prop · GD037 · 1989-12-31 00:00:00 — Promemorieförslagetöverensstämmer med mitt förslag. Hearingen:Flera ansåg att samhällstjänst skulle kunna användas även om alternativet inteär ett fängelsestraff. Samhällstjänst skulle enligt deras uppfattning vara enlämplig påföljd för åldersgmppen . Vidare framfördes uppfattningen attdet av lagen och motivuttalanden tydligare borde framgå i vilka fallsamhällstjänst bör användas. Någon ansåg att den tilltalades samtycke kundeersättas med en bedömning av hans förmåga att genomföra samhällstjänsten. Skälenför mitt förslag: diskuterade ingående olika tänkbara syftenmed att utöka påföljdssystemet med samhällstjänst. Som framgår av avsnitt 3.1delar jag kommitténs uppfattning att den största fördelen med samhällstjänst äratt domstolen får en möjlighet att för ytterligare ett antal lagöverträdarevälja en annan påföljd än fängelse. Samhällstjänst bör sålunda komma i frågaendast i de fall påföljden annars skulle ha blivit fängelse. Som kommittén framhållitkan samhällstjänst bli aktuell för främst två kategorier av brottslingar,nämligen den gmpp som ådöms frihetsstraff efter återfall i inte alltför allvariigaförmögenhets- eller våldsbrott och den gmpp som med hänsyn till brottslighetensart ådöms korta fängelsestraff till några få månader. I denförstnämnda gmppen finner man bl. a. personer som efter tidigare domar påskyddstillsyn på gmnd av återfall i brott är aktuella antingen för att få endom på s.k. fortsatt skyddstillsyn kombinerad med ett fängelsestraff enligt 28kap. 3 § BrB eller för att för den nya brottsligheten ådömas ett särskiltfängelsestraff med stöd av 34 kap. 1 § 2 BrB som verkställigheten avden tidigare ådömda skyddstillsynen fortgår. Utgångspunkten för domstolensprövning av om samhällstjänst är den lämpligaste påföljden blir i sådanasituationer en avvägning mellan hänsynen till brottets straffvärde och dentilltalades tidigare brottslighet å den ena sidan samt i första hand hanspersonliga förhållanden å den andra (jfr prop. 1987/88; 120 s. 36 f). Närdet gäller frågan om i vilken utsträckning samhällstjänst bör anses uteslutenmed hänsyn till brottslighetens straffvärde vill jag påpeka att frivårdskommittén,som hade valt en annan lagteknisk konstmktion än den jag förordar, ansåg attdet var rimligt att de fängelsestraff som skulle ersättas inte översteg ett år.Det bör också nämnas att en uttalad avsikt vid tillkomsten avförsöksverksamheten i och var att sam- Prop. 1989/90:7hällstjänst där borde kunna ersätta fängelse på upp resp.nio . Enligtmin mening är det inte lämpligt att nu ange någon exakt ram uttryckt i längdenav ett fängelsestraff för fall då samhällstjänst kan komma i fråga. Skälethärtill är bl. a. att frågan om för hur allvarlig brottslighet somsamhällstjänst bör kunna komma i fråga är en av de frågor som kan få en godbelysning genom en försöksverksamhet på detta område. Som framgår av detföljande föreslår jag att samhällstjänsten lagtekniskt kon-stmeras som enföreskrift inom ramen för en dom på skyddstillsyn. Härigenom kommer denallmänna begränsning som gäller för skyddstillsyn och som kommer till uttryck i30 kap. 4 § BrB att gälla även vid samhällstjänst. Det innebär att presumtionenvid påföljdsvalet är för fängelse, om gämingen har betydande straffvärde. Somjag ser det bör samhällstjänst kunna komma i fråga endast i undantagsfall, ombrottets straffvärde skulle föranleda fängelse . Ettriktmärke bör vara att ett fängelsestraff skall motsvara dethögsta antalet arbetstimmar som, enligt vad jag skall återkomma till,samhällstjänst skall få omfatta. Någrauttryckliga begränsningar i fråga om brottets art bör inte heller gälla, i vartfall inte i samband med försöksverksamheten. Även vid sådana brott som enligtgällande praxis normalt anses kräva kortare fängelsestraff med hänsyn till sinart bör det således inte vara uteslutet att samhällstjänst används i ställetför fängelsestraff. Detta gäller exempelvis misshandelsbrott av inte alltförallvarlig art. Även om försiktighet är påkallad när det gäller användning avsamhällstjänst vid narkotikabrottslighet, bör inte heller sådana brott varagenerellt undantagna, utan samhällstjänst bör kunna komma i fråga när brottetsstraffvärde är sådant att påföljden annars skulle ha bestämts till ettkortvarigt fängelsestraff. Även vid rattfylleri bör det kunna finnas fömtsättningaratt använda samhällstjänst, speciellt för yngre lagöverträdare. Jag vill närdet gäller påföljdsvalet vid rattfylleri hänvisa till vad jag anförde ianslutning till propositionen om trafikonykterhetsbrotten som regeringenbeslutat om (prop. 1989/90:2, s. 41 och 42). Närdet gäller den tilltalades ålder talar flera skäl för att samhällstjänst i förstahand bör användas för de yngre lagöverträdarna. Jag vill här särskilt framhållafängelsestraffets skadliga verkningar som framstår som särskilt negativa föryngre personer och att samhällstjänstens möjliga positiva inslag gör attpåföljden ter sig särskilt angelägen för sådana personer. Viktigt är attsamhällets reaktion på brott inte medverkar till att ytteriigare stöta bortunga brottslingar från samhällsgemenskapen. Samhällets åtgärder bör tvärtom igörligaste mån skapa fömtsättningar för den dömde att anpassa sig ochrespektera de normer som gäller i samhället. Många av de ungdomar det här ärfråga om har inte haft möjlighet att dela den gemenskap som finns på enarbetsplats och de har ofta negativa erfarenheter av vuxenvärlden, något sompräglat deras syn på samhället. Avtillgänglig statistik framgår att ett inte obetydligt antal lagöverträdare mellan15 och intas i kriminalvårdsanstalt. personeri fängelse i åldem 15- , 1046 i åldern och 2909 i Prop.1989/90:7 åldem2l-24år. Detär enligt min uppfattning främst i dessa ålderskategorier som samhällstjänstbör kunna bli aktuell. När det gäller åldersgmppen 15 lär dock utrymmeti praktiken vara begränsat. Bestämmelsen i 30 kap. 5 § första stycket BrB omatt fängelse får ådörrias för brott som någon begått innan han fyllt 18 årendast om det finns synnerliga skäl innebär sålunda att fängelse i stort settendast kommer till användning vid brottslighet med så högt straffvärde attnågon annan påföljd i stort sett måste anses vara utesluten. De danska ochnorska erfarenheterna talar också för att dessa ungdomar har svårt att uppfyllade krav som är förenade med en dom på samhällstjänst. Detta torde i sin turbero på att det här i stor utsträckning är fråga om ungdomar med svåra missbmksproblemeller andra sociala eller psykiska stömingar. Trots detta torde det även inomdenna kategori lagöverträdare kunna finnas vissa för vilka samhällstjänst kanvara en lämplig påföljd och för vilka fängelsestraff kan undvikas, om en mer ingripandeform för verkställighet av skyddstillsyn finns tillgänglig. Personer ur dennaålderskategori bör därför som jag ser det inte vara undantagna från samhällstjänst. Inteheller lagöverträdare som är bör uteslutas. Även bland dembör det kunna finnas personer för vilka samhällstjänst kan vara en lämpligpåföljd. Försöksverkamheten får ge vid handen, om detta är ett riktigtantagande. Detär emellertid inte bara brottets art och svårhet och gämingsmannens ålder sombör beaktas vid bedömningen av om samhällstjänst skall kunna komma i fråga.Även den tilltalades personligaförhållanden i övrigt bör här tillmätasbetydelse. Enfråga som har uppmärksammats i samband med att samhällstjänst prövats i andraländer är om såväl arbetslösa som icke arbetslösa lagöverträdare skall kunnakomma i fråga för samhällstjänst. Med de verkställighetsformer som härföreslås finns det emellertid ingen anledning att skilja mellan dessa bådakategorier. En annan ordning skulle också kunna leda till bl. a. praktiskasvårigheter under verkställigheten. Närdet gäller lagöverträdarens personliga förhållanden i övrigt är det svårt attnu dra upp några mer bestämda riktlinjer för i vilka fall samhällstjänst börkomma i fråga. Eftersom målsättningen är att den dömde skall klara attgenomföra den ålagda samhällstjänsten, är det naturligt att bedömningen avhans möjligheter i detta avseende tillmäts betydelse. Redan en sådanutgångspunkt ger ett väsentligt urvalskriterium. Samhällstjänst torde sålundavara mindre lämplig som påföljd för personer med allvarliga missbmksproblem.Över huvud taget kan det ifrågasättas om aktiva miss-bmkare, oavsett missbmketsart, har förmåga att genomföra ett sådant arbete. Detta är emellertid en av defrågor som bör kunna belysas närmare genom försöksverksamheten även om det ärnaturligt att andra, mer behandlingsinriktade påföljdsformer är aktuella iförsta hand i dessa fall. Det bör dock framhållas att det bör vara fulltmöjligt att kombinera en föreskrift om samhällstjänst med en föreskrift ombehandling. Närsamhällstjänst har införts i andra länder har den i allmänhet byggt 21 på fömtsättningen att dentilltalade samtycker till att utföra det arbete som han åläggs genom påföljden.Detta har olika motiv. Samhällstjänsten kräver sålunda en samarbetsvilja frånden dömdes sida för att den skall kunna genomföras. Vidare kan nämnas att det ibl. a. konvention angående skydd för de mänskliga rättigheternaoch grundläggande friheterna (art. 4) finns intaget ett förbud mot att utsättaandra straffade personer än sådana som är intagna i kriminalvårdsanstalt ellersom är villkorligt frigivna för tvångsarbete eller påtvingat arbete. Det ärdock oklart om detta förbud omfattar samhällstjänst av den typ som är aktuellhär. Frågan behandlades relativt ingående av frivårdskommittén, som för sin delifrågasatte om sådan samhällstjänst är att bedöma som ett tvångsarbete ikonventionens mening och om tolkningen av konventionsbestämmelsen verkligengjorde ett samtycke nödvändigt. Vid den hearing somhållits i lagstiftningsärendet framfödde samtliga företrädare för de ideella föreningarnaatt ett samtycke från den tilltalade var en viktig fömtsättning för att få tillstånd ett meningsfullt samarbete mellan föreningen och den dömde. Jag delaruppfattningen att det inte kan anses lämpligt att den som motsätter sig attutföra sam hällsnyttigt arbete ådöms samhällstjänst. Ett krav på samtycke kanockså bidra till att valet av samhällstjänst inte betraktas som enstraffskärpning, eftersom den tilltalade inte torde accepterasamhällstjänsten, om han upplever den alternativa påföljden som mindreingripande. Samtycket kan även, tillsammans med vad som framkommer genompersonutredningen i målet, vara till ledning vid domstolens bedömning av dentilltalades motivation för samhällstjänsten. 3.4 Konstruktionen av påföljdsformen Mitt förslag:Samhällstjänst ådöms i form av en ny typ av föreskrift vid skyddstillsynvarigenom den dömde åläggs att utföra oavlönat arbete under 40 200 timmarenligt en arbetsplan som fastställs av skyddskonsulenten efter domen. Antaletarbetstimmar bestäms av domstolen efter brottslighetens straffvärde. Domstolenskall i domslutet ange hur långt fängelsestraff som skulle ha ådömts om fängelsei stället hade valts som påföljd. För samhällstjänst gäller i övrigt vad somanges i BrB om föreskrift vid skyddstillsyn. Promemorieförslagetöverensstämmer med mitt förslag. Hearingen: Frågan om hursamhällstjänsten lagtekniskt bör konstrueras berördes endast flyktigt under hearingen.Några ifrågasatte om inte domstolen borde fastställa en arbetsplan på sammasätt som sker vid kontraktsvård. Skälen för mitt förslag: Frivårdskommitténbehandlade ingående olika alternativa utformningar av samhällstjänst. var tre olika modeller närmast tänkbara. Det första innebar attsamhällstjänst skulle kunna utgöra en helt självständig påföljd istraffsystemet. alternativskulle samhällstjänst kunna vara en form för verkställighet av Prop. 1989/90:7 fängelsestraff.Ett tredje skulle kunna innebära att samhällstjänst utformas som ett komplementtill något slag av kriminalvård i frihet. Beträffande den sistnämnda lösningendiskuterade kommittén möjligheterna att utforma samhällstjänst antingen som enföreskrift i samband med skyddstillsyn eller som ett moment i en annan avkommittén föreslagen påföljd, kallad villkoriigt fängelse. Kommitténförordade för sin del att samhällstjänst, om den skulle införas i det svenskapåföljdssystemet, knöts till villkorligt fängelse. Samma lagtekniska lösningföreslog kommittén beträffande påföljden kontraktsvård. Sistnämnda påföljd,som infördes , har emellertid utformats som en föreskrift viddom på skyddstillsyn. Denna konstmktion har alltså tillämpats under mer än ettår och några egentliga olägenheter med den har inte framkommit. Myckettalar därför för att den bör användas även för samhällstjänst. 1 samma riktningtalar också att det enligt mitt förslag är fråga om en försöksverksamhet avbegränsad omfattning såväl tidsmässigt som geografiskt. Det kan sålunda inteanses lämpligt att genom en tidsbegränsad försöksverksamhet införa en särskild påföljdskonstmktionnär det finns alternativ som nära knyter an till gällande påföljdssystem. Motdenna bakgmnd föreslås att försöksverksamheten med samhällstjänst lagteknisktskall bygga på reglerna för kontraktsvård, dvs. att påföljdsformen utformasinom ramen för systemet med föreskrifter vid dom på skyddstillsyn. Encentral fråga kring påföljdens utformning är i vad mån det skall ha upprättatsen detaljerad arbetsplan, motsvarande den behandlingsplan som är en fömtsättningför kontraktsvård, innan rätten avgör påföljdsfrågan. 1 denna fråga gör sigdelvis motstridiga synpunkter gällande. Å ena sidan torde det för attsamhällstjänst skall framstå som ett godtagbart alternativ till fängelse krävasatt domstolen vid domstillfallet har en tillräckligt klar uppfattning om hursamhällstjänstens verkställighet kommer att bli. Den tilltalade behöver ocksåha en någorlunda bestämd bild av vad det är han skall samtycka till. Åandra sidan är det som regel inte motiverat att underställa domstolen renaverkställighetsfrågor. Till detta kommer att inte minst praktiska skäl talarför att de myndigheter som har hand om frivården skyddskonsulenter ochövervakningsnämnder ges befogenhet att inom vissa av domstolen givna ramarbesluta i vad som närmast framstår som verkställighetsfrågor. Jag vill härpeka på bl. a. att det kan behövas tid att välja ett lämpligt arbete vilket kanmedföra att det vid domstillfallet inte är heh klart vilket detta blir. Det kanockså visa sig att ett arbete som den dömde urspmngligen avsetts att utföra pågrund av ofömtsedda omständigheter bör bytas ut mot ett annat. Även andramodifieringar kan behöva göras i förhållande till de planer som gjorts vidverkställighetens böijan. Frågan om hur detaljeradinformation om aktuella arbeten som skall läggas till grund för domstolens påföljdsval hör till de problem som bör kunna få en närmare belysning under försöksverksamheten. Strävan bör enligt min mening vara att domstolen skall ha ett så fylligt underlag som 23 möjligtav vilket det framgår vilka arbeten det kan bli fråga om ifall Prop, 1989/90:7 påföljdenbestäms till samhällstjänst samt vilka regler som i övrigt skall gälla förverkställigheten. Normalt bör arbetsplanen fastställas av skyddskonsulentenefter domen. Detta kan ske genom att domstolen i domslutet anger att den dömdeskall utföra det ålagda arbetet i enlighet med de närmare anvisningar somskyddskonsulenten bestämmer. Det är härvid självfallet att skyddskonsulenteninte utan tillräckligt starka skäl bör frångå den planering som redovisats fördomstolen. Det är ockå viktigt att ett annat arbete framstår som ett likvärdigtalternativ så att fömtsättningama för främst domstolens och den tilltaladesställningstaganden inte rubbas annat än marginellt. Jaghar tidigare inte närmare berört frågan om efter vilka gmnder som antaletarbetstimmar bör bestämmas. Av mina överväganden angående förutsättningarna föratt döma till samhällstjänst framgår emellertid att brottets straffvärde enligtmin uppfattning bör läggas till gmnd för att bestämma det antal timmar dendömde skall arbeta. Skälet till detta är främst kravet på fömtsebarhet,enhetlighet och proportionalitet inom straffrättskipningen. Att lika fallbehandlas lika är naturligtvis angeläget också när det gäller att fastställaomfattningen av det samhällsnyttiga arbete som samhällstjänst är avsedd attinnebära för den enskilde. Som jag ser det tillgodoses detta intresse bäst avatt antalet arbetstimmar relateras till brottets straffvärde. Attantalet arbetstimmar, som den dömde skall utföra, bestäms med utgångspunkt ibrottets straffvärde innebär att den tilltalade, när han tar ställning till ettförslag om samhällstjänst, inte kommer att känna till arbetets totalaomfattning. Vid kontraktsvård fastställs däremot vårdens omfattning redan i denav domstolen fastställda behandlingsplanen, men där är situationen en annan änvid samhällstjänst, eftersom utgångspunkten för kontraktsvårdens omfattning ärden tilltalades behov av behandling. Vadbeträffar det högsta och lägsta antalet arbetstimmar vill jag peka på attreglerna varierar något mellan olika länder där samhällstjänst förekommer. Denvanligaste minimitiden är . Vid kortare tider anses arbetsuppgifternaknappast kunna göras meningsfulla och inte heller skulle vid kortareverkställighetstider samhällstjänst kunna förväntas ersätta fängelsestraff. Denvanligaste maximitiden är . Engelska erfarenheter visar att dentidsperiod inom vilken samhällstjänsten slutförs, den s.k. avvecklingstiden, tenderaratt bli aUtför lång vid högre antal arbetstimmar med påföljd att antaletmisslyckanden ökar. Motbakgrund av de utländska erfarenheterna anser jag att samhällstjänsten underförsöksstadiet bör omfatta lägst 40 och högst 200 timmars arbete. Med dessautgångspunkter är det naturligt att antalet arbetstimmar vid strafftider somannars skulle uppgå eller mer bestäms till det maximalaantalet, medan ett alternativt fängelsestraff på upp till en månad inte börföranleda mer än 40 timmars arbete. Däremellan bör som en grov tumregel kunnagälla att varje tänkt månads fängelse anses motsvara . Närdet gäller längden av avvecklingstiden kan man tänka sig olika 24 möjligheter.Jag kan här peka på att den i alltid är oavsett Prop. 1989/90:7antalet ålagda arbetstimmar, medan man i har valt en lösning sominnebär att avvecklingstiden fastställs av domstolen i varje enskilt fall efterantalet ålagda arbetstimmar. Att som i ha samma avvecklingstid oavsettantalet arbetstimmar framstår enligt min uppfattning inte som lämpligt. Dendanska lösningen lider i sin tur som jag ser det av den svagheten att detuppstår komplikationer så snart den dömde av någon orsak, som t. ex. sjukdom,inte kan slutföra uppgiften inom fastställd tid. Det har därför i , somhar ett system som liknar det danska, föreslagits att frivården i ensådan situation skall ha rätt att utan domstolens hörande förlängaavvecklingstiden. Jaganser att en utgångspunkt för den svenska försöksverksamheten bör vara attskyddskonsulenten i arbetsplanen anger i vilken takt det ålagda arbetet skallutföras exempelvis på så sätt att det i planen anges under hur många timmar iveckan arbete minst måste utföras. Dedanska och norska ordningama innebär att den minsta tillåtna arbetsinsatsenuppgår . 1 har man emellertid funnit en sådan avvecklingstaktalltför långsam. Det kan därför enligt min mening finnas skäl att i Sverigeunder den tid då samhällstjänsten skall prövas försöksvis lämnas öppet huravvecklingstiden skall variera i olika fall för att vinna erfarenheter omvilken takt som kan vara lämpligast. Somtidigare har nämnts skall samhällstjänst kunna komma i fråga för bådearbetslösa och andra. Verkställigheten skulle emellertid kunna innebära ettmycket ringa ingrepp i livsföringen för en arbetslös person, om han gavsmöjlighet att avveckla arbetsplikten genom att arbeta mycket intensivt . Han skulle då i princip kunna verkställa påföljden under endast någoneller . I arbetsplanen bör därför anges inte enbart minsta tillåtnaantalet arbetstimmar, utan även vilket timtal den dömde högst får tillgodoräknasig eller månad. Dendömde kan emellertid ha ett giltigt skäl att inte utföra arbetet i enlighet medvad som angetts i planen. Orsaken kan vara sjukdom, brist på arbetsuppgifter m.m.Avvikelser från den uppgjorda planen måste därför kunna göras. På samma sättsom gäller för andra föreskrifter som meddelas i samband med dom påskyddstillsyn, bör skyddskonsulenten och övervakningsnämnden få göra deändringar i föreskriften om samhällstjänst som är påkallade. Enligt min mening bör detför samhällstjänst som ådöms i form av skyddstillsyn i princip gälla vad som är föreskrivet om verkställighet av skyddstillsyn i andra fall. Det innebär bl. a. att den dömde ställs under övervakning. Övervakningstiden är och kan om här bortses från vad som gäller vid föreskriften om kontraktsvård enligt gällande regler förlängas enbart vid misskötsamhet från den dömdes sida. Att övervak ningen pågår innebär att den till samhällstjänst dömde så gott som alltid kommer att stå under övervakning . Längre avvecklingstider skall i regel inte få förekomma. Med hänsyn till den situation som berördes, nämligen att den dömde av någon god tagbar orsak måste få sin avvecklingstid förlängd, kan det dock vara 25 önskvärt att det finns enmöjlighet att förlänga övervakningstiden även utan att den dömde har missköttsig. bör därför ges rätt att i vissa fall förordna omförlängd övervakningstid vid dom på samhällstjänst. En särskild regel om dettabehövs alltså. Vid dom på kontraktsvårdskall rätten, om den planerade behandlingen är av avgörande betydelse för attdöma till skyddstillsyn, i domslutet ange hur långt fängelsestraff som skulleha ådömts, om fängelse i stället hade valts som påföljd (28 kap. 6 a § BrB, se prop.1986/87:106 s. 40-42). Upplysningen om det alternativa fängelsestraffet tjänarhär i första hand två syften. Det skall vara vägledande för domstolen, om det iett senare skede blir aktuellt att undanröja skyddstillsynen på gmnd av att dendömde inte fullföljer behandlingen i enlighet med sitt åtagande. Vidare skallden dömde härigenom på ett påtagligt sätt få veta vad han riskerar i händelseav misskötsamhet. Sammasynsätt gör sig gällande beträiTande samhällstjänst. På gmnd härav bör rättenvid dom på samhällstjänst vara skyldig att ange ett alternativt fängelsestraff. Beslutetbör i likhet med vad som gäller vid dom på kontraktsvård kunna bli föremål föröverklagande (prop. 1986/87:106 s. 71, 87, 90 och 91). Om den dömde elleråklagaren godtar domen i övrigt men är missnöjd med det utmättaalternativstraffet, skall alltså enbart den frågan kunna föras upp till högreinstans. Mitt förslag:Samhällstjänsten skall administreras av skyddskonsulenten. Skyddskonsulentenskall upprätta en "arbetsplatsbank" som innehåller olika uppgifter omtillgängliga arbetsplatser för samhällstjänst. Arbetsplatsema skall i förstahand skaffas inom den ideella föreningsverksamheten. Skyddskonsulenten skallefter domen fastställa en arbetsplan över hur samhällstjänsten skallgenomföras och svara för kontrollen av att samhällstjänsten genomförs enligtplanen. Skyddskonsulenten kan modifiera arbetsplanen på gmnd av ändradeförhållanden. Promemorieförslagetöverensstämmer med mitt förslag. Hearingen: Frånrepresentanterna för de ideella föreningarna framhölls att det är av stor viktatt de inte blir "vakter" utan kan fungera som "medmänniskor".Kontrollen av de dömda bör därför skötas av skyddskonsulenten. Skälen för mitt förslag:Ärenden om samhällstjänst bör administreras av kriminalvårdens frivård enligtsamma mtiner som andra övervakningsärenden. Det tillkommer därvid vissa nyauppgifter för de frivårdsdistrikt som berörs av försöksverksamheten. I ett inledningsskedemåste det ske en kartläggning av arbetsplatser som kan bli aktuella förpersoner som dömts till samhällstjänst. betonavikten av att tänkbara "arbetsgivare" informeras om samhällstjän- Prop. 1989/90:7 sten så att de får förståelse för behovet av lämpligaarbetsuppgifter. Kartläggningen bör leda till att det inom distriktet kanupprättas en "arbetsplatsbank", som utöver uppgifter om tillgängligaarbetsplatser bör innehålla uppgifter om arbetets art, frekvens, tidsmässigförläggning etc.