prop · GD03146 · 1989-12-31 00:00:00 — Karaktäristisktför livsmedelspolitiken är de omfattande regleringar och stöd som finns för attuppnå de livsmedelspolitiska målen och som i stor utsträckning styr såvälprimärproduktionen som förädlingen. Det främsta medlet för att uppnå målen ärjordbmksprisregleringen. Den innehåller två huvudelement ett gränsskydd ochen intem marknadsreglering som syftar till att upprätthålla administrativtsatta priser på de viktigaste jordbmksproduktema. Gränsskyddet innebär att densvenska marknaden för jordbmksprodukter genom införselavgifter skyddas frånintemationeU priskonkurrens, medan marknadsregleringen lyfter bortpristryckande överskott från den inhemska marknaden. Det är alltså fråga omomfattande offentliga ingrepp i prisbildningen som innebär att produktionen avlivsmedelsråvaror avskärmas inte bara från utländsk priskonkurrens utan ocksåfrån variationer i efterfrågan hos de svenska konsumentema. För att kompenserajordbmket i norra för de sämre produktionsbetingel-sema lämnas ettsärskilt prisstöd till jordbmket i dessa delar av landet. En annan regleringutgör jordförvärvslagstiftningen vars syfte bl.a. är en fortsatt stmkturrationaliseringsamt att främja uppbyggnaden och vidmakthållandet av effektiva familjeföretag.För jordbmkets rationalisering lämnas också direkt statligt stöd i form avlånegaranti och statsbidrag. Vidare finns inom ramen för livsmedelspolitikenett omfattande stöd till forskning, försök och rådgivning.Livsmedelsproduktionen påverkas också av den lagstiftning som reglerarmarkanvändningen, djurskyddet, växtodlingen och miljöbelastningen påomgivningen. Dessutom reglerar den generella livsmedelslagstiftningenkvaliteten på och hanteringen av livsme-dd. 2.3Den nuvarande livsmedelspolitikens effektivitet 2.3.1 Beredskapsmålet beslut har beredskapsmålet formulerats så att den fredstidajordbmksproduktionen i stort sett bör motsvara den inhemska konsumtionen.Beslutet innebär också att produktionsmål formulerats för vissa produktionsinriktningar.Bl. a. bör produktionen av mjölk och mjölkprodukter i stort sett motsvara deninhemska förbmkningen. Dessutom bör produktionen på överskottsarealen utgörasav spannmål. Produktionsmålenhar varit övemppfyUda. Den största skillnaden mellan inhemsk produktion och konsumtion finns för spannmål där överskottet vid normalskörd uppgår till ca 1,8 milj. ton av en total skörd på ca 6 milj. ton. Även av mjölk och fläsk produceras ett överskott. Dagens livsmeddspolitik innebär att vi producerar betydligt mer än vad som kan avsättas inom eller utom landet med full ersättning för produktionskostnadema. Den fredstida produktionsappara ten är överdimensionerad, medan specifika beredskapsåtgärder, främst lagring, i vissa avseenden är otillräckliga. Försörjningsförmåganunder kriser och i krig är inte enbart beroende av Prop. 1989/90: 146 denfredstida självförsörjningsgraden, formulerad i olika produktionsmål. Den ärockså beroende av olika anpassningar som i sådana situationer kan göras i bådeproduktions- och konsumtionsled. Den viktigaste anpassningsåtgärden är enövergång till kriskost med ett högre inslag av vegetabilier än i normalkosten.Dessutom är jordbruksproduktionen beroende av en mängd importerade insatsvaror.Om dessa inte finns tillgängliga, t. ex. i form av beredskapslager, måsteavkastningen i produktionen sänkas drastiskt, vilket riskerar att försvåraanpassningen. 1 krig ställs vidare särskilda krav på den regionalaförsörjningsförmågan. Inkomstmåletsyftar till att jordbmkama skall få en med jämförbara grupper likvärdigstandard. Målet skall i första hand avse heltidssysselsatta vid rationelltdrivna jordbruksföretag. I målet ingår också främjandet av en jämnareinkomstfördelning mellan olika kategorier jordbrukare. Vid inkomstjämförelsenmed andra grupper skall hänsyn tas till att jordbruket skall bära kostnadernaför en produktion utöver den samhällsekonomiskt motiverade. Detär trots mycket omfattande utredningsinsatser omöjligt att entydigt avgöra ommålet är uppfyllt eller inte. Orsakerna är flera, bl. a. föreligger en mycketstor spridning i inkomsterna beroende på företagens storlek och driftsinriktning.Det är också svårt attjämföra nivån på standarden mellan olika gmpper.Inkomstjämförelser kompliceras också av skattereglernas inverkan ochsvårigheten att skilja privatekonomin från ekonomin inom företaget. Dessutomhärrör en stor del av jordbmkamas inkomster från andra inkomstkällor änjordbruket. Av 100000 jordbruksföretag har sin huvudsakligainkomst från jordbmksföretaget. Trots i stort sett full kostnadskompensationuppvisar jordbmket omfattande lönsamhetsunderskott, enligt de beräkningar somriksrevisionsverket redovisar i sin . Enligt kan underskottet i huvudsak förklarasgenom de omfattande kostnaderna för att exportera överskotten. Klart är att dagensexportkostnader som huvudsakligen betalas av producenterna genom internaavgifter allvariigt sänker lönsamheten inom jordbruket, framför aUt gällerdetta produktionen av spannmål. Dethuvudsakliga medlet för att uppnå inkomstmålet är prisstödet ge nom pris- och marknadsregleringen. Försöken att långsiktigt påverka in komstema med hjälp av prisstödet har emellertid små fömtsättningar att lyckas. På gmnd av ett omfattande läckage i form av bl. a. kapitalisering och exportkostnader kostar prisstödet konsumenterna betydligt mer än vad som kommer jordbrukarna till del i form av inkomster. Genom kapitaliseringen binds prisökningar upp i markpriserna m.m. utan att jordbrukarnas nettoinkomster förbättras. Enligt gjorda undersökningar finns det inget som talar för ati: ett högt jordbmksskydd automatiskt resulterar i höga inkomster för jordbmkama. Tvärtom tyder gjorda under sökningar redovisade i 1986 30 pådet omvända förhållandet: ju högre skydd, desto lägre relativa inkoms- Prop. 1989/90:146 ter för jordbmket. Huvudorsakerna bakom den trots alltpositiva inkomstutvecklingen åren 1965 1983 inom jordbruket räknat perbrukningsenhet är inte ökade jordbmksinkomster, utan ökade inkomster från andrakällor och det faktum att antalet bmkningsenheter blivit både färre och större. Konsumentmåletinnebär enligt beslut att konsumenterna skall få tillgång tilllivsmedel av god kvalitet och till rimliga priser. Konsumenterna skall ocksåges goda möjligheter att välja mellan livsmedel av olika slag. Vidare skalllivsmedlen vara fullgoda från kost- och näringssynpunkt. Konsumentmåletinnehåller alltså många målsättningar som rör hygien, kvalitet, pris, mångfaldsamt kost- och hälsoaspekter. Detgrundläggande hygienkravet, som är livsmedelslagstiftningens ena huvudsyfte, ärenligt min bedömning förhållandevis väl uppfyllt . Lagstiftningens andrahuvudsyfte är att tillgodose det s. k. redlighetskravet. Detta är framför alltett ekonomiskt skydd, dvs. bestämmelserna syftar till att man som konsumentinte skaU bli lurad. I fråga om detta krav har måluppfyllelsen under 1980-taletvisat stora brister. beslutade om en skärptlivsmedelskontroll (prop. 1988/89:68, JoU 14, rskr.263), ett beslut som bl.a.innebär en förstärkning av redlighetskontrollen. Jordbruksprisregleringenutgör ett komplicerat och svårgenomträngligt system som gör att önskemål frånkonsumenterna har svårt att nå producenterna. Konsumenter och producenter avskärmasfrån varandra. De beslut som producenterna fattar gmndas på vadkonsumenterna efterfrågar, utan snarare på signaler från regleringssystemet.Detta skall dock inte uppfattas som kritik mot producenterna utan motprisregleringen som sådan. Denna stimulerar inte heller produktutveckling avnya varor. Dengaranterade avsättningen till ett fastställt pris på de reglerade produkternaskapar en lönsamhetströskel för produkter som inte är prisreglerade. Detta kanvara en av anledningarna till att produktionen av alterna-tivodlade varor harhaft svårt att slå igenom, trots att sådana varor i allt större utsträckningefterfrågas av konsumenterna. Svårigheterna för alternativa och småskaligteller lokalt producerade varor att nå ut på marknaden har också förstärkts avatt distributionssystemet främst är uppbyggt för långa serier och enhetligavaror. Prisregleringssystemetpremierar inte heller i tillräcklig utsträckning kvalitet, trots att ett visstkvalitetsarbete utförs inom regleringens ram. Inom regleringen finns olikaformer av kvalitetsbetalning som delvis får ersätta en fungerande marknad.Informationen om kvalitetsskillnader förs dock i mycket liten utsträckningvidare till konsumenterna. Närdet gäller livsmedelsprisernas utveckling är situationen anmärk ningsvärd. Under såväl 1970- som har livsmedelspriserna i stigit snabbare än konsumentprisindex. Detta har visat sig vara en utveckling där skiljer sig från övriga . I övriga europeis- 31 ka har igenomsnitt priserna på livsmedel stigit långsamma- Prop. 1989/90: 146 re änkonsumentprisindex . Frågorkring konsumentmålet belystes av livsmedelsutredning. på prisregleringens indirekta effekter på prisutvecklingen både genomatt påverka konkurrensfömtsättningarna och prissättningsbeteendet hoslivsmedelskedjans aktörer. Närdet gäller kost- och hälsoaspekten kan konstateras att prisregleringeni vissa fall direkt motverkar kostmålet. Ett exempel finns inommejeriregleringen där prissättningen av olika produkter sker på ett sätt somnärmast främjar konsumtionen av animaliskt fett. Miljö-och resursmålet innebär att jordbruket måste ta hänsyn till kravet på god miljöoch behovet av en långsiktig och planerad hushållning med våra naturresurser.Jordbrukets negativa miljöeflfekter till följd av närsalt-utlakning ochanvändning av kemiska bekämpningsmedel måste minimeras och produktionsförmåganhos marken bevaras. 1 rimlig utsträckning skall jordbmket bedrivas så att detbidrar till att bevara genetisk variation och värdefulla delar av flora ochfauna i odlingslandskapet. 1regeringens proposition (1987/88:85) om miljöpolitiken inför 90-talet angesnågra generella miljömål som också avser jordbmket. Måletför det fortsatta arbetet med att bevara naturtyper anges vara att säkerställaalla förekommande naturtyper, såväl naturliga som kulturpräg-lade, i en sådanutsträckning och på ett sådant sätt att de långsiktigt kan bibehållas iekologisk stabilitet och med bevarat artinnehåll. Måletför det fortsatta arbetet inom fauna- och floravården anges vara att bibehållaen rik och varierad fauna och flora, att inom ramen för rimliga krav på hänsynoch resursinsatser bevara de naturligt förekommande växt- och djurarterna ilivskraftiga och reproducerande popula-tioner i naturen. Miljöhänsynenhar också kommit till uttryck i bl.a. skötsellagens bestämmelser ommiljöskyddsföreskrifter och skyldigheter att ta hänsyn till naturvårdensintressen samt i lagen om hushållning med naturresurser. Detfinns en bred insikt om det positiva miljö- och naturvårdsvärde somjordbmket har, men även om de miljöproblem som jordbmket orsakar. Ivissa områden, framför allt i , är jordbmket den huvudsakligakällan till läckage av kväve till våra kustvattenområden. Nitratförorening avgmndvattnet är också ett dokumenterat problem i många jordbruksbygder, särskilti områden med sandjordar och intensiv djurhållning. Jordbruket bidrar ocksåtill kvävetillförseln till luften, i huvudsak genom ammoniakavdunstning vidhantering av stallgödsel. Användningen av bekämpningsmedel inom jordbmketinnebär framför aUt risker för den omgivande miljön och arbetsmiljön. Dessutomkan användningen innebära en risk för rester i livsmedel. Eftersomden helt dominerande delen av stödet till jordbmket betalas över priserna skapas incitament för jordbmkama att öka intensiteten i 32 produktionen.Därmed blir insatser av t.ex. handelsgödsel och bekämp- Prop. 1989/90:146ningsmedel mera lönsamma. Höga markpriser gör användningen av inköptaproduktionsmedel mer intressant, eftersom de blir relativt sett billigare vidett högre markvärde. Stmkturförändringeni jordbmket under framför allt efterkrigstiden har minskat mångfalden avmiljöer i jordbmkslandskapet. De drastiska förändringar i markanvändning ochbmkningsmetoder som skett innebär, fömtom förändringar ilandskapsbilden, även stora förändringar för och faunan. Många arterfinns numera inom begränsade delar av ett äldre kulturlandskap, t.ex.naturliga betes- och slåt-termarker, öppna diken, åkerholmar ochstengärdesgårdar. Inte minst prisstödets konstmktion har bidragit till ensuccessiv utarmning av de natur- och kulturmiljövärden vi förknippar med detsvenska odlingslandskapet. Ettaktivt och levande jordbmk är emellertid av utomordentligt stor betydelse förvården av de natur- och kulturmiljövärden som t. ex. ängs-och hagmarker utgör.Utan ett aktivt jordbmk skulle dessa spår från tidigare generationers arbeteoch bmkningsmetoder försvinna. Somjag nämnt är en av orsakema till jordbmkets negativa miljöeflfekter nuvarandeprisstöd. Oavsett orsakema kan vi konstatera att det är angeläget medkraftfulla motåtgärder. Ett antal sådana åtgärder har också vidtagits för attpåbörja en omställning i riktning mot större hänsyn till miljön och bättrehushållning med våra naturresurser. Sedanår 1984 tas en miljöavgift ut på handelsgödsel och bekämpningsmedel i syfteatt minska användningen. Etthandlingsprogram har utarbetats för att minska riskema för hälsa och miljö vidanvändningen av bekämpningsmedel i jordbmket. Detta skall ske genom övergångtill medel med mindre risker, utbildning och en halverad användning av bekämpningsmedelmellan . Regeringen uppdrog åtlantbmksstyrelsen, , kemikalieinspektionen ocharbetarskyddsstyrelsen att utreda möjlighetema att ytterligare reduceraanvändningen av bekämpningsmedel . Myndighetema redovisade denIjuni 1989 sina förslag till regeringen i rapporten kemisk bekämpning.Jag återkommer i det följande med förslag på området. Riksdagenbeslutade om miljöförbättrande åtgärder i jordbmket, m.m. (prop.1987/88:128, JoU24, rskr.374). Enligt beslutet skall åtgärder vidtas som syftartill att reducera växtnäringsläckaget, främst kväve, . Lantbmksstyrelsenhar fått i uppdrag att följa utvecklingen på området och har redovisatett förslag till ytterligare åtgärder för att begränsa växtnäringsläckaget. Sedanden Ijuli 1986 finns möjlighet fördet enskilda jordbmksföretaget att fåekonomiskt stöd för vård av värdefulla naturtyper. Genom beslut ommiljöförbättrande åtgärder i jordbmket har ytterligare medel anvisats föråtgärder i odlingslandskapet. finns också möjligheter att lämnaersättning till lantbmkare som ökar variationen i 3 1989/90. 1 saml Nr 146 slättbygdema och samtidigtminskar spannmålsarealen. Genom dessa nya Prop. 1989/90:146 inslag ilandskapet främjas naturvård, kulturmiljövård och miljöskydd. Somett ytterligare led i strävan att minska jordbmkets negativa miljöpåverkan harregeringen beslutat att lämna ett omläggningsstöd till s.k. altemativ odling. Behovetav dessa riktade åtgärder som ännu inte fått full effekt är oomtvistligt.Åtgärdema har delvis varit nödvändiga för att motverka de problem som nuvarandeprisstöd för med sig. livsmedelspolitiska beslut ingår ett regionalpolitiskt mål som innebärföljande. För att främja en god regional balans bör jordbmket bedrivas i helalandet, med hänsyn till den betydelse som jordbmket har för sysselsättningen ibygder där det råder brist på andra arbetstillfällen. Med hänsyn tilljordbmkets stora betydelse för befolkning, sysselsättning, service och natur-och kulturmiljö i norra finns det anledning att behålla ettregionalpolitiskt motiverat stöd till näringen i denna del av landet. Detta ärbetydelsefullt även från beredskapssynpunkt. De speciella förhållanden sområder i norra skall särskilt beaktas vid jordbmks-politikensutformning. Det finns vidare enligt riksdagsbeslutet "flera skäl som talarför en geografiskt väl differentierad jordbmksproduktion av i stort settnuvarande storlek i non-a ". Däremot ansågs det enligtriksdagsbeslutet inte möjligt att ha. som mål att ytterligare öka jordbmksproduktioneni norra . Inte heller var det möjligt att, med hänsyn till den fortsattarationaliseringen som sker i jordbmket, garantera att en viss resursmängdbibehålls i jordbmket inom detta område. Detgenerella prisstöd som ges till jordbmket i hela landet i form av gränsskyddoch marknadsregleringar hamnar till den helt övervägande delen i södra ochmellersta . Detta utfall beror främst på att stödet ges i direktproportion till producerad kvantitet och att den största delen av produktionensker i Syd- och . Det generella prisstödet är därför inte etteflFektivt medel för att uppnå regionalpolitiska mål. Detsärskilda prisstödet till jordbmket i norra syftar till att kompensera jordbmket i dessa delar av landet för de högre produktions kostnadema och att utjämna lönsamheten mellan norra och jordbmk. Prisstödet leder således till en utjämning av fömtsätt ningama för jordbmket i dessa båda delar av landet, däremot inte till någon tydlig regionalpolitiskt motiverad förskjutning av stödet mot lan dets norra delar. Stödet ges även här med ett belopp per producerad enhet. Det är dock diflFerentierat mellan olika delar av området så att det största stödet tillfaller de områden som har sämst naturliga fömtsättningar. Trots detta får även stödet till jordbmket i norra en profil som liknar det generella stödet, dvs. att huvuddelen av stödet går till områden med bättre fömtsättningar för jordbmk, dvs. i huvudsak kustbygden och Storsjöområ det. Detta förklaras av att det utgår per producerad enhet. Därigenom uppstår ett behov att komplettera det särskilda prisstödet med andra riktade insatser som exempelvis glesbygdsstöd. Stmkturförändringamai det norrländska jordbmket innebär bl.a. att Prop. 1989/90:146 det iinlandet sker en fortlöpande minskning av antalet jordbmkare somproduktionen förskjuts alltmer mot kusten. Denna utveckling blir urregionalpolitisk synvinkel negativ då befolkningen i inlandet minskar, mednegativa effekter för servicenivån och natur- och kulturmiljön m. m. Undersenare år har denna utveckling uppmärksammats bl. a. på jord-bmkspolitikensområde. Ett särskilt åtgärdsprogram för jordbmket i norra genomförs,där sysselsättningen sätts i centmm och går före traditionella krav påstorleksrationaliseringar. a. investeringsstöd, utvecklingsprojekt,forsknings- och försöksverksamhet samt utbildning och rådgivning har ett stödlämnats från samhällets sida för tillkomsten av kombinationsföretag, därjordbmk ingår som en del. Ävenglesbygdsstöd kan lämnas till jordbmksföretag, vilket också har en stimulerandeeffekt i de delar av norra , bl. a. inlandet, där fömtsättningama förjordbmk är mindre gynnsamma och prisstödet följaktligen har mindre effekt. Slutsatsenav den genomgång jag nu gjort är att dagens livsmedelspolitik kännetecknas aven dålig måluppfyllelse. Vi har en kostsam överproduktion, inkomstmåleturholkas av överskottskostnadema och av kapitali-seringsefFekten.Prisutvecklingen på livsmedel överstiger i inflationen. avskärmaskonsumenter och producenter från varandra. Jordbmket belastar också på olikasätt miljön, bl.a. leder prisstödet till höga markvärden, vilket stimulerarintensiteten i jordbmksproduktionen. Även de regionalpolitiska målsättningamamotverkas av prisstödets konstmktion. Många av problemen förklaras av att vi huvudsakligen har ett stöd, prisstödet, för att uppnå de olikalivsmedelspolitiska målen. Det har visat sig vara ineffektivt och på fleraviktiga punkter direkt motverka målen. För att vi bättre skallkunna uppnå de nationella livsmedelspolitiska målen krävs att dagenslivsmedelspolitik reformeras. Jag kommer därför i det följande att föreslå attnya medel används för att uppnå målen och att prisstödets roll somlivsmedelspolitiskt medel tonas ned. 2.4 Jordbruket i samhällsekonomin Densvenska ekonomin har utvecklats positivt i flera avseenden.Näringslivet har byggts ut och fömyats, sysselsättningen har ökat kraftigt ocharbetslösheten är låg. Den oflFentliga sektoms finanser är i balans och statensbudgetunderskott har eliminerats. Detfinns emellertid också betydande problem. Den ihållande högkon junkturen har lett till överhettning. Pris- och kostnadsökningama är vä sentligt högre än i våra konkurrentländer. Den ekonomiska tillväxten är 35 förhållandevis låg ochproduktiviteten har nästan inte ökat alls de senaste Prop. 1989/90:146åren. Dennautveckling innebär stora risker för framtiden. Fortsätter den kommersysselsättningen att hotas. Den ekonomiska politiken inriktas därför bl.a. påatt stärka den ekonomiska tillväxten. Åtgärder för att främja effektiviteten inäringslivet är i detta avseende väsentliga. Skärptkonkurrens och mindre regleringar främjar produktiviteten och dämparprisstegringarna. Den nuvarande livsmedelspolitiken medför att incitamenten förjordbmket och livsmedelsindustrin att hålla nere kostnadema fönvagas. Denlivsmedelspolitiska reformen är därför en viktig åtgärd för att hålla nereinflationen. Besluthar också fattats om avreglering på teko-området. Lagstiftningen på detfinansieUa området förändras, så att eflFektiviteten och konkurrensen påfinansmarknadema förstärks. Utredningar har tillsatts för att analyseraproduktivitetsutvecklingen i industrin och tjänstenäringama och för att lämnaförslag till hur konkurrensförhållandena i den svenska ekonomin kan förbättras. Fömtsättningamaär goda för en fortsatt relativt stark tillväxt i industriländema under denärmaste åren. Av stor betydelse är härvid de åtgärder som har vidtagits föratt förbättra ekonomiemas funktionssätt. Det gäller bl. a. avregleringar ochförstärkning av konkurrenspolitiken. Mot den bakgmnden är åtgärder för attstärka tillväxten i svensk ekonomi nödvändiga för att bibehållakonkurrenskraften. Dennuvarande livsmeddspolitiken med dess komplicerade prisstödsystem medföravsevärda samhällsekonomiska kostnader. Fömtom den direkta kostnaden föröverskottsexporten, som varierat meUan 2 och 3miljarder kr. , finns också dolda kostnader inom mejeriregleringen samtrelativt stora administrationskostnader. Till dessa direkta kostnader hör ocksåde som belastar konsumenter och skattebetalare genom att livsmedlen på gmnd avden förda politiken blir dyrare. Prisstödsystemet medför också betydandeinkomstöverföringar, i första hand från konsumenter till producenter.Prisstödet kostar dock konsumenterna betydligt mer än vad som kommerjordbmkama till del. Genom omfattande läckage bl.a. i form av kapitalisering ihöga markpriser och exportföriuster reduceras nettoinkomstema för jordbjukama. Dagenspolitik medför också vissa dynamiska kostnader. Eftersom produktionen avlivsmedel är större än vad som kan avsättas med kostnadstäckning äranvändningen av kapital och arbetskraft också större än vad som erfordras. Detinnebär en utebliven ekonomisk tillväxt och därmed en välfärdsförlust. Som jagnämnt tidigare medför det nuvarande systemet att incitamenten för jordbmket,livsmedelsindustrin och handeln att hålla nere kostnadsutvecklingen försvagas.Det bidrar tiU en hög inflation, vilket försvagar konkurrenskraft ochleder tiU en lägre tillväxt i ekonomin. På en rad olika sätt bidrardagens livsmedelspolitik alltså till en ineflFektiv resurshushållning ochvälfärdsförluster. Av samhällsekonomiska skäl finns det därför ett starkt behovav en Uvsme-delspolitisk reform. Behovetav en genomgripande skattereform har klarlagts av bl. a. inkomstskatteutredningen(RINK), utredningen om en reformerad företagsbeskattning (URF) och kommitténför indirekta skatter (KIS). har beslutat om ett första steg igenomförandet av skattereformen (prop. 1989/90:50, SkU 10, rskr. 96).Regeringen har lagt fram förslag om ett andra steg i skattereformen (prop.1989/90:110 och 111). Utgångspunkterna i reformarbetet är att skapa ensamhällsekonomiskt eflfektiv beskattning som fördelningspolitiska måluppfylls. Arbete och sparande skall ges en bättre skattemässig behandling medanvillkoren för lånebaserad konsumtion och förmögenhetsuppbyggnad försämras.Skatteplanering och skatteflykt skall motverkas. En ökad likformighet i behandlingenav skilda slag av inkomster är basen för reformarbetet. En kraftig sänkning avde formella skattesatserna är också en gmndfömtsättning för att uppnå syftenamed reformen.