreppet skattskyldighet medytterligare en innebörd. Där regleras "skattskyldighetens inträde",vilket inträffar när vara levereras, tjänst dllhandahålls eller uttag skenMeningen med bestämmelsen är att lägga fast den tidpunkt då en skattepliktigtransaktion har inträffat, med de konsekvenser i fråga om redovisningsskyldighetm m som knyts till den tidpunkten. Attdet grundläggande begreppet skattskyldighet har flera skilda betydelser ärolämpligt och bidrar till att regleringen i ML är svårförståelig och svår attöverblicka. För att beteckna tidpunkten för en enskild skattepliktig transaktionbör i stället för begreppet "skattskyldighetens inträde" någon annan och specifik beteckninganvändas, om någon ytteriigare bestämning är nöd- Prop. 1989/90:111 vändig vidsidan av de regler som finns i 5 a§ om redovisningsskyldighetens inträde. Pådenna punkt kan hänvisas till sjätte om harmonisering avmervärdeskatten. Där anges vad som enligt 4 § ML avses med skattskyldighetensinträde med orden "chargeable event" under det att begreppet"taxable" används i fråga om skattskyldighet och skatteplikt. Deföreslagna ändringarna i anvisningarna till 2§ ML innehåller bl.a. attverksamhet skall anses som yrkesmässig när inkomsten utgör skatteplikdg intäktav liäringsverksamhet enligt kommunalskattelagen. Begreppet näringsverksamhethar fått en preciserad innebörd i inkomstskattereformen. Det innefattar alltidatt verksamheten är yrkesmässig. Men lika fullt behålls längre fram i nämndaanvisningar ett stycke som innebär att försäljning av inventarier och liknandevaror i näringsverksamhet inte skall anses som yrkesmässig, om verksamheteninte medför skattskyldighet enligt ML. Vidare föresläs ett nytt stycke i sammaanvisningar av innebörd att arbeten, vilka utförts på egen fastighet inäringsverksamhet som inte medför skattskyldighet enligt ML, inte skall räknassom yrkesmässiga om lönekostnaderna understiger visst belopp. Deanförda exemplen kan räcka för att illustrera hur lagstiftaren laborerat medbegreppen utan hänsyn till deras mening i andra skattesammanhang och ibland såatt de förlorat sin förankring i begreppets språkliga innebörd. ML genomsyrasav en begreppsjuridik som är främmande för svensk lagstiftning. Det medför attlagen blir otillgänglig för andra än experterna på området; de som har attfullgöra prestationer enligt lagen har inte möjlighet att själva bedöma ommyndigheternas beslut står i överensstämmelse med lagen. Det är särskilt betänkligtnär enligt remissförslaget nya stora grupper av näringsidkare blirskattskyldiga till mervärdeskatt. Iremissen redovisas att regeringen har dllkallat en utredningsman (dir 1990:1)för att göra en genomgripande översyn av ML i tekniskt och systematiskthänseende. Lagrådet vill framhålla att denna översyn måste utmynna i en heltannan uppläggning av lagen, där regleringen inte sker genom utvidgningar ellerinskränkningar av centrala begrepp utan genom en direkt bestämning av vad somär skattepliktigt och vem som har att redovisa skatt. Lagrådethar avstått från att föreslå ändringar i de lagrum som inte berörs av remissenoch har också i sina ändringsförslag i fråga om övriga lagrum iakttagitåterhållsamhet beträffande i och för sig önskvärda avvikelser från systematikeni lagen. Departementschefenuttalar i avsnitt 2.7 av remissen att de bemyndiganden för regeringen som finns iML bör upphävas. nämligen tillkommit föreden nuvarande regeringsformens tillkomst och är i många fall inte förenligamed de begränsningar i möjligheterna att delegera normgivningsmakt som angesi den. De får tillämpas med Lagrådet tillstyrkerförslagen i detta avseende. vissa bestämmelser ibemyndigandeform, som inte berörts i remissen. I detta hänseende noterarlagrådet att 47 § tredje stycket ML innehåller Prop. 1989/90:111 enhänvisning till 58 § 2 mom. uppbördslagen i fråga om befrielse från restavgift,vilken bestämmelse i sin tur innefattar ett bemyndigande för riksskatteverketatt meddela föreskrifter i fråga om befrielse frän skyldighet att erläggarestavgift. Ytterligareen bestämmelse finns i 76 a § ML, som bemyndigar regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer att medge återbetalning av mervärdeskatt som hänförsig till varor eller tjänster som förvärvas av utländska beskickningar,konsulat etc. och internadonella organisadoner samt deras personal. Med stöd avbemyndigandet har utfärdats en särskild förordning (1972:833) om återbetalningav mervärdeskatt i vissa fall. Vidarefinns i 76 b § en bestämmelse, utformad som ett motsvarande bemyndigande attmedge återbetalning av mervärdeskatt som hänför sig till förvärv eller införselav varor som gjorts av FN-organ, statliga biståndsorgan eller riksomfattandehjälporganisadoner, när varorna är avsedda att föras ut ur landet för utomlandsbedriven verksamhet. Till bemyndigandet ansluter en förordning (1986:77) i ämnet. Somredan har konstaterats får bemyndiganden av ifrågavarande karaktär tillämpasendast med stöd av regeringsformens övergångsbestämmelsen 76 b§ har tillkommitgenom lagstiftning och kan således inte stödjas på dessaövergångsbestämmelser. Bestämmelsen synes emellertid endast till formen varaett bemyndigande och i själva verket vara ett, om än missvisande, uttryck föravsikten att återbetalning av mervärdeskatt i de av bestämmelsen omfattadesituationerna alltid skall ske. Den till 76 b § anslutande förordningenföreskriver nämligen en generell återbetalningsskyldighet i de i paragrafenavsedda fallen. Förordningen innehåller i övrigt att återbetalningsfråganprövas av med kammarrätten som besvärsinstans, varjämteansökningsförfarandet regleras. Lagrådet förordar således att bestämmelsen i76 b § omformuleras för att fastslå denna innebörd och ange beslutandemyndighet jämte besvärsväg. Liknandesynpunkter kan anläggas pä bestämmelsen i 76 a§. Såsom framgår av prop. 1972:119(s. 11) har det sakliga innehållet i de bestämmelser, som med stöd avbemyndigandet givits i förordningsform om återbetalning av mervärdeskatt,underställts granskning genom propositionen.Bestämmelserna har därmed enligt gängse betraktelsesätt blivit riksdagsbundna.Något bemyndigande i egentlig mening är det alltså inte fråga om. För attregeringsformens krav skall uppfyllas förordar lagrådet att paragrafenomformuleras till att ange dels de materiella förutsättningarna för rätt tillåterbetalning av mervärdeskatt i de där angivna fallen, dels beslutsmyndighetoch besvärsväg, varefter förfarandet för återbetalning regleras iverkställighetsföreskrifter. Såvitt gäller bestämmelseni 47 § tredje stycket ML, vari hänvisas till 58 § 2 mom. uppbördslagen, erinrar lagrådet om att det i 58 § 2 mom. uppbördsla gen intagna bemyndigandet för vid upprepade tillfällen för anlett påpekanden vid lagrådsgranskningen, se i första hand prop. 1987/88:40 med förslag till ändring i lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare (s. 49 f) och senast prop. 1989/90:17 om ändring i lagen (1972:435) om överlä- avgift (s. 40). Bestämmelsen i uppbördslagen förorsa- "" kar således upprepade problem vid granskningen av nya lagar- så har skett Prop. 1989/90:111 även vid granskningen av förevarande lagförslag. Det är alltså angeläget att lagstiftningen i förevärande avseende bringas i överensstämmelse med den nya regeringsformen och inte längre stöds enbart på dess över gångsregien \ Utöver nu kommenterade bestämmelser innehåller 22 § ML enbestämmelse, som bemyndigar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmeratt medge att skattskyldig eller grupp av skattskyldiga får lämna deklaradonsenare än som framgår av paragrafen. Sådant medgivande lär tidigare hagenerellt givits skattskyldiga som eljest skulle ha varit skyldiga attdeklarera kort . Sedan redovisningsperioderna i lagen harändrats har emellerdd bemyndigandet inte behövt utnyttjas. Vidare har särskildaanståndsregler föreslagits införda i en ny 22 a § ML genom prop. 1989/90:74 omny taxeringslag m.m. Mot denna bakgrund förordar lagrådet att bemyndigandet i22 § ML upphävs. Ett annat bemyndigande finns i 58 § första stycket ML, varsandra mening innehåller att tullagen gäller i fråga om mervärdeskatt om interegeringen förordnar annat. Åven detta bemyndigande är, enligt vad som upplystsvid föredragningen inför lagrådet, numera obehövligt och kan därför utan svårighetutmönstras. De föreslagna ändringarna i paragraferna och anvisningarnatill dessa Lagrådet övergår härefter till synpunkter pä de paragraferi ML och anvisningarna till dessa som föreslås ändrade i remissen. I sambandmed behandlingen av 8 § ML har lagrådet tagit del av skrivelser som kommit indll lagrådet från Konstnärliga och ,, Svenska Tonsättares Internationella Musikbyrå() och . 2 § jämte anvisningar I 2 § tredje och femte styckena anges attskattemyndigheten kan meddela dllsvidarebeslut i fråga om skattskyldighet. Detger intrycket att myndigheten kan återkalla beslutet när den så finnerlämpligt. Besluten är emellertid till sin innebörd av gynnande karaktär och kandärför inte återkallas annat än vid ändrade förhållanden. Lagrådet föreslår attorden "tills vidare" slopas i de båda styckena. I tredje stycket föreslås vidare i remissen att ordet"uthyrning" ändras till "upplåtelse av hyresrätt ellerbostadsrätt" samt att sista meningen utgån Lagrådet förordar att denhittillsvarande lydelsen behålls i klarhetens intresse. Dessutom tilläggs iförslaget en bestämmelse av innehåll att skattemyndigheten kan besluta omskattskyldighet också vid upplåtelse åt statlig myndighet eller kommun.Lydelsen av denna bestämmelse kan förenklas, om det som lagrådet föreslårbeträffande 3 S tredje stycket följs. 2§ tredje stycket kan lämpligen ges följande lydelse: Prop.1989/90:111 "Skattemyndighetenkan efter ansökan av fastighetsägare besluta att denne skall vara skattskyldigför uthyrning helt eller delvis av sådan byggnad eller annan anläggning somutgör fastighet enligt denna lag för stadigvarande användning i verksamhet sommedför skattskyldighet. Detsamma gäller vid uthyrning åt staten eller enkommun, även om uthyrningen sker för verksamhet som inte medförskattskyldighet. Vad som har sagts om uthyrning tillämpas även i fråga omupplåtelse av bostadsrätt." Slutligenföreslår lagrådet beträffande 2 § att sista stycket utgån Det hör systematisktinte hemma i denna paragraf. Ipunkt 1 av anvisningarna anges när verksamhet skall anses yrkesmässig.Huvudfallet är enligt remissen att inkomsten utgör skattepliktig intäkt av näringsverksamhetenligt kommunalskattelagen. I första och andra styckena anges vissa ytterligarefall som skall hänföras till yrkesmässig verksamhet. Tredje stycket, som ärnytt, innehåller bestämmelser som är oförenliga med begreppet näringsverksamheti kommunalskattelagens mening. Detta begrepp omfattar givetvis ävenförvärvsverksamhet som inte medför skattskyldighet enligt ML, t.ex. därför attverksamheten avser sådana varor eller tjänster som inte är skattepliktiga.Definidonsmässigt måste all verksamhet som faller inom ramen för näringsverksamhetanses som yrkesmässig, även arbeten i egen regi på fastighet som används iverksamheten. Syftet med bestämmelserna i tredje stycket är enligtspecialmotiveringen att lägga grunden för den utvidgade uttagsbeskattning påfastighetsområdet som föreslås i punkt 2 av anvisningarna och samtidigtbegränsa räckvidden av denna uttagsbeskattning. För detta ändamål behövsemellerdd inga särskilda regler om yrkesmässig verksamhet. Hela regleringen böri stället ske i anvisningspunkten 2. Detföreslagna tredje stycket i punkt 1 bör alltså utgå. I stället kan lämpligenpå denna plats införas regleringen i elfte och tolfte styckena om när statUgmyndighets och en kommuns verksamhet skall anses som yrkesmässig verksamhet.Regleringen kan förenklas och förkortas avsevärt. Den kan med beaktande av vadlagrådet föreslår i fråga om 3 § förslagsvis sammanföras i ett stycke avföljande lydelse: Omstaten, ett statUgt affärsverk eller en kommun tillhandahåller skatteplikdgavaror eller tjänster mot vederiag utan att dllhandahållandet ingår som ett ledi en myndighetsutövning, är verksamheten att anse som yrkesmässig, oavsett omden bedrivs med vinstsyfte eller ej. Omhändertagande och förstöring av avfalloch föroreningar samt avloppsrening är alltid att anse som yrkesmässigverksamhet, om det sker mot vederlag. Omedelbarthärefter bör i ett fjärde stycke följa en definition på vad som menas medkommun. Utöver vad som sägs i det föreslagna tionde stycket i remissen börnämnas kommunalförbund, som också kan vara huvudman för verksamhet därskatteplikdga varor och tjänster dllhandahålls. Stycket bör då lyda: "Medkommun förstås i denna lag primärkommun, landstingskommun ochkommunalförbund." Det föreslagna trettondestycket bör utgå. Verksamhet som staten eller en kommun bedriver för eget behov bör anses som yrkesmässig när verksamhe- 298 ten i övrigt är det.Erforderliga regleringar av uttagsbeskattning och avdrags- Prop. 1989/90:111rätt bör göras enbart i samband med de allmänna reglerna därom. Sista meningeni det här behandlade stycket gäller verksamhet "som staten eller kommunbedriver i bolagsform eller liknande". Verksamhet bedriven av sådanjuridisk person som avses kan emellertid aldrig anses bedriven av staten ellerkommun. I frågan om myndighetsutövning genom bolag och andra enskilda subjektåterkommer lagrådet vid granskningen av 8§ ML. Enligtdet föreslagna sista stycket 2) i anvisningspunkten 1 skall som yrkesmässigverksamhet inte räknas omsättning av tjänster som avser gravöppning ochgravskötsel och som tillhandahålls av huvudmannen för en allmänbegravningsplats. Som skäl härför har i motiveringen avsnitt 2.8.2 angivits atttillhandahållandet av sädana tjänster bör anses som en form avmyndighetsutövning. Lagrådet kan inte instämma i denna bedömning utan anser atttjänsterna faller in under den beskrivning som ges i elfte stycket avanvisningspunkten. De är således att betrakta som yrkesmässiga. Anses ettundantag från skatteplikt behövligt, bör det alltså föras in i 8 §. Punkt2 av anvisningarna innehåller en uppräkning av olika förfaranden som skallföranleda uttagsbeskattning. Bland dessa förfaranden ingår enligt nuvarande d)- som i sak oförändrad föreslås omrubricerad dll c) - att en tjänst, som ävenpä annat sätt yrkesmässigt omsätts i verksamhet, utförs eller tillhandahälls avden skattskyldige för egen eller annans räkning utan vederlag eller motvederlag som undersdger det allmänna saluvärdet. Härmed avses att beskrivasituationen att en näringsidkare, som i sin vanliga verksamhet tillhandahällertjänster till marknadspris, vid sidan därav utför sädana tjänster ät sig själveller någon annan gratis eller mot lägre vederlag. Lagtextens uttryck"för egen eller för annans räkning" är emellertid missvisande isammanhanget, eftersom det ligger nära till hands att tolka det så, att näringsidkareni det beskrivna fallet utför tjänster i eget namn eller som företrädare förden andre. mening kan emellertid det här kritiserade uttrycket avvaras utan attbestämmelsens innebörd förändras. Lagrådet föreslår således följande lydelse: c) tjänst,som även på annat sätt yrkesmässigt omsätts i verksamhet, utförs eller tillhandahålls av den skattskyldige utan vederlag eller mot vederlag som understiger det allmänna saluvärdet, om inte annat följer av tredje stycket. Detkridserade uttrycket återkommer i den föreslagna nya d), vilken talar omserveringstjänster som utförs eller tillhandahålls av den skattskyldige föregen eller annans räkning utan vederlag eller mot vederlag som understiger detallmänna saluvärdet. Innebörden av förslaget i denna del är enligt remissen,att uttagsbeskattning skall kunna ske även i det fallet att personalserveringförekommer utan samband med sådan serveringsrörelse som omfattas av c). Ävenhär bör dock det kritiserade uttrycket utmönstras och dessutom bestämmelsenskaraktär av tillägg till den föregående markeras. Den föreslås därför fåföljande lydelse: d) serveringstjänstsom, i annat fall än som avses i c), utförs eller dllhanda hålls av den skattskyldige i personalservering utan vederlag eller mot veder lag som understiger det allmänna saluvärdet, 299 Ipunkt 2 första stycket e) och f) anvisningarna till 2§ upptas fall då bygg-Prop. 1989/90:111 nåds- och anläggningsarbeten skall föranleda uttagsbeskattning.Bestämmelserna bör ges ett mera konkret innehåll och kan lämpligen inrymma vadsom sägs i de föreslagna åttonde och nionde styckena. I ett nytt åttonde styckekan i stället tas upp den begränsningsregel i anslutning till f), som iremissförslaget bildar tredje stycket i anvisningspunkten 1). Med en viss justeringäven av sista stycket i punkten 2 skulle de här behandlade reglerna förslagsvisfä följande lydelse: