prop · GD0377 · 1989-12-31 00:00:00 — Redan denna opraktiska effekt talar emot denföreslagna lösningen. på detta sätt i det nya andra stycket föreslog en lagtext somfokuserar frågan om fdansvarel till en bedömning av vad som är uppläckbarteller ouppläckbart, borde man ha gått in på hur denna bedömning förhåller sig lillbedömningen av vilken kvalitetsnivå på fastigheten som köparen bortsett frånvad som varit uppläckbart haft anledning räkna med vid köpet. Så somutredningen utformat det nya andra stycket kunde man rentav få intrycket allavsikten varit alt frågan vad som är uppläckbart resp ouppläckbart(undersökningsplikten) helt skall avgöra vad köparen skall anses haft anledningräkna med och att alltså säljaren skall bli ansvarig för alla brister som intevar upptäckbara för köparen. Olika tecken tyder visseriigen på att utredningeninte påsyftat en så renodlad ståndpunkt. Utredningen redovisar ju själv attköparen inte får skydd för bristfalligheter som säljaren påpekat för honomeller som han själv faktiskt upptäckt (s.67n). Vidare anger man (s61m) attabstrakt fel föreligger när faslighetens skick avviker från vad som kan kallas"normal standard hos jämförliga fastigheter" (s.6lm). Här visarutredningen förståelse för att även andra faktorer än undersökningspliktenskall avgöra vilka bristfalligheter säljaren kan göras ansvarig för. Tyvärr hardock denna aspekt kommit i skymundan inte bara i lagtexten utan även i motivtexten.Om man tagit upp en analys av den ovan nämnda relationen mellan de två rekvisitenväntad oväntad resp. uppläckbar-oupptäckbar, skulle man sannolikt ha markeratalt det inte räcker med att bristen var oupptäckbar för köparen vid köpet ulanatt del också krävs alt bristen utgör en avvikelse (se det inledande ordet i4:19!) från en kvalitetsnivå som bestäms med hänsyn till andra omständigheterän den om bristen var uppläckbar. Resultatetbli nu all man riskerar intrycket alt utredningen vill helt föra över"omständigheterna" till att styra omfattningen av köparens"undersökningsplikt". Den självklara regeln, alt köparen inte skallha skydd för sådana brister som han ha vetskap om vid köpet, får därmed somstöd i lagtexten endast det intetsägande uttrycket "haft anledning räknamed". Samma vaga uttryck blir också det enda lagstödet för del förstahärovan beskrivna rekvisitet att köparen endast får skydd för avvikeler frånden kvalitetsnivå som var rimligt väntad för honom med hänsyn till omständigheternavid köpet. Svenskfastighetsförmedling: Prop. Vadgäller bedömningen av felansvaret bör framhållas, all del ytterst Bilaga 8sällan förekommer att säljaren gör några konkreta utfästelser rörandefastighetens skick. De upplysningar som säljaren ger, kan nästan undantagslösthänföras lill kategorin "allmänt lovprisande". Del är därför tillfredsställande,att köparens undersökningsplikt nu slås fast på det föreslagna sättet. Ensmåhusägare som säljer sitt hus som han köpt genom entreprenad kan rimligen ejsvara för dolda fel som orsakats av entreprenören och är dolda i denbemärkelsen all okulär skada ej inträffat under hans ägotid. Således kansäljaren inte ha någon som helst kännedom om sk dolt fel enligt ovan. Den somfrån början orsakat felet bör rimligem utöver lämnade garantier inom rimligpreskriptionstid svara för den ekonomiska skada som drabbar den köpare somupptäcker felet. Dock anser vi all säljarens ansvar gentemot köparen avseendesk doh fel begränsas lill . Felet skall även innebära väsentlig ekonomiskskada för köparen. Säljarenkan ej ansvara för ulfä<;lelser av generell karaktär, dock skall preciseradeutfästelser bedömas mot bakgmnd av säljarens sakkunkap och skriftligendokumenteras. Detverkar som om utredningen utgår från att säljaren skulle ha en allmänupplysningsplikt. Åtminstone får man den uppfattningen då man läser avsnitt 4.4i betänkandet;'* en läsare som är någorlunda förtrogen med denna materiareagerar redan inför ordningsföljden i mbriken (säljarens upplysningsplikt köparens undersökningsplikt)." Däremot berör utredningen inte i dettasammanhang det fall där det är fullt klart att säljaren har upplysningsplikt,nämligen då säljaren gjort en generell friskrivning. Omsäljaren inte friskrivit sig, avgörs ansvarsfördelningen med hänsyn till om ettfel är uppläckbart eller ej. Humvida säljaren har känt till felet eller ejsaknar - i vart fall som utgångspunkt - betydelse." Hovrättenföredrar atl först behandla undersökningsplikten och därefter behandlafriskrivningar och upplysningsplikt i ett sammanhang. Hovrättendelar i allt väsentligt utredningens uppfattning när det gällerundersökningspliktens omfattning. Utgångspunkten skall sålunda vara all '* Betänkandet, s. 42. " Upplysningsplikten berörs även på s63 65. Prop 1970:20 del B l,s212. en köpare inte skallbehöva anlita en sakkunnig för att vara säker på att Prop. 1989/90:77 intesjälv behöva stå för ett fel. Om det finns symtom på fel (fuktfläckar. Bilaga 8 dålig lukt e. som köparen inte själv kan dra några slutsatser av,krävs dock att han går vidare med sin undersökning, vilket kan innebära att hanbehöver anlita sakkunnig. Utredningenanför att då köpet gäller "en värdefull fastighet och transaktionen görsi kommersiella sammanhang mellan ekonomiskt starka par-ler" har köparensjälvfallet en långtgående undersökningsplikt.'' Enligt utredningen lorde oftasärskilda sakkunniga anlitas innan avtalet sluts. Hovrätten ställer sig dockfrågande inför vad utredningen viU ha sagt med detta. Krävs det en sakkunnigredan i utgångsläget i dessa fall? Vad är det i så fall som motiverar detta? Utredningenrefererar rättsfallet NJA 1985 s871 relativt utförligt ulan alt dock analysera del.I specialmotiveringen, där utredningen betonar att dess förslag i dessa delarinnebär att det skall räcka med en lekmans undersökning, framkommer anlydningsvisall förslaget skulle kunna innebära en mindre jämkning i förhållande till detnuvarande rättsläget, varvid del nämna rättsfallet anförs. Enligt hovrättensmening är del bra all utredningen tydligt markerar sin ståndpunkt i fråga omsitt förslag. Det hade även varit lämpligt att utredningen analyseraträttsfallet, så atl del framgått på vilket sätt delta skulle ge stöd för alldel skulle krävas mer än en lekmans undersökning. NärHD i rättsfallet, som gällde fel i dinslallationen i en byggnad, skulle bedömaundersökningsplikten inledde man med ett allmänt uttalande om vad dennaomfattar. 1 direkt anslutning till detta sade HD: "Oavsett undersökningensomfattning ligger det i sakens natur alt en köpare ofta inte själv kan utföraen meningsfull undersökning; han får då i stället anlita någon som harerforderliga kunskaper på området." HD fortsatte med att konstalera attundersökningen inte skulle påverkas av att vissa fel var farliga eller att destred mot särskilda föreskrifter. "Omfattningen av köparensundersökningsplikt beträffande en faslighels elektriska installationer ärdärför att bedöma i enlighet med vad som i allmänhet gäller om köparensåliggande i delta avseende vid fastighetsköp." HD fann därefter att felenvar upptäckbara. En dissident menade all felen var sådana att köparen skullebehövt anlita en fackman för att upptäcka felen. HD:sdom kan möjligen uppfattas så att det skulle krävas en fackmans medverkan redani utgångsläget i fråga om elfel. Enligt hovrättens mening bör domen dock inteuppfattas på del sättet. Det allmänna uttalandet om "meningsfullundersökning" och "anlita någon som har erforderliga kunskaper"måste rimligen la sikte på dels sådana fall där köparen är helt obevandrad påområdet och därför behöver hjälp med sin undersökning, dds sådana fall därköparen slött på felsymtom som han behöver hjälp med att tolka. Att domen hardenna innebörd bestyrks av all majoriteten slår fast att man inte skall skiljapå undersökning av olika typer av egenskaper. Oenigheten mellan majoriteten ochdissidenlen synes beslå i -'Betänkandet,s68. "Betänkandet, s51-53. att majoriteten bedömt attdet fanns anledning för köparen all gå vidare Prop. 1989/90:77 med sinundersökning, eftersom en del av installationema inte såg fack- Bilaga 8 mässigaul, medan dissidenlen menat att del inte fanns några fdsymlom. Hovrätten anserdärför all det är angelägel att slå fast att det enligt gällande räll iutgångslägel alltid räcker med en normalt erfaren och på området normaltbevandrad köpares undersökning. Del bör gälla även framgent och framgå motivledeseller ännu hellre i laglexten. Eftersomupplysningsplikt i första hand hänger samman med friskrivningar, har hovrättenvall att beröra dessa två frågor i ett sammanhang. Hovrätten berör dessa frågorganska ingående av flera skal. Utredningen har inte belyst dem tillräckligtingående; bl.a. har säljarens eventuella upplysningsplikt inte alls satts isamband med friskrivningar. Vidare vill hovrätten göra ell utkast lill en annanlagreglering än utredningen. Hovrätten vill ge en bakgmnd till detta utkast. '"Först berörs friskrivningar (avsnitt 4.3.1.). Därefter går hovrätten över tillvad som kan anses gälla i fråga om säljarens upplysningsplikt (avsnitt 4.3.2. Eftersomkontraktsbrottsreglema är disposiliva, är del inget som hindrar att säljarenbegränsar sitt ansvar hell eller delvis genom friskrivning. En friskrivning kanutformas antingen så att man i avtalet preciserar fastighe-lens Jysiskaegenskaper ("säljaren ansvarar inte för dricksvattnets kvalitet"eller liknande) eller så att man i avtalet reducerar eller utesluter eljesttillämpliga påföljder ("köparen har inte rätt att häva köpet" eller"köparen kan efler köpet inte göra några som helst anspråk på gmnd av felgällande"). Dessa två olika typer av friskrivningar är väsensskilda ochmåste därför behandlas på olika sätt. Denförsta typen är så all säga motsatsen lill garanti eller enuntialion. Del rörsig om en konkretisering i för köparen negaliv mening. Man kan säga all fdbegreppelgenom denna typ av friskrivning görs snävare. 1 den mån friskrivningen gäller,föreligger hell enkelt inte fel i köprällslig mening. Denna typ avfriskrivning kan kallas egenskapsfriskrivning, och den kommer således in redanpå felbedömningsstadiet. Denandra typen av friskrivning uttalar sig inte om fastighetens egenskaper ulanavser påföljdema. Fdbegreppel berörs inte. Denna typ av friskrivning kandärför kallas påföljdsfriskrivning, och den kommer således in i bilden förstvid rdevansbedömningen. Även om en sådan friskrivning finns, kan fel i köprällsligmening föreligga; frågan är bara om det är relevant. Är samtliga påföljderuteslutna genom friskrivningen är felet inte relevant. Om bara någon ellernågra påföljder uteslutits, är felet relevant, men kan bara leda till sådanpåföljd som inte uteslutits genom avtalet. ' Se 19a § 1 st i hovrättens utkast. Se 19 d §1 st i hovrättens utkast. 1förarbetena till JB har vissa uttalanden gjorts om friskrivningar. Av allt Prop.1989/90:77 all döma gäller uttalandena dock bara egenskapsfriskrivningar. Manutta- Bilaga 8 lade bl. a. att del var viktigt, att det på ett otvetydigt sättklarlades, i vilket hänseende säljaren inte ville ansvara för fastighetensbeskaffenhet, så att köparen kunde skärpa sin undersökning i detta hänseende.Vidare sades, att en "allmänt hållen generell klausul om alt fastighetensäljs i befintligt skick torde därför inte utan vidare frita säljaren från alltansvar".'' Fråganhur friskrivningar skall vara utformade för atl åtminstone i princip varagodtagbara har bedömts i några HD-avgöranden. Irättsfallet NJA 1975 s545 gällde köpet en villafaslighet gammalvilla. Del fanns ell doh fel. Enligt köpekontraktet förklarade köparen siggodta faslighetens skick och med bindande verkan avstå från alla anspråk mot säljarenpå gmnd av fel eller brister i fasligheten. HD uttalade bl.a. "attanmärkning ej kan riktas mot konlraklsbestämmdsen för att den skulle saknaklarhet". Jämfört med klausuler som "i befintligt skick" gerklausulen klart besked om att köparen avstår från alla anspråk. HD sade vidareatt preciserade uppräkningar i köpekontrakt av alla mer eller mindre tänkbarafel som säljaren vill frita sig från, inte typiskt sett skulle vara lättare allförslå för en köpare. Även av den anledningen var tydligen den användaklausulen godtagbar. 1rättsfallet NJA 1976 s 217 behandlades en friskrivningsklausul av ungefär sammatyp. Friskrivningsklausulen löd: "Fastigheten överlåtes i det skick somframgår enl bifogade besiklningsullålande ..., vilket ullålande köparenerkänner sig ha tagit del av vid sina besiktningar av fastigheten. Köparenförklarar sig härmed godtaga fastighetens skick och avslår med bindande verkanfrån alla anspråk mot säljaren på gmnd av fel och brister i fasligheten. "HD fann alt felet var dolt (trots all säljaren inte åberopat att felet vore uppläckbart).I målet hade inte gjorts gällande atl fri skrivningen inte skulle gälla i ochför sig, utan frågan gällde om friskrivningen skulle begränsas lill att gällaenbart byggnadslekniska brister, eftersom friskrivningen gjordes i anslutning lillatt besiktningsutlåtandet nämndes. HD slog fast all det inte fanns någotutrymme för tvekan om klausulens innebörd. HD fann vidare att friskrivningenvar helt generefi. Eftersom säljaren ville göra en oinskränkt friskrivning (d.v. s. inte begränsad lill vissa egenskaper) och köparen bort fösta delta,tolkades klausulen enligt sin ordalydelse. Enligthovrättens mening har HD genom dessa två rättsfall godtagit påföljdsfriskrivningar;trots att de är generella är deras innebörd klar. Man har också godtagit att ensäljare av en äldre villafaslighet har ett förståeligt och respektabelt skälatt vilja friskriva sig, så atl uppgörelsen mdlan partema är slutligt regleradredan i avtalet. Man bör dock observera atl det i båda rättsfallen rörde sig omtvå jämbördiga parter (privatpersoner). Friskrivningari samband med att näringsidkare säljer fastighet lill kon- 'Prop1970:20 del Bl s 212. Uttalandena tyder närmast på att säljaren skulle behöva göra en uppräkning av de egenskaper han inte vill ansvara för. Möjligenkan man av uttalandena också läsa ut en skepsis mot påföljdsfriskrivningar, men detär inte troligt. Däremot är det fullt klart au HD godtagit denna typ avfriskrivning, se t.ex. NJA 1975 s545. sument behandlar hovrätteni ett särskilt avsnitt, (se avsnitt 7), där samtli- Prop. 1989/90:77 gafrågor som har med relationen näringsidkarekonsument behandlas. Hovrättengår nu över till frågan om säljaren kan anses ha någon form avupplysningsplikt. Eftersom utredningen enligt hovrättens mening ofullständigtoch delvis felaktigt belyser de problem som hänger samman med frågan omupplysningsplikt vill hovrätten försöka ge en helhetsbild. Undersökningsplikt innebär atl den part som har undersökningsplikt bärrisken för att etl visst förhållande är uppläckbart. Påmotsvarande sätt innebär en upplysningsplikt att den part som underlåter attupplysa om ett för honom känt förhållande riskerar att på något sätt bliansvarig för delta. En generell upplysningsplikt för säljaren skulle såledesinnebära att han skulle bli ansvarig för fel som han känt till vid köpet.Undersökningsplikt och upplysningsplikt står således i klart motsatsförhållandetill varandra. Om säljaren skulle ha en generell upplysningsplikt, skulleköparens undersökningsplikt ha mycket begränsad räckvidd. Del är hovrättensbestämda uppfattning att säljaren enligt 4:19 JB inte har någon generellupplysningsplikt. Relevansbedömningen görs som utgångspunki enbart med hänsyntill om felet får anses vara uppläckbart eller ej. Det förekommer visserligenibland i standardkontrakl, bl. a. sådana som mäklare använder, att man i enförtryckt klausul framhåller all parterna är medvetna om sin upplysnings- respundersökningsplikt. Detta återspeglar enligt hovrättens mening inte på ettkorrekt sätt vad som får anses vara gällande rätt. Är felet dolt är detrelevant; är felet uppläckbart är det inte relevant. Som utgångspunkt gör detsåledes varken från eller till om säljaren känt till felet eller ej. Ävenom säljaren således som utgångspunkt inte har någon upplysningsplikt, kan detfinnas situationer där säljarens vetskap ändå kan ha självständig betydelse iden meningen all del kan ha viss inverkan på relevansbedömningen. Omsäljaren gjort en total påföljdsfriskrivning, är felet som utgångspunkt interelevant. Man kan fråga sig om felet i något fall ändå skall anses vararelevant. I rättsfallet NJA 1975 s545 (diflFussionsspärren) konstaterade HD atlsäljaren inte känt till felet och slog fast att "om svikligt förfarandeeller därmed likartal förfarande är ju nu icke fråga". * Det"likartade förfarandet" syftar på upplysningsplikt. Om säljaren känt lilldet dolda felet, skulle fri skri vningen saknat verkan; säljaren skulle i såfall ha upplyst köparen om felet (eller annorlunda uttryckt ansvarat för feletjust därför atl han kände till del). Här har upplysningsplikten en självständigbetydelse. Derättsfall som behandlar rättsverkan av friskrivningar rör påföljdsfriskrivningar.Om del rör sig om en preciserad egenskapsfriskrivning (t.ex. all säljarenfriskriver från ansvaret för dricksvattnets kvalitet) rör det sig inte om etlfel över huvud taget, eftersom friskrivningen innebär en konkretiseringi negativ mening: köparen har inte rätt att kräva någon Prop. 1989/90:77standard alls i detta speciella avseende. En sådan friskrivning fungerar ju Bilaga 8 dessutom som en upplysning i sig. Friskriver man sig från ansvar fördricksvattnets kvalitet, har man ju påpekat att vattnet är dåligt. Generella egenskapsfriskrivningar(av typen "i befintligt skick") behöver man inte alls bry sig om idetta sammanhang, eftersom de saknar rättsverkan. Hovrättenkonstaterar alltså att säljaren har upplysningsplikt vid generella påföljdsfriskrivningar.I dessa fall har upplysningsplikten hell klart en självständig funktion. Dessafall har över huvud taget inte berörts av utredningen. Utredningenhar däremot uppehållit sig en hel del vid vad som enligt hovrättens mening ärnästa fråga, nämligen om säljaren kan anses ha någon upplysningsplikt även isådana fall då han inte friskrivit sig. Det finns tendenser lill detta irättspraxis. Irättsfallet NJA 1981 s 815 såldes en hundraårig träbyggnad. Felet bestod i attbyggnaden var angripen av husbock. Angreppet var såpass tydligt, att det bordeha kunnat upptäckas av köparen. Felet skulle således inte vara relevant.Köparen gjorde emellertid gällande, att säljaren kände till felet eller i vartfall bort misslänka alt angreppet fanns. Genom att säljaren inte upplyst omfelet, skulle det därför enligt köparens mening vara relevant, trots att det ioch för sig var uppläckbart. HD (4 av 5 JuslR) slog fast, att säljaren intekänt till felet men kunnat misstänka all någon form av insektsangrepp pågick.Att köparen inte fått upplysning om denna misstanke innebar inte att felet blevrelevant. I samband med att HD konstarerade atl säljaren inte känt lill feletuttalade HD att "varken uppsåtlig eller oaktsam underlåtenhet att lämnaupplysning om ett känt förhållande kan alltså förebrås (säljaren)". Rättsfalletär av stort intresse. Det är således fastslaget, alt säljaren inte behöverupplysa köparen om en misstanke om fel, när köparen själv kan upptäcka det (ochdärmed kan man också säga, att säljaren inte behöver följa upp en sådanmisstanke och göra någon form av undersökning för köparens räkning). Denomständigheten att felet är uppläckbart avgör frågan; felet är inte relevant. (Är felet dolt, är den aktuella frågan helt ointressant, eftersom felet ärrelevant just därför att det är doh). Frågan är dock om HD:s uttalande innebär atlsäljaren, då han känner lill ell förhållande som kan vara av intresse förköparen, måste upplysa om detta, även om det i och för sig är uppläckbart? Detkan verka så. Enligt hovrättens mening får man dock vara försiktig och inte dranågra slutsatser e contrario av HD:s dom. Så länge HD inte haft att taställning lill ett klart fall där säljarens vetskap tillmäts självständigbetydelse, trots all köparen kunnat upptäcka felet, finns det knappast stöd föralt säljaren skulle ha någon generell upplysningsplikt. Utredningen harbehandlat rättsfallet. Utredningens kommentar att bristande upplysning omkända förhållanden kan leda till negativa konsekvenser för säljaren saknaruttryckligt stöd i rättsfallet; utredningens antagande bygger på ettmotsatsslut. Omsäljaren ålades en viss upplysningsplikt skulle köparens undersök- 'Betänkandet, s 46. 10 1989/90. ningsplikti motsvarande mån mildras. Även om en sådan upplysnings- Prop. 1989/90:77plikt leder till en viss överlappning, kan den dock enligt hovrättens mening Bilaga 8 vara motiverad i gränszonen mellan dolda fel och svårupptäckta fel. Dethar framförts ett förslag till ändring av lydelsen i 4:19 av ungefär dennainnebörd av Carbell. Han går så långt atl han påstår atl regeln i stort settredan följer av HD:s praxis, vilket utredningen, som uppenbarligen bygger på Carbdlsframställning, också gör Carbell (och utredningen)* åberopar fömtom det nyssnämnda rättsfallet även ett rättsfall från gamla JB:s tid, NJA 1961 s 137(vartill hänvisas under rubriken till rättsfallet NJA 1981 s815), enligt vilketsäljaren ålades upplysningsplikt. Del rättsfallet saknar enligt hovrättensmening betydelse. Säljaren ansvarade nämligen enligt gamla JB inte ens fördolt fel utan bara för konkreta fel; enda möjligheten att lägga ansvaret på säljarenför det allvarliga fel målet gällde (svek hade inte gjorts gällande i målet)var då att stipulera en upplysningsplikt. Hade målet avgjorts enligt 4:19 JBhade säljaren blivit ansvariga' helt enkelt därför atl felet ansågs vara dolt;del finns inget klart stöd för att HD.ansett att köparen skulle ha kunnatupptäcka felet. Carbell (och utredningen) åberopar även rättsfallet NJA 1981 s894som stöd. 1 rättsfallet lämnade säljaren upplysningar om ett vägbygge"som inte kan anses ge en ens tillnärmelsevis rättvisande bild avförändringens innebörd" utan snarare varit ägnade all minska köparensfarhågor om vägarbetenas betydelse. HD fann därför att säljaren inte kundeåberopa att köparen försummat sin undersökningsplikt. Carbell uppfattar dettaså all en underlåten upplysning om ett känt förhållande kan väga tyngre än enbristfällig undersökning."' Utredningen ansluter sig även på dennapunkt.' Den framförda åsikten lorde inte vara korrekt. Del rör sig enligthovrättens mening inte om att säljaren skulle vara i och för sig skyldig atlupplysa om något som han kände till; det viktiga synes i stället vara attsäljaren rent faktiskt lämnat upplysningar, men att dessa gav köparen ettintryck av att felet var bagatellartat. Det rör sig i själva verket om vad mankan kalla lugnande besked från säljaren, som reducerar köparens undersökningsplikt.Om säljaren inte alls berört förhållandet hade köparen varit skyldig att självta reda på vad vägbygget kunde innebära för den fastighet han skulle köpa. Fråganhar efter det att Carbell skrev sin uppsats varit uppe till bedömning i ytteriigareett rättsfall, NJA 1985 s 274, som utredningen dock inte har berört. Idetta rättsfall hade säljaren vid försäljningen av etl gammall trähusfyllt i en s. k. frågelista, som ofta förekommer vid försäljning via '*Till synes i full överensstämmelse med Carbell; sebetänkandet, s 43 44 och Carbell, si78-179. "Se t.ex. s51. '" Carbell, s 181. tycks helt ansluta sigtill Carbells argumentation, : Speciellavtalsrätt II,Kontraktsrätt, 1984, s50f Även utredningen tycks vara inne på denna linje; betänkandet, s42 47. '' Även på denna punkt synes betänkandet stå i fullöverensstämmelse med Carbell; sebetänkandet s 44 - 45 och Carbell s 180 - 181. mäklare.I frågelista hade säljaren nämnt flera olika defekter. 1989/90:77 krävde avdrag p. g. a. omfattande rötskador i etl mdlangolv. Säljaren hadeBilaga 8 själv reparerat golvet före köpet, men nämnde inte något om rötskadornai frågelistan.