prop · GD03110 · 1989-12-31 00:00:00 — Var den avlidne inte bosatt här i riket mellanbeskattningsårets ingång och dödsfallet, skall, när 48 § 3 mom. tillämpas,grundavdrag medges dels för den tid han var bosatt här, dels för tiden mellandödsfallet och beskattningsårets utgång samt för den sammanlagda tidenberäknas enligt bestämmelserna i nämnda moment. Avdrag enligt första stycket medges utan hänsyn till attdödsboet skiftats före utgången av det beskattningsår, under vilket dödsfalletinträffat." Punkt 4 av anvisningarna till 48 § "Dödsboet efter den som vid sitt frånfälle inte varbosatt här i riket kan på grund av bestämmelsen i 53 S 3 mom. första stycket harätt till kommunalt grundavdrag för det beskattningsår, under vilket dödsfalletinträffade, om den avlidne under någon del av det året var bosatt hän" 50 § 1 - 3 mom. KL I dessa lagrum anges hur beskattningsbar inkomst skallbestämmas. Lagrådet föreslår att de tre momenten ersätts av en gemensambestämmelse med följande lydelse: "Den taxerade inkomsten minskad - i förekommande fall- med kommunalt grundavdrag utgör beskattningsbar inkomst." Enligt den nu gällande lydelsen av punkt 4 avanvisningarna till 41 § får intäk ter och utgifter vid tillämpning av den s.k. kontantprincipen hänföras dll det beskattningsår som de belöper på även om de uppbärs respektive betalas ut före eller . Enligt den föreslagnalagstiftningen 120 har det gjortsobligatoriskt att redovisa s.k. årsskiftesbetalningar för det be- Prop.1989/90:110 skattningsår till vilket de hänför sig. Denna justering av reglernaom rätt be- Bilaga 3 skattningsär nödvändiggör övergångsbestämmelserbeträffande intäkter och utgifter . Lagrådet föreslåratt dessa övergångsbestämmelser tas upp i en särskild punkt och ges följandelydelse: "Äldrebestämmelser i punkt 4 av anvisningarna till 41 § tillämpas vid 1992 årstaxering i fråga om intäkter som uppburits och utgifter som erlagts i anslutningdll årsskiftet 1990/91." Lagrådethar tidigare i yttrandet över 5 § KL föreslagit en ändrad lydelse av punkt 11 ide föreslagna övergångsbestämmelserna till KL. Lagen om ändring i lagen om statlig inkomstskatt Dettamoment innehåller f.n. som ett sista stycke en bestämmelse som reglerar defall då en tillgäng, som faller under realisationsvinstreglerna, delas ut tillett företag som är frikallat från skattskyldighet för utdelningen. I remissprotokolletföresläs att bestämmelsen upphävs. Enligt lagrådets bedömning finns detemellertid också i det nya systemet behov av en sådan bestämmelse för de falldå utdelning sker till en mottagare som inte är skattskyldig för utdelningenoch denna inte utlöser uttagsbeskattning. Detremitterade förslaget innehåller i 2 S 6 mom. bestämmelser av innebörd att somett livförsäkringsföretags nettointäkt av försäkringsrörelsen skall ansesnettointäkten av företagets kapital- och fastighetsförvaltning med undantagför dels den del av intäkten som belöper på pensionsförsäkringar (P-försäkringar),som företaget meddelat direkt eller meddelat i äterförsäkring åt ett inländsktförsäkringsföretag, dels vissa avgångsbidragsförsäkringar För den del avnettointäkten av företagets kapital- och fastighetsförvaltning, som avsernämnda P-försäkringar, föreslås beskattning enligt regler som finns intagna ilagen om avkastningsskatt på pensionsmedel. Ävennuvarande regler i SIL innebär att som intäkt av ett inländskt livförsäkringsföretagsförsäkringsrörelse tas upp nettointäkten av företagets kapital- ochfastighetsförvaltning med de undantag som angetts ovan. Utformningen av debestämmelserna skiljer sig emellertid väsentligt från det remitteradeförslaget. Sålunda innehåller de nuvarande reglerna mycket specificeradebestämmelser om såväl hur bruttointäkten skall beräknas som vilka avdrag somfår göras. Vissa schablonmässiga avdrag är därvid avsedda att täcka andraomkostnader än utgiftsräntor och nedskrivningar Det anges vidare bl.a. hurränta skall beräknas vid återförsäkring i utländskt bolag om företaget intebehåller premiereserven och hur ränta på återbäringsmedel som tillkommerförsäkringstagare skall behandlas. Förslaget innebär att dendel av livförsäkringsföretagets kapital- och fas tighetsförvaltning, för vilken skall erläggas statlig inkomstskatt, beräknas enligt reglerna för näringsverksamhet. En motsvarande bestämmelse finns i 121 4 S i förslaget till lag om avkastningsskatt päpensionsmedel beträffande be- Prop. 1989/90:110 räkningen av nettointäkten avkapital- och fastighetsförvaltning som belöper Bilaga 3 på P-försäkringar, somföretaget meddelat direkt eller meddelat i återförsäkring åt annat inländsktförsäkringsföretag. Detta torde innebära att från företagets totalabruttointäkt av kapital- och fastighetsförvaltning skall dras av kostnader för personalsamt för reparation, underhåll, värdeminskning, nedskrivning, ränteutgifter m.m.hänförliga till förvaltningen enligt reglerna i KL. Nettobeloppet skalldärefter fördelas på vad som kan anses belöpa på P-försäkringar meddeladedirekt eller meddelade i äterförsäkring åt annat inländskt företag, vilken delav nettointäkten skall beskattas enligt lagen om avkastningsskatt päpensionsmedel, på avgångsbidragsförsäkringar, vilken del inte skall beskattas,och på övrig del, vilken del skall beskattas enligt lagen om statliginkomstskatt. Lagrådet vill framhålla att det vid tillämpningen tordekunna uppkomma stora problem, speciellt beträffande kostnadsdelen, dä ettförsäkringsföretag ofta torde använda samma personal, samtna lokaler och ävensamma maskinpark exempelvis dataanläggningar - i det aktiva försäkringsarbetetsom i kapital- och fastighetsförvaltningen. Det saknas i lagförslagetföreskrifter om hur den kostnadsdel som kan avse kapital- ochfastighetsförvaltningen skall beräknas. Enligt lagrädets mening erfordras ettförtydligande för att belysa dessa frågon Vidare fordras att lagtextförslagetkompletteras med regler dels för beräkningen av nettointäkten av denskattepliktiga delen av ett företags kapital- och fastighetsförvaltning, delsför beräkningen av hur stor del av denna nettointäkt som skall hänföras tillbeskattningsunderlaget för bestämmande av statlig inkomstskatt resp.avkastningsskatt pä pensionsmedel. Den föreslagna ändrade lydelsen av 2 S 6 mom. SIL innebärvidare att inländskt skadeförsäkringsföretags avdragsrätt för bl.a. avsättningtill regleringsfond för trafikförsäkring och för ökning av utjämningsfondslopas. Enligt lagtextförslaget skall minskning av regleringsfonder ellerutjämningsfonderna alltjämt utgöra skattepliktig intäkt. Det är helt naturligtatt beskattning skall ske när minskning sker av en fond om avsättningar skettmed obeskattade medel. I den män det fortfarande kommer att finnasföreskrifter om avsättning bl.a. till regleringsfonder fär bestämmelserna ombeskattning vid fondminskning närmast karaktär av övergångsbestämmelse.Alternativt kan föreskrivas i lagtexten att beskattningen skall avse endastfondavsättning för vilken avdrag medgivits senast vid taxering. Detbör vidare stadgas att först insatta medel tas ut först. I första stycket av detta moment föreskrivs att avdraginte får göras för ett fåmansföretags kostnader för sådana förmåner som avses i punkt 14 av anvis ningarna till 32 S KL. Räckvidden av detta förbud är oklar. I den nämnda anvisningspunkten anges ett antal transaktioner som skall föranleda att ett visst belopp beskattas hos företagsledare eller delägare (eller närstående till dem) som intäkt av tjänst. Avsikten torde inte vara att avdrag alltid skall vägras för hela kostnaden för det belopp som beskattas hos företagsledaren 122 En närmare till hands liggande tolkning är att förbudet är Prop.1989/90:110 begränsat till kostnaden för det som för mottagaren är en"förmån" i ekono- Bilaga 3 misk mening. Även med dennautgångspunkt kvarstår flera oklarheter, vilket kan belysas med några exempel; När företaget anskaffar lös egendom, som uteslutandeeller så gott som uteslutande är avsedd för företagsledarens privata bruk, skalldenne beskattas för ett belopp som motsvarar hela anskaffningskostnaden(första stycket i anvisningspunkten). Det är inte givet att värdet av den"förmån" som bereds företagsledaren motsvarar hela detta belopp. föreskrivs uttryckligen att företaget inte får något avdrag på grund avanskaffningen (punkt 3 andra stycket av anvisningarna till 29 S KL). Skallavdragsförbudet ha samma omfattning i fortsättningen, bör detta komma tillklart uttryck i lagtexten. Säljer en delägare lös egendom tillföretaget och är egendomen inte till nytta för företagets verksamhet, skalldelägaren i regel ta upp hela vedertaget som intäkt av tjänst (andra styckettredje meningen i anvisningspunkten i dess lydelse enligt lagrädets förslag).Värdet av säljarens "förmån" synes normalt inte överstiga det beloppsom han erhåller utöver marknadsvärdet. Avsikten torde dock vara att avdraghelt skall vägras för företagets anskaffningskostnad. Detta kan möjligen ansesfölja av allmänna principer för behandling av företagsfrämmande egendom menborde ändå uttryckligen anges. När företagsledaren upplåterlokaler till företaget skall hela hyresersättningen beskattas som intäkt avnäringsverksamhet eller tjänst (femte stycket i anvisningspunkten). Enkonsekvens av avdragsförbudet skulle bli att företaget inte fär avdrag föreventuell överhyra. I remissprotokollet görs emellertid ett uttalande somtyder på att avsikten är att överhyran skall få dras av som lön. I samband medatt företagets avdragsrätt behandlas sägs nämligen att överhyran skall"beskattas om vanliga tjänsteinkomster". lämnatföretagsledaren ett län som inte omfattas av aktiebolagslagens läneförbud (ochdärmed inte heller av åttonde stycket i anvisningspunkten i dess lydelseenligt det remitterade förslaget) skall en nedskrivning av länet medföra attföretagsledaren beskattas för det nedskrivna beloppet (sjunde stycket). Enligtvanliga regler torde företaget under vissa förutsättningar kunna fä avdrag förnedskrivningen. Ett sådant avdrag förhindras inte av ett avdragsförbud somomfattar endast värdet av utgivna "förmåner" (en nedskrivning utgörinte i sig en ekonomisk förmån för företagsledaren). Är avsikten att avdragskall vägras, bör detta utsägas i lagtexten. Redan av de nu lämnade exemplen framgår attavdragsförbudet i 2S 13 mom. enligt lagrådets mening behöver preciseras i flerahänseenden. Enligt det föreslagna momentets första stycke fär avdragfrån intäkt av kapital göras för bl.a. ränteutgifter och vissa realisationsförlustenAndra stycket innehåller vissa begränsningar beträffande avdrag förrealisationsförluster och i tredje stycket anges vissa begränsningar i rättentill avdrag för ränteutgiften Enligt lagrådets mening bör av bl.a. dispositionsskäi andraoch tredje styckena byta plats. Vidare bör det stycke som avser ränteutgiftsbegräns ningen ges en något enklare utformning. I båda styckena bör vidare para grafhänvisningarna kompletteras med angivande av åsyftade moment. bakgrund härav förordarlagrådet att andra och tredje styckena ges följande Prop. 1989/90:110 utformning: Bilaga 3 "Omränteutgifterna överstiger ränteintäkterna med mer än eller - omden skattskyldige inte fyllt - medges dock avdrag medendast av det överskjutande beloppet om inte annat framgår av 4 mom.andra stycket eller 12 mom. första stycket. Till ränteintäkter hänförs därvidinte löpande avkastning på tillgångar som avses i 27 S 1 mom. Avdragför realisationsförlust medges av förlusten i den män inte annatanges i 27 S 6 mom. eller 29 S 2 mom". Omdenna ändring av ordningen mellan styckena genomförs skall hänvisningarna i 3§ 4 mom. andra stycket och 12 mom. första stycket samt 27 § 6 mom. förstastycket justeras. Iandra stycket anges att vissa hyresintäkter m m skall tas upp som intäkt avkapital. Enligt lagrädets mening bör det tydligare anges att fråga är om intäktersom härrör frän upplåtelser av privatbostadsfastigheter och privatbostädersamt försäljningar från sådana fastigheten I sista meningen sägs att bestämmelserna"i tillämpliga delar" gäller ocksä "motsvarande intäkter av bostadslägenhetersom innehas med hyresrätt". Denna skrivning kan förenklas eftersom detbeträffande dessa lägenheter knappast kan bli fråga om andra intäkter änhyresintäkten I övrigt noterar lagrådet att bestämmelsen om an-drahandsuthyrningav bostadslägenheter inte är begränsad till de fall då uthyrningen avserupplåtarens egen bostad utan omfattar samtliga upplåtelser av detta slag sominte är hänförliga dll näringsverksamhet. Tredjestycket innehåller bestämmelser om avdrag från de hyresintäkter m m som avses iandra stycket. Avsikten är enligt remissprotokollet att avdraget skall hafunktionen av ett bottenavdrag och att det skall utgöra ettmaximibelopp som inte fär överskridas ens om de faktiska kostnaderna varithögre. Vidare synes avsikten vara att krontalsavdraget men inte något avdragdärutöver kommer i fråga när intäkterna härrör uteslutande från försäljning avalster m m. I de nu berörda hänseendena bör bestämmelserna förtydligas. Itredje stycket har gjorts ett undantag för uthyrning till egen eller närståendesarbetsgivare. Lagrådet utgår frän att avdrag i dessa fall skall kunna medgesför merkostnader i samma utsträckning som när en företagsledare i ett fåmansföretaghyr ut en lokal till företaget. Detta bör uttryckligen anges. Av systematiskaskäl bör undantagsregeln föras över till fjärde stycket, som innehåller enmotsvarande undantagsregel beträffande uthyrning av en lokal till ett fåmansföretag. Medhänvisning till det nu sagda föreslår lagrådet att andra - fjärde styckena gesföljande lydelse: "Intäktav upplåtelse av privatbostadsfastighet och av privatbostad samt av avyttring av alster eller naturdllgångar frän sådan fastighet skall tas upp som intäkt av kapital. Detsamma gäller intäkt av uthyrning av bostadslägenhet som innehas med hyresrätt. Från intäkt som avses i andra stycket medges avdrag med Prop. 1989/90:110 för varje fastighet, bostad eller lägenhet. Vidupplåtelse medges härutöver Bilaga 3 avdrag med belopp, som i fråga om småhussom innehas med äganderätt uppgår till av hyresintäkten och i övrigafall motsvarar den del av upplåtarens hyra eller avgift som belöper på det somuthyrts. Vid beräkning av avdragsgill avgift bortses från sådana inbetalningartill föreningen eller bolaget som är att anse som kapitaltillskott och beaktasövriga inbetalningar endast till den del de överstiger utdelning som skett påannat sätt än i förhållande till innehavda andelar i föreningen eller akder ibolaget. Avdrag medges inte med högre belopp än som följer av detta styckeäven om de faktiska kostnaderna varit högre. Avdraget får inte överstigaintäkten i fråga. Vad som sägs i detta moment gäller inte när intäktenenligt punkt 14 femte stycket av anvisningarna till 32 S kommunalskattelagenskall beskattas som intäkt av tjänst. Bestämmelserna i tredje stycket tillämpasinte heller i andra fall, när upplåtelse skett till den skattskyldiges ellerhonom närståendes arbetsgivare. I dessa fall medges skäligt avdrag för kostnadsom den skattskyldige fått vidkännas pä grund av upplåtelsen." Inledningen av sjätte stycket mäste formuleras om sä attdet framgår att bestämmelserna avser de fall dä ett hus eller en lägenhet, somunder året före beskattningsåret ingick i näringsverksamhet, underbeskattningsåret övergått till att bli privatbostad. Bestämmelserna syftartill att lösa vissa problem som uppkommer på grund av att inkomst avnäringsverksamhet beräknas enligt bokföringsmässiga grunder och inkomst avkapital enligt kontantprincipen. Lagrådet vill framhålla att bestämmelsernaför sin dllämplighet synes förutsätta att redovisningen i näringsverksamhetenupphört vid ingången av beskattningsåret. Har bostaden brutits ut ur ennäringsverksamhet som i övrigt fortsätter även under beskattningsåret, tordeföregående års utgående fordran eller skuld återkomma som ingående post inäringsverksamhetens räkenskaper för beskattningsåret. I så fall synes grundenför att tillämpa sjätte stycket bortfalla. Lagrådet vill slutligen framhållaatt de remitterade lagförslagen saknar bestämmelser som reglerar de frågor avliknande slag som uppkommer vid en övergäng i motsatt riktning, d.v.s. när enprivatbostad övergår till att bli tillgång i näringsverksamhet. En sädanreglering behövs (jfr nuvarande bestämmelser i punkt 10 första stycket avanvisningarna till 24 S och punkt 9 första stycket av anvisningarna till 25 SKL). 3 § 6 mom. Momentets andra stycke innehåller bestämmelser om hurersättning för upplupen men inte förfallen ränta - s.k. räntekompensation -skall behandlas vid förvärv av ett skuldebrev. Det framgår av specialmodveringenatt avsikten är att enhetliga regler skall gälla för fordringar och aktienRäntekompensationen skall i enlighet därmed anses utgöra ett vederlag och enanskaffningsutgift för fordringen och alltså beaktas vid beräkningen avrealisationsvinst. Det angivna stycket i momentet har mellertid utformats medbeaktande endast av köparens situation. Enligt lagrådets mening kan stycketförslagsvis ges följande utformning: "Räntekompensation för upplupen men inte förfallenränta som utgår vid överlåtelse av en fordran, behandlas inte som ränteintäkteller ränteutgift utan medräknas i vederlaget och anskaffningsvärdet förfordringen vid be- Prop. 1989/90:110 räkning av realisationsvinst." Enligt gällande regler i punkt 2 av anvisningarna till 39 SKL behandlas räntekompensation som en ränta. Avdrag för räntekompensationenmedges emellertid först för det beskattningsår under vilket räntan enligtskuldebrevet förfaller till betalning. Den som erlagträntekompensation och således kunnat räkna med ett avdrag bör enligt lagrädetsmening vara bibehållen sin rätt till detta avdrag även om räntan inte förfallerförrän . Vidare skall självfallet sädan räntekompensation, somföranlett avdrag med stöd av gällande regler, inte räknas in ianskaffningsvärdet vid tilllämpning av de föreslagna reglerna. Vad här sagtsbör regleras i övergångsbestämmelserna, som kan kompletteras med en punkt avförslagsvis följande lydelse: "Flar förvärvare av ett skuldebrev före utgången avår 1990 lämnat överlåtaren kompensation för upplupen men inte förfallen räntatillämpas vid 1992 ärs taxering bestämmelserna i punkt 2 av anvisningarna till39 S kommunalskattelagen (1928:370) i dess lydelse indll . Har förvärvare medgetts avdrag för räntekompensationenligt nämnda anvisningspunkt skall kompensationen inte inräknas ianskaffningsvärdet vid beräkning av realisationsvinst när skuldebrevetavyttras." Lagrådet föreslår att första stycket, som ger ägare av fåmansföretagett vidgat utrymme för ränteavdrag, av systematiska skäl flyttas till 3§ 2 mom. Andra - sjätte styckena innehåller föreskrifter om hurutdelning och realisationsvinst på aktier i fåmansföretag skall fördelasmellan inkomstslagen tjänst och kapital. Enligt andra stycket skall det högsta belopp som får tasupp som kapitalintäkt bestämmas med utgångspunkt i "den skattskyldigesanskaffningskostnad för aktierna och lämnade ovillkorligaaktieägartillskott". I remissprotokollet förutsätts attanskaffningskostnaden för aktier som erhållits genom ett benefikt förvärv skallbestämmas enligt den regel som finns i andra meningen av 24 S 1 mom. tredjestycket, dvs. tas upp till det belopp som den tidigare ägaren skulle ha fåttdra av om han hade avyttrat aktierna pä överlåtelsedagen. Det är önskvärt attdetta klargörs genom en uttrycklig hänvisning till nämnda lagrum. Lagrådetvill i sammanhanget understryka att en tillämpning av regeln medför att ettovillkorligt aktieägartillskott som lämnats av den tidigare ägaren kommer attbeaktas - såsom en del av dennes omkostnadsbelopp för aktierna - vidbestämmande av förvärvarens anskaffningskostnad. I tredje stycket finns bestämmelser om "sparadutdelning". Det anges att ett belopp motsvarande kvarstående sparadutdelning skall läggas till anskaffningskostnaden vid beräkningen enligt andrastycket. Av uttalanden i remissprotokollet framgår att en "årlig"uppräkning skall ske, vilket synes innebära att "ränta på ränta"skall tillgodoräknas den skattskyldige. Lagrådet anser att det sagda bör kommatill tydligare uttryck i lagtexten. Bestämmelserna i andra - femte styckena förutsätter att fåmansföretaget 126 Enligt sjätte stycket skall med aktier likställas vissa andra Prop.1989/90:110 av "företaget" utgivna finansiella instrument. Stycketbör kompletteras så Bilaga 3 att det framgår att bestämmelserna täcker ocksäde undantagsfall då företaget inte är ett aktiebolag utan en ekonomiskförening. Vidare bör stycket på grund av sin övergripande syftning placerassist i momentet. I sjunde styckets första mening anges grundförutsättningenför att fördelningsreglerna i andra - femte styckena skall bli tillämpliga.Det sägs att reglerna skall tillämpas endast om den skattskyldige eller någonhonom närstående person varit verksam i företaget i betydande omfattning underde . Avsikten synes inte vara att kräva att verksamheten skallha pågått hela tioårsperioden. Verksamhet under en del av tordevara tillräcklig under förutsättning att rekvisitet " i betydandeomfattning" är uppfyllt. Det nu sagda bör framgå av lagtexten. Isammanhanget vill lagrådet framhålla att tilllämpningen av nämnda rekvisit kanbefaras medföra avsevärda svårigheter i vissa fall, vilket belyses av deexempel som behandlas i specialinotiveringen. Det bör också framhållas att utformningen av sjundestyckets första mening medför att bestämmelserna fär ett mycket vidsträckttillämpningsområde, inte minst pä grund av omfattningen avnärståendebegreppet. Ännu vidare blir tilllämpningsområdet när bestämmelsen iandra meningen i samma stycke tas i beaktande. Enligt sin lydelse innebärnämligen denna bestämmelse att fördelningsreglerna skall tillämpas sä snartden skattskyldige har en närstående som är eller har varit verksam i ett annat företag i branschen, även om dettaandra företag är och alltid har varit fristående från det egna företaget. En säomfattande tillämpning synes dock inte vara avsedd. Uttalanden ispecialmotiveringen tyder pä att kontinuitet skall föreligga i den meningen attden som är verksam i det andra företaget tidigare skall ha varit verksam i denskattskyldiges eget företag. Av grunderna för bestämmelserna synes också följaatt ej mer än tio är skall ha förflutit mellan den tidpunkt då verksamheten iden skattskyldiges företag upphörde och den tidpunkt då verksamheten i detandra företaget påbörjades. Dessa begränsningar bör återspeglas i lagtexten. Enligt åttonde stycket kan den skattskyldige, trots attfördelningsreglerna enligt grundförutsättningarna i sjunde stycket skalltillämpas, i vissa undantagsfall undgå en sådan tillämpning. Det som nysssagts om risken för till-lätnpningssvärigheter gäller i än högre gradbestämmelserna i åttonde stycket. Rekvisitet "i betydande omfattning"och förbehållet om "särskilda skäl" i första meningen synes ge ettbetydande utrymme för skönsmässiga bedömningar. En tillämpning avundantagsregeln i sista meningen förutsätter i princip att den skattskyldigeklargör om, och i så fall till vilken del, företagets överskott behövs ellerinte behövs för - såsom det uttrycks i remissprotokollet - "enföretagsekonomiskt motiverad förmögenhetsbildning och för expansion av företaget".Det kan ifrågasättas om en bestämmelse som lägger en sädan börda på denenskilde kan komma att få någon betydelse i den praktiska tillämpningen. Tilldetta kan fogas att den valda formuleringen av beviskravet, nämligen att denskattskyldige "visar att vinsten ..., uppenbarligen inte kan anses hänförligtill den skattskyldiges eller närståendes arbetsinsats", i sig bidrartill att skapa oklarhet. bör - i överensstämmelsemed gängse terminologi - uppställas ett krav på att Prop. 1989/90:110 den skattskyldige visar att vinsten inte är hänförlig till arbetsinsatsen. Niondestycket innehåller bestämmelser enligt vilka en annan person än "denskattskyldige" i vissa fall skall beskattas för "intäkten".