prop · GD03130 · 1989-12-31 00:00:00 — Bettäffande sttaffbestämmelsenanförde föredragande statsrådet (prop. 1973:92 s. 41) att den med hänsyn rillatt ett av huvudsyftena med denna del av bestämmelsen vore att skyddaluftfarten frän allvarliga ttafikavbrott borde i princip omfatta allskadegörelse pä ett för trafik avsett luftfartyg vilken mera varakrigt hindraratt det används för flygning. Om en skadegörande handling får en sådan verkan,torde, enligt föredraganden, bestämmelsen således kunna rillämpas även omskadan inte har inttäffat som anges i konventionensartikel 2 (b). Detsagda innebär att den nuvarande bestämmelsen om luftfartssabotage torde täckaen del av de fall som avses i MonttealprotokoUets föreskrift om skadegörelse päett uppställt luftfartyg. Vad bestämmelsen helt klart inte omfattar är sädanaluftfartyg som inte är avsedda för ttafik. Skyddsobjektet enligt protokoUet äri sädan fall flygplatsen cx;h inte luftfartyget. En skadegörelse pä ett sådantluftfartyg kan i stäUet föranleda ansvar enligt 12 kap. BrB eller - om de idessa bestämmelser uppställda villkoren är för handen enligt 13 kap. 1-5 §§BrB. En särskild kriminalisering av skadegörelse pä uppställda luftfartyg sominte kan anses vara i ttafik bör enligt min mening begränsa sig till deförhåUanden som anges i protokollet, nämligen att luftfar- tyget är uppställt på enflygplats som används för civil luftfart i interaationell Prop.1989/90:130 - ttafik och att gämingen äventyrar eller är ägnad att äventyrasäkerheten vid Allmänmotivering flygplatsen. Ett sttaffstadgande om sådanskadegörelse hör naturligt samman med bestämmelsen om flygplatssabotage och bördärför tas in i den. Ipromemorian föreslås att brotten i 13 kap. 5 a § andra stycket BrB gesbeteckningen sjö- och flygsäkerhetssabotage. harmotsatt sig att termen luftfartssabotage byts ut mot flygsäkerhetssabotage ochanfört att begreppet flygsäkerhet i pUotkretsar är ett betycUigt meravidsttäckt begrepp och ett specifikt uttryck för dentekniskt-operationella standarden. Mot bakgrund av denna invändning föreslårjag att brottsbeteckningen bltt sjö- etter litftfartssabotage. AvRomkonventionen och Romprotokollet föranledda lagändringar Ipromemorian föresläs att bestämmelsen om kapning av luftfartyg i 13 kap. 5 a §BrB utvidgas till att omfatta även de förfaranden mot fartyg och plattformarsom behandlas i Romkonventionen och Romprotokollet. Promemoriansförslag innebär att sttaffbestämmelsens tillämpning när det gäller fartyg ärbegränsad till sådana som används för yrkesmässig sjöfart. Fleraremissinstanser har ifrågasatt detta och påpekat att begränsningen innebär eninskränkning i förhällande tUl åtagande enligt Romkonventionen ochatt andra fartyg, såsom fritidsbåtar, kan kapas under omständigheter som göratt andra sttaffbestämmelser är otilhäckliga. Attlåta ett särskilt sttaffskydd för kapning omfatta varie flytande farkost ärenligt min mening inte rimligt. Under fömtsättning att andra sttaffbestämmelserger ett tillräckligt skydd krävs inte heller detta enligt Romkonventionen. Ibegreppet fartyg inryms enligt konventionen i och för sig alla flytande farkosteroch alltsä även t. ex. roddbåtar och kanoter. Konventionens syfte äremellertid, liksom när det gäller motsvarande överenskommelser på luftfartensområde, att skydda den allmänna intemationella samfärdseln. Det behövs därfören begränsning som täcker in konventionens huvudsakliga skyddsobjekt (x;h sominte vållar några större problem vid tillämpningen. fall där det inom sjöfarten ter sig motiverat att beteckna en handling somkapning är det nästan uteslutande fråga om handlingar som riktar sig mot fartygsom används yrkesmässigt, i första hand för att befordra passagerare ellerlast. I den män en gäming som avses i artikel 3.1 (a) i Romkonventionen riktarsig mot en fritidsbåt är det sålunda med hänsyn till konventionen och fränkriminalpolitisk synpunkt i övrigt i allmänhet fullt tilhäckligt att gärningenkan bestraffas som t. ex. olaga tvång. I de fall dä en sädan gäming har ettmycket högt sttaffvärde innefattar den i allmänhet brott av en svärhets-gradsom väl svarar mot det sttaffvärdet. Att den svenska jurisdiktionen när detgäller brott begångna utomlands är mycket långtgående har jag redogjort för idet föregäende. Motdenna bakgrand föreslår jag att utvidgningen till sjöfartsområdet avbestämmelsen om kapning begränsas så att den omfattar fartyg som används förcivil yrkesmässig sjöfart. Jag återkommer i specialmotiveringen till 13 kap. 5 a § tiU dennärmare avfattningen av bestämmelsen i denna del (x;h Prop. 1989/90:130 tUl lagrådets synpunkter pä detta. Ipromemorian föresläs att bestämmelsen om kapning av fartyg, som används föryrkesmässig sjöfart, och luftfartyg skall gälla även plattformar som ärvaraktigt fastgjorda vid havsbottnen. Tillägget skall dcx;k inte gällaplattformar av detta slag som är under förflyttning. Dessa kommer enligtpromemorian i stället som regel att omfattas av uttrycket "fartyg, somanvänds för yrkesmässig sjöfart". Nägraremissinstanser har påpekat att den i promemorian föreslagna lagtekniskalösningen inte är tillfredsställande. Enligt dessa kvarstår oklarheter huravidaplattformar under förflytming (x;h plattformar som när de används Ugger förankar (x;h hälls pä plats genom särskUd positioneringsutrastning omfattas avdet särskilda sttaffskyddet Närdet gäller plattformar skiljer de båda insttumenten pä de som är permanentfastgjorda vid havsbottnen, för vilka Romprotokollet är tillämpligt, och de sominte är det. Sistnämnda plattformar omfattas av Romkonventionen och definierasenligt denna som fartyg. Nägon enhetlig terminologi för de anläggningar som häravses finns inte i den svenska lagstiftningen. Det kan emellertid nämnas attdet i 243 § ttedje stycket sjölagen (1891:35 s.l) finns en bestämmelse sominnebär att "flyttbara plattformar som är avsedda för utforskning ellerutvinning av havsbottnens naturtillgångar" jämställs med fartyg i vissaavseenden enligt den lagen. Sverigesåtaganden enligt Romprotokollet cx;h Romkonvendonen omfattar båda dessa formerav plattformar. För att undvika att oklarheter i frägan huravida en plattform,som inte är fastgjord vid havsbottnen, är att anse som ett fartyg som används iyrkesmässig sjöfart eller inte leder tUl att en plattform under vissaomständigheter inte skall omfattas av sttafföestämmelsema i 13 kap. 5 a § BrB,bör det i lagtexten tas in en definition pä plattformar som täcker alla deformer av plattformar som sttaffbestämmelsema avses omfatta. Utgångspunkten förden definitionen bör vara de överväganden som jag har redogjort förnär det gäller fartyg i allmänhet. Jag föreslär därför när det gäller plattformaratt sttaffbestämmelsema begränsas till sädana plattformar i havet som äravsedda för verksamhet för utforskning eller utvinning av naturtillgångar ellerför nägot annat ekonomiskt ändamål. Jaghar tidigare tagit upp frågan om beteckningen för brotten i 13 kap. 5 a § andrastycket BrB. Uttrycket sjöfart innefattar i och för sig inte fasta plattformar.Av den föreslagna lagtexten framgär emellertid vilka plattformar sombestämmelsen avser. Det torde därför enligt min mening inte vålla några problematt brottsbetedcningen sjöfartssabotage används. 6 § BrB i dess nuvarande lydelse kriminaliseras värdslösa former av vissabrott i 13 kap., bl. a. bestämmelsen i 5 a § andra stycket om luftfartssabotage.13 kap. 11 § innehåller regler om verkan av tillbakattädande vid alla brott i13 kap. i vilkas brottsbeskrivning ingär att viss fara eller verkan haruppkommit. Den nuvarande bestämmelsen om luftfartssabotage hör till dessa brott. De bådanyssnämnda paragrafema bör utvidgas sä att de får Prop. 1989/90:130 motsvarandetiUämpning pä de nya formema av sabotage som jag nu föreslär AllmänmotiveringskaU införas i kapidet 12 § BrB finns bestämmelser om sttaffansvar för försök, förberedelse ochstämpling till uppsådiga brott i 13 kap. liksom om underlätenhet att avslöjasädana brott IMontrealprotokoUet lUcsom Romkonventionen och Romprotokollet ställs krav pä attde gämingar som kriminaliseras kan besttaffas även pä försöksstadiet, seartikel II.2, artUcel 3.2 (a) resp. artikel 2.2 (a). Med hänsyn härtill bör denya brotten enligt 13 kap. 5 a cx;h b §§ straffbeläggas pä försöksstadiet. Pägrand av brottens farliga natur är det enUgt min mening även motiverat attföreskriva sttaff för förberedelse eller stämpling till dessa brott liksom förunderlätenhet att avslöja sädana brott. Idetta sammanhang tar jag även upp frågan om en ändring av bestämmelsema i 31 §lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt om särskilda restriktioner för enintagen i fråga om försändelser m. m., besök och telefonsamtal. Ändringen tarsikte pä bestämmelsen i andra stycket i paragrafen som ger regeringen möjlighetatt besluta om sädana restriktioner bettäffande en viss intagen som har dömtsför våldsbrott av terroristkaraktär. I samband med att bestämmelsen infördes är1988 pekade föredragande statsrådet pä att det pågick arbete med intemationellakonventioner i syfte att motverka terrorism och att det i samband med attSverige tillträdde dem fanns anledning att överväga den lagtekniska utformningenav bestämmelsen (prop. 1987/88:130 s. 34). De intemationella överenskommelsersom åsyftades i det nämnda lag-stifmingsärendet var just Monttealprotokollet,Romkonventionen och Rom-protokoUet Det finns därför anledning att nu ta uppfrägan om en justering av 31 § lagen om kriminalvård i anstalt med anledning avSveriges ratificering av dessa överenskoinmelser. Mitt förslag till en sädanjustering behancUas närmare i specialmotiveringen. Deändringar i BrB som jag nu föreslär föranleder även en redaktionellföljdändring i 1 § lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel ivissa brottmål. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag bU 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, 3. lag om ändring i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser omtvångsmedel i vissa brottmål. 5 Specialmotivering Prop. Specialmotivering5.1 Förslaget tilllag om ändring i Förslagetinnebär en ändring i punkt 6 i förevarande paragraf som betingas av denutvidgade kriminalisering som föresläs i 13 kap. med anledning av ett tillträdetill Monttealprotokollet, Romkonventionen och Romprotokollet. Ändringen innebäratt svensk domstol fär behörighet att döma i mål om kapning, sjö- ellerluftfartssabotage och flygplatssabotage samt försök till sädana brott oavsettvar och av vem handlingen har förövats. Liksom omfattardomsrättsregehi även folkrättsbrott Av2 kap. 5 § andra stycket och brevet (1972:818) till riksäklagaren om väckandeav åtal i vissa fall följer att ätal för brott som avses i den nu aktueUabestämmelsen som regel fömtsätter förordnande av regeringen eller, i vissafall, RÅ. Iparagrafen har vidtagits flera ändringar i sak i syfte att tillgcxlose de kravpä kriminalisering enligt svensk lag som ett tillttäde tillMonttealprotokollet, Romkonventionen och Romprotokollet från svensk sidamedför. Dennuvarande bestämmelsen om kapning av luftfartyg har i första meningen utvidgatstiU att omfatta även fartyg. Idet till lagrådet remitterade förslaget angavs att bestämmelsen skulle omfatta"fartyg som används för yrkesmässig sjöfart". På förslag av lagrådethar avgränsningen när det gäller fartyg fatt en mera preciserad avfattning.Sålunda skall bestämmelsen omfatta "fartyg som används i civil yrkesmässigsjöfart för befordran av gods eller passagerare, bogsering, bärgning, fiskeeller annan fångst". I 4 § lagen (1979:377) om registtering av båtar föryrkesmässig sjöfart m. m., som reglerar vilka fartyg som skall införas ibättgisttet, finns en definition av yrkesmässig sjöfart. Den definitionen hardelvis sin motsvarighet i bestämmelsen i första stycket i förevarande paragraf.Enbart uthyming tUl allmänheten av ett fartyg, vilket enligt nämnda lag grundarregistreringsplikt, skall emellertid i den nu föreslagna bestämmelsen inteinnebära att fartyget används för yrkesmässig sjöfart Den pä lagrädets förslagföretagna jämkningen av bestämmelsens utformning i förhällande till förslaget ilagrädsremissen innebär en precisering i detta och även i ett annat avseende. Ifråga om statsfartyg skall nämligen endast sädana fartyg som används föraffärsdrift falla under bestämmelsen, däremot inte militära fartyg eller polis-eller tullfartyg. Denna avgränsning framgär av lagtexten genom att det däranges att det är fräga om "civil" yrkesmässig sjöfart. Uttrycketatt fartyget skall ha motsvarande innebörd som uttrycket"i ttafik" har för luftfarten. Det innebär att bestämmelsen inteomfat- tar exempelvis ett fartygsom ligger i torrdocka. Ett fartyg som bogseras får Prop. 1989/90:130däremot anses användas i yrkesmässig sjöfart under fömtsättning att det i opecialmotivenng vanliga fall används för det ändamålet. Bestämmelseni första stycket första meningen innebär att det inte är en fömtsättning försttaffansvar att gämingsmannen befinner sig ombord pä fartyget ellerluftfartyget när han förövar gämingen. Detta innebär en viss utvidgning iförhällande till den nuvarande bestämmelsen sävitt gäller gärningar som riktarsig mot luftfartyg. Skälet är att det bettäffande kapning av fartyg enligtgämingsbeskrivningen i artikel 3.1 (a) i Romkonventionen inte krävs attgämingsmannen befinner sig ombord på fartyget eller att fartyget är under färd.Den utvidgning av det kriminaliserade området som ändringen medför i fräga omgämingar som riktar sig mot luftfartyg kan knappast föranleda nägratUlämpningsproblem. Föreskrifteni andra meningen i första stycket innebär att även gämingar som avses i förstameningen och som riktar sig mot sädana plattformar i havet som är avsedda förverksamhet för utforskning eller utvinning av naturtillgångar, t. ex.borrplattformar för oljeutvinning, eUer för nägot annat ekonomiskt ändamål blirkriminaUserade som kapning. Även sådana anläggningar som enbart utgöruppehällsplats för människor, t. ex. bostadsplattformar, omfattas. Det gällerdäremot inte t. ex. mindre pontoner som används för förtöjningsändamäl m. m. ihamnar. Isubjektivt hänseende krävs det för ansvar enligt första stycket att handlingenbegåtts uppsätligen. Denya föreskriftema om sjö- eller luftfartssabotage motsvarar delvis dennuvarande bestämmelsen om luftfartssabotage men omfattar, föratom luftfartyg,även sädana fartyg cx:h plattformar som anges i första stycket. De nyabestämmelsema tar sålunda sikte pä säväl sädana sabotagehandlingar som omfattasav den nuvarande bestämmelsen (vilka i sin tur är avsedda att motsvaragämingar som utgör brott enligt , se prop. 1973:92) som sädanahandlingar av detta slag som utgör brott enligt de nu aktuella intemationellainstramenten, dvs. Romkonvendonen och de båda protokollen. Bestämmelsema ärtUlämpliga pä gämingar säväl inom som utom riket. Bestämmelseni punkt 1 är i fräga om gärningar som riktar sig mot fartyg cx;h plattformaravsedd att i prindp motsvara kraven pä kriminalisering i artikel 3.1 (c) iRomkonventionen och artikel 2.1 (c) i Romprotokollet sävitt gäller handlingarsom innebär att nägon förstör ett fartyg eller en plattform eller tillfogar detallvarlig skada som är ägnad att äventyra dess säkerhet. Det bör emellertidpåpekas att sävitt gäller en handling av det sist nämnda slaget cx;ksä den nyabestämmelsen i punkt 2 kan bli tillämplig, nägot som kan få sttaffrättsligbetydelse i de fall dä nägon tillfogar ett fartyg eller en plattform en skadasom inte kan sägas vara allvarlig men som likväl är ägnad att äventyrafartygets eller plattformens säkerhet. Närdet gäller luftfartyg är uttrycket "den som förstör eller allvarligtskadar ett luftfartyg i trafUc " i punkt 1 avsett att i principmotsvara den kriminaliseringsom kommer till uttryck i andra ledet idet nuvarande andra Prop;1989/90:130 stycket(" gör nägon luftfartyg i ttafik oanvändbart för flygning genom att Specialmotivenng förstöraeller skada det "). Bettäffande begreppet "i trafik" och den närmareavgränsningen i övrigt av vilka handlingar som här avses kan hänvisastill lagstiftningsärendet dä bestämmelsen om luftfartssabotage infördes(prop. 1973:92, JuU 21). Den sakliga skillnaden mellan den hittillsvarande(x;h den nya bestämmelsen i detta hänseende gäller handlingar sominnebär att nägon gör ett luftfartyg av det aktuella slaget oanvändbart för flygninggenom att skada det resp. handlingar som innebär att nägon skadar Det bör här påpekas att handlingar som består i att tillfoga ett luftfartygen skada som mera varaktigt hindrar att det används för flygning, färanses innebära att luftfartyget har allvarligt skadats (jfr prop. 41).Att det nuvarande andra ledet i andra stycket ersätts med den nu aktuella bestämmelseni punkt 1 är alltså inte avsett att medföra någon förändring av detkriminaliserade området när det gäller sabotagehandlingar mot luftfartyg somär i ttafik men som inte befinner sig under flygning. Isubjektivt hänseende krävs det för ansvar enligt punkt 1 att handlingen begåttsuppsätligen. Punkt2 är avsedd att helt motsvara bestämmelsen i första ledet i det nuvarandeandra stycket, när det gäller handlingar som riktar sig mot ett luftfartyg.Även andra åtgärder än skadegörelse pä ett luftfartyg omfattas således, säsnart en åtgärd är ägnad att frainkalla fara för ett luftfartygs säkerhet underflygning. Vidare kan handlingar som medför att ett luftfartyg tillfogas enskada, även om den inte kan bedömas som allvarlig, omfattas av den nu aktuellabestämmelsen. Bestämmelseni punkt 2 innebär emellertid cx;kså en utvidgning av det kriminaUseradeområdet, nämligen när det gäller gämingar som riktar sig mot fartyg som användsi civil yrkesmässig sjöfart eller plattformar i havet som är avsedda förverksamhet för utforskning eller utvinning av naturtillgångar eller för något annatekonomiskt ändamål. Syftet är att den nya kriminaliseringen skall motsvara degämingar som avses i artikel 3.1 (b) och 3.1 (d)-(O i Romkonventionen samtartikel 2.1 (b) och 2.1 (d) i Romprotokollet. Som har påpekats vid punkt 1 kanbestämmelsen bli tillämplig även bettäffande gärningar som avses i artikel 3.1(c) i Romkonventionen resp. 2.1 (c) i Romprotokollet. Liksomnyss har angetts bettäffande luftfartyg omfattas även andra åtgärder änskadegörelse pä ett fartyg. Enligt (e) och (f) i artikel 3.1 i Romkonventionenställs sålunda krav pä kriminalisering av gämingar som innebär att nägonförstör eller allvarligt skadar en anläggning för sjöfartsnavigering ellerallvarligt stör användningen av en sädan anläggning resp. meddelar en uppgiftsom han vet är falsk, fömtsatt att gämingen därigenom äventyrar ett fartygssäkerhet. Bestämmelsen är avsedd att omfatta även hot om en våldshandling avdet slag som avses i artikel 3.2 (c) i Romkonventionen och artikel 2.2 (c) iRomprotokollet. Någonmotsvarighet tUl undantaget i bestämmelsen om sabotage i 13 kap. 4 § BrB för undanhållandeav arbetskraft finns inte i den hittillsvarande I samband med att sistnämnda bestäm- melse infördes anfördeföredragande statsrådet bl. a. att en arbetsnedläggelse Prop. 1989/90:130eller annan sädan åtgärd inte fär företas pä ett sädant sätt och vid sädan tidatt Specialmotivenng säkerheten för luftfartyg som befinner sig underflygning därigenom äventyras (se prop. 1973:92 s. 41). Motsvarande synpunktergör sig gällande i fräga om de nya bestämmelsema i andra stycket punkt 2. Ienlighet med vad som uttalades dä bestämmelsen om luftfartssabotage infördes(se prop. 1973:92 s. 41 f.) krävs det i subjektivt avseende för ansvar enUgtbestämmelsema i andra stycket punkt 2 att gämingsmannen har ägt kännedom om deomständigheter som, enligt en objektiv bedömning, gör handungen ägnad attframkaUa fara för farkostens eller plattformens säkerhet. Om gämingsmannen pägrand av bristande insikt om de omständigheter som kom handUngen att framståsom farlig verkligen var övertygad om att nägon fara för säkerheten inteförelåg, kan han således inte fällas till ansvar enligt de aktuellabestämmelsema. I övrigt är gämingsmannens bedömning av huravida hans gämingvar ägnad att framkaUa fara i princip utan betydelse. Avgörande är i StäUetdomstolens bedömning av farligheten. Nägonändring har inte vidtagits i ttedje stycket. Det innebär att, om kapning enligtförsta stycket eller sjö- eller luftfartssabotage enligt andra stycket är attanse som grovt, sttaffskalan är fängelse i lägst tvä (x;h högst tio är eller pälivstid. Och i andra meningen i ttedje stycket anges att det vid bedömningen avom brottet är grovt skall särskilt beaktas, om det därigenom framkallats faraför flera människoliv eller om gämingen annars varit av särskilt farlig art. Konkurrens,m. Omen gäming enligt bestämmelsema i paragrafen innebär att nägon person dödaseller skadas tillämpas bestämmelsema i 3 kap. i konkurrens med förevarandeparagraf Det kan här påpekas att bestämmelsema i artikel 3.1 (g) iRomkonventionen (x;h artikel 2.1 (e) i Romprotokollet inte motsvaras av nägotförslag till ny kriminalisering i BrB, utan bestämmelsema i 3 kap. om brott motliv eUer hälsa har ansetts tillräckliga för att skall kunna fullgörasina åtaganden enligt överenskommelsema i detta avseende. Motsvarande gällerbettäffande kraven i artikel 3.2 (a) i Romkonventionen cx;h artikel 2.2 (a) iRomprotokollet pä kriminalisering av försök till de aktuella gämingama (jfr 3kap. 10 § BrB). Brottenligt bestämmelsema i 12 kap. om skadegörelse (x;h bestämmelsen i 13 kap. 4 §om sabotage konsumeras emellertid av brotten enligt förevarande paragraf.Vidare konsumerar exempelvis ansvar för kapning enligt första stycket ansvarför olaga tvang enligt 4 kap. 4 §. Eftersomstraffskaloma för kapning enligt första stycket cx;h sjö- eller luftfartssabotageenligt andra stycket är desamma saknar frägan om gränschag-ningen mellan brottenpraktisk betydelse. Bestämmelsen i första stycket om kapning bör emellertid haförettäde, nägot som följer av uttrycket "i annat fall" i andrastycket. Om en sädan gäming även innefattar sjö- eller luftfarts- Prop.1989/90:130 sabotage, bör detta naturUgtvis inverka pä straffmätningen. Paragrafen,som är ny, är avsedd att tillgodose kravet pä kriminalisering i artUcel II. I iMonttealprotokollet av väldshandlingar mot flygplatser. Degämingar som sttaffbeläggs i paragrafen anges i första stycket i tte olikapunkter. Gemensamt för gämingama är att de innebär ett angrepp mot en"allmän flygplats som är öppen för intemationeU trafik". Begreppet"allmän flygplats" har sävitt gäller svenska flygplatser sammainnebörd som i luftfartslagen. Med allmänna flygplatser avses enligt 6 kap. 4 §luftfartslagen flygplatser för allmänt brak. Sädana flygplatser fär enligt nämnda bestämmelse inte inrättas eller drivas utan tillstånd av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Begreppet "intemationeU ttafik" återfinns Bettäffandegämingar som riktar sig mot flygplatser utomlands fär naturligtvis uttrycket"allmän flygplats som är öppen för internationell ttafik" tillämpaspä motsvarande sätt. Avsikten är att det i detta hänseende skall föreliggaöverensstämmelse med avgränsningen till flygplatser i artikel II. 1 i Monttealprotokollet ("airport serving intemational civilaviation"). Gemensamtför de gämingar som anges i punkt 1-3 är kriteriet att en gärning skall varaägnad att framkalla fara för flygplatsens funktion eller för säkerheten viddenna. Detta kriterium har sin motsvarighet i artikel II. 1 iMonttealprotokollet ("if such an act endangers or is likely to endangersafety at that airport"). Som har nämnts (avsnitt 2.1.2) omfattasenligt protokollet endast sädana väldshandlingar som har inneburit nägot hotmot säkerheten i mera vidsträckt mening. Avsiktenär att det för sttaffbarhet skall krävas att en gäming av det slag som anges ipunkt 1-3 skall kunna sägas ha inneburit åtminstone någon risk för flygplatsensfunktion eller för säkerheten vid denna. Uttrycket "fara för flygplatsensfunktion" tar sikte pä risken för att flygplatsens funktion som sädan förlufttrafiken drabbas. I förhållande till den nya bestämmelsen i