prop · GD03130 · 1989-12-31 00:00:00 — Kuststaten kan givetvis också ingripa om dettabegärs av fartygets befälhavare eller flaggstatens myndigheter. Dessutom anseskuststaten ha rätt att fullfölja ett ingripande beträffande ett fartyg sombefunnit sig i kuststatens inre vatten och som färdas ut genom territorialhavet Ifräga om civilrättsUg verkställighet gäller likartade regler. 1989/90:130 sålunda i princip rätt att ingripa med sädanverkställighet när det främmande Inledning fartyget befinner sig i inrevatten, däremot inte när det befmner sig pä territorialhavet såvida inteförpliktelsema har ådragits i samband med eller med anledning av fartygets färdgenom territorialhavet. Denu nämnda folkrättsliga principema framgär av havsrättskonvention (seartikel 27 och 28 samt 17-26 om innebörden av rätten till s. k. oskadliggenomfart). Denna har undertecknats men ännu inte ratificerats avSverige. Artikelninnehäller regler om bl. a. skyldighet för en avtalsslutande stat att ombesörjaatt en misstänkt gämingsman, som påttäffas pä dess område, blir lagförd, om haninte udämnas till något annat land. Lagföringen skall ske enligt reglema i denstaten. Artikelnhandlar om utlämning för brott som avses i konventionen och innebär bl. a. attsädana brott alltid skall bettaktas som brott som kan föranleda utlämning. Avsärskilt inttesse är punkt 5 som ålägger en stat som är part i konventionen attvid konkurrerande utlämningsframställningar fästa vederbörligt avseende vidflaggstatens inttesse av att lagföringen sker där. Dessaartiklar berör frågor om samarbete mellan de avtalsslutande statema. De skallsålunda bistå varandra när det gäller att beivra brott som avses i artikel 3,pä allt sätt försöka motverka att sädana brott förbereds inom deras områden,utbyta information i syfte att förebygga brott, bistå passagerare ochbesättning på ett fartyg som har utsatts för brott samt underrätta anchastater, om det finns skäl att misstänka att ett brott som avses i artikel 3planeras. Iartikel 15 finns det dessutom regler om skyldighet att underrätta IMO:sgeneralsekreterare om åtgärder i anslutning till tillämpning av konventionen. Artikelninnehäller i punkt 1 föreskrifter om skiljeförfarande när tvä stater som ärparter inte kan enas om tolkningen eller tillämpningen av konventionen. Enligtpunkt 2 finns en möjlighet för statema att reservera sig mot dessaföreskrifter. Dessaartiklar innehäller bestämmelser om tillttäde m. m. 2.2.3 Protokollets innehåll Prop. Plattformarför oljeutvinning och andra fasta plattformar pä kontinentalsockeln kan varalika begärliga mäl för terroristangrepp som fartyg. Under förberedelsearbetetpä konventionen om bekämpande av brott mot sjöfartens säkerhet rådde därförallmän enighet om att ocksä sädana plattformar på ett eller annat sätt bordeomfattas av en intemationeU reglering. En del stater hävdade därviduppfattningen att själva konventionen borde omfatta även plattformar. Att manstannat för ett särskilt protokoll beror främst pä vissa tekniska svärigheteratt i samma instmment reglera de aktueUa frågoma bettäffande både fartyg ochfast förankrade plattformar. ÅtskiUiga av konventionens bestämmelser kan överhuvud taget inte bU aktuella i fräga om sådana plattformar. ProtokoUetär direkt kopplat till konventionen, vilket framgär av bl. a. att bundenhet avkonventionen är en fömtsättning för att protokollet skall kunna tUlttädas. Ipunkt 1 anges de artiklar i konventionen som pä motsvarande sätt skall varatUlämpliga pä gämingar som avses i protokollet. Det gäller artiklama 5, 7 cx;h10-16 i konventionen. Protokolletär tillämpligt pä gämingar begångna på plattformar som är belägna på kontinentalsockeln.Vad som menas med kontinentalsockeln är för svensk del bestämt genom lagen(1966:314) om kontinentalsockeln. Definitionen där ansluter till 1958 ärsGenévekonvention om kontinentalsockeln som har tillttätt. Samtligahavsområden utanför Sveriges sjöterritorium är kontinentalsockelomräden. Detinnebär att del av kontinentalsockeln bestäms genom överenskommelsermed angränsande stater eller, i avsaknad av överenskommelser, av mittlinjenbestämd med utgångspunkt i baslinjema. Dendefinition av kontinentalsockeln som finns i havsrättskonventionen (artikel 76)avviker nägot frän . Att en stat sålunda kan ha bestämtgränsema för sin kontinentalsockel pä ett annat sätt än Genéve-konventionenanger torde sakna praktisk betydelse. Enligt båda konventionerna stärplattformar pä kontinentalsockeln under kuststatens jurisdiktion. Enligtpunkt 2 skall protokollet aUtid vara tillämpligt när en gämingsman ellermisstänkt gämingsman påträffas pä ett område som tillhör en annan ansluten statän den stat i vars inre vatten eller territorialhav den aktueUa plattformenfinns. Punkt3 innehäller en definition av vad som avses med fast plattform. Därmed menaskonstgjorda öar, installationer eller byggnadsverk som är förankrade ihavsbottnen och som används för att undersöka eller utvinna naturtillgångareller för andra kommersiella ändamål. Terminologin ansluter till den somanvänds i havsrättskonventionen. Artikd 2 Prop. Iartikeln anges de gämingar som skall anses som brott enligt protokollet. Gämingsbeskrivningamaär desamma som i artikel 3 i konventionen, fömtom att det här inte finns nägonmotsvarighet till de gämingar som avser förstörande av navigationshjälpmedel(x;h överförande av falsk information, jfr artikel 3 punkt 1 (e) cx;h (f) ikonventionen. ArtikelninnehåUer regler om jurisdiktion, vilka i allt väsendigt överensstämmer medmotsvarande bestämmelser i konventionen. Dessaartiklar innehäller bestämmelser om tUlträde m. m. 2.3 Nuvarande svenska regler Deförfaranden som omfattas av de nu aktuella intemationella överenskom-melsematorde i princip vara kriminaliserade enligt svensk lag, i första hand genombestämmelsema i BrB. I det följande skall jag lämna en redogörelse förrelevanta svenska strafibestämmelser. Närdet gäller kriminaliseringen av väldshandlingar mot personer som återfmns isamdiga tte intemationeUa instmment i förening med vissa ytterligarekriterier artikel II. 1 1 bis. (a) i Monttealprotokollet, artikel 3.1 (b)i Romkonventionen och artikel 2.1 (b) i Romprotokollet kan pekas päbestämmelsema i 3 och 4 kap. BrB. Densom berövar annan livet kan enligt 3 kap. 1 § dömas för mord till fängelse itio är eller pä livstid eller enligt 3 kap. 2 § för dräp till fängelse i lägstsex och högst tio är. I 3 kap. 5 och 6 §§ finns bestämmelser om misshandelresp. Enligt brottsbeskrivningen i 3 kap. 5 § utgör detmisshandel att tUlfoga nägon kroppsskada, sjukdom eller smärta eller attförsätta nägon i vanmakt eller annat sädan tillstånd. Straffet är fängelse ihögst tvä är eller, om misshandeln är ringa, böter. För grov misshandel ärstraffet enligt 3 kap. 6 § fängelse i lägst ett cx;h högst tio är. Vid bedömningenav om brottet är grovt skall särskilt beaktas, om misshandeln var Uvs-farligeller om gämingsmannen tillfogat den angripne svär kroppsskada eller allvarUgsjukdom eller annars visat särskild hänsynslöshet eller råhet. Försökoch förberedelse till mord, dräp och misshandel som inte är ringa är straffbartliksom stämpling till mord, dråp och grov misshandel samt underlätenhet attavslöja sädant brott (3 kap. 10 §). I4 kap. finns bestämmelser om straff för sädana integritetskränkningar somriktar sig mot en persons frihet och frid. Som människorov räknas enligt 4 kap.1 § bl. a. gäming som innebär att nägon bemäktigar sig och spärrar in nägonannan med uppsåt att skada honom till liv eller hälsa eller att öva Straffet ärfängelse i lägst fyra och högst tio är eller pä livstid Prop. 1989/90:130eller, om brottet är mindre grovt, i högst . Den som berövar nägonfri- Inledning heten utan att göra sig skyldig till människorov kanenligt 4 kap. 2 § dömas för olaga frihetsberövande till fängelse i lägst ettoch högst tio är. Om ett sädant brott är mindre grovt, är sttaffet böter ellerfängelse i högst tvä är (4 kap. 5§). Enligt4 kap. 4 § kan sttaff ädömas för olaga tvang, om nägon genom misshandel ellerannars med våld eller genom hot om brottslig gärning tvingar nägon att göra,tåla eller underlåta nägot. Sttaffet är böter eller fängelse i högst tvä äreller, om brottet är grovt, fängelse i lägst (x;h högst sex är. Densom lyfter vapen mot nägon annan eller annars hotar med brottslig gäming pä ettsätt som är ägnat att hos den hotade framkalla allvarlig fraktan för egen ellernägon annans säkerhet till person eller egendom döms för olaga hot tdl bötereller fängelse i högst tvä är. Försök,förberedelse och stämpling till människorov eller olaga frihetsberövande samtunderlätenhet att avslöja sädant brott liksom försök och förberedelse tillolaga tvång som är grovt är sttaffbart (4 kap. 10 §). Kriminaliseringenenligt de tre aktuella intemationella överenskommelserna av väldshandlingarmot personer har som ytterligare kriterium att gärningen äventyrar eller ärägnad att äventyra flygplatsens säkerhet eller är ägnad att äventyra fartygetsresp. Enligt svensk lag kan det för gämingar av dettaslag bli aktuellt att tillämpa bestämmelsen i 13 kap. 6 § om allmänfarligvårdslöshet. Denna bestämmelse föreskriver sttaff för bl. a. den som avoaktsamhet framkallar fara för skeppsbrott eller flygolycka. Sttaffet är bötereller fängelse eller, om brottet är grovt, fängelse i högsttvä är. Ocksä bestämmelsen i 3 kap. 9 § om sttaff för framkallande av fara förannan bör uppmärksammas i detta sammanhang. Enligt denna bestämmelse kan bötereller fängelse i högst tvä är ädömas bl. a. den som av grov oaktsamhet utsätternägon för livsfara eller fara för svär kroppsskada. Förbestämmelsema i punkt 1.1 bis (b) i artikel II iMonttealprotokollet, artikel 3.1 (c) och (e) i Romkonventionen och artikel 2.1(c) i Romprotokollet, som kan sägas innefatta väldshandlingar mot egendom, äri första hand vissa bestämmelser i 12 och 13 kap. BrB av inttesse. Förskadegörelse döms enligt 12 kap. 1 § den som förstör eller skadar egendom, fasteller lös, tUl men för någon annans rätt tiU egendomen. Sttaffet är böter ellerfängelse . Om brottet är grovt, kan enligt 12 kap.3 § dömas för grov skadegörelse till fängelse i högst . Vid bedömande huravida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om det av gär ningen uppkommit synnerlig fara för någons liv eUer hälsa eller skadan drab bat sak av stor kulturell eller ekonomisk betydelse eller om skadan annars är synnerligen kännbar. Avmera direkt inttesse i detta sammanhang är emellertid bestämmelsen i 13 kap. 3 § om sttaffför allmänfarlig ödeläggelse. För sädant brott döms den som bl. a. åstadkommerexplosion, skeppsbrott eller flygolycka eller nägon annan sädan ofärdoch därigenom framkallar fara för nägon annans liv eller hälsa eller föromfattande förstörelse av nägon annans egendom. ärfängelse i lägst tvä och högst åtta är. Om brottet är grovt, utgörsttaffet Prop. 1989/90:130 fängelse i lägst sex och högst tio är eUer pä livstid. Avstor betydelse inte bara bettäffande de nämnda artiklama utan även närdet gäller artikel 3. 1 (d) i Romkonventionen och artikel 2. 1 (d) iRomprotokollet är cx;ksä bestämmelsema i 13 kap. 4 och 5 §§ om sabotage.Sädant brott föreligger bl. a. om nägon genom skadegörelse allvarligt störeller hindrar den aUmänna samfärdseln. Sttaffet är fängelse i högst fyra år.För grovt sabotage döms till fängelse i lägst tvä (x;h högst tio är eller pälivstid. Omständigheter som skall beaktas vid bedömande huravida grovt brottföreligger är bl. a. om fara har framkallats för flera människoliv eller för egendomav särskild betydenhet. Beskrivningenav sabotagebrottet i BrB överensstämmer i sak med vad som gällde redan innanBrB trädde i kraft Vidbestämmelsemas införande uttalade föredragande statsrådet att sttaff-skyddetmot sabotage inte omfattar samfärdsel i utlandet (prop. 1948:80 s. 288).Föredraganden frångick därvid ställningstagandet i utredningsförslaget attsabotageobjekten borde skyddas, oavsett om de är belägna i ellerudandet och även om de inte är avsedda att betjäna den svenska allmänhetenutan allmänheten i nägot annat land. Ävenbestämmelsen om luftfartssabotage som infördes i anledning av Sverigesratifikation av Montrealkonventionen bör uppmärksammas. Enligt 13 kap. 5 a §BrB döms för kapning av luftfartyg till fängelse i högst fyra är, om nägonombord pä luftfartyg med olaga tvång bemäktar sig fartyget eller ingriper idess manövrering. Enligt samma paragraf döms för luftfartssabotage om nägon, iannat fall än som avses i bestämmelsen om kapning av luftfartyg, vidtar en åtgärdsom är ägnad att medföra fara för ett luftfartygs säkerhet under flygning ellerom nägon gör ett luftfartyg i ttafik oanvändbart för flygning genom attförstöra eller skada det. Straffet för luftfartssabotage är fängelse i högstfyra är eller, om brottet är grovt, lägst tvä och högst tio är eller pålivstid. Vid bedömande av huravida brottet är grovt skall särskilt beaktas, omgämingen medfört fara för flera människor eller annars varit av särskilt farligart. Omnägon till följd av skadegörelse, allmänfarlig ödeläggelse eller sabotage hardödats eller kommit tiU skada, kan BrB:s bestämmelser om brott mot liv ochhälsa bli tillämpliga i konkurrens med bestämmelsema om de nyssnämnda brotten.Ansvar kan sålunda komma att utdömas även för mord eller grov misshandel. Hadegämingsmannen inte uppsåt att döda eller tillfoga kroppsskada, kan det blifräga om att i stället tillämpa 3 kap. 7 eller 8 § om vållande till annans dödeller väUande till kroppsskada eller sjukdom. För det förstnämnda brottet ärsttaffet fängelse i högst tvä är eller, om brottet är ringa, böter samt, förgrovt brott, fängelse i lägst cx;h högst fyra är. För detsistnämnda brottet kan ädömas böter eller fängelse eUer, ombrottet är grovt, fängelse i högst tvä är. Grovskadegörelse, allmänfarlig ödeläggelse, sabotage, grovt sabotage ochluftfartssabotage kan besttaffas pä försöks- eller förberedelsestadiet (12 kap.5 § och 13 kap. 12 §). Det är av inttesse i de fall då en sädan gäming somavses i de aktuella intemationella överenskommelsema utgör försök eller förberedelsetill nägot sädant brott. Som exempel kan tas artikel Prop. 1989/90:1303.1 (d) i Romkonventionen och artUcel 2.1 (d) i Romprotokollet iförhällande Inledning tUl gämingsbeskrivningen för sabotage. Ävenstämpling till allmänfarUg ödeläggelse, sabotage, grovt sabotage ochluftfartssabotage liksom imderlätenhet att avslöja sädant brott är sttaffbart(13 kap. 12 §). Degämingar som avses i artikel 3.1 (a) i Romkonventionen och artikel 2.1 (a) iRomprotokollet har en motsvarighet i en bestämmelse i (artikel1) i fråga om luftfartyg, en bestämmelse som med anledning av Sverigesratificering av den konventionen föranledde införandet av brottet kapning avluftfartyg i 13 kap. 5 a § BrB. fall som avses i de nu aktuella bestämmelsema i Romkonventionen ochRomprotokollet kan bl. a. följande sttaffbestämmelser i bli tillämpliga:olaga tvång (4 kap. 4 §), olaga hot (4 kap. 5 §), egenmäktigt förfarande (8kap. 8 §) och, om det är fräga om ett motordrivet fartyg, tillgrepp avfortskaffningsmedel (8 kap. 7 §). Förtillgrepp av fortskaffningsmedel döms den som olovligen tar och brakar ettmotordrivet fortskalTningsmedel som tillhör någon annan. Straffet för detta brottär fängelse i högst två är eUer, om brottet är ringa, böter. Om brottet ärgrovt, är sttaffet fängelse i lägst och högst fyra är. Försök ellerförberedelse till tillgrepp av fortskaffningsmedel är sttafföart, om det inteskulle ha bedömts som ringa säsom fullbordat brott (8 kap. 12 §). Egenmäktigtförfarande, som är subsidiärt i förhällande till övriga tillgreppsbrott,består i att olovligen ta och bmka eller annars tillgripa något. Sttaffet föregenmäktigt förfarande är böter eUer fängelse eller, ombrottet är grovt, fängelse i högst två är. Ettbeteende kan innefatta olaga tvång eller olaga hot beroende pä omständighetema.Om en åtgärd som avses i artikel 3.2 (c) i Romkonventionen och artikel 2.2 (c)i Romprotokollet används som medel för penningutpressning, kan det bli aktuelltatt tillämpa 9 kap. 4 § BrB om utpressning. Sädant brott föreligger, om nägongenom olaga tvång förmår nägon annan till handling eller underlätenhet sominnebär för gämingsmannen och skada för den tvungne eller någon i varsställe denne är. Sttaffet för utpressning är fängelse i högst tvä är eller, ombrottet är ringa, böter. Om brottet är grovt, är sttaffet fängelse i lägst sexmånader och högst sex är. Försök och förberedelse till utpressning ärsttaffbelagt, och bestämmelsen i 23 kap. 3 § BrB om frivilligt tillbakattädandeär inte tillämplig i fräga om försök till utpressning (9 kap. 11 § förstastycket BrB). Bestämmelseni artikel 3.1 (O i Romkonventionen har en förebild i Monttealkonventionen ifräga om luftfartyg. En åtgärd som avses i bestämmelsen kan, om den allvarligthindrar eller stör den allmänna samfärdseln, vara straffbar som sabotagebrottenligt 13 kap. 4 eller 5 § BrB. Om det genom åtgärden uppstär fara för enfartygsolycka, kan bestämmelsen i 13 kap. 6 § BrB om allmänfarlig vårdslöshetbli tillämplig. Och om åtgärden, t. ex. ett falskt bombhot, används som medelför penningutpressning, kan rekvisiten för utpressning enligt 9 kap. 4 § BrBvara uppfyllda. I23 kap. BrB finns regler om bl. a. medverkan till brott. Enligt 4 § skallansvar som BrB föreskriver för viss gäming ädömas inte bara den som har utfört gämingen gämingsmannen utan ocksä den som med räd eller Prop. 1989/90:130 dådhar främjat gämingen. Sädan medverkande döms antingen för anstiftan Inledning av brottet eller för medhjälp till det. Medverkansreglema är enligtsin lydelse tillämpliga endast bettäffande brott som är upptagna i BrB. Detilllämpas emellertid i mycket stor utsttäckning även inom spedalstraffrätten. Bettäffandemotsvarighet i svensk rätt till bestämmelsema i artUcel 3.1 (g) och 3.2 iRomkonventionen samt artUcel 2.1 (e) och 2.2 i Romprotokollet kan hänvisas tUlden lämnade redogörelsen för straffbestämmelser i . Somtidigare har nämnts faller handUngar som begås av en besättning och som hänförsig till normal skeppsdisciplin utom ramen för Romkonventionen. I fräga omgämingar som avses i denna konvention finns det emellertid anledning att vidsidan av regleringen i BrB peka pä en del sttaffbestämmelser i sjömanslagen(1973:282) som kan tänkas bli aktueUa. Om en förgriper sig med väldeller hot om våld pä befälhavaren eller nägon annan förman på fartyget i dennestjänsteutövning eller för att tvinga honom till eller hindra honom fräntjänsteätgärd eller hämnas för en sådan åtgärd, skall han enligt 67 § dömastill fängelse i högst tvä är; om brottet är ringa, är sttaffet böter ellerfängelse . 168 § finns bestämmelser om sttaff för myteri.Därmed förstås att sjömän visar uppsåt att med förenat väld sätta sig upp motbefälhavaren. Anstiftare och anförare skall dä dömas till fängelse i högst tväår och annan deltagare till böter eller fängelse . Omdeltagare i myteri har gått till förenat väld pä person eller egendom, ärSttaffet i stället för anförare och anstiftare fängelse i högst sex är och förannan deltagare fängelse i högst tvä är. Förberedelseoch stämpling till myteri är sttaffbelagt liksom försök (x;h förberedelse tillbrott som avses i 67 §, såvida inte brottet skulle ha varit att anse som ringaom det fullbordats (69 §). Om de gämingar som anges i sjömanslagen är belagdamed strängare sttaff i annan lag, skall sttaff enligt sjömanslagen inteutdömas (74 §). 2.3.2Svensk domstols straffrättsliga kompetens Reglemaom svensk sttafflags tillämplighet i mmmet finns intagna i 2 kap. BrB. Iöverensstämmelse med den s. k. territorialitetsprincipen omfattar svenskdomstols kompetens enligt 1 § till en börian alla i begångna brott.Svensk domstol är behörig ocksä om det är ovisst var brottet förövades men detfinns skäl att anta att det begicks här. Ifråga om brott som har begåtts utomlands är svensk domstol enligt 2 § förstastycket 1 alltid behörig, om brottet har förövats av en svensk medborgare eUerav en utlänning med hemvist i . Medborgarskap resp. hemvist skallföreligga för gämingen. Enligt punkt 2 i stycket kan ocksäudänning utan hemvist i dömas här, om han efter brottet har bUvitsvensk medborgare eller tagit hemvist här eller om han är annan nordiskmedborgare och finns i . SlutUgen kan enligt punkt 3 i nämnda stycke i 2§ ocksä annan utlänning dömas i , om han finns här (x;h pä brottetenligt svensk lag kan följa fängelse . I 2§ andra stycket angesundantag från kompetensreglema i första Prop. 1989/90:130 stycket.Sålunda föreligger inte domsrätt för svensk domstol, om gämingen Inledning är fri frän ansvar enligt lagen pä gämingsorten. Detsamma gäller omgärningen har begåtts inom ett område som inte tillhör nägon stat och enligtsvensk lag svårare straff än böter inte kan följa pä gämingen. fall dä domsrätt föreligger enligt 2 § första och andra styckena fär detinte ädömas påföljd som är att anse som sttängare än det svåraste sttaff som ärföreskrivet för brottet enligt lagen pä gämingsorten. En regel om detta finns i2 § ttedje stycket. Bestämmelsemai 3 § utsträcker den svenska domsrätten ytterligare i vissa specialfall därbrott har förövats utomlands. Sålunda är svensk domstol behörig att döma bl. a.den som utomlands har begått brott pä svenskt fartyg eUer luftfartyg. Svenskdomstol har likaså alltid domsrätt, om brottet är kapning av luftfartyg eUerluftfartssabotage eller försök tUl sädant brott eller folkrättsbrott (22 kap.6 § BrB) samt generellt i fräga om brott för vilket enligt svensk lag detlindrigaste föreskrivna sttaffet är fängelse i fyra är eller mer. YtterUgarenägra fall då svensk domstol alltid har domsrätt anges i 3 §. I3 a § finns en föreskrift som innebär att en svensk domstol med stöd av deneuropeiska konventionen är 1972 om överförande av lagföring i brottmål ochlagen (1976:19) om intemationellt samarbete rörande lagföring för brott kan fädomsrätt även bettäffande brott enligt sttaffbestämmelser i en annan stat somhar tillttätt nämnda konvention. Det är här fräga om fall av överföring avlagföring tiU frän en konventionsstat. Enligt5 § första stycket fär åtal för brott, som har förövats här i landet, i vissafall inte väckas annat än efter förordnande av regeringen eller den somregeringen har bemyndigat att meddela sädant förordnande. Sådant förordnandefordras när brottet har begåtts på ett utländskt fartyg eller luftfartyg av enudänning som var befälhavare eller tiUhörde besättningen pä fartyget ellerannars medföljde fartyget, i de fall dä brottet har begåtts mot en sädan utlänningeller mot nägot utländskt inttesse. Vidare föreskrivs i paragrafens andrastycke att brott som har förövats utomlands inte fär åtalas utan förordnande avregeringen eUer den regeringen har bemyndigat att meddela sädant förordnande.Utan särskilt ätalsförordnande fär åtal dock väckas, om brottet har förövatsbl. a. pä svenskt fartyg eller luftfartyg eller i tjänsten av befälhavareneller nägon som tillhörde besättningen pä ett sädant fartyg eller i något annatnordiskt land eller pä fartyg eller luftfartyg i reguljär ttafik mellan orterbelägna i eller nägot av dessa länder. Regeringenhar genom brevet (1972:818) till riksåklagaren om väckande av åtal i vissa fallbemyndigat RÅ att meddela åtalsförordnande i sädana fall som avses i 5 § förstastycket. Bemyndigandet avser också åtal för brott som har förövats av en svenskmedborgare eller udänning med hemvist i när brottet har förövatsutomlands eller när firägan om ansvar för samma gärning har prövats genom dommeddelad i främmande stat. 2.3.3Utlämning för brott Prop. Bestämmelserom udämning för brott firån tiU ett annat nordiskt land " ' finnsi lagen (1959:254) om udämning för brott tUl , , och Norgemedan bestämmelser om udämning tUl ett utomnordiskt land ges i lagen (1957:668)om utlämning för brott. Båda dessa lagar bygger pä principen att fräga omudämning skall prövas fritt pä gmndval av samdiga föreUg-gande omständigheter ivarje enskilt fall. För att bevUja utlämning krävs inte att det finns ettudämningsavtal mellan och den stat som begär udämning. Beslutom udämning fattas av regeringen eller i vissa ärenden enligt lag av RÅ eller av annan aUmän åklagare.