prop · GD0385 · 1989-12-31 00:00:00 — Sökandenas intresse av all så snabbi som möjligtkunna få lill stånd verkställighet hos den gäldenär som inte betalar frivilligti rätt lid kan i allmänhet antas utgöra lillräckligt skäl för dem all ändåvälja den summariska processformen. Del kan emellertid inte uteslutas all ensökande, trots all del framstår som osannolikt all svaranden bestrideranspråket, skulle föredra all i stället för all ansöka ombelalningsföreläggande eller handräckning ansöka om stämning vid tingsrättendirekt i enda avsikt att kunna få högre ersättning för sina kostnader. Detta bör motverkas. Omden summariska processformen lämpligen kan användas, bör sökandena förmås all iförsta hand använda den. Tingsrällema skall inte belastas med mål somegentligen hör hemma i del summariska förfarandet. Del är mot denna bakgmnd somdet i promemorian föreslagits en ny regel som ger käranden i vanliga tvistemålrätt endast lill den begränsade ersättningen för kostnader som gäller för detsummariska förfarandet, om han lika gäma kunnat gå fram den vägen. och någradomstolar har i sina remissvar anfört att den föreslagna regeln är överflödigmed tanke på att rätten till ersättning för rättegångskostnader ändå ärbegränsad till den kostnad som "skäligen varit påkallad förtillvaratagande av partens rätt" (18 kap. 8 § RB). Även om denna regelskall tillämpas oberoende av om svaranden gjort invändning i fråga omstorleken av kärandens koslnadsyrkande, kan del enligt min mening avpedagogiska skäl vara lämpligt all en uttrycklig skyldighet för rätten all laupp kostnadsfrågan ur den nu aktuella synvinkeln införs, i all synnerhet somdet rör sig om fall där svaranden normall inte yttrar sig i målet. Dessutom kanju den verkliga kostnaden, som i och för sig kan ha varit skälig i den meningsom avses i 18 kap. 8 § RB, ha varit högre än den ersättning som skulle hakunnat utgå i den summariska processen. Ett par remissinstanserhar anfört atl den föreslagna regeln är otydlig och svår all tillämpa. Denuppfattningen har jag svårt all dela. Som jag återkommer till ispecialmoliveringen bör tillämpning av regeln komma i fråga endast i sådanafall där det är motiverat på gmnd av svarandens inställning i målet, nämligennär denne inte hör av sig eller uttryckligen medger käromålel. Vidare börkäranden alllid få tillfölle alt yttra sig innan frågan avgörs. Härigenom kandomstolen få ell gott underlag för avgörandet. Sammanfattningsvis anserjag mot denna bakgmnd alt den i promemorian föreslagna kostnadsregeln är etl lämpligtstyrmedel i sammanhanget och jag förordar atl den införs. Av naturliga skäl tar dennu föreslagna regeln inte sikte på mål om särskild handräckning. I dessa fallbör sökanden kunna välja processform ulan den styming genom koslnadsregler somjag föreslog. Vill han få sin materiella rätt prövad, skall hanvara oförhindrad all genast väcka talan vid domstol. Mitt förslag:Utslagen i mål om betalningsföreläggande och vanlig handräckning skall kunna fårättskraft på samma sätt som ell vanligt domstolsavgörande. Däremoi skall elllagakraftvunnet utslag i mål om särskild handräckning inte hindra atl talan ifråga om del bakomliggande rättsförhållandet väcks genom ansökan om stämningvid domstol. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna har iallmänhet godtagit förslaget. Från något håll är man dock kritisk mot att iålaavgöranden i den summariska processen vinna rättskraft, i vart fall om frislenför återvinning räknas för avgörandet i stället för från l.ex.delgivningsdagen. Skälen för mitt förslag:Med rättskraft avses i huvudsak atl en sak som avgjorts genom elllagakraftvunnet avgörande inte får las upp till prövning på nytt. syslemmed rättskraft tillgodoser främst den vinnande parten. Den förlorande partensintressen gynnas å andra sidan självfallet bäst av att avgörandet inte vinnerrättskraft. Principen alllagakrafivunna domar får rättskraft är fast förankrad i vår rättsordning. Denvinnande partens intresse atl vela att den reglering av tvisten som skett genomdomen blir beslående och den eflFeklivilel i förfarandei som därmed tillskapasanses väga tyngre än den förlorande partens intresse all ulan begränsning kunnafå saken omprövad. Även tredskodomar vinner rättskraft. Likheten mellan entredskodom och ett utslag i summarisk process är påfallande. sägs del att riskenför alt avgörandet blir materiellt felaktigt är större i en summarisk processän i den ordinära. Därvid bmkar man hänvisa lill att partema i den summariskaprocessen har begränsade möj- ligheter att lägga fram deomständigheter och bevis som är av betydelse i Prop. 1989/90:85 målet ochatt rätten har små möjligheter att se till att målet blir uttömmandebehandlat. 1del nya summariska förfarandei kan en ansökan om betalningsföreläggande ellervanlig handräckning aldrig leda till alt anspråket ogillas. Ett sådantavgörande kan IräflFas först vid tingsrätten. Risken för felaktiga avgöranden isummariska mål avser alltså bara de mål som leder till bifall av sökandensyrkande. För svaranden är emellertid såvitt jag kan förslå risken för ellfelaktigt avgörande mindre i den summariska processen än i denordinära tvistemålsprocessen, eftersom han genom ett blankt bestridande alltidkan förhindra all sökandens krav bifalls. Del finns därför enligt min meninginte något hinder mot all bifallande avgöranden i den nya summariska processentillerkänns rättskraft. Deavgöranden i mål om belalningsföreläggande och vanlig handräckning varigenomsökandens yrkande har bifallils lill någon del bör alltså, sedan tiden föråtervinning har gått ul, vinna rättskraft. Detta slår i huvudsakligöverensstämmelse med vad som gäller enligt lagsökningslagen ochhandräckningslagen. Vadjag har sagt avser inte utslag i mål om särskild handräckning. Dessamål lar främst sikte på en situation där sökandens besittning är kränkt ellerdär svaranden olovligen vidtagit någon annan åtgärd. Syftet med den summariskaprocessen är i dessa fall all sökanden snabbt och enkelt skall kunna fårättelse. Del bakomliggande rättsförhållandet lämnas därför normall settutanför. Svaranden kan alltså i regel inte undgå bifall till ansökningen enbartgenom all hävda all han har rätten på sin sida. Det är mot den bakgmndentydligt all utslag i mål om särskild handräckning inte kan ges rättskraft,eftersom rättskraften skulle omfatta även det bakomliggande rättsförhållandet.Partema bör i dessa mål alltid kunna genom ansökan om stämning väcka talan viddomstol i fråga om del bakomliggande rättsförhållandet. utgör docknaturligtvis inte hinder mot att utslaget verkställs. Ettbeslut varigenom en ansökan om särskild handräckning ogillas bör vinnarättskraft endast i den begränsade meningen att det skall utgöra hinder försökanden atl på nytt ansöka om särskild handräckning angående samma sak sålänge de faktiska förhållandena är oförändrade. 2.16Överklagande m. m. Mittförslag: Svaranden skall kunna angripa ell utslag i mål om betalningsföreläggandeeller vanlig handräckning genom all inom viss lid ansöka om återvinning vidtingsrätten. Återvinningsfristen skall vara en månad räknat förutslaget. utslag i mål om särskild handräckning och andra överklagbarabeslut i den summariska processen skall kunna överklagas till hovrätten genombesvär för utslaget eller beslutet. Kronofogdemyndighetensolika beslut under handläggningen skall - med ell undanlag inte kunnaöverklagas. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Den föreslagna systemaliken för rättsmedel mot kronofogdemyndighetens olikaavgöranden godtas allmänt. Reaktionen är dock blandad på förslaget atlåtervinningsfristen skall räknas för utslaget och inte fråndelgivning eller verkställighet. Några vill förlänga återvinningsfristen . Skälen för mittförslag: Enligtlagsökningslagen är rättsmedlet återvinning mot ett lagsökningsutslagvarigenom borgenärens talan bifallils och mot ett slulbevis i mål ombetalningsföreläggande. Eftersom ogillande utslag inte kan meddelas enligtlagsökningslagen är det endast gäldenären som kan söka återvinning. En borgenärsom i lagsökningsmål är missnöjd med all rätten i utslag bifallit gäldenärenskvillningsyrkande betraktas också som gäldenär och kan därför begäraåtervinning beträflFande den delen av utslaget. Om borgenären är missnöjd medutslaget beträflFande sin rätt till kostnadsersättning, får han däremot anförabesvär lill hovrätten. Enligt handräckningslagenär rättsmedlet mot utslag i själva saken återvinning för båda parter. Om ell mål upptas efteransökan om återvinning kommer del inte all omprövas i en högre instans ulan isamma instans som den som avgjorde målet om lagsökning, belalningsföreläggandeeller handräckning, dvs. Delsamma gäller återvinning eflertredskodom. Den ordningen förklaras av all utslaget, slutbevisel ochtredskodomen inte gmndas på någon fullständig materiell prövning. Talan mot rättens beslutvarigenom en ansökan har avvisats eller avskrivils förs genom besvär lillhovrätten. Detsamma gäller för andra beslut som inte avser själva saken. Dockgår del inte alt överklaga ell beslut varigenom ell mål hänskjulits lillrättegång eller överlämnats lill annan domstol. Återvinningsfristenär en månad. Frislen räknas i lagsökningsmål från den dag då utslagetdelgavs gäldenären och i mål om belalningsföreläggande från det utmätning ägdemm eller från det frivillig betalning skeddemed förbehåll om räll för gäldenären atl söka återvinning. I hand- Prop.1989/90:85 räckningsmål skall återvinning sökas av svaranden inom en månad frånden dag då utslaget delgavs honom eller helt eller delvis verkställdes och avsökanden inom en månad för utslaget. Återvinningi det nya systemet Avpraktiska skäl bör man ha olika beteckningar på avgöranden vari sökandensyrkande helt eller delvis bifalls och andra avgöranden. De förstnämnda kanlämpligen efter förebild från lagsökningsmålen kallas utslag och de sistnämndahell enkelt beslut. Delråder allmän enighet om alt rättsmedlet mot utslag i mål ombetalningsföreläggande och vanlig handräckning skall vara återvinning vidtingsrätt. Några remissinstanser har föreslagit en annan benämning änåtervinning men utan annal sakligt innehåll. Jag återkommer till dessa förslagmen vill redan nu säga att jag förordar alt ullrycket återvinning behålls. Återvinningbör enligt min mening komma i fråga bara för svarandesidan. En invändning avsvaranden om kvittning måste i det nya summariska förfarandei behandlas somett bestridande av ansökningen och föranleda all målet överlämnas lilltingsrätt, om sökanden begär det. Svarandenskall alltid kunna angripa ett utslag i mål om belalningsföreläggande ochvanlig handräckning genom all ansöka om återvinning . Ansökan omåtervinning skall ges in lill den kronofogdemyndighet som har meddelatutslaget, men ålervinningsmålel skall i enlighet med principen all tvistigafall skall prövas av domstol -handläggas vid tingsrätt. Myndigheten skallalltså skicka ålervinningsansökningen med handlingarna i målet lilltingsrätten. Vadjag sagt rörande överlämnande av mål till tingsrätt på begäran avsökande bör i allt väsentligt gälla även överlämnande efler ansökan omåtervinning. Jag föreslår, i huvudsaklig överensstämmelse med nuvarandeordning, alt kronofogdemyndighetens utslag därvid skall anses som Iredskodom.Detta innebär bl. a. att, om tredskodom sedermera meddelas mot ålervinningssökandeni ett mål som överlämnats lill tingsrätten efter ansökan om återvinning, denneinte kan ansöka om återvinning av tingsrättens Iredskodom, ulan den skall ståfast (44 kap. 10 § andra stycket RB). Medmotiveringen att i del nya systemet målet efler återvinning skall handläggas av en annan myndighet än den som handlade målet på del summariska stadiet har några remissinstanser föreslagit alt termen åter byts ul mot en annan term, t. ex. omprövning. För egen del anser jag inte att uttrycket återvinning diskvalificeras av all den efterföljande prövningen sker hos en annan myndighet. Del vikliga enligt min mening är att återvinningen i detta sammanhang fyller samma funktion som återvinning i den nuvarande summariska processen och i Iredskodomsför- farandel. Den föreslagna termen omprövning är dessutom mindre lyckad, eftersom omprövning i många sammanhang, bl.a. i förvaltningsrätten, innebär just all samma myndighet gör en ny prövning. Somframgått av min redogörelse gäller flera olika utgångs- Prop.1989/90:85 punkter för beräkningen av återvinningsfristen. Som anförts ipromemorian är del inte motiverat atl upprätthålla dessa olikheter i del nyasummariska förfarandet. Frågan är då vilken utgångspunkt som skall väljas. Deremissinstanser som förordar att frislen räknas från delgivning eller verkställighetav utslaget hänvisar till omsorgen om svarandens rättssäkerhet och anför iallmänhet också att del inte alltid är så viktigt att avgörandena inom densummariska processen vinner laga kraft. Vidremissbehandlingen av promemoria förordades från flera instanser altåtervinningsfristen borde räknas för utslaget, eftersom det ibetalningsmål inte sällan uppstår besvärande dröjsmål på grund av allgäldenären inte kan anträflfas för delgivning. 1 propositionen med förslag lillhandräckningslag m.m. (1980/81:88) anslöt sig departementschefen i principlill detta resonemang (s. 60). Han uttalade alt det från rättssäkerhetssynpunktinte borde möta något hinder atl räkna återvinningsfristen förutslaget, om svaranden i samband med delgivningen av ansökningen underrättadesom när utslag kan komma atl meddelas och om möjligheten all söka återvinningsamt därefter underrättades om utslaget i vanligt brev (jfr 17 kap. 9§ sjundestycket RB). 1 avvaktan på rätlegångsulredningens förslag angående densummariska processen sköts dock frågan om återvinningsfristens beräkning påframliden. Frånrättssäkerhetssynpunkt är del förstås viktigt alt svaranden på ell tillförlitligtsätt underrättas om vilken dag återvinning senast måste sökas. Det intressettillgodoses i lagsöknings- och handräckningsmålen genom kravet pådelgivning av utslaget och i mål om betalningsföreläggande genom allåtervinningsfristen inte börjar räknas förrän utmätning har skett ellerbetalning erlagts med förbehåll om räll att söka återvinning. 1avsnittet om rättskraften betonade jag viklen av atl avgörandena i mål ombelalningsföreläggande och vanlig handräckning kan vinna rättskraft. Det ärdärför naturligt atl jag vill skapa goda fömtsättningar för avgörandena allvinna laga krafl, dvs. all liden för överklagande eller motsvarande bringas alllöpa. Dessutom kan verkställigheten ofta inte föras till sin fullbordan förränavgörandet vinner laga kraft. Jag ser del också som viktigt att laga kraflinträder efler en för båda parter fömlsebar tid. krav på alt svarandenalltid måste delges utslaget innan återvinningsfristen börjar löpa skulleemellertid medföra extra arbete för kronofogdemyndigheterna eller sökandenaom man lägger ddgivningsansvaret på dem och göra förfarandei långsamt ochtungrott. En sådan ordning bör därför undvikas. Attbehålla det system som gäller för återvinning i mål om belal ningsföreläggande är inte heller lämpligt. Om utmätning på grundval av slutbevisel inte kan ske och gäldenären inte betalar, vinner slutbevisel aldrig laga krafl. Borgenären anses också förhindrad all väcka ny talan om saken vid domstol på gmnd av målet om betalningsföreläggande. Justitie utskottet uppmärksammade denna fråga (JuU 1986/87:34 s. 11 f)- Utskottet uttalade alt den beskrivna ordningen kan vara lill nackdel för borgenären som, måhända när hans 87 möjligheter all bevisa sinståndpunkt kanske blivit försämrade, kan bli Prop. 1989/90:85 tvungen attprocessa om fordringen på gmnd av all gäldenären först då ansöker omåtervinning. Utskottet fömtsatte att frågan skulle få sin lösning i sambandmed översynen inom av den summariska processen. Meden ordning där återvinningsfristen räknas för kronofogdemyndighetensutslag i målet uppslår inte den påtalade komplikationen, ulan avgörandet vinnerlaga krafl viss lid därefter, om svaranden inte ansöker om återvinning.Samtidigt som svaranden delges ansökningen och föreläggandel alt svara på dennakan han i ell sådant syslem också underrättas om vad han har atl iaktta om hanvill söka återvinning av ell eventuellt kommande utslag i målet. Jag har i elltidigare avsnitt gått igenom vilka regler jag föreslår för delgivning medsvaranden av föreläggandel i målet. Jag anser alt de reglerna, rälltillämpade, är tillräckligt säkra för all omfatta även delgivning avinformaiion om ålervinningsreg-lerna. När väl utslag meddelas skall också dettaskickas lill svaranden, låt vara i lösbrev, tillsammans med en ny påminnelse omvad han har atl iaktta, om han inte är nöjd med utslaget. Föratl kompensera alt utslagen inte delges skulle man kunna överväga att förlängaåtervinningsfristen utöver den tid av en månad som gäller . Etlpar remissinstanser har förordat detta och har då föreslagit två månader.Själv är jag tveksam till om värdet av en sådan förlängning slår i proportionlill den onödiga tidsutdräkt föriängningen kan föra med sig i etl stort antalmål. aren om man jämför med andra typer av överklagandefrister förhållandevis generös frist. Del kunde snarare vara mera naturligt alt anknytalill den överklagandefrisl som gäller inom förvaltningen, i UBoch i stor utsträckning enligt RB. I detta ärende stannar jag emellertid föralt föreslå all återvinningsfristen bestäms lill en månad, i likhet med vadsom gäller för tredskodomar. Ellmål om belalningsföreläggande eller vanlig handräckning som inte avgörs tillsökandens förmån kan i del föreslagna systemet avgöras genom beslut omavvisning eller avskrivning. Om sökanden är missnöjd med etl sådant beslut, börhan som föreslås i promemorian få överklaga lill hovrätten genom besvärinom den i UB gängse besvärsliden . Tiden bör dock i överensstämmelsemed ordningen för slutliga beslut vid allmän domstol räknas förbeslutet och parten måste därför alllid underrättas om beslutet. Underrättelsenkan även i dessa fall ske genom atl beslutet skickas i vanligt brev. Om sökandens yrkande ellernågon del av del l.ex. till följd av ett bestridande inte kan bifallas i den summariska processen, bör det ankom ma på kronofogdemyndigheten all underrätta sökanden om det och med dela bl.a. inom vilken lid denne måste komma in med en begäran om överlämnande lill tingsrätt. Gör han inte del, bör ansökningen anses förfallen. Del avskrivningsbeslut som myndigheten då fattar bör, i likhet 88 medvad som anses gälla , inte kunna överklagas. Detsamma bör gälla Prop.1989/90:85 beslut all överlämna målet lill tingsrätt. Omsökanden är missnöjd med etl utslag såvitt gäller hans rätt till ersättning förkostnader, bör han få överklaga utslaget i den delen genom besvär lillhovrätten från utslaget. Ioch med att svaranden i mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräckninginte kan tillerkännas någon kostnadsersättning av sökanden, saknar han i dessafall anledning alt klaga på andra avgöranden än sådana som meddelas i form avutslag. Målenom särskild handräckning avviker från de andra i så hög grad all frågoma omöverklagande bör ges en annan lösning. Jag tänker här särskilt på all utslagenmeddelas efler en materiell prövning av saken. Utslagen i mål om särskildhandräckning bör i överensstämmelse med den ordning som gäller iulsökningsmål i allmänhet få överklagas genom besvär lill hovrätten inom treveckor för utslaget. Motsvarande bör gälla övriga överklagbarabeslut som kronofogdemyndigheten meddelar i målet. Kronofogdemyndighetensbeslut under handläggningen, alltså annal än utslag och slutliga beslut, är iallmänhet inte sådana atl möjlighet till överklagande behöver öppnas. Undantaggäller för en typ av beslut, nämligen där kronofogdemyndigheten interimistiskthar beviljat eller avslagit en sökt åtgärd i ett mål om särskild handräckning.Jag återkommer lill detta i nästa avsnitt som handlar om verkställigheten. Förnärvarande får enligt 36 § lagsökningslagen vissa beslut av hovrätt inteöverklagas. Intresset av prejudikalbildning talar emellertid mot all för dennya summariska processen föra in något generellt förbud att överklagahovrättens beslut eller ell förbud atl överklaga vissa. Vidare är det viktigtall överklagandemöjlighelema i mål som kommer från den summariska processen ärneutrala i förhållande till vad som gäller del vanliga tvislemålsförfarandel.Någon motsvarighet lill del nu gällande fullföljdsförbu-del bör därför inte lasupp i den nya lagen. Jagvill i del här sammanhanget påminna om all jag fått regeringensbemyndigande all tillkalla en kommitté som skall se över domslolamasuppgifter, arbetssätt och organisation (dir. 1989:56). I kommitténs uppdragingår att överväga om kronofogdemyndighetemas beslut i ulsökningsmål böröverklagas lill tingsrätt i stället för som lill hovrätt. Den lösning jagnyss förordat i fråga om överklagande av kronofogdemyndighets beslut i mål omsummarisk process till hovrätt kan givetvis behöva omprövas i ljuset av vad somkan komma ul av kommitténs arbete. 2.17Verkställighet m. m. Mitt förslag:Lagakrafivunna utslag och beslut skall kunna verkställas såsom lagakraftägandedom. Utslag eller beslut varigenom någon ålagts betalningsskyldighet skall utanhinder av att avgörandet inte vunnit laga kraft kunna verkställas genast, omgäldenären inte har sökt återvinning eller överklagat. Om gäldenären sökeråtervinning eller överklagar, skall utmätt egendom normalt inte få säljas ulangäldenärens samtycke förrän exekutionstiteln vunnit laga krafl. Gäldenärenskall i den situationen vidare kunna förhindra verkställighet genom all ställasäkerhet eller nedsätta pengar. Utslag som avser annan fullgörelse än betalningskall i den delen kunna verkställas såsom lagakraftägande dom ulan hinder avall utslaget inte vunnit laga krafl. Rätten skall i samtliga fall kunnaförordna om inhibition med anledning av sökt återvinning eller besvär. Promemoriansförslag överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna har iallmänhet lämnat förslaget ulan erinran. En remissinstans har dock avstyrktförslaget all en gäldenär som sökt återvinning skall kunna förhindraverkställighet genom att ställa säkerhet eller nedsätta pengar; härvid harhänvisats lill all delta inte är möjligt nar del gäller utslagoch beslut i mål om lagsökning och handräckning. Skälen för mitt förslag:Enligt gällande ordning får utslag eller beslut i mål om lagsökning varigenombetalningsskyldighet har ålagts verkställas genast och utslag eller beslut ilagsökningsmål i annal fall (avhysning, kvarstad) verkställas såsomlagakraftägande dom. Rätten kan dock förordna om inhibition avverkställigheten efter ansökan om återvinning eller besvär (3 kap. 11 § förstastycket UB). Slulbevis i mål ombelalningsföreläggande får verkställas såsom lagakraftägande dom, omgäldenären inte har sökt återvinning. Har han gjort del, får slutbeviselvisserligen verkställas, men ulmätt egendom får normalt inte säljas ulangäldenärens samtycke förrän avgörandet i ålervinningsmålel har vunnit lagakraft (8 kap. 4 § första stycket UB). Gäldenären kan dock hindraverkställigheten genom atl nedsätta pengar eller ställa säkerhet (3 kap. 11 §andra stycket UB jämfört med 6 § samma kapitel). Utslag eller beslut i målenligt handräckningslagen får verkställas såsom lagakraftägande dom, om intenågot annat förordnas med anledning av talan om återvinning eller besvär. Ifråga om betalningsskyldighet gäller all utslaget eller beslutet fårverkställas genast, om inte något annal förordnas med anledning av talan omåtervinning eller besvär (3 kap. 12 § UB). En lagakraftvunnen dom fåraUtid verkställas utan särskilda villkor. Det krävs alltså inte att det ställssäkerhet eller liknande innan verkställighet får inledas och slutföras. Alt en dom, utslag ellerbeslut får verkställas genast innebär inte detsamma som att verkställighet fårske som vid lagakraftvunnen dom. I fråga om t. ex. utslag och beslut i mål omlagsökning, varigenom betalningsskyldig-