prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Bl.a. eftersom det inte ärgivet att en tillverkares garantiåtagande i förhållande till konsumenterna gerdetaljisten något anspråk mot tillverkaren för förluster till följd avtillverkarens underlåtenhet att uppfylla sitt åtagande (jfr akmänna regler om tredjemansavtal),vill fakultetsstyrelsen ifrågasätta det lämpliga i denna ordning. Enreklamation inom skälig lid hos en tillverkare, som gjorl etl garantiåtagande,bör visserligen alllid medföra alt man inte senare mot köparen kan åberopa atthan reklamerat , men innan köparen häver köpet hos säljaren bör köparenha gjorl en ny reklamation hos säljaren och därvid givit denne tillfälle attinom skälig tid avhjälpa felet. Vid utmätandet av vad som är skälig lid kan mandå beakta att köparen redan en gång gjort framställning om avhjälpande avfelet. I20 § 3 st. förlängs preskriptionstiden för reklamation mot fel till ,såvida inte annat följer av en garanti eller annan liknande utfästelse. Fakultetsslyrelsenkonstaterar atl tvåårsfristen egentligen innebär en något egenartad kompromissmellan å ena sidan en ettårig preskriptionstid, som vore lagom för de allraflesta ordinära fel som en levererad vara kan vara behäftad med, och enbetydligt längre preskriptionslid, som vore lämplig i fräga om fel som endastvisar sig under speciella förhållanden l.ex. kalla vintrar eller vid häftignederbörd. Styrelsen kan emellertid tillstyrka utredningens bedömning, att dentvååriga preskriptionstiden utgör en rimlig awägning och av atl något undanlagför dolda eller särskilt dolda fel inte bör göras, eftersom själva idén medpreskriptionsregeln då skulle undergrävas. Hellre än att domstolarna häreftergör undantag från en i lagen klar preskriptionsregel (se dock NJA 1977 s. 138)bör lagstiftaren sträva efter all i lagen ange de avgränsade situationer därpreskriptionsregeln inte skall gälla. Fakultetsslyrelsen instämmer iutredningens nägol outtalade rekommendation (s. 151 m) att det bör övervägas omen längre preskriptionstid bör gälla exempelvis för byggnader på annans markoch monteringsfärdiga trähus (s. 151 m); möjliga bör delsamma gälla även förbostadsrätter. I 21 § stadgas att bestämmelsen om reklamation och preskriptioninte gäller, då säljaren handlat i strid med tro och heder eller Prop.1989/90:89 då felet är sådant som sägs i 10 § (bristande säkerhet). Förslagetinnebär Bilaga 3 en inskränkning av köparens möjlighet att tala å fel jämförtmed gällande räll, när köparen bort upptäcka felet men ej reklamerat, dock utanall preskription enligt köplagstiftningen inirätt. kan nämligen en köparealltid reklamera inom preskriptionsfristen, om säljaren varit grovt vårdslösoch felet orsakar märklig skada. Mol bakgrund av den tveksamhet som ovan yppatsi frågan, huruvida reklamation alls skall behöva ske, är det naturligt attfakultetsstyrelsen finner skärpningen lill handlande i strid med tro och hederalltför drastisk vad gäller bristande reklamation inom preskriptionsfristen.Det blir då ingen proportion mellan säljarens och köparens försummelse. Denföreslagna sammanföringen av undantagen i 21 § innebär emellertid en tekniskförenkling som medför en vinst i och för sig, och det bör anses uteslutet att medgeavsteg från preskriptionsfristen därför att köparen lider märklig skada.Styrelsen har emellertid svårt att förstå, varför en förekommande vetskap hossäljaren vid leveransen om att godset är behäftat med fel skall behöva närmarekvalificeras säsom handlande i strid mol tro och heder. Med hänsyn tillreklamations- och preskriptionsreglernas syfte menar styrelsen därför, attundantag frän 20 § bör göras redan när säljaren har måst inse att godset varbehäftat med fel vid leveransen (eller felet är sådant som avses i 10 §).Härigenom kommer inte bara dolusfallen ulan även de allra grövsta culpafallenatt läka den vårdslöshet som köparen gör sig skyldig till genom sin underlåtnareklamation. Del bör räcka om säljarens insikt om felet förelåg vid leveransen,eftersom säljaren vid avtalet ibland ännu inte vet med vilket gods han kommer atlfullgöra avlalel. Del skulle rent av kunna diskuteras om inte säljaren bordeansvara oavsett reklamation enligt 20 §, ifall säljaren i samband medavhjälpande av fel i godset efter leveransen måste inse alt godset är behäftatmed ytterligare något fel, som köparen ännu inte har upptäckt. I sådana fallkan det sägas vara gott affärsskick att säljaren upplyser köparen om felet, ochdet är ocksä önskvärt alt man uppmuntrar till ett handlande som medför attfelet blir avhjälpt sä snart som möjligt innan det möjligen förvärras. Iblandkan säljaren på grund av reklamationer från vissa kuner förstå att ettkonstruktionsfel föreligger, som måste ha medfört att även gods som sålts tillandra kunder är felaktigt. En sådan insikt uppkommen efter leveransen lilldessa andra kunder bör dock enligt fakultelsstyrelsens mening inte medföra allreklamations- och preskriptionsreglerna i 20 § skall åsidosättas. I22 § stadgas alt köparen har rätt att begära avhjälpande av fel, även omsäljaren inte gjort någon sädan utfästelse, om del kan ske utan oskälig kostnadeller olägenhet för säljaren. Till undanröjande av varjetveksamhet bör reservationen emellertid formuleras "! så, att köparen harrätt till avhjälpande, om det kan ske antingen utan oskälig kostnad eller ulanolägenhet, men del synes inte vara meningen Påmotsvarande sätt bör ändring övervägas i 22 § 2 st och Prop. 1989/90: 89 23 §. Enligt22 § 2 st skall avhjälpande ske inom skälig tid och utan kosmad elkr väsentligolägenhet för köparen. Av motiven framgår alt regeln i 22 § 2 st och 23 §, omatt avhjälpande skall ske utan kostnad eller väsentlig olägenhet, inte baramedför att säljaren ej kan begära ersättning för sina egna transportkostnadereller ta ul en självrisk för sina egna kostnader för avhjälpandet utan ävenmedför att köparen enligt dessa regler skall fä ersättning för sina eventuellautgifter i samband med avhjälpandet (s. 294 f och 304 m-n; jfr ävenlagrådsremissen lill konsumenttjänstlagen särskilt s. 220). Köparens kostnaderkan framför allt bestå i transportkostnader för att lämna och hämta godset isamband med avhjälpandet. Det anses nämligen att köparen måste underkasta sigen del besvär i samband med avhjälpandet; bl.a. bör det ankomma pä köparen attombesörja transporten till och frän säljaren av mindre varor (s. 163 ö och 306m). En effekt av att köparens koslander skall ersättas redan enligt 22 § 2 st.och 23 § är atl säljaren aldrig kan undgå skadeståndsskyldighel med hänvisningtill force majeure enligt 26 § 1 st. Utredningens förslag i detta avseendetillstyrks. Ett speciellt skäl för att direkta utgifter i samband medavhjälpandet bör ersättas helt undantagslöst är att det dä blir av mindrebetydelse, huruvida säljaren skall hämta och återlämna varan hos köparen ellertvärtom köparen har atl lämna och hämta varan hos säljaren i samband medavhjälpandet. - Den valda regleringen har emellertid medfört en tekniskofullkomlighet i förslaget. Visserligen skall 26 § om förutsättningarna förskadeståndsskyldighet ej tillämpas på säljarens ansvar enligt 22 § 2 st. och 23§ för köparens kostnader för avhjälpande av fel. Inte desto mindre omtalassamma kostnadspost i specialmotiveringen till 28 § 1 st. (s. 306 m) som en formav skadestånd. För konsekvensens skull bör säljarens ansvar enligt 22 § 2 st.för köparens kostnader överhuvudtaget ej ses som skadestånd enligt lagen. Ispecialmotiveringen till 22 § (s. 292 x) anförs atl säljarenkan debileraköparen kosmader för undersökning av godset om undersökningen ger vid handenatt godset inte var felaktigt. Däremot tilläggs att säljaren "bör""göra detta klart för köparen före undersökningen, om han vill förbehållasig en sådan rätt (detsamma sägs i lagrådsremissen lill konsumenlljänstlag s.220 f). Läsaren frågar sig om härmed påstås att säljaren går förlustig dennarätt, ifall han ej gör ett sådant förbehåll. Svaret torde vara nej. Om köparenlämnar godset till säljaren med begäran om avhjälpande av fel, får köparenanses vara strikt ansvarig för de kostnader som han åsamkar säljaren genom eneventuell felbedömning, precis så som en part blir strikt ansvarig för förlustersom uppkommer om han utan fog häver ett avtal. Säljaren blir genom köparensbegäran om avhjälpande tvungen att undersöka godset, och någon grund för attförvägra säljaren en rätt till ersättning för sin undersökningskostnad, när felinte föreligger, synes ej finnas utan stöd i lag. Om köparen däremot söker uppsäljaren och säger att han tror att godset är behäftat med fel och ber säljarenundersöka godset, är saken en annan.I detta fall är säljaren inte tvungen alt Prop. undersöka godset annat änsom en ren serviceåtgärd. Därmed bör han Bilaga 3 även i detta fall utan attförbehåll gjorts kunna få betalt om han räknat med detta vidundersökningen, eftersom det torde vara dispositiv rätt atl en näringsidkare skall hasedvanlig betalning när han utför en tjänst inom Endastom säljaren bort förstå att köparen hade en motsattuppfattning (l.ex. därför att det är en mindre undersökning som begärs)men säljaren ändå ej sagt något, saknar säljaren rätt till ersättning (jfr NJA 1969 s. 409). -Ovanstående utläggning innebär självfallet inte att vi tar avstånd fränatt säljaren bör tala om för konsumenten atl han Enligt23 § har säljaren rätt att inom skälig tid efter reklamationen avhjälpa fel, omdet kan ske utan kostnad eller väsentlig olägenhet för köparen, varigenomköparen hindras atl göra andra päföljder gällande. Säljaren skall dock genasterbjuda sig att avhjälpa felet. Enligt motiven (s. 293 ö) kan säljaren dockdröja med sitt erbjudande tills han hunnit undersöka godset, och erbjudandetkan även villkoras av att godset vid undersökningen visat sig vara behäftat medfel. Denna uttolkning av rekvisitet "genast erbjuda sig" kanaccepteras. Omavhjälpande av fel inte skett inom skälig tid, vare sig pä köparens begäraneller på säljarens eget initiativ, har köparen bl.a.rätt att enligt 22 § 1 stkräva nytt gods ifall felet är av väsentlig betydebe för köparen. Under sammaförutsättningar fär köparen häva köpel enligt 25 §. Befogenhetenatt kräva nytt gods kan inte gärna föreligga när avtalet från början gälltbestämt gods. Varken lagen eller motiven (s. 157 n och 290 y) gör emellertidundantag för detta fall. Ändå torde ett sådant undantag vara avsett. Fakultetsslyrelsenföreslär all 22 § 1 st. kompletteras med en mening om att nytt gods inte fårkrävas, när avlalel avser bestämt gods. Iavsnittet ovan om säljarens dröjsmål framhöll styrelsen med eftertryck attköparen inte borde ha hävningsrätt när det inte var synbart för säljaren attdröjsmålet har väsentlig betydebe för köparen. Även när det gäller rätten till hävningpå grund av fel anför utredningen att det inte gäller något krav på attkontraktsbrottets väsentliga betydelse för köparen skall ha varit synbar försäljaren (s. 297 n f, ehuru utredningen säger att det är önskvärt att en köparesom fäster speciell vikt vid en viss egenskap som för köpare i allmänhet intehar så stor betydelse upplyser säljaren om detta redan i samband med köpet).Vad gäller rätten till nytt gods på grund av fel nämns ingenting om betydelsenav väsentlighetens synbarhet för säljaren (se s. 290 y), men någon sådansynbarhet är uppenbarligen inte avsedd eftersom del av lagtexten framgär attkontraktsbrottets väsentlighet skall bedömas från köparens synpunkt. I dessafall kan fakultetsslyrelsen -tvärt emot vad som anfördes beträffande dröjsmäl-godta att felets väsentlighet bedöms uteslutande från köparens synpunkt utanavseende på vad säljaren insett. Anledningen härtill är att säljaren enligt 23§ alltid har möjlighet atl avhjälpa felet, innan nytt gods behöver levereraseller köpet kan hävas. Säljaren får alltså ännu en chans, och Prop. 1989/90:89därför kan kravet pä ursprunglig synbarhet efterges. Möjligen skulle man Bilaga3 dock kräva att kontraktsbrottets väsentlighet gjordes synbart för säljaren ätminstonei samband med reklamationen. En sädan regel finns i NL 79 punkt 27 och NLM 80punkt 54 (jfr tingsrättens dom i NJA 1979 s. 483). Styrelsen vill dock hållaöppet om detta är nödvändigt, särskilt som hela väsentlighelsbedömningen anseskunna bli slopad vid säljarens dröjsmål, när säljaren har försuttit attleverera efler ulsättandet av en extra frist. I 25 § 2 st. återkommer sammaregel som ges i 17 § 2 st. om en begränsning av hävningsrätten, när godset hartillverkats eller anskaffats särskih pr köparens räkning. Hävning förutsätter isådana fall atl köparens syfte med köpet är väsentligen förfelat. Som ovananförts i avsnittet om dröjsmål, kan regeln godtas i det sammanhanget.Konsekvensen av inskränkningen blir där bara atl köparen får vänta äneljest på leverans, innan hävningsrätt inträder. När godset väl levereratsförutsätts det dock vara i kontraklsenligt skick. När begränsningsregeln skalltillämpas i samband med fel blir effekten emellertid en annan. Köparen kommerför framtiden att behöva behålla ett gods som är behäftat med väsentligt fel,låt vara att syftet med köpet inte blir väsentligt förfelat. Detta senare kravär emellertid mycket starkt. Fakultetsstyrelsen konstaterar all hävningsbegränsningenär mer långtgående än vad som anses utgöra en rimlig awägning i industrinsleveranskontrakt NL 79 och NLM 80 (punkterna 27 resp. 54). Enligt dessakontrakt får köparen häva vad som kan vara en specialtillverkad maskin, vilkenrent av dessutom kan ha sålts med ett montageälagande, i den del maskinen intekunnat tas i avsett bruk, så snart felet är väsentligt för köparen och detta ärsynbart för säljaren samt avhjälpande inte skett inom skälig tid. Rekvisitet"inte kunnat tas i avsett bruk" är naturliglvisnågol obestämt,eftersom man kan anse hävning utesluten redan när maskinen överhuvudtaget kananvändas för sitt avsedda ändamål, låt vara med väsentligt nedsatt verkningsförmåga.En mer närliggande tolkning är emellertid, att rekvisitet inte är åsyftat attgöra någon ytterligare kvalificering av väsentligheten utan att därmed endastavses att slå fast att hävningen inte fär omfatta mer än den del av leveransensom påverkas av felet, medan övriga särskiljbara delar av leveransen måstebehållas (jfr reglerna om beräkning av viten och om partiell hävning viddröjsmål). Utgär man från den senare tolkningen, kommer alltså konsumenternasmöjlighet att häva specialtillverkade eller specialanskaffade varor som ärbehäftade med väsentligt fel att bli mindre omfattande än vad en kommersiellköpare kan göra när verkstadsindustrins normala standardkontrakl ärtillämpligt. Del bör vidare observeras alt den nuvarande konsumentköplagen i 4§ 1 st 2 p. har en mindre långtgående hävningsbegränsning beträffande specialtillverkadeoch specialanskaffade varor när dessa är behäftade med fel än närleveransdröjsmål föreligger, se 3 § 1 st. in fine. Styrelsen avstyrker därför25 § 2 st. Säljarens intresse synes tillräckligt kunna tillgodoses inom ramenför hans avhjälpningsmöjlighet och väsentlighets- bedömningen.Eventuellt kan i motiven uttalas alt säljarens starka intresse Prop.1989/90:89 av att undvika hävning vid dessa slags leveranser talar för att hanbereds Bilaga 3 särskilt god tid att avhjälpa fel. I24 § 1 st. regleras köparens rätt till prisavdrag, om varken felet avhjälpseller nytt gods levereras. Enligt paragrafens andra stycke kan köparen istället kräva säljaren på ersätming för vad det kostar att avhjälpa felet, iden mån kostnaden inte är oskäligt hög. Båda reglerna tillstyrks. Särskilthälsas terminologin med tillfredsställelse i jämförelse med språkmissbruket i22 § i lagrådsremissen lill konsumenlljänstlag, där ersättning för självhjälpbetecknas som ell slags prisavdrag. - motivuttalande skall dockuppmärksammas. På s. 296 x-y står atl köparen har rätt lill ersättning försjälvhjälp, även om han inte begärt att säljaren avhjälper felet. Dettauttalande har gott stöd i lagtexten. I motiven tilläggs emellertidatt köparenförst 'bör' ge säljaren tillfälle alt enligt 23 § avhjälpa felet, eftersom hanannars riskerar att säljaren vägrar ersätta reparationskostnaden. Del avgörandeär emellertid om säljaren med fog kan vägra. Såsom lagen är skriven verkar detinte vara möjligt; motivuttalandet synes därför vara vilseledande. Rättatt hålla inne betalningen 29 § Tillstyrks. Enåterkallelsereglering avseende vad som har betecknats som fysisk återkallelsekan tänkas innebära all en näringsidkare åläggs alt gå ul med erbjudanden attreparera den farliga varan så att säkerhetsbristerna undanröjs eller att latillbaka varan och i dess ställe leverera en ofarlig produkt. Det kan också blifråga om atl näringsidkaren skall erbjuda sig att betala tillbaka eller ersättavadsom har erlagts i köpeskilling för varan; det förutsätts då att varan lämnasåter till honom eller, i undantagsfall, förstörs av innehavaren. fall då äterkallelseätgärder av nu angivet slag kan komma i fräga blirgodset vanligen alt bedöma som felaktigt i den föreslagna konsumentköplagensmening. Detta kommer atl innebära att, beträffande en och samma farliga vara,två skilda regelkomplex kan bli tillämpliga Den som köpt den farliga varankommer alltså ibland att kunna välja mellan atl ta fasta på ett generelltutformat återkallelseerbjudande, grundat på en återkallelsereglering, och attvända sig mot säljaren-näringsidkaren med etl individuellt krav, grundat pä konsumentköplagensregler. Eventuellt kan han söka sig fram på båda vägarna. Dei förslaget till konsumentköplag, 19-25 §§, anvisade påföljderna av fel igodset får uppenbarligen i mänga fall samma resultat som en äterkakelseätgärdsyftar till, nämligen att undanröja den skaderisk som den defekia produktenrepresenterar. Delta gäller ulan vidare i fråga om påföljderna felavhjälpande, omleveransoch hävning. säsom prisavdrag hardäremot inte nägon säkerhetsfrämjande effekt utan Prop. 1989/90:89 tillgodoser endast syftet att hålla köparen ekonomiskt skadeslös. Återkakelseregleringenmäste genomgående inriktas på att motverka skaderisker som är förenade medfarliga produkter och måste därför sträcka sig längre än till förhållandetmellan säljare och köpare av sådana produkter. Om en konsument köper en vara aven näringsidkare och sedermera överiåler varan till en annan konsument, kommerden senare inte att stå i något avtalsförhållande lill näringsidkaren och blirdärmed utesluten från möjligheten att gentemot näringsidkaren åberopa konsumentköplagensregler om påföljder av fel i godset. Någon motsvarande begränsning lär intekunna uppställas i en återkallelsereglering. Här får man nog tänka sig ettoinskränkt näringsidkaransvar, ett ansvar som i princip gäller oavsett vilka vidareöverlåtelsersom har ägt rum av den farliga varan och oavsett vem som vid det aktuellatillfället innehar denna. Av fiera skäl finns det anledning räkna med att återkakelseåtgärderi första hand kommer att riktas mot näringsidkare i bakre led, tillverkare ochimportörer. Närett återkakelseförfarande skall genomföras, blir det väsentligt att erbjudandetom återkallelse av den farliga produkten konstrueras på sådant sätt att man kanförvänta sig all det accepteras i mycket vid utsträckning. Villkorsutformningeni äterkalldseerbjudanden fär alltså en central betydelse. Del ter sig naturligtatl konsumentköplagens påföljdsregler därvid delvis får bli vägledande. Etterbjudande om avhjälpande av fel eller utbyte av defekt gods (omleverans) börsålunda troligen innefatta utfästelse från näringsidkaren att verkställaåtgärden inom viss och utan kostnad eller väsentlig olägenhet förköparen. Om, som det är tänkt, återkallelseerbjudanden fär relativt storpublicitet -och därtill ett innehåll som väsentligen överensstämmer med vad enköpare kan räkna med atl erhålla med åberopande av konsumentköplagen - tordekonsumenterna ofta sakna skäl att utnyttja den senare regleringen. Möjlighetendärtill bör dock alltid stå öppen och kan få betydelse, t.ex. i de fall köparenhar skadeståndsanspråk mot säljaren. Återkallelseerbjudanden lär nämligen medhänsyn till deras generella inriktning knappast kunna omfatta ocksåskadeståndsåtaganden. Denmöjlighet att välja mellan de båda regelkomplexen som sålunda tänks föreliggatorde inte behövas medföra några avsevärda komplikationer. Risken för att enkonsument/köpare i vissa fall skulle kunna lockas att välja bort återkallelsealternativetmed dess säkerhetsinriktning och i stället ta fasta på möjligheten att med stödav konsumentköplagen söka få ut en summa pengar av säljaren, t.ex. i form avprisavdrag, hör -liksom över huvud tagel frågan om konflikter mellan konsumentköplagenoch en återkallelsereglering - lill de problem som PÅK har alt överväga undersitt fortsatta utredningsarbete. 6.8 Landsorganisationeni (LO) Prop. 1989/90:89 Utredningen föreslår som huvudregel att köparen förlorar rätten att Bilaga 3 åberopa fel i godset om man inte reklamerar inom två är från del man mottagit.Enligt LOs mening är detta en alltför på vissa konsumentprodukter. Närdet gäller direkta fel i godset bör man ha samma preskriptionstid som denallmänna, som är . I20 § föreslås en ovillkorlig preskriptionstid på tvä år: "Reklamerarköparen inte från det all han har mottagit godset, förlorar hanrätten att åberopa fel i godset". En sädan tidsgräns är inte oproblematisk.Många kapitalvaror i hushållen håller normall väsentligt längre rid än två år.Vad gäller sådana varor har ibland uppmärksammats problemet med så kallatinbyggt åldrande, det vill säga att vissa vitala komponenter har åtskilligtkortare livslängd än varan i övrigt. Atl ersätta sädana komponenter kan varabåde svårt och dyrt och därför föranleda konsumenten att ersätta den gamlaprodukten med en ny. Entvåårig preskriptionstid ter sig i de flesta fall rimlig. Men möjlighet atl iflagranta fall reklamera fel i godset även skulle enligt TCOsmening kunna öka företagens intresse av atl motverka så kallat inbyggt åldrandei sina produkter. Fleraregler behandlar godsets beskaffenhet samt fall då godset skall anses behäftatmed fel. Förslaget överensstämmer i huvudsak med gällande lag. Nytt äremellertid all köparen som påföljd vid fel i godset får kräva att säljarenavhjälper felet. Förbundet finner de överväganden utredningen redovisat för atlinföra en sådan bestämmelse (sid. 155 f) väl grundade. En sädan rätt bör därförgodtas. Beträffandepreskriptionstidens längd godtar förbundet att denna förlängs. 6.11Vissa organisationer inom näringslivet Påföljderav fel i godset (19 §) Paragrafenanger köparens befogenheter vid fel i godset. Tillskillnad från motsvarande paragraf i köplagsförslagel (33 §) har inte upptagitsnågot undantag för fall där felet beror på köparen eller etl förhållande på hanssida. Utredningen har inte närmare motiverat skälet härtill. 8I motiven (s. 286 och s. 278) uttalas atl köparen även om han själv har skadatprodukten kan göra gällande all godset är felaktigt. Han kan dock, sägs det,bli skadeslåndsskyldig mot säljaren. Den metod som valts i köplagsförslagel bör följas ävenhär. Reklamation vid fd (20 §) Prop. Viär medvetna om all en tvåärsfrist för reklamation av fel nu föreslås Bilaga 3 intebara för konsumentköp och -tjänster utan också i den allmänna köplagen.Enligt vår mening har inte utredningen (lika litet som tidigare utredningar)på ett övertygande sätt visat att en tvåärsfrist är påkallad av nägraverkliga konsumentbehov eller atl nuvarande ettårsfrist skulle vålla Intill dess detta visats menar vi att nuvarande ordning Vihar i tidigare remissyttranden framhållit att en förlängning avpreskriptionstiden från ett lill måste medföra en fördyring avprodukterna. Kostnadsökningar till följd av flera klagomål frän konsumenternaberor inte enbart, eller ens huvudsakligen, på att del uppstår sä mänga flerafel på produkterna. Oavsett om klagomålen är berättigade eller oberättigadeblir del nämligen regelmässigt säljaren, säsom den sakkunnige i sammanhanget,som får utreda hur felet uppställ. Icke motiverade klagomål, som har sin grundi l.ex. normal förslitning av produkten, föranleder sålunda onödig tidsåtgångoch ger upphov lill kostnader.