prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Om köparen visserligen har gjort ett täckningsköpmen varorna skiljer sig åt på ett mera väsentligt sätt, kan inte priset vidersättningsköpet beaktas vid beräkningen av prisskillnaden, utan prisskillnadenfår i stället beräknas enligt den abstrakta metod som anges i paragrafens andramening och som skall användas för att fastställa prisskillnaden när nägoltäckningsköp inte har gjorts. alternativ härtill är att det nya köpetvisserligen tas till utgångspunkt för bedömningen men atl ersättningenkorrigeras med hänsyn till skillnaden mellan de båda varorna. En sädankorrigering kan ocksä behöva ske om försäljningsvillkoren är olika vid de badaköpen. Ändrad lydelse i propositionsförslaget. exempelvis om det enaköpet är ett kontantköp och det andra ett Prop. 1989/90:89 kreditköp. Reglernaom prisskillnad blir inte tillämpliga om köpet avser etl unikt eller starktsärpräglat föremål. Något täckningsköp av en vara som till sina egenskaper ochi fräga om prissättning skulle vara tillräckligt jämförbar med den vara somursprungligen köptes är i sådana fak inte möjligt. Detta gäller exempelvisvissa begagnade varor, varor som har framställts i endast enstaka exemplar ochvaror som har tillverkats särskilt efter köparens anvisningar. Detmäste krävas att täckningsköpet har skett med en viss omsorg och inom skäligtid efter hävningen. En köpare kan exempelvis inte kräva ersättning förprisskillnad på grundval av ell täckningsköp lill ett onödigt högt pris. Äandra sidan skall det inte krävas att köparen alltid skall välja det utifrånenbart ekonomiska synpunkter fördelaktigaste alternativet. Även andra faktorerän rent ekonomiska måste beaktas, t. ex. kvalitet och tillgänglighet. Vad somkan krävas av en köpare är att han inte väljer del dyrare av tvä eller fieraalternativ som vid en samlad bedömning av samtliga omständigheter framstår somlikvärdiga. Frågan huruvida ell täckningsköp har skett med den omsorg som kankrävas fär alllid avgöras efter en samlad bedömning av framför allt pris,kvalitet, tänkbara inköpsställen, kostnaderna vid köpet och inte minst den tidsom slär köparen till buds. Tidsaspekten kan i vissa fall leda till att köparenför att undvika ytterligare skada måste vända sig till den leverantör som kanleverera snabbt, även om det innebär ett högre pris och sämre villkor i övrigtän vad andra leverantörer kan erbjuda. En sädan situation innebär emellertidatt alternativen inte är likvärdiga, varför kravet pä omsorg får anses varauppfyllt även vid ett täckningsköp till det högre priset. Omtäckningsköpet inte har gjorts med tillräcklig omsorg, får prisskillnadenberäknas enligt bestämmelsen i paragrafens andra mening. Osäkerhetkan uppkomma om hur beräkningen av prisskillnad skall göras när det gäller envara som har köpts pä realisation eller under liknande former lill ell starktreducerat pris. Om prisnedsättningen är avsedd att utgöra en kompensation föralt varan säljs som sekunda, t. ex. pä grund av nägon defekt, kan köparennaturligtvis inte göra gällande ett anspråk på ersättning för prisskillnad somtar sikte pä en vara av fullgod kvalitet till ordinarie pris. Annorlundaställer sig saken emellertid när det gäller den gängse typen av realisationsutförsäljning,där säljaren vill minska ett för stort lager av exempelvis säsongsbundna men ioch för sig fullgoda varor. Köparen har i det fallet rätt atl beräknaersättningen för prisskillnaden på grundval av mellanskillnaden mellan detgängse ordinarie priset för motsvarande vara och det avtaladerealisationsprisel. Givetvis mäste han dock, om möjlighet finns att skaffa ävenersättningsvaran lill ett nedsatt pris, välja det alternativet. Iparagrafens andra mening anges hur ersättning för prisskillnad skall beräknasdä något täckningsköp inte har gjorts. För atl ersättning för prisskillnadskall kunna beräknas i det fallet krävs att del är fråga om en vara som omsätts i ensådan omfattning att det pä marknaden finns Prop. 1989/90: 89 ett pris för den som kan betecknas som varans gängse pris. Atldet är gängse pris vid tiden för hävningen som det avtalade priset skalljämföras med innebär att köparen vid dröjsmäl pä säljarens sida som förstaalternativ kan kräva fullgörelse av köpet enligt 12 § utan att han iskadeslåndshänseende blir lidande ifall prisnivån för jämförbara varor stigermedan han i avvaktan pä säljarens fullgörelse väntar med all häva köpet. Förmänga varor förekommer en och samma prisnivå över ett större område eller överhela landet. Prisnivån kan emellertid i vissa fall uppvisa regionala eller rentav lokala variationer. I sädana fall bör prisei pä orten för avlämnandet läggaslill grund för beräkningen av prisskillnaden (jfr 4§). Omskyldigheten atl utge skadestånd på grund av dröjsmål eller fel pä varan skullevara oskäligt betungande med hänsyn lill den skadeståndsskyldiges ekonomiskaförhållanden, kan skadeståndet jämkas efter vad som är skäligt. Härvid skalläven beaktas föreliggande försäkringar och försäkringsmöjligheter pä köparenssida, den skadeslåndsskyldiges möjligheter att förutse och hindra skadan samtandra särskilda omständigheter. (Paragrafensaknar motsvarighet i utredningens förslag) Paragrafenger möjlighet att jämka ett skadestånd som skall utges av säljaren eller, ifall som avses i 46 §, nägon annan i ett tidigare säljled. Förutsättningar förjämkning är att skyldigheten att utge fullt skadestånd skulle vara oskäligtbetungande för den skadeständsskyldige. En motsvarande reglering finns i 34 §konsumenttjänstlagen. Bestämmelserna i paragrafen är i första hand tillämpligapä skadestånd som bestäms med tillämpning av bestämmelserna i 30 och 31 §§. Meni förhällande till säljaren är paragrafen i och för sig tillämplig ocksä omskadeståndsskyldigheten grundas pä avtal, t. ex. om säljaren i köpeavtalet haråtagit sig en skadeståndsskyldighet pä grund av fel eller dröjsmäl som gärlängre än det s. k. konlrollansvar som enligt lagen reglerar omfattningen avsäljarens skadesländsskyldighet. Jämkningsregelni 6 kap. 2 § skadeståndslagen är i och för sig tillämplig även iavtalsförhållanden. Med hänsyn till de särskilda rättsregler som gäller inomavtalsrätten är emellertid utrymmet för jämkning av skadestånd iavtalsförhällanden med stöd av den bestämmelsen mycket begränsat (se prop.1984/85:110 s. 293; jfr prop. 1975:12 s. 178, SOU 1971:83 s. 52 - 54 samtBertil , Om jämkning av skadestånd, Prop. 1989/90:89 1982 s. 285 -289). Förévarande paragraf, som är utformad sä att 34 § jämkningsmöjlighetenbegränsas till undantagsfall motsvarande dem som regleras i 6 kap. 2 §skadeståndslagen, avser att förhindra oskäliga ekonomiska verkningar för iförsta hand mindre företagare. Blandde näringsidkare som tillhandahäller varor till konsumenter finns mångasmåföretagare med begränsade ekonomiska resurser. Det är framför allt blanddessa som det kan inträffa att skadeständsskyldigheten på grund av fel ellerdröjsmål - som i princip innebär skyldighet att ersätta konsumenten fullt ulför hela dennes ekonomiska skada - leder till en belastning pä denskadeständsskyldige som blir oskäligt stor. I det sammanhanget mäste ocksåbeaktas att konsumentens rätt till skadestånd enligt lagen är tvingande lillkonsumentens förmän och alltså inte kan inskränkas genom avtal. Enligt1 § andra stycket gäller lagen även i vissa fall i förhållande till säljare sominte är näringsidkare. Detta är fallet när köpet har förmedlats av ennäringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Eftersom lagens tvinganderegler - däribland det köprältsliga ansvaret för produktskador -gäller även idessa situationer, blir möjligheterna till jämkning av betungande skadestånd avsärskild betydelse för denna kategori av säljare. Bestämmelsensundantagskaraktär markeras av att en förutsättning för jämkning är altskyldigheten att utge skadestånd skulle vara oskäligt betungande med hänsyntill den skadeslåndsskyldiges ekonomiska förhållanden. Detta betyder ipraktiken att skadeståndet, för atl jämkning över huvud taget skall komma ifråga, i allmänhet måste uppgå lill ell i och för sig ganska betydande belopp.För att ett skadestånd i förevarande sammanhang skall kunna anses som"oskäligt betungande" torde vidare fordras att skadeståndet äravsevärt större än vad som kan anses motsvara en normal skaderisk i denskadeståndsskyldiges verksamhet. Det bör nämligen vara en utgångspunkt vidtillämpningen av bestämmelsen att normala skaderisker är inkalkylerade vidprissättningen eller pä annat sätt beaktade i verksamheten. Konsumenten skall iprincip inte behöva finna sig i jämkning av ell skadestånd av den anledningenalt han har råkat ut för en näringsidkare med en dåligt planeradrörelseekonomi. Detta innebär att jämkning torde bli aktuell huvudsakligen närdet är fräga om särskilt stora följdskador av exempelvis ett fel i varan ellersärskilt betydande sakskador av det slag som avses i 31 §. Ettskadestånd skall inte anses oskäligt betungande om skadeståndet täcks av enförsäkring på den skadestånsskyldiges sida. Jämkning bör i princip inte hellerkomma i fräga när den skadeständsskyldige har underlälil alt teckna enförsäkring som hade kunnat läcka skadeståndet och som han i sin egenskap avnäringsidkare objektivt sett borde ha tecknat. Föratl jämkning skall kunna ske enligt bestämmelsen är det inte tillräckligt attskadeståndet i och för sig är betydande, beloppsmässigt fallerutanför ramen för det normala med hänsyn till verksamhetens art Prop.1989/90: 89 ochinte täcks av en försäkring. Skadeståndet skall trots detta inte jämkas, 34§ omdet likväl kan bäras av den skadeståndssskyldige utan sädana uppoffringarsom kan betecknas som oskäliga med hänsyn till hans ekonomiskaförhållanden i övrigt. Detta betyder att jämkning som regel kommeri fräga endast när den skadeståndsskyldige är en fysisk person somdriver sin verksamhet under enskild firma och därför drabbas av ett personligtoch i princip obegränsat ansvar. I ett sädanl fall bör frågan omvad som är att anse som oskäligt betungande med hänsyn till den skadeslåndsskyldigesekonomiska förhållanden kunna bedömas pä huvudsakligensamma sätt som enligt 6 kap. 2 § skadeståndslagen (se prop.1975:12 s. 176 f). Härvid bör dock beaktas vad som har sagtsom att den skadeständsskyldige i förevarande sammanhang i allmänhetmäste svara för vad som inte avsevärt överstiger en normal skaderiski hans verksamhet. Detskall inte vara uteslutet alt jämka ett skadestånd med stöd av bestämmelserna iförevarande paragraf även när den skadeståndsskyldige är en juridisk person. Ärdet fräga om ett handelsbolag med begränsade ekonomiska resurser, bör hänsynkunna tas lill att en enskild bolagsman slutligt kan drabbas av en personligansvarsbörda motsvarande den som åvilar en näringsidkare som driver sin verksamhetsom enskild firma. Också när den skadeståndsskyldige är ell aktiebolag e.d. börjämkning undanlagsvis kunna ske, såsom dä skyldigheten att utge fulltskadestånd skulle få förödande konsekvenser för ett mindre familjeföretag somdrivs i aktiebolagsform och andra skäl inte talar mot jämkning. Vidbedömningen av om skyldigheten att utge fullt skadestånd skulle vara oskäligtbetungande skall enligt bestämmelsen ocksä beaktas olika särskildaomständigheter i det enskilda fallet. Det är inte fräga om några självständigagrunder för jämkning, utan om omständigheter som, när skadeständsskyldighetenär av sädan omfattning atl frågan om jämkning aktualiseras, kan inverka päoskälighelsbedömningen enligt bestämmelsen. Blandsådana särskilda omständigheter som i del enskilda fallet kan beaktas kan början nämnas försäkringar och försäkringsmöjligheter pä köparens sida. Omkonsumenten har en försäkring som läcker den ifrågavarande skadan bör jämkningkunna ske trots att skyldigheten att utge fullt skadestånd inte utgör en likastor belastning pä den skadeslåndsskyldiges ekonomi som annars måste fordras. Harkonsumenten medvetet underlåtit att hälla en sädan försäkring som är klartvanlig i hans situation, bör hänsynen till konsumentens ekonomiska intresse ivan fall inte hindra en jämkning som framstår som befogad med hänsyn till denskadeslåndsskyldiges ekonomiska förhållanden. Detta bör i regel kunna gällavid medveten underlätenhet att hälla byggnader brandförsäkrade. Även i andrafall kan en medveten underlåtenhet alt hålla ett rimligt försäkringsskyddframstå som så oförsvarlig att den kan fä samma inverkan vid bedömningen avjämk- ningsfrågan,t. ex. vid underlätenhet att försäkra särskilt dyrbara Prop. 1989/90:89 konstföremål. Vidarenämns den skadeslåndsskyldiges möjligheter att förutse och hindra skadan. Harnäringsidkaren varit medveten om att ett fel eller dröjsmäl skulle kunnamedföra en särskilt stor skada, exempelvis om konsumenten har gjortnäringsidkaren uppmärksam pä en speciell skaderisk, och har näringsidkaren haftgoda möjligheter att förebygga skadan men underlåtit detta, är delomständigheter som talar mot jämkning. I det motsatta fallet bör emellertidnäringsidkarens situation kunna bedömas mildare än annars, exempelvis om detvarit svårt för honom att förutse en betydande följdskada av ett fel eller ettdröjsmål. Vidbedömningen av om jämkning av ett betungande skadestånd bör ske kan hänsyn tasäven till andra särskilda omständigheter som gör att situationen avviker frändet normala och som därför kan tala för eller emot jämkning. Hit hör sådanaomständigheter som den skadeslåndsskyldiges möjligheter att i sin tur vändasig mot nägon annan, exempelvis en leverantör i ett tidigare säljled, för atlfä hela eller en del av skadeståndet till konsumenten täckt. Är detta falletkan den omständigheten utesluta jämkning. Även priset för varan bör i tveksammafall kunna få betydelse, i vart fall pä det sättet att etl särskilt högt prisfär anses tala mol jämkning. Omskadeständsskyldigheten grundas på fel i varan och säljaren har avhjälpt felet,bör vid bedömningen enligt förevarande bestämmelse hänsyn kunna tas till attavhjälpandet eventuellt har förorsakat honom betydande kostnader som han intekan fä ersättning för frän annat häll. Omförutsättningarna för jämkning enligt bestämmelsen föreligger, fär jämkning skeefter vad som är skäligt. Härvid fär givetvis beaktas bl. a. sädana olikaomständigheter som har berörts. Jämkning skall endast ske i denutsträckning som behövs för att skadeståndet inte längre skall framstå som enoskälig belastning på den skadeständsskyldige med hänsyn till hans ekonomiskaförhållanden. Ensärskild grund för jämkning av skadestånd som inte regleras i förevarandebestämmelse är medvållande pä den skadelidandes sida. Bestämmelser om jämkningpä grund av sådant medvållande till sakskada eller ren förmögenhetsskada finnsi 6 kap. 1 § andra och tredje styckena skadeståndslagen. Dessa bestämmelser äri och för sig tillämpliga även i kontraktsförhällanden, och det saknas skäl atlgöra undantag för dem vid konsumenlköp. Det bör framhållas att utrymmet förjämkning pä grund av medvållande i kontraktsförhållanden inte är lika begränsatsom utrymmet för jämkning i sädana förhållanden med stöd av den allmänna jämkningsregelni 6 kap. 2 § skadeståndslagen (se prop. 1984/85:110 s. 297 f; jfr BertilBengtsson, Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 217 f). Priset m.m. Prop. 35§ Vilket pris köparen skall betala Omett bestämt pris inte följer av avtalet, skall köparen betala vad som ärskäligt med hänsyn till varans art och beskaffenhet, gängse pris vid tiden förköpet samt omständigheterna i övrigt. (Jfr30 § i utredningens förslag) Bestämmelsenanger vilket pris som skall betalas om etl bestämt pris inte följer av avtalet.En liknande bestämmelse finns i 36 § första stycket konsumenttjänstlagen. Ävenom parterna inte uttryckligen har kommit överens om priset, kan detta"följa av avtalet" enligt allmänna principer för tolkning av avtal.Om exempelvis säljaren tillämpar en fast prislista och köparen känner tilldetta, torde avtalet i regel fä anses innebära att köparen skall betala enligtden prislista som gäller vid avtalstillfället. Ett annat exempel är attsäljaren har marknadsfört varan genom annonsering e.d och därvid har angett vadvaran kostar samt att köparen i anslutning härtill har beställt varan. I såfall mäste avtalet ofta innebära att det pris som har angetts imarknadsföringen skall gälla, om inte parterna särskilt har kommit överens omett annat pris eller köparen annars har fått klart för sig alt det angivnapriset inte skall gälla. Föratt ett bestämt pris skall anses föreligga fordras att det är möjligt att vidköpetillfället slå fast vilket belopp köparen har atl betala för varan. Sä ärfallet exempelvis om parterna har kommit överens om en angiven köpesumma ellerom ett visst belopp per kg eller liknande sä att det exakta priset blirberoende av kvantiteten. Likaså är priset att anse som bestämt om det angestill etl visst belopp med tillägg för transportkostnad enligt gällande taxa. Ettbestämt pris kan däremot inte anses avtalat om prissättningen har gjortsberoende av framlida förhållanden och prisei därför inte kan fastställas vidtiden för avtalet. Det är således inte fräga om ett bestämt pris, om det vidköp av en vara som skall levereras en viss senare dag anges att leveransdagenspris skall gälla eller om säljaren förbehåller sig att, om vissa omständigheterinträffar, frångå ett i avtalet angivet preliminärt pris. Delsamma gäller omsäljaren vid ett lillverkningsköp skall debitera köparen för materialkostnadsamt för arbete med visst belopp . Totalpriset kan dä inte ansesbestämt. Ettbestämt pris kan följa av avtalet beträffande en del av varan men inte helavaran. I sä fall tillämpas förevarande paragraf när det gäller den eller dedelar beträffande vilka ett bestämt pris inte följer av avtalet. Omett bestämt pris inte följer av avtalet gäller att konsumenten skall betala ettmed hänsyn till omständigheterna skäligt pris. Vidbedömningen av vad som är ett skäligt pris skall hänsyn för det första tas tillvarans art och beskaffenhet. Utgångspunkten är alllsä vad slags vara som köpelavser. Kvaliteten har betydelse för bedömningen av Prop. 1989/90:89 vad somär ett skäligt pris vid köp av bäde nya och begagnade varor. Den 35 §omständigheten att varan till äventyrs är felaktig påverkar däremot i principinte beräkningen av prisets skälighet. En annan sak är att köparen då kan varaberättigad till prisavdrag. Vidskälighetsbedömningen skall för del andra hänsyn tas till gängse pris. Medgängse pris avses det pris som säljare i allmänhet tillämpar för samma slagsvara under motsvarande omständigheter. Alla säljare kan dock inte alllidjämställas med varandra i detta avseende. Gängse pris kan sålunda varieramellan olika typer av distributionskanaler beroende pä t.ex. betalningsvillkor,servicenivå och försäljningsställenas mer eller mindre centrala läge. Dessutomfinns del ofta lokala variationer i den gängse prisnivån. Varierardet gängse priset mellan olika orter och är det inte givet vilket pris som börvara utslagsgivande, ter del sig ofta naturligt att beakta prisei pä säljarensort, om köparen har beställt varan där. Har säljaren ä andra sidan marknadsförtvaran på köparens ort, ligger det närmare till hands att beakta prisei päköparens ort vid bedömningen av vad som skall anses vara gängse pris med tankepä del aktuella köpel. Hänsyn bör ocksä tas till var varan skall avlämnas ochvem som svarar för transportkostnaderna. Dentidpunkt som bedömningsgrunden gängse pris hänför sig till är avialstillfallet.Undanlagsvis kan dock även någon annan lidpunkt tänkas fä betydelse. Enytterligare bedömningsgrund vid prövningen av prisels skälighet är nämligenomständigheterna i övrigt. Om det efler avialstillfallet har inträffat enoförutsedd och påtaglig prisutveckling - uppåt eller nedåt - fram tilltidpunkten för varans avlämnande, kan det ibland finnas anledning alt ta hänsynocksä lill en sådan omständighet. Detta förutsätter dock att köpet inte harkaraktär av spekulation. Hänvisningentill omständigheterna i övrigl innebär att man också kan beakta t.ex. särskildakostnader eller besvär som köpets fullgörande medför för säljaren och somköparen vid köpet har varit medveten om eller, pä motsvarande sätt, eneventuell minskning av näringsidkarens normala kostnader t.ex. på grund av attköparen pä egen bekostnad hämtar varan pä tillverkningsorten. Omdet inte finns nägol gängse pris, vilket särskilt fär antas vara fallet medunika eller ovanliga varor och med specialtillverkade varor, fär prisetbestämmas mer fritt genom en skälighetsbedömning. Ofta lorde säljarenskostnader kunna bilda en utgångspunkt för bedömningen. Hänsyn bör dock inte tastill exceptionella kostnader som har uppkommit i det särskilda fallet,exempelvis genom att säljaren har rakat förstöra del första exemplar som hanskulle tillverka och därför mäste tillverka ett nytt. Denförevarande paragrafen innebär att om parternas avtal inte innefattar någotbestämt pris skall prisei, oavsett vad parterna kan ha enats om, bestämmasefter en skälighetsbedömning. Detta utesluter dock inte att parternas avtal kantillåtas inverka på prövningen. exempelvis har kommitöverens om ett visst pris med tillägg för ett päslag Prop. vars storlek inte är käntvid avialstillfallet lorde ofta skälighetsbedömning- 36 § en kunna begränsas tillpåslaget. Har parterna avtalat att leveransdagens prisskall gälla, bör säljaren i regel kunna debitera etl pris som moisvarar gängsepris för varan vid leveranslillfället. Har parterna vid avtal om köp aven vara som skall importeras av säljaren kommit överens om att köparenskall erlägga vad säljaren får betala jämte ett i och för sig skäligt vinstpåslag, bör detsålunda framräknade priset ocksä normalt kunna godtas.I samtliga fall är det dock en förutsättning att det framräknade priseikan betraktas som skäligt. Skulleparterna ha kommit överens om ett bestämt pris ger den förevarande paragrafen inteutrymme för nägon skälighetsbedömning. Om ett avtalat bestämt pris är oskäligtkan dock jämkning komma i fråga enligt 36 § avtalslagen. Paragrafenaktualiserar flera frågor om bevisbördan, av vilka ätminstone tvä har störrepraktisk betydelse. Den ena av dessa frågor gäller vem som har bevisbördan ifall dä säljaren, under påstående att ett pris inte har avtalats, begär ettpris som han anser vara skäligt medan köparen påstår att ett bestämt lägre prishar avtalats. I etl sådant fall torde det normalt fä anses åligga säljaren altvisa att nägol bestämt pris inte har avtalats (jfr angående tidigare praxisrättsfallen NJA 1951 s.l och 1975 s. 280). Den andra frågan av större praktiskbetydelse gäller vem som har bevisbördan i fräga om prisets skälighet. Också idetta avseende torde förevarande bestämmelse fä anses innebära att säljaren harbevisbördan. Han skall med andra ord visa att det av honom begärda priset ärskäligt med hänsyn till olika relevanta omständigheter (jfr prop. 1984/85:110s. Omtidpunkten för betalningen inte följer av avtalet skall köparen betala närsäljaren kräver det, dock inte förrän varan hälls köparen till hända. (Jfr30 § i utredningens förslag) flesta fall dä ett köpeavtal inte genast fullgörs frän någondera sidanbrukar parterna komma överens om när varan skall avlämnas och priset betalaseller ätminstone när en av prestationerna skall fullgöras. Även i de fall dåden ena parten direkt fullgör vad som åligger honom enligt köpeavtalet, brukaravtalet innehålla bestämmelser om när den andra parten skall prestera. Denlegala regeln i förevarande paragraf blir tillämplig i fall däbetalningstidpunkten inte är bestämd. En liknande regel finns i 41 §konsumenttjänstlagen. Utgångspunktenär att köparen är skyldig att betala när säljaren kräver det. Detta sker oftagenom alt köparen i samband med varans avlämnande eller därefter får enräkning pä grund av vilken betalning skall 10 1989/90. 1 saml Nr 89 I princip är köparendä skyldig att betala omgående, om han Prop. 1989/90: 89 inte enligt räkningen fär en betalningsfrist. Omannat inte följer av avtalet, är köparen dock inte skyldig att betala prisetförrän varan hälls honom till hända.