prop · GD0372 · 1989-12-31 00:00:00 — Detkommer att vara en av de viktigast uppgifterna för under denärmaste åren att delta i och följa teknikutvecklingen inom arkivområdet, inteminst internationellt. Jag uppfattar det som angeläget att arkivsektornserfarenheter och kunskaper om tillämpningen av nya informationslagringsmetoderbreddas och utvecklas. Jag vill i sammanhanget erinra om de förslag om arkivensforskning som regeringen presenterat proposition omforskning. De resurser som där föreslås ställda till förfogandeavser huvudsakligen utvecklingen av arkivväsendets informationsteknologi. 1 nuföreliggande proposition föreslårjag att även resurser fördatamediekontroll utökas. Jag återkommer till detta under anslagsredovisningen. Enmycket stor andel av den omfattande tillväxten och framåtförvaras i myndighetsarkiven. En utbyggnad av arkivmyndigheternas depåerhar visserligen ägt rum eller är beslutad men den har inte proportionelltmotsvarat tillväxten. Därför är det uppenbartatt staten står inför uppgiften att organisera den Prop. 1989/90: 72 långsiktiga förvaringen av mycket stora volymer av handlingar. beräkningar torde behovet av nya depåer för den civilastatsförvaltningen motsvara en ungefärlig kostnadsökning av 10 m ilj. perår , en siffra som sedan stiger till ca 25milj. till decenniets slut. Detrör sig sålunda om ansenliga kostnader för statsförvaltningen. Hanteringen avarkivens depåfrågor kräver därför stor omsorg för att kostnaderna så långtmöjligt skall kunna pressas. Somjag sammanfattat arkivväsendetsframtidsperspektiv bl. a. i fråga om teknikutvecklingen är det dock ingalundasjälvklart att utgå från en fortsatt motsvarande kostnadsutveckling förarkiven även i ett längre tidsperspektiv. Motden bakgrunden vill jag anmäla att regeringen tillkallat en särskild organisationskommitté(Dir. U 1989:46) för statliga arkivdepåer. Kommitténs uppgift är att utarbetaen plan för försörjningen av arkivdepåer. Kommittén skall bl. a. prövaförutsättningarna för att etablera nya landsarkiv. depåbehov börockså ges en långsiktig lösning. Kommitténskall också utreda möjligheterna att organisera en eller flera särskilda depåerför arkiv med låg användarfrekvens, där kraven på tillgänglighet ärbegränsade. Denregionala organisationen för de statliga arkiven bör betraktas som ennyckelfråga i sammanhanget. Det kan visa sig ekonomiskt att länka depåutbyggnadertill de befintliga landsarkiven eller till nya landsarkiv. Då kanförutsättningar skapas för samverkan i depålösningarna mellan i första handstaten, kommunerna och landstingen. Många kommunala förvaltningar har sålundautbyggnadsfrågor av samma slag som staten att ta ställning till. Om denoffentliga sektorns olika delar kan samverka i lokalförsörjningen kan detinnebära en god hushållning med resurserna. finns det från användarsynpunktstora fördelar med en samordning av de offentliga arkiven. Ensista huvudpunkt i direktiven är att kommittén bör göra en avvägning avomfattningen av de arkivhandlingar som kan överföras till mikrofilm, vilket i sintur påverkar lokalbehoven. Kommittén skall också föreslå hur finansieringen aven bred investering i mikrofilmning inom statsförvaltningen skall åstadskommas. Depåfrågornafömtsätter sålunda en fortsatt beredning utöver de mer principiellt hållnaförslag som arkivulredningen redovisat. Även om regeringens åtgärder sålundanu inte fömtsätter något ställningstagande av har jag ändå medtanke på depåfrågomas centrala ställning inom arkivväsendet velat geriksdagen en relativt fyllig information om den fortsatta hanteringen.Redovisningen ger också motiven för vissa av de förstärkningar av riksarkivetsresurser som jag anser nödvändiga. anfört är det angeläget att har utrym me för att utveckla några av de särskilda expertkompetenser som bör ligga inom ramen för sektorsansvar inom statsförvaltningen. Det gäller expertkunnande om registrering och reprografi, dvs. om metoderna för myndigheterna att registrera handlingar på sätt som gör senare återsök ning i arkiven möjlig och om framställning av handlingar som skall lämpa 62 sig för bevarande genom t.ex. fotokopiering eller med laserteknik. Sådant expertkunnande har tidigaretillhandahållits myndigheterna av statskontoret. Med tanke på betydelsen förde samlade arkivbildningsfrågorna anser jag att det är angeläget attriksarkivet har den kompetens som krävs för att vägleda myndigheterna i dessafrågor. Detgäller också expertkunnande i fråga om skrivmateriel, dvs. vilken skrivutrustningsom får användas för att allmänna handlingar skall vara arkivbeständiga. Jaghar tidigare berört dessa frågor i min allmänna motivering till arkivlagen(avsnitt 3.4, se också specialmotiveringen till 3§ i förslaget till arkivlag).Slutligen gäller det också kompetens i fråga om tekniska aspekterpå arkivlokaler. Sådan kompetens finns visserligen bl.a.hos ,som ansvarar för den statliga lokalförsörjningen också vad gäller arkivdepåer.Med hänsyn till den vikt som måste läggas vid depåfrågorna är det emellertidangeläget att har en hög kompetens när det gäller att preciseralokalkraven både från användarsynpunkt och från ett långsiktigtbevarandeperspektiv. Jagräknar med att anslag bör förstärkas för kompetensuppbyggnadeninom dessa områden. Jag återkommer till detta under anslagsberäkningarna. Prop.1989/90:72 Bilaga 1 4.2 Arkivens användning och tillgänglighet Min bedömning: Deinsatser som blir nödvändiga för att klara bevarandet av de växande offentligaarkiven måste paras med åtgärder för att öka tillgängligheten till arkiven.Riksarkivets anslag bör förstärkas fördetta ändamål. Arkivutredningensförslag: Överensstämmer i princip med min bedömning. Remissinstanserna:Delar utredningens uppfattning. Skälenför min bedömning: I avsnittet om arkivens mål har jag sammanfattat motivenför bevarande och vård av arkiv. Arkiven skall bidra till rätten att ta del avallmänna handlingar och svara mot behovet av information för rättsväsende,förvaltning och forskning. För att arkiven skallsvara mot dessa syften är det viktigt att informationen i arkiven är lätttillgänglig. För att en användare skallha största möjliga utbyte av arkiv måste han kunna skaffa sig kunskap om vilkeninformation som finns att tillgå, vilken information som är den mest relevantaför hans syfte och med vilken insats han kan få tillgång till den. Den enkla uppräkningenillustrerar att bevarande och vård av arkiv inte i sig är tillräckliga förarkivverksamhetens måluppfyllelse. Man kan formulera det så att bakom devärderingar som uttrycks i bl.a.offentlighetsprincipen ligger inte bara rättenatt ta del av allmänna handlingar, utan också en insikt om att det är viktigtatt den rätten också faktiskt kan utnyttjas av medborgarna. På motsvarande sätt är t.ex. ett av målen för kulturpolitiken, att den Prop. 1989/90:72 skallmedverka till att äldre tiders kultur tas till vara och levandegörs Bilaga1 (prop. 1974:28 s. 295), uttryckt i aktiv form. Forskningens användning av arkivensinformation om äldre tider är en viktig faktor för den delen avkulturpolitiken. Desvenska arkiven torde i betydande utsträckning ha varit inriktade på attförhållandevis passivt tillhandahålla arkivinformation. Visserligen har ettmycket omfattande arbete lagts ned på att göra arkiven tillgängligagenom arkivförteckningar och andra söksystem. Distributionen genom riksarkivetsbyrå Svensk arkivinformation i (SVAR) av arkivhandlingar på mikrokorttill folkbiblioteken har bl.a.kommit att bli en mycket uppskattad insats. Sammantagetuppfattar jag det emellertid som nödvändigt att arkivinstitutionernas användarservicekompletteras med insatser för att aktivt tillhandahålla och om man så villmarknadsföra arkivinformationen till användarna. Det är en självklarhet att närvårt samhälle kännetecknas av allt rikare och mer kompliceradeinformationsflöden måste också arkivinstitutionerna anpassas efter nya kravoch behov från användarna. Somjag tidigare utförligt har beskrivit ökar mängden information i arkiven numycket snabbt. som arkivens värde på det sättet blir större blirockså arkivinformationen allt mer sammansatt och svår att överblicka. Deförslag som jag redovisat för att utveckla arkivbildningen och som syftar tillatt lösa arkivens depå- och lagringsfrågor måste därför enligt min mening varakopplade till en arkivpolitik som också utgår från användarnas behov. Enligtmin bedömning har medvetenheten inom arkivväsendet om an-vändarfrågornasbetydelse ökat . Den medvetenheten är viktig för gmndläggandefrågor såsom hur arkiven anpassar sina öppettider och hur man prioriterarmellan olika uppgifter. Det är också viktigt att arkivinstitutionerna utvecklarsin samverkan med forskningsinstitutioner så att användarna stimuleras till attdelta aktivt i en diskussion om bl.a. urvals- och gallringsfrågor och omvillkoren för långsiktigt arkivbevarande i övrigt. Tillväsentliga delar måste dock en övergång till aktiv användarservice inomarkivväsendet ses som en forskningspolitisk reformfråga. harsålunda pekat på behovet av att kunna utnyttja ADB-teknik för att i nya formerkunna både sprida kunskap om innehållet i olika arkiv och för att kunnatillhandahålla informationen till olika användargrupper. Jaghänvisar till regeringens förslag i den forskningspolitiska propositio nen när det gäller resurser för att utnyttja ADB-tekniken för att öka arkivens tillgänglighet. 1 detta sammanhang tar jag upp och landsarkivens resurser för att främja tillgängligheten med mer traditionella hjälpmedel. Jag tänker då på behovet av handböcker och tematiska arkiv guider som kan vara ett komplement till sedvanliga arkivförteckningar och som kan användas som stöd för den som forskar i arkiv. Jag tänker också på önskemålen om publicering av viktiga och frekvent utnyttjade urkun der m. m. Denna typ av hjälpmedel är självklara för en serviceinriktad 64 arkivtjänst men finns förnärvarande att tillgå i endast begränsad utsträckning. anslag börtillföras särskilda medel för detta ändamål. Jag återkommer till detta underanslagsberäkningarna. Ett sätt att spridaarkivinformation är genom mikrokort. har en omfattande konverteringav äldre kyrkohandlingar genomförts så att dessa nu finns tillgängliga för lånvia folkbiblioteken från SVAR. har föreslagit att arbetet drivsvidare med i första hand handlingar ur äldre domstolsarkiv. är dessa i hög grad efterfrågade av inte minst släkt- ochhembygdsforskare, varför en produktion av mikrokort också skulle innebära attden pågående förslitningen av materialet hejdas. Det är enligt min meninglämpligt att förfogar över medel för att kunna reproduceraarkivhandlingar på mikrofiche. Den närmare avvägningen av de resurser som böravsättas för detta ändamål bör dock ankomma på inom ramen för deresurser myndigheten förfogar över. Därvid är en viktig utgångspunkt attkostnaderna för produktionen så långt möjligt bör täckas av intäkter frånförsäljning och utlåning. De medel avsätter för stöd tillproduktionen bör därför också löpande omprövas med hänsyn till utvecklingen avintäkterna. 1989/90:72 Bilaga 1 Min bedömning:Ståtens uppgifter med avseende på de offentliga arkiven får inte skymmabehovet av att ta till vara också värdefulla enskilda arkiv. Stödet tillenskilda arkiv bör ökas. Medel bör avsättas för bevarande av företagsarkiv isamverkan med näringslivet. Arkivutredningensförslag: Överenstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Redovisar inga erinringar mot utredningsförslagen. Skälen för min bedömning:Enskilda arkiv kan ha stort värde som kulturarv och det är därför angelägetatt det yrkesmässiga kunnandet i arkivfrågor kan föras ut i form av råd ochpraktiska anvisningar till dem som svarar för enskilda arkiv. I en del fall kandet vara motiverat med avgifter för sådan hjälp. Det kan även vara lämpligt attarkivmyndigheter tar emot enskilt material för förvaring. Dessa former avkontakter mellan arkivmyndigheter och vårdare av enskilda arkiv har långtradition i vårt land. Vilken information somsamlas i de offentliga arkiven styrs i allra största utsträckning avinriktningen och karaktären av förvaltningens uppgifter. Detta blir särskiltpåtagligt med förvaltningsarkivens snabba och omfattande tillväxt. Deninformation som arkiven bevarar för framtiden speglar sålunda främst detoffentliga och det offentliga bild av samhället. Motviktenutgörs av de arkiv efter privatpersoner, organisationer och företag som samlasin och överlämnas till offentliga arkiv. En annan del av tillvaratagandet avenskilda arkiv sker genom de enskilda arkivinstitutioner som drivs avföreningar, organisationer eller företag. 5 1989/90. Detbör därför poängteras att det från forsknings- och kulturpolitisk Prop.1989/90:72 synpunkt primärt inte är ett arkivs proveniens eller ursprung som motive- Bilaga 1 rar behovet av bevarande utan arkivets informationsinnehåll, oavsettvem arkivbildaren är. Detär viktigt att den statliga arkivpolitiken omfattar en lämplig avvägningmellan insatserna för offentliga och enskilda arkiv. De senare insatserna skernu såväl genom arkivmyndigheternas arbete med insamling och vård av enskildaarkiv som genom statligt stöd till enskilda arkivinstitutioner, bl.a.folkrörelsearkiven. Uppgiftenatt fördela statsstödet till enskilda arkivinstitutioner har efter regeringensförslag budgetproposition (prop. 1988/89:100 bil. 10 s. 377-378, KrU18, rskr. 184) huvudsakligen delegerats till , efter att tidigare delvis ha fördelats av regeringen. Förändringen avansvarsförhållandena innebär att kontinuerligt får avväga hurmyndigheten fördelar sina insatser mellan offentliga och enskilda arkiv. Deenskilda arkivinstitutionerna har viktiga funktioner i den arkivinsamling ocharkivvård de utför men också genom den kulturpolitiskt värdefulla verksamhetsom institutionerna kan utveckla kring arkiven. Det handlar här ofta om enfolkligt anknuten forsknings- och bildningsverksamhet. Det är enligt minmening angeläget att uppmärksamma de ofta i hög grad ideella insatser som görsinom de enskilda arkivinstitutionerna. Allmäntsett är det ändå naturiigt att statligt stöd ges till en förhållande--visbegränsad krets av sådana institutioner. Det finns uppenbara nackdelar från användarsynpunktmed alltför splittrade arkivinstitutioner. Å andra sidan är det angeläget attde institutioner som fungerar väl inom den enskilda arkivsektorn har rimligavillkor för sin verksamhet. Avden enskilda sektorns olika arkiv har arkivutredningen särskilt pekat påföretagsarkiven som ett problemområde. 1 synnerhet de s.k.herrelösa arkiven,efter företag som lagts ned går förlorade i en omfattning som utredningenuppfattar som klart otillfredställande. Detfinns enligt min uppfattning anledning att vara uppmärksam på företagsarkivensvärde inte bara från allmän arkivsynpunkt, utan också för regional- och lokalhistoriskforskning. Inte minst de som arbetar i företagen har också berättigade anspråkpå bevarande av den delen av sitt kulturarv. Ansvaret för bevarandet avkulturarvet delas av alla och när det gäller företagsarkiven är det naturiigtatt särskilt peka på det ansvar som näringslivet självt enligt min mening måsteha för dessa arkiv. Idetta avseende har flera föredömliga initiativ tagits i form av näringslivsarkiv och företagsminnen. Förutsättningar för ett mer samlat grepp om de långsiktiga bevarandefrågorna torde emellertid ha skapats genom att en ny förening, förening, nu har bildats på näringslivets eget initiativ. Avsikten är att föreningen med hjälp av en särskild stödfond skall kunna verka för uppbyggnaden av regionala näringslivsarkiv. Det aren viktig uppgift för och landsarkiven att kunna stimulera och med kunskaper stödja uppbyggnaden av ett sy stem som kan tillgodose bevarandebehoven i fråga om näringslivets arkiv. Därförär det angeläget att arkivmyndigheterna förfogar över resurser som Prop.1989/90:72 kan fungera i samspel med företagens egna insatser. Sammantageträknar jag med att det statliga stödet till arkivväsendets enskilda sektorutökas. Det bör ske med avseende på såväl de enskilda arkivinstitutionerna ochfolkrörelsearkiven som näringslivsarkiven. 4.4 Arkivutbildning och personalutveckling m. m. Min bedömning:Utbildningsfrågorna inom arkivväsendet bör ägnas uppmärksamhet. börtillföras resurser för personalutveckling. Arkivutredningensförslag: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Biträder utredningens förslag. Skälenför min bedömning: Jag har i min föredragning haft anledning att uppmärksammaändrade villkor och fömtsättningar för arkivverksamheten. Idet perspektivet är givetvis kompetensfrågorna inom arkivväsendet av storbetydelse. Regeringen har därför givit universitets- och högskoleämbetet (UHÄ)i uppdrag att lämna förslag om erforderiiga förändringar av grundutbildningsamt fort- och vidareutbildning för arkivtjänstemän. Uppdraget kommer attredovisas . På grundval av UHÄ:s förslag bör sedanarkivväsendets utbildningsfrågor kunna beredas vidare. Vidsidan av de insatser som görs inom högskolans ram är det emellertid angelägetatt och landsarkiven kan göra en särskild satsning på den internapersonalutbildningen i anslutning till de reformer som föreslås förarkivväsendet. Engångsanvisningar bör beräknas för detta ändamål. Jagåterkommer till detta under anslagsredovisningen. 1 anknytning tillarkivväsendets utbildningsfrågor vill jag också kort kommentera de synpunkterpå hanteringen av arkiv efter forskningsprojekt som den forskningsetiskautredningen (U 1988:03) redovisat i en särskild skrivelse till regeringen. Jaghar tidigare berört utredningens förslag om gallring av forskningsarkiv. Dethar i olika sammanhang satts i fråga om arkiv efter forskningsprojekt kan följasamma regelverk som gäller för andra offentliga arkiv. Utredningen har studeratdenna fråga och anser att det inte finns något behov av några särskildalagregler för forskningsarkiven. I den mån forskningsprojekt utförs med enoffentlig huvudman måste också regelverket för offentliga arkiv gälla förprojektets arkiv. Ansvaret för arkivet ligger enligt utredningen på denmyndighet där forskningen bedrivs. måste det observeras att det rentpraktiskt kan gälla särskilda förutsättningar för vården av dessa arkiv, bl. a.med tanke på att projektets forskare måste ta aktiv del i arbetet med attordna, förteckna och gallra arkivet. Jagbiträder de slutsatser utredningen redovisat om forskningsarkiv. Hanteringen avarkiven efter forskningsprojekt torde upp- visa en ojämn standard.Det är därför en viktig uppgift för att i Prop. 1989/90:72 samarbetemed UHÄ samt berörda forskningsorgan utarbeta tillämpnings- Bilaga 1 föreskrifterom forskningsarkivens vård. Sådana föreskrifter bör vara flexibla med hänsyntill forskningens behov och även kunna bidra till att höja de aktiva forskarnaskompetens i arkivfrågor. lenlighet med vad jag har anfört har inom upprättatsförslag till 1. arkivlag, 2. lag om skydd för beteckningensvenskt arkiv, 3. lag om ändring i lagen (1962:381)om allmän försäkring, 4. lag om ändring i patientjoumallagen(1985:562), 5. lag om ändring i utsökningsregisteriagen(1986:617), 6. lag om ändring i kommunallagen(1977:179), 7. lagom ändring iförsamlingslagen (1988:180). Lagförslagenunder 3 och 4 har upprättats efter samråd med chefen för ,förslaget under 5 efter samråd med chefen för ochförslagen under 6 och 7 efter samråd med chefen för . 6 Specialmotivering 6.1 Förslag till arkivlag 1§ 1 denna lag ges bestämmelser om myndigheternas och vissa andra organs arkivsamt om arkivmyndigheterna. Bestämmelserna13 6 och 10§§ skall tillämpas också på statliga, kommunala ochkyrkokommunala beslutande församlingar. Idenna paragraf anges lagens tillämpningsområde. Lagen gäller således för arkivhos alla typer av myndigheter, dvs. både statliga, kommunala, landstingskommunalaoch kyrkokommunala myndigheter. Om inte något annat sägs avses i det följandemed kommun och också landstingskommun resp. landstingskommunal.Utrikesförvaltningens utlandsmyndigheter är svenska statsmyndigheter ochomfattas av lagen. är inte definierad i någon lag men av förarbete na till regeringsformen (prop. 1973:90 s.232f) framgår att med myndig het avses i den författningen regeringen, domstolar och förvaltningsmyn digheter. Förvaltningsmyndigheter är samtliga statliga och kommunala organ med undantag för och kommunala beslutande församling ar (kommunfullmäktige och landsting). Här används begreppet myndighet med samma betydelse. Lagens bestämmelseromfattar också vissa andra organ. Vilka dessa Prop. 1989/90:72 organ är framgår av 2 §. Ilagen ges också bestämmelser om arkivmyndigheterna. Föreskrifter om arkivmyndigheternaoch deras uppgifter finns framförallt i 7 9§§. Genombestämmelsen i andra stycket kommer de gmndläggande bestämmelserna om arkiv 13-6och 10§§ att gälla även , kyrkomötet, kommunfullmäktige, landstingoch kyrkokommunala beslutande församlingar. Dessa organ är dock inte i dennalag, såsom exempelvis i 2 kap. tryckfrihetsförordningen, generellt jämställdamed myndighet. Bestämmelserna 13-6 och 10§§ är grundläggande för alla arkivoch så allmänna att det inte finns någon anledning att de inte skall tillämpasockså på de beslutande församlingarna. 2 §Vad som enligt denna lag gäller för statliga myndigheters arkiv skall gälla även för arkiv hos 1. kyrkokommunala myndigheter, 2. sådana organ som avses i 1 kap.8§ andra stycket sekretesslagen (1980:100) till den del arkivet härrör från denverksamhet som avses i bilagan till sekretesslagen, och 3. allmänna försäkringskassor. Iparagrafen utvidgas tillämpningen av de bestämmelser som gäller för de statligamyndigheternas arkiv. Bestämmelsen har motsvarighet i gällande rätt. Enligt 2§allmänna arkivstadgan gäller stadgan sålunda även för kyrkoarkiv och allmännaförsäkringskassor. 1första punkten föreskrivs att de bestämmelser som gäller för de statliga myndigheternasarkiv skall gälla också för arkiv hos de kyrkokommunala myndigheterna.Bestämmelserna kommer alltså att omfatta bl. a. kyrkoarkiven som reglerasav de statliga arkivföreskrifterna. Dessa arkiv innehåller dels pastorsämbetetsarkiv, dels de kyrkokommunala arkiven. Begreppet kyrkoarkiv kan därför mönstrasut i den nya lagstiftningen. (Jfr också förslagen till ändringar iförsamlingslagen /1988:180/). Dei andra punkten avsedda organen är i sig inte myndigheter. Vid tillämpningen avsekretesslagen jämställs de dock med myndigheter och vidare gälleroffentlighetsprincipen beträffande handlingar hos dessa organ i vissaverksamheter, som räknas upp i bilagan till sekretesslagen. Det är naturligtatt arkivlagens regler gäller också för de arkiv som bildas i sådan verksamhet.Handlingarna i dessa verksamheter blir därmed konsekvent jämställda medallmänna handlingar. Allmännaförsäkringskassor likställs i arkivsammanhang med statliga myndigheter. Dettaöverensstämmer med gällande rätt. 3 §En myndighets arkiv bildas av de allmänna handlingarna från myn dighetens verksamhet och sådana handlingar som avses i 2 kap. 9§ tryck frihetsförordningen och som myndigheten beslutar skall tas om hand för arkivering. Upptagningar för automatisk databehandling som är tillgängli ga för flera myndigheter, så att de där utgör allmänna handlingar, skall dock bilda arkiv endast hos en av dessa myndigheter, i första hand den myndighet som svarar förhuvuddelen av upptagningen. Myndigheternasarkiv är en del av det nationella kulturarvet. Myndigheternasarkiv skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de Prop. 1989/90: 72 tillgodoser Bilaga 1 1. rätten att ta del av allmännahandlingar, 2. behovet av information förrättskipningen och förvaltningen, och 3. forskningens behov. Dettaär en grundläggande paragraf i lagen eftersom det här dels ges en definition avarkiv, dels slås fast att arkiven skall bevaras och vilka syften arkiven skallfylla. Förde statliga myndigheterna finns enligt gällande rätt en definition av arkiv i 12§allmänna arkivstadgan, där det sägs att det hos myndigheten bildade beståndetav arkivhandlingar utgör myndighetens arkiv. 1Jörsta stycket första meningen ges en definition av vad som är myndighetsarkivi arkivlagens mening. Denna definition skiljer sig från den i allmännaarkivstadgan genom att den knyter an till tryckfrihetsförordningen.