prop · GD03146 · 1989-12-31 00:00:00 — Den ökademarknadsinriktning inom jordbmket som den livsmeddspolitiska reformen syftartill kommer emellertid att förändra situationen även för rådgivama och derasarbete. Det blir sannolikt nödvändigt att i större utsträckning än tidigarebredda kunnandet utöver det rent produktionstekniska området och söka kunskapoch erfarenheter även utanför jordbmkssektom, t.ex. i fråga om marknadsföringoch marknadskännedom. Detta ställer stora krav på rådgivama, men ger ävenbetydligt större möjligheter tiU utveckling för såväl rådgivare som jordbmkareän tidigare. Samordningen av verksamheten i den nya ger ocksåtillfälle till utökade kontakter och samarbete mellan olika funktioner i länenoch en koordination av resurser för de ändamål som är mest angelägna i ettregionalt perspektiv. Jagvill erinra om att även näringen och dess organisationer har ett ansvar ochintresse för en förstärkt rådgivning. LRF har redovisat ett förslag tillutbildnings- och rådgivningsprogram. Som jag har redovisat avsättsinom ramen för ddansvarsmedlen resurser för rådgivning m. m. till såvälnäringen som lantbmksverket. Rådgivningtill jordbmkare ges i stor utsträckning till den enskilde företagaren ochutgår från fömtsättningama för det enskilda företaget. I samband med sådanaförändringar av marknadsfömtsättningaraa i jordbmket som föreslås är detsannolikt av stort värde för jordbmkama att i samarbete med andra företagareoch genom särskild utbildning få tillfälle att sätta sig in i de nyaförhåUandena. Detta kan ge nya impulser till vidareutveckling av företaget ochmöjlighet till diskussion med kolleger och företagskonsulter. På så sätt kanäven den sociala kontakten på landsbygden stärkas och utvecklas. Utbildningenav jordbmkare bör därför syfta till att ge generell kunskap om de nya marknadsförhållandena samt vilken kunskap och information som är nödvändig att ha för att jordbmkama själva skall kunna arbeta och bli framgångsrika under dessa fömtsättningar. Tyngdpunkten bör ligga på att stimulera jordbmkaren tiU att utifrån de egna resursema komma med idéer till fömyelse av företaget och kontrollera om det finns möjligheter att med ett gott resultat genomföra förslagen. 1 detta skede behövs sannolikt utbildning i bl.a. marknadsföring, ekonomistyming m.m. vilken ges av kvalificerad personal. Det är också viktigt att inse att en sådan utbildning inte alltid slår igenom i en lönsam produktion utan måste 183 byggas på och få mognainnan några avgörande steg kan tas på väg mot en förnyelse av företaget. Ansvaret för utbildningenbör i första hand ligga på lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna, som efterden Ijuli 1991 kommeratt ingå i den nya . Utbildningen bör dockske i samarbete med andra myndigheter och organisationer. Ett sådant samarbetefinns redan etablerat mellan bl. a. arbetsmarknadsverket, lantbruksverket ochjordbmksnä-ringens organisationer. Samarbetet bör även kunna vidareutvecklas påregional och lokal nivå. På så sätt kan även de resurser som de olikamyndigheterna och organisationerna förfogar över samordnas på ett effektivtsätt. I detta sammanhang kan även nämnas att de regionala utvecklingsfondernabedriver informationsverksamhet samt rådgivning och utbildning inom gmppen småoch medelstora företag. Min bedömningr Detär av stor betydelse att följa upp den livsmedelspolitiska reformens effekterpå olika områden och utifrån olika aspekter. Ansvariga myndigheter ges iuppdrag att noga följa utvecklingen inom sittansvarsområde samt att regelbundet redovisa utvecklingen och eventuella behovav åtgärder till regeringen. Det är också angeläget med kontinuerliga kontaktermed näringen. LAGrs bedömningr LAGunderstryker att konsekvenserna av en avveckling av de interaamarknadsregleringaraa med nödvändighet måste beskrivas övervägandekvalitativt. Beslut om en avreglering måste i stor utsträckning baseras påprincipiella överväganden med stöd av sådana kvalitativa beskrivningar. Remissinstansernar Fleraremissinstanser understryker behovet av att följa upp utvecklingen efter enavreglering för att kunna vidta åtgärder om icke avsedda effekter uppstår.Många remissinstanser menar att effekterna av arbetsgmppens förslag ärsvåröverskådliga och saknar också en utförlig konsekvensanalys i rapporten. Skälen för min bedömningrDen nya livsmedelspolitik som jag nu föreslagit innebär en genomgripandeförändring av den förda livsmedelspolitiken. Livsmedelspolitiken harvisserligen efter hand förändrats och anpassats till förändringar inomlivsmedelssektorn och i dess omvärld. Den nu föreslagna reformen innebäremellertid att vissa gmnddrag i den förda politiken förändras. Som redovisats i detföregående kommer en intern avreglering att få konsekvenser på en rad områdenoch ställa många aktörer i en ny situation. Härtill påverkas livsmedelssektornav reformer inom andra politikområden, vilket jag i det föregående redogjortför. Min uppfattning, liksom flertalet remissinstansers, är emellertid att enreform med den inrikt- ningsom jag föreslagit är nödvändig. Som jag redogjort för är min Prop. 1989/90:146 bedömning att en intern avreglering kommer att ge positivaeffekter för såväl producenter och konsumenter som för miljön och den regionalautvecklingen samt ge samhällsekonomiska vinster. Enreform av det här slaget innebär naturligtvis att det inte går att exakt bedömakonsekvenserna i alla avseenden. Detta får emellertid inte hindra att ennödvändig reformering av livsmedelspolitiken genomförs. 1 stället är det avstörsta vikt att noga följa utvecklingen efter en avreglering och ha beredskapatt vidta åtgärder om icke önskvärda effekter befaras uppstå. Jag instämmerdärför med de remissinstanser som understrukit behovet av uppföljning. Såvälunder övergångsperioden som efter reformens genomförande är det av storbetydelse att kunna få en samlad bild av utvecklingen. Flera myndigheter kommerhär att spela en viktig roll. Statens pris- och konkurrensverk, statensjordbruksnämnd, lantbruksstyrelsen, och riksantikvarieämbetetbör ges i uppdrag att följa reformens effekter inomresp. ansvarsområde och vid behov föreslå åtgärder. spelar i det här sammanhanget också en viktig roll somsamordnande organ, framför allt när det gäller den ekonomiska utvecklingen inomjordbmket. Reformenseffekter måste följas upp utifrån flera aspekter. Jag vill i sammanhangetsärskilt peka på vissa frågor som noga måste följas. Jordbmket,både näringen som kollektiv och de enskilda företagarna, ställs inför en nysituation när de interna marknadsregleringarna avvecklas. Jordbrukarensföretagarroll kommer att förändras. Det är min bestämda uppfattning att denenskilde jordbrukaren kommer att få en starkare ställning på marknaden och ävenekonomiskt påverkas positivt av reformen. Det är emellertid av största viktatt följa upp den ekonomiska utvecklingen i jordbruket och analysera reformenseffekter såväl i olika regioner som för olika bmkarkategorier. Det är ocksåangeläget med kontinuerliga kontakter med näringen. Vidarekommer reformen att innebära att framför allt spannmålsodlingen kommer attminska. Det är därför viktigt att följa hur markanvändningen förändras bådeunder övergångsperioden och på . Somjag redogjort för bedömer jag att jordbrukets miljöbelastning kommeratt minska till följd av en intern avreglering. Jag instämmer emellertid med deremissinstanser som understmkit vikten av att följa upp reformens konsekvenserför miljön samt kultur- och naturmiljön. Som jag i det föregående föreslagitbör därför ges i uppdrag att i samråd med riksantikvarieämbetetoch lantbmksstyrelsen följa reformens effekter i detta avseende. Detstöd till landskapsvård som jag föreslagit kommer att medföra att viktiga kultur- och naturmiljöer bevaras, som det bör stärka konkurrenskraften i skogs- och mellanbygderna. Det utökade glesbygdsstö det bör, tillsammans med stödet till jordbruket i norra , förbättra möjligheten att driva livskraftiga jordbruk och kombinationsföretag i skogs- och mellanbygder. Statsrådet har i prop. 1989/90:76 om regionalpolitik för 90-talet fömtsatt att varje länsstyrelse i samarbete med 185 kommuner och länsorganutarbetar ett program för sina beslut om lands- Prop. 1989/90:146bygdsinsatser. Det är enligt min mening naturligt att det i detta arbete ingåratt följa de regionala konsekvenserna av den livsmedelspolitiska reformen. Föratt reformen skall leda till ett bättre samhällsekonomiskt resursutnyttjandeoch en dämpad prisutveckling är en väl fungerande konkurrens en grundläggandefömtsättning. En fungerande konkurrens är också nödvändig om konsumenternasönskemål i fråga om kvalitet och varierat utbud skall nå producenterna. Motbakgrund av detta har jag tidigare föreslagit dels att statens jordbruksnämndges i uppdrag att skärpa sin bevakning av marknad och priser inom jordbruketoch förädlingsindustrin, dels att statens pris- och konkurrensverk ges iuppdrag att följa pris-och marginalutvecklingen i industri- och handelsleden. Denlivsmedelspolitiska reformen kommeratt innebära förändringar för hur en fullförsörjningsberedskap uppnås. Som jag tidigare understrukit är det därför avstörsta vikt att jordbmksnämnden följer reformens effekter i detta avseende. livsmedelspolitik ställer delvis nya krav på underlag, statistik m.m. föratt kunna göra den uppföljning som jag har föreslagit. Mot bakgrund av denändrade situation som hela livsmedelssektorn ställs inför på grund av delsreformeringen av den svenska livsmedelspolitiken, dels den internationellautvecklingen samt med anledning av reformer inom angränsande politikområden harjag efter regeringens bemyndigande tillkallat en särskild utredare för attanalysera det framtida statistikbehovet och lämna förslag till åtgärder.Utredningen skall redovisa de förslag tillförändringar som bedöms nödvändiga att genomföra på kort sikt. Uppdraget skallslutgiltigt redovisas senast den Ijuni 1991. Enöversyn av den centrala myndighetsorganisationen på jordbmkets om råde har påbörjats (dir. 1990:8). Den särskilda utreda ren har att analysera såväl framtida arbetsuppgifter som behovet av resur ser på central myndighetsnivå och mot denna bakgmnd lägga fram förslag till ny myndighetsorganisation. De myndigheter som i första hand berörs är lantbmksstyrelsen och statens jordbmksnämnd. Av direktiven framgår att utgångspunkten för utredningsarbetet skall vara att genom en fömtsätt ningslös omprövning anpassa den statliga administrationen till en ny livsmedelspolitik såväl på kort sikt som efter en övergångsperiod. 1 direkti ven konstateras vidare att myndigheternas verksamhet i ökad utsträckning kommer att präglas av de beslut som redan fattats vad gäller miljöåtgärder inom jordbmket, djurskydd, djurmiljö och utveckling av alternativa pro duktionsformer. Som anförts i regeringens proposition om en ny regional förvaltning (prop. 1988/89:154) kommer lantbruksnämndernas arbete i samband med övergången till en ny livsmedelspolitik att få stor betydelse för genomförandet. Regeringen konstaterade också att en fömtsättning 186 härförär en stark styming från central myndighetsnivå. Lantbmksnämn- Prop.1989/90:146 dema skall enligt beslut ingå i den nya länsstyrelsenfr. o. m. den Ijuli 1991. Särskilda åtgärder för att bevara den flexibilitetsom finns i lantbmksnämnderaas organisation skall därför vidtas under omställningsperioden.Den centrala organisationskommitté som tiUsatts för genomförande av en nyregional statlig förvaltning (dir. 1990:9) skall särskilt uppmärksamma dessafrågor. Enbetydande del av arbetet vid lantbmksverket är förknippat medtillämpningen av jordförvärvslagstiftningen. 1 en rapport med vissa förslagrörande jordförvärvslagstiftningen har föreslagits väsentliga förändringar avlagens tiUämpningsområde. Rapporten har remissbehandlats. Enligt min mening bördenna fråga bli föremål för ytterligare utredningsarbete innan ställning tastill utformningen av den framtida lagstiftningen. Jaghar i det föregående föreslagit en rad övergångsåtgärder i samband med enomställning till en ny livsmedelspolitik. Underomställningsperioden kommer därmed nya och ökade krav att ställas påmyndighetsorganisationerna. Den översyn som påbörjats av den centralamyndighetsorganisationen bör leda till att resurser kan frigöras så attåtgärder i samband med omställningen kan prioriteras. 1 vissa fall kommeromställningen också att kräva ökade resurser vid berörda myndigheter. Myndigheteraasbevakning av utvecklingen inom livsmedelskedjans olika led måste öka. Som jagredan nämnt har jag därför , efter regeringens bemyndigande, tillsatt enutredning med uppdrag att bl. a. se över statistikförsörjningen på jordbmketsområde. Deolika förslag till åtgärder som jag föreslagit i det föregående, dels som enföljd av den föreslagna omställningen av livsmedelspolitiken, dels på gmnd avbehovet av särskilda övergångsåtgärder med anledning av denna omställning,kommer att prägla arbetsinriktningen vid lantbmksverket under de kommande åren.Jag syftar därvid i första hand på arbetet med åtgärder för skuldsattajordbmkare i form av rådgivning och avvecklingsstöd, stöd tilllandskapsvårdande åtgärder samt omställnings- och anläggningsstödet. Dessaåtgärder omfattar sammantaget en mycket stor andel av samtliga företag. Enligtmina förslag kommer också vissa arbetsuppgifter som handhas avregleringsföreningama att hanteras av jordbmksnämnden efter den Ijuli 1991.Jag avser att återkomma till dessa frågor i mina förslag till myndighetsanslagför /92. Medhänsyn till att vissa åtgärder kommer att behöva vidtas eller förbe redas redan under /91 kommer myndighetema redan un der detta år att behöva vidta vissa omdisponeringar i sin nuvarande verksamhet och också tillföras ytterligare resurser. Jag har tidigare nämnt de förstärkningar som behöver göras med anledning av mina förslag till ytterligare åtgärder för att minska användningen av bekämpningsmedel i jordbmket. Jag har också redovisat de ytterligare förstärkningar av rådgiv ningsverksamheten som bör göras för att underlätta omställningen och för att bistå de företag som får problem med anledning av den föreslagna skattereformen. För arbetet med skuldtyngda företag bedömer jag att detta kan ske /91 inom ramen för befintliga resurser. /91 för de övergångsåtgärder som jag föreslagit bör Prop.1989/90:146 bekostas inom ramen för bidraget på samma sätt som sker vad gälleromställningsprogrammet i spannmålsodlingen. De personella resurser som använtsinom ramen för detta program bör kunna utnyttjas för de arbetsuppgifter somomställningsåtgärdema medför. De kostnader som kommer att belastajordbmksnämnden i samband med övertagandet av viss verksamhet frånregleringsföreningama bör täckas av medel från regleringsekonomin. Sammantagetinnebär detta att det resursbehov som omställningen medför bör täckas inomramen för befintliga och föreslagna anslag samt de delar av regleringsekonominsom jag i det föregående har föreslagit skall behållas övergångsvis. Isamband med den nu föreslagna avregleringen av olika delar inomlivsmedelssektom kommer personal vid olika institutioner inte längre att kunnaerbjudas arbete inom ramen för kvarvarande verksamhet. Jag tänker då främst påden personal vid de olika regleringsföreningama på jordbmkets område som intekan erbjudas fortsatt anställning men också på denpersonal vid olika kontrollorganisationer som vuxit fram till stor del som enföljd av de gångna årtiondenas regleringar, exempelvis KMÄ och SMAK. Staten äri dessa fall inte arbetsgivare. Jag anser emellertid att staten, i de fallberörda organisationer inte själva kan lösa de problem som kan uppstå, kanmedverka till att dessa frågor löses. Detta kan ske t.ex. genom att statensarbetsgivarverk och trygghetsstiftelsema kan anlitas. Kostnadema för deåtgärder som kan bli aktuella bör täckas av tillgängliga medel inomregleringsekonomin. 8.1 Avgifter på vissa jordbruksprodukter m. m. Jaghar i det föregående föreslagit att nuvarande system med ett gränsskydd och enintem reglering av priser och produktion på jordbmksområdet skall ersättas medett gränsskydd i huvudsak utan intema marknadsregleringar. Undantag gäller förfettvaror där nuvarande system med fettvamavgifter föreslås gälla även förframtiden. För att skapa likartade fömtsättningar mellan svensk och utländsklivsmedelsindustri har jag också föreslagit att utjämning av industrinsråvamkostnader skall ske på samma sätt som . Förslagen innebär vidarebl.a. att regleringsföreningama skiljs från sina myndighetsuppgifter.Befogenheten att föreskriva inskränkningar i friheten att välja råvaror i vissafall slopas också. Förslageninnebär att lagen om prisreglering på jordbmkets område bör upphävas. Lagen bör ersättas med en ny lag om avgifter på vissa jord bmksprodukter m. m. I lagen bör tas in bestämmelser om införselavgifter, fettvamavgifter och avgifter för att utjämna industrins kostnader för råva- 188 ror.I huvudsak kan bestämmelseraa i prisregleringslagen, med endast Prop.1989/90:146 redaktioneUa ändringar, överföras till den nya lagen i de härdelarna. Tillden nya lagen bör också föras gällande bestämmelser om skyldighet förslakterier m. fl. företag att betala ut prisstöd. Bestämmelsema härom finns nui en särskild lag (1974:1021) om utbetalning av pristillägg på kött.Skyldigheten bör utvidgas till att omfatta också mejeri i fråga om prisstöd förmjölk. Jaghar vidare i det föregående föreslagit en avveckling av prisregleringen underett antal år vad gäller vissa varor. Bestämmelser härom bör tas in i ensärskild lag om införande av lagen om avgifter på vissa jordbmksprodukter m.m. 8.2 Ändringar i skötsellagen m. m. Jaghar i det föregående föreslagit att bmkningsplikten enligt skötsellagen skallslopas liksom kravet på tillstånd för att få ta jordbmksmark ur produktion. Istället har jag föreslagit att det skall införas en skyldighet för den som villlägga ned jordbmksmark att anmäla detta. Jag har också föreslagit att anmälningsskyldighetenskall omfatta, fömtom , all betesmark oavsett om den är kultiveradeller inte. Bestämmelsersom reglerar bmkningsskyldigheten finns i 3, 9 och 10§§. I 3 § stadgas attjordbmksmark, som med hänsyn till läge, beskaffenhet och övriga omständigheterär lämplig för jordbmksproduktion, skall bmkas så att markensproduktionsförmåga tas till vara på ett ändamålsenligt sätt. Bestämmelsema i 9§ger lantbmksnämnden befogenheter att meddela förelägganden att vidta åtgärderom bmkningsplikten inte fullgörs. Har ett sådant föreläggande meddelats ochavser föreläggandet inte en åtgärd av bara ringa omfattning kan markägaren medstöd av 10 § begära inlösen av fastigheten. Dessa bestämmelser bör upphävas ombmkningsplikten slopas. Bestämmelsemaom tillståndsplikt i 4§ skötsellagen innebär att den som vill ta jordbmksmarkur produktion skall ha tillstånd till detta, utom när åtgärden är av ringabetydelse eller när det sker för att marken skall tas i anspråk för företag somhar prövats i särskild ordning. Anmälningsskyldigheten bör ha sammaomfattning. Som arbetsgmppen har föreslagit bör bestämmelseraa omanmälningsskyldighet tas in i skötsellagen. Ocksåi naturvårdslagen finns bestämmelser om anmälningsplikt i vissa fall. Enligt20§ skaU således, med vissa undantag, samråd ske med om sådanaarbetsföretag som väsentligt kan komma att ändra naturmiljön. Samrådet skalläga mm innan företaget utförs. Regeringen eller myndighet som regeringenbestämmer kan också föreskriva att inom landet eller del därav anmälan församråd alltid skall göras i fråga om särskilda slag av arbetsföretag. Bestämmelsemai naturvårdslagen är emellertid inte tillräckliga i det nu aktueUa sammanhanget. Den anmälningsskyldighet som bör bli följden av att bmkningsplikten och tiUståndskravet slopas bör åtminstone inled ningsvis omfatta all nedläggning av jordbmksmark. Den bör heUer inte vara beroende av om något arbetsföretag skall utföras på marken eller inte. Bestämmelsema inaturvårdslagen behöver därför kompletteras med en Prop. 1989/90:146generell anmälningsskyldighet enligt skötsellagen vid all nedläggning avjordbmksmark. Anmälningsskyldigheten enligt skötsellagen bör dock så långtmöjligt samordnas med samrådsskyldigheten enligt naturvårdslagen iadministrativt hänseende. Medjordbmksmark avses i skötsellagen och kultiverad betesmark som ingåri fastighet, som är taxerad som jordbmksfastighet. Bestämmelser härom finns i1 §. Naturliga betesmarker omfattas således inte av lagen. Föratt anmälningsplikten skall omfatta också sådana marker bör tiUämpningsomrädetför lagen utvidgas. Detta sker enklast genom att kravet på att betesmark skallvara kultiverad för att omfattas av lagen får utgå. Länsstyrelsenbör, som arbetsgmppen har föreslagit, vara den myndighet som skall handlägganedläggningsfrågoraa. bör samråda med kommunen. Somjag tidigare anfört bör anmälningsskyldigheten fullgöras åtta månader innanmarken tas ur produktion med möjlighet för att förlänga tiden omdet finns särskilda skäl från naturvårdssynpunkt eller frånkulturmiljösynpunkt. bör emellertid i ett anmälningsärende ocksåkunna besluta om än , t. ex. om det är uppenbart attjordbmket på marken bör få läggas ned på det sätt som markägaren önskar elleröverenskommelse om sättet för nedläggningen har träffats. Bestämmelsemaom anmälningsskyldighet innebär att anmälan alltid måste göras om jordbmksmarkskall tas ur produktion. Anmälan skall göras oavsett om marken skall användasför något annat ändamål eller inte. Atten anmälan gjorts medför inte utan vidare att markägaren alltid bara kan låtamarken ligga. Definitivt nedlagd jordbmksmark som är lämplig förvirkesproduktion och som inte används för något annat ändamål är nämligenenligt skogsvårdslagen att betrakta som skogsmark. I skogsvårds-lagstiftningenfinns bestämmelser om att skog skall anläggas på sådan mark . Föratt skapa tillräcklig flexibilitet i produktionssystemet måste det, som framgårav vad jag tidigare anfört:, vara tillåtet för en markägare att låta åkermarkvila . Är avsikten att åtemppta brakandet när fömtsättningamamedger det måste marken anses fortfarande vara jordbmksmark. I sådana fallskall däriör någon anmälan om nedläggning inte göras. Marken blir inte helleratt anse som skogsmark så länge driften inte kan anses definitivt nedlagd. Ärdet däremot så att jordbmksdriften definitivt läggs ned skall, som jag nysssagt, anmälan alltid göras. Den omständigheten att en markägare underlåter attgöra anmälan innebär inte att skogsvårdslagens bestämmelser omplanteringsskyldighet inte skulle gälla. Enligt4§ skötsellagen gäller också krav på tillstånd för matjordstäkt. Det kravet bör behållas. Även om bmkningsplikten inte skall uprätthållas får det nämligen anses angeläget att markens produktionsförmåga bevaras för framtiden. Detta kan t.ex. ske om marken planteras med skog. emotbör det inte heller i fortsättningen vara tillåtet att utan inskränkning Prop. 1989/90:146 använda marken för matjordstäkt. Kravetpå tillstånd till taktverksamhet enligt 18 § naturvårdslagen är intetillräckligt när syftet är att skydda markens produktionsförmåga. Bestämmelsernai naturvårdslagen tar nämligen inte sikte på annat än skyddet för naturmiljön. Ävenbestämmelserna i 2 kap. 4§ lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. bör behållas oförändrade. Jordbmksmark bör således inte heller ifortsättningen få användas för samhällsutbyggnad om sådan kan anordnas på ettfrån allmän synpunkt lämpligt sätt på annan mark. Denföreslagna utvidgningen av tillämpningsområdet för skötsellagen till attomfatta också naturiiga betesmarker innebär att en följdändring bör göras i 3§ädellövskogslagen (1984:119). 1 paragrafens första stycke 3 bör uttryckligenanges att fråga är om trädbestånd på icke kultiverad betesmark. Därmed blirädeUövskogslagens tillämpningsområde oförändrat. 8.3 Vissa frågor angående livsmedelskontroll Riksdagenbiföll en proposition om livsmedelskontroll (prop. 1988/89:68, JoU14, rskr. Riksdagsbeslutet innebär bl.a. att nya bestämmelser omköttkontroll införs fr.o.m. den Ijuli 1990 genom att lagen (1959:99) omköttbesiktning m.m. upphävs och ersätts med föreskrifter om köttkontroll sommeddelas med stöd av livsmedelslagen.