prop · GD0314 · 1989-12-31 00:00:00 — Med hänsyn härtill och då möjlighet finns att träffaöverenskommelser om att avstå från kravet på samtycke anser kammarrätten att denu aktuella bestämmelserna i praktiken inte torde innebära något större hinderför svenskt 5 1989/90. vidkommande.Kammarrätten framhåller även vikten av att den enskildes Prop. 1989/90:14rättssäkerhet beaktas. ÄvenRSV har berört den i artikel 4 punkt 2 intagna bestämmelsen och anser därvidlagatt bör sträva efter att ingå bilaterala överenskommelser om att avståfrån kravet på samtycke. SAFoch samt har understrukitvikten av att i sin interna lagstiftning inför regler omunderrättelseplikt i det fall upplysningar lämnas till myndighet i konventionsstat. Föredragandensöverväganden: Artikel 4 innehåller som inledningsvis nämnts allmännabestämmelser rörande samtliga former av informationsutbyte. Vad som sägsbeträffande denna artikel gäller således såväl i fråga om sådantinformationsutbyte som sker med stöd av artiklarna 5 9 som i fråga om alltannat informationsutbyte som kan komma att äga rum med stöd av dennakonvention. Enligtartikelns punkt 1 skall informationsutbyte avse uppgifter som kan förutsättasvara relevanta vid fastställande och uppbörd av skatter och avgifter och andraexekutiva åtgärder beträffande skatte- och avgiftsfordringar eller vidförfarande hos administrativ myndighet respektive vid inledande av förfarandevid rättstillämpande myndighet. I punktens andra stycke klargörs vidare attupplysningar som sannolikt inte är relevanta för de tidigare angivna ändamåleninte skall utbytas. Ytterligare begränsningar följer också av konventionensartikel 19, enligt vilken den ansökande staten skall ha prövat alla demöjligheter som står till dess förfogande inom dess eget område innan enframställning om handräckning översänds till annan konventionsstat, samt av dei artikel 21 intagna bestämmelserna om skydd för personer och begränsning avskyldigheten att bevilja handräckning. Ävenpunkt 2 i artikel 4 innehåller en begränsning. Denna begränsning tar emellertidinte sikte på informationsutbytet som sådant utan på möjligheterna att användamed stöd av konventionen erhållna uppgifter. I enlighet härmed får uppgiftersom erhållits med stöd av konventionen användas i en brottmålsprocess endastom den stat varifrån uppgifterna erhållits i förväg gett sitt samtycke därtill. Iartikelns tredje punkt fastslås att en stat som översänder information tillannan stat får underrätta person med hemvist eller medborgarskap i denna statinnan upplysningar avseende honom översänds i enlighet med artikel 5 eller 7.För att sådan underrättelse skall få ske fordras dock att detta följer avintern lagstiftning samt att en förklaring därom tillställts enderadepositarien (se under artikel 32). Som jag ämnar återkomma till(avsnitt 4) har ett lagförslag upprättats enligt vilket underrättelse . undervissa förutsättningar skall ske. Vid tillträdet till konventionen måste omsådan underrättelse skall få ske när upplysning tillställs annan stat med stödav konventionen tillställa endera depositarien en förklaring i frågan. Medanledning av vad remissinstanserna anfört i fråga om de i artikel 4 intagnabestämmelserna får jag härutöver anföra följande. Somjag redan inledningsvis nämnt sägs i artikel 4 punkt 1 andra stycket 66 attupplysningar som sannolikt inte är relevanta för de i artikelns punkt 1 Prop.1989/90:14 angivna ändamålen inte skall utbytas. De upplysningar somkonventionen tar sikte på är således närmast sådana som har ett mer direktintresse för beskattningen. Den omständigheten att konventionen getts en mycketvid omfattning innebär alltså inte att det står de anslutna staterna fritt attutbyta upplysningar vilka inte är av betydelse i skattehänseende. Härutöverinnehåller artiklarna 5 9, i vilka de olika formerna av informationsutbyteregleras, ytterligare begränsningar vad avser de fall då informationsutbytefår ske. 1 fråga om sådant informationsutbyte som behandlas i artikel 5, utbyteav upplysningar efter särskild framställning, gäller t. ex. att sådant utbyteendast får avse särskilt angivna personer eller transaktioner. I enlighethärmed torde informationsutbyte i syfte att göra en helt allmänbranschundersökning inte kunna ske med stöd av konventionen. Däremot tordekonventionen kunna vara tillämplig vid "branschundersökningar" somt. ex. utgör ett led i att fastställa ett armlängdspris i samband med ärendenrörande internprissättning. Det bör också framhållas att såsom inledningsvisredovisats med stöd av bestämmelser i dubbelbeskattningsavtal redani dag har ett omfattande informationsutbyte med främmande stater och att etttillträde till konventionen inte torde medföra någon större förändringdärvidlag. Jag vill i detta sammanhang peka på att konventionens bestämmelserom handräckningens former och om skydd för de skattskyldiga är mer detaljeradeän vad som varit fallet i bilaterala avtal. Somremissinstanserna konstaterat föreligger det en konflikt mellan den i artikel 4punkt 2 intagna bestämmelsen, att upplysningar som erhållits med stöd avkonventionen endast får användas i en brottmålsprocess om den anmodade statengett sitt samtycke därtill, och intern svensk rätt. Liknande konflikter haraktualiserats i andra sammanhang. En motsvarande bestämmelse finns också i1988 års mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnensom har undertecknat men ännu inte ratificerat. Frågan övervägs därförför närvarande inom och bör enligt vad jag inhämtat frånchefen för kunna lösas genom en lagändring inom en intealltför avlägsen framtid (se även under avsnitt 3.4.5 där de i konventionenintagna sekretessbestämmelserna behandlas). Även om denna fråga således kankomma att lösas genom denna ändring i intern svensk rätt vill jag här framhållaatt det är angeläget att RSV ingår överenskommelser med andra konventionsstaterom att avstå från kravet på samtycke. Somjag redan anfört har ett förslag till lag om ömsesidig handräckning i ärende rörande utländsk skatt eller allmän avgift upprättats. 1 lagförslagets 12 § har intagits en bestämmelse om att den som berörs av ett handräck ningsärende i vissa fall skall underrättas om de uppgifter som översänts till skattemyndighet i främmande stat (se vidare härom under avsnitt 4.2.2 nedan). Då kommer att avge en sådan förklaring varom talas i konventionens artikel 4 punkt 3 kommer det således vara möjligt att underrätta person med hemvist i eller som är svensk medborgare om att upplysningar avseende honom översänds till främmande stat i enlighet med bestämmelserna i artikel 5 eller 7. 3.3.1.2 Artikel 5, Utbyteav upplysningar efter särskild framställning Prop. Utbyteav upplysningar efter särskild framställning kan, på sätt anges i artikel 5punkt 1, avse samtliga de i artikel 4 punkt 1 angivna fallen. Somjag redan angett (se avsnitt 3.3.1.1) skall samtliga i det avsnittet redovisadefömtsättningama vara för handen för att enligt konventionen skall varaskyldigt att biträda en främmande stat med handräckning. Detta förhållandeframgår såväl av bestämmelsema i artikel 4 som av artikel 5 punkt 1. I fråga omsådant informationsutbyte som avses i artikel 5, dvs. utbyte av upplysningarefter särskild framställning, gäller därutöver enligt artikelns punkt 1 attframställningen skall avse särskilda personer eller transaktioner. Det börhärvid framhållas att en prövning av huruvida samtliga dessa fömtsättningar ärför handen skall ske i varje enskilt fall samt att denna prövning dels skallske i den stat som gör framställningen dels ock i den anmodade staten. Skullenågon av de inblandade statema vid en sådan prövning finna att samtligafömtsättningar inte föreligger bör någon framställan inte ske respektivehandräckning inte beviljas. 1artikelns punkt 2 ges en ordningsföreskrift av vilken följer att den anmodadestaten i första hand skall söka tillmötesgå en framställning med hjälp avupplysningar som är tillgängliga för dess myndigheter, t. ex. deklarationshandlingaroch kontrolluppgifter. Endast i de fall sådana uppgifter inte är tillfyllestför att tillmötesgå framställningen skall andra åtgärder, t. ex. revision,tillgripas. 3.3.1.3Artikd 6, Automatiskt utbyte av upplysningar Informationsom utbyts automatiskt utgörs typiskt sett av massuppgifter omfattande ettstort antal enskilda fall av samma art. Vanligtvis omfattar sådan informationbetalningar som skett från en stat till en annan och den skatt som innehållitsi den stat varifrån utbetalningen härrör, t. ex. beträffande utdelning, ränta,royalty och andra inkomster som härrör från en stat och för vilkaskattskyldighet föreligger eller kan föreligga i mottagarens hemviststat. Föratt skall vara skyldigt att bistå med information enligt denna artikelkrävs naturligtvis att de tidigare (se avsnitt 3.3.1.1) redovisadefömtsättningama är uppfyllda. Enytterligare fömtsättning för att automatiskt informationsutbyte skall få ske ärhämtöver enligt artikel 6 att de behöriga myndigheterna träffar en ömsesidigöverenskommelse i vilken dels de kategorier av fall som skall omfattas av ettautomatiskt informationsutbyte ange dels ock tillvägagångssättet för ettsådant informationsutbyte preciseras. Som jag tidigare anfört ämnar regeringenuppdra åt RSV att i viss omfattning ingå tolkningsöverenskommelser med tillkonventionen anslutna stater. När det gäller ömsesidiga överenskommelser enligtartikel 6 utgör dessa emellertid ett exempel på sådanatillämpningsöverenskommelser som det ankommer på 3.3.1.4Artikel 7, Spontant utbyte av upplysningar Prop. anser att reglerna om spontant utbyte av upplysningarenligt sin ordalydelse är utomordentligt långtgående och att detta bl. a. medhänsyn till att den enskildes yttranderätt inte säkrats kan leda tilloacceptabla inskränkningar i den personliga integriteten. Föredragandensöverväganden: Det spontana utbytet av upplysningar torde i hög grad komma attavse sådan information som kommer fram i samband med revision eller annangranskning av en skattskyldig och som bedöms vara av intresse förskatteadministrationen i en annan till konventionen ansluten stat. Även om dei artikel 7 intagna bestämmelserna rörande spontant utbyte av upplysningar gerrelativt stort utrymme för informationsutbyte och de fall då spontantinformationsutbyte skall ske endast anges i grova drag skal! dock hållas iminnet att de tidigare (se avsnitt 3.3.1.1) redovisade fömtsättningama för attSverige skall vara skyldigt att bistå med information till viss del begränsarmöjligheterna till spontant informationsutbyte. Beträffandeden enskildes yttranderätt vill jag hänvisa till vad jag tidigare anfört (seavsnitt 3.3.1.1) om artikel 4 punkt 3 i konventionen. Enligtartikel 7 punkt 2 ankommer det på varje stat som är ansluten till konventionenatt vidta sådana åtgärder och tillämpa sådana förfaranden som behövs för attsäkra att sådana upplysningar som anges i punkt 1 blir tillgängliga föröveriämnande till annan stat. För svenskt vidkommande ankommer det på RSV attutarbeta sådana förfaranden. Enligtdenna artikel skall två eller flera av de till konventionen anslutna staternaefter framställning från annan konventionsstat samråda för att bestämma föremåloch tillvägagångssätt för samtidiga (simultana) skatteutredningar.Framställningar och samrådsförfaranden i denna fråga skall ombesörjas avrespektive stats behöriga myndighet, dvs. för svenskt vidkommande normalt av RSV.Ett handräckningsärende enligt artikel 8 kommer således att initieras av denbehöriga myndigheten i en konventionsstat genom en framställning till behörigmyndighet i en eller flera andra konventionsstater. 1 framställningen skall denstat som initierar ärendet ange sitt val av potentiellt utredningsobjekt.Utifrån denna framställning har de aktuella behöriga myndigheterna att taställning till huruvida de önskar delta i den föreslagna skatteutredningen menkan också lämna förslag på andra utredningsobjekt. Enförutsättning förutom de tidigare (se avsnitt 3.3.1.1) redovisade för att konventionsstater skall delta vid en samtidig skatteutredning är dock att staterna i fråga har ett delat eller likartat intresse av detransaktio ner som den för utredning aktuella personen eller personerna varit inblan dad i. Även om samtliga dessa förutsättningar är uppfyllda innebär detta i och för sig inte ett tvång att delta i en samtidig skatteutredning. Om en konventionsstat t. ex. skulle finna ätt de transaktioner som avses bli grans- 69 kade vid en samtidigskatteutredning inte är av sådan betydelse för den Prop. 1989/90:14 stattill vilken framställningen riktats eller för den stat som gjort framställningenatt utredningen i fråga framstår som motiverad, kan den anmodade staten väljaatt avstå från att delta. 1artikelns punkt 2 definieras uttrycket "samtidig skatteutredning". Enligtdenna definition är en samtidig skatteutredning "en överenskommelse mellantvå eller flera stater, enligt vilken var och en inom sitt område föranstaltarom en samtidig undersökning av skatteförhållanden rörande en eller flerapersoner av gemensamt eller komplementärt intresse i syfte att utbyta deupplysningar av betydelse som därvid framkommer". Denna definition som ärrelativt vid kan sägas omfatta följande tre huvudfall. Detförsta fallet är då en person har hemvist i en konventionsstat och utövarverksamhet i en eller flera andra konventionsstater. Detta fall inkluderar delsfysiska personer bosatta i en konventionsstat vilka bedriver någon form avverksamhet i en annan konventionsstat, dels ock företag i en konventionsstatsom bedriver verksamhet från fast driftställe i en annan konventionsstat. Detandra fallet är det då närstående företag har hemvist i två eller flerakonventionsstater och omfattar således multinationella företag mellan vilkadet förekommer transaktioner. Ävendet tredje fallet berör i huvudsak bolag och innebär att samtidigaskatteutredningar i lämpliga fall kan komma i fråga såvitt avser av varandraoberoende parter som har hemvist i olika konventionsstater och som viaaffärstransaktioner eller annoriedes är intimt förknippade med varandra. 3.3.1.6Artikel 9, Utomlands utförda skatteutredningar Remissinstanserna:SAF och har framhållit att i den mån bestämmelserna iartikel 9 i konventionen rörande utländsk tjänstemans rätt att närvara vidrevisioner i innefattar att denne ägnar sig åt myndighetsutövning såmåste konventionen enligt 10 kap. 5 § tredje stycket regeringsformen godkännasgenom riksdagsbeslut som antas med 3/4-dels majoritet. Liknande synpunkter haräven framförts av MRR. RSVpåpekar att svenska regler som uttryckligen tillåter utländsk tjänsteman attnärvara vid en revision finns endast i 16 § tredje stycket förordningen omtillämpning av avtal mellan , , , och omhandräckning i skatteärenden. RSV anser det därför oklart om det generelltfinns en sådan möjlighet för utländska tjänstemän. Föredragandensöverväganden: I artikel 9 punkt 1 har de formella bestämmelserna rörandeframställningar om att få närvara vid en skatteutredning i en annan stattagits in. Därvid fastslås att en sådan framställning skall göras av denbehöriga myndigheten i den ansökande staten och att framställningen i fråganskall tillställas och prövas av den behöriga myndigheten i den anmodadestaten. Föratt en framställning om att få närvara vid en skatteutredning i främmande stat skall få göras krävs att den behöriga myndigheten i den ansökande staten är övertygad om att utredningen i denna främmande stat 70 iavsevärd mån kommer att bidra till att lösa ett inhemskt skatte- eller Prop.1989/90:14 avgiftsärende. Vidare bör framställningar inte göras såvitt avserärenden av mindre vikt, vilket i och för sig inte nödvändigtvis behöverinnebära att framställningar endast får göras då det i det enskilda fallet rörstora skattebelopp. En framställning kan även vara berättigad om det aktuellaärendet är av stor vikt för att lösa andra inhemska skatte- eller avgiftsärendeneller om utredningen i den främmande staten utgör en del av en storskaligutredning vilken omfattar inhemska bolag eller i ansökande staten bosatta. Närdet gäller framställningen som sådan bör här framhållas att det är av stor viktatt den ansökande staten så noggrant som möjligt specificerar motiven för sinframställan. Framställan bör därvid innehålla en klar redogörelse för detbakomliggande inhemska fallet. Även de särskilda skälen varför det är viktigtatt en representant för den behöriga myndigheten i den ansökande staten skallfå närvara vid skatteutredningen i fråga bör anges i framställningen. Avartikel 9 punkt 1 följer också att en representant för den behöriga myndigheteni den ansökande staten endast äger närvara vid lämpliga delar avskatteutredningen. Det ankommer härvid på den behöriga myndigheten i denanmodade staten att tillse att denna bestämmelse efterlevs. a. att ta ställning till vad som i det enskilda fallet utgör lämpliga delarav en skatteutredning. Iartikelns punkt 2 klargörs att det ankommer på den behöriga myndigheten i denanmodade staten att fatta beslut om representant för annan behörig myndighetskall få närvara vid en skatteutredning eller inte. Med hänsyn till att ett avslagpå en framställan om att få närvara vid en skatteutredning överhuvudtaget intebegränsar den anmodade statens skyldighet att tillhandahålla information enligtartikel 5, bör ett avslag motiveras t. ex. genom att artikel 19 eller 21åberopas eller genom att de bakomliggande skälen redovisas. fall en framställning beviljas ankommer det på den behöriga myndigheten iden anmodade staten att ange tid och plats för utredningen samt andranödvändiga detaljer, t. ex. den myndighet eller tjänstman som är ansvarig förutredningen samt de särskilda villkor som eventuellt uppställts förgenomförandet av utredningen. Detbör i detta sammanhang också framhållas att alla beslut rörande hur utredningenskall bedrivas skall fattas av den myndighet eller tjänsteman i den anmodadestaten som är satt att leda utredningen. En utländsk representant får såledesunder inga förhållanden bedriva myndighetsutövning i samband med att han närvarvid en skatteutredning i en främmande stat. Humvida en utländsk representant inom ramen för det tidigare anförda i ett visst fall skall tillåtas deltaaktivt (t. ex. genom att tillåtas föreslå frågor) eller om han endast skall fånärvara passivt får avgöras av ansvarig myndighet eller tjänsteman i denanmodade staten. En bestämmelse av motsvarande innehåll har också tagits in i11 § andra stycket förslaget till lag om ömsesidig handräckning i ärenderörande skatt eller allmän avgift (se vidare under avsnitt 4.2.2 nedan). 1artikelns punkt 3 har intagits en bestämmelse om att en till konventio- 71 nenansluten stat kan klargöra sin avsikt att i regel inte bifalla framställ- Prop. 1989/90:14 ningar enligt denna artikel för övriga konventionsstater genomatt meddela endera depositarien därom. För svenskt vidkommande är detta emellertidinte aktuellt. 3.3.1.7Artikel 10, Motstridiga upplysningar Remissinstanserna:Svea hovrätt anser att det är angeläget att även den skattskyldige underrättasi fall av motstridiga upplysningar. Hovrätten förordar att bestämmelser omdetta tas in i svensk lagstiftning. Föredragandensöverväganden: Artikel 10 innehåller en bestämmelse om hur en stat skall förfaradå den erhåller information från en annan stat och denna information stridermot sådan information som den förstnämnda staten själv förfogar över. 1enlighet med denna artikel ankommer det i ett sådant fall på den förstnämndastaten att underrätta den stat som översänt informationen om att motstridigauppgifter föreligger. Somjag redan redovisat (se avsnitt 3.3.1.1) har i 12 § förslag till lag omömsesidig handräckning i ärende rörande skatt eller allmän avgift intagits enbestämmelse angående underrättelse till skattskyldig. Enligt denna bestämmelseskall, om de angivna förutsättningarna föreligger, information som Sverigeöversänder till annan konventionsstat också delges den skattskyldige. 3.3.2Avdelning II, Handräckning vid indrivning AvdelningII som behandlar handräckning vid indrivning omfattarartiklarna 11 16. I dessa artiklar behandlas indrivning av skattefordringar(art. 11), säkringsåtgärder (art. 12), handlingar som bör fogas till framställningom handräckning (art. 13), tidsfrister (art. 14), förmånsrätt (art. 15) samtanstånd med betalning (art. 16). 3.3.2.1Artikel 11, Indrivning av skattejbrdringar Artikel11 innehåller bestämmelser angående handräckning vid indrivning av skattefordringar. I enlighet med dessa bestämmelser är den anmodade staten, med de begränsningar som följer av artiklarna 19 och 21, skyldig att bistå den ansökande staten med begärd indrivningsåtgärd. Den anmodade staten skall därvid, med de begränsningar som följer av artiklarna 14 och 15, agera såsom om skattefordran varit dess egen, dvs. i princip i enlighet med dess interna lagstiftning Ofr avsnitt 3.1.1 ovan). Härav följer bl. a. att då en konventionsstat begär att svensk myndighet i skall vidta åtgärder för att driva in en i denna konventionsstat fastställd skatt så skall indrivningen ske på samma sätt som gäller för indrivning av motsvarande eller närmast liknande svenska skatt, vilket även innefattar åtgärder för att försätta den betalningsansvarige i konkurs. Skulle någon mot den utländs ka skatten motsvarande eller liknande svensk skatt inte finnas får indriv ningen, med beaktande av de angivna begränsningarna, ske på lämpligt sätt. Det förtjänar isammanhanget att framhållas att en begäran om hand- Prop. 1989/90:14 räckningkan riktas mot vem helst som enligt lagstiftningen i den ansökande staten ärbetalningsansvarig för skatten (jfr vad som sagts ovan beträffande artikel Ipunkt 3 i avsnitt 3.1.1) och oavsett var denne har sitt hemvist eller ärmedborgare (jfr vad som sagts ovan beträffande artikel 3 punkt 1 i avsnitt3.1.1). Vilka personer som faller in under denna bestämmelse skall såledesavgöras utifrån den interna lagstiftningen i den ansökande staten. Således kanen svensk begäran om handräckning exempelvis riktas mot person som i enlighetmed bestämmelserna i 75 § eller 77 a § uppbördslagen, 21 § lagen om uppbörd avsocialavgifter från arbetsgivare eller 15 kap. aktiebolagslagen ålagtsbetalningsskyldighet för annans skatt. 1 de fall då en person i enlighet medlagstiftningen i den ansökande staten gjorts ansvarig för annans skatt utan atten sådan överflyttning av ansvaret varit möjlig enligt lagstiftningen i denanmodade staten såsom t. ex. kan vara fallet beträffande betalningsskyldighetenligt 77 a § uppbördslagen och 15 kap. aktiebolagslagen kan den i dennaartikel intagna bestämmelsen synas vara oförenlig med artikel 21 punkt 2 a.Syftet med artikel 21 punkt 2 a är emellertid inte att begränsa möjligheternatill bistånd med indrivning i fall som dessa utan bestämmelsen tar iställetsikte på åtgärder som kan vidtas i syfte att driva in fordringar och såledesinte på betalningsskyldigheten som sådan (se vidare under avsnitt 3.4.4). Iartikel 11 punkt 2 anges de fömtsättningar som skall föreligga innan enframställan om handräckning med indrivning får göras. För det första fastslåshärvid i punktens första stycke att en exekutionstitel som medger attskattefordran i fråga får drivas in i den ansökande staten måste föreligga. Försvenskt vidkommande finns i utsökningsbalkens 3 kap. bestämmelser omexekutionstitlar på grund av vilka verkställighet enligt balken får ske. Vidverkställighet som avser betalningsskyldighet för skatter och avgifter är detbeslutet, varigenom skatten eller avgiften fastställts, som ärexekutionstiteln. Verkställighet får i detta fall äga rum som förlagakraft-vunnen dom. Har innehållet i beslutet tagits upp i t. ex. enrestlängd får verkställighet äga rum på grund av denna. Att det förhåller sigpå detta sätt kan man utläsa ur 3 kap. 24 § jämförd med 3 kap. 1 och 23 §§utsökningsbalken. 1artikel 11 punkt 2 anges vidare att skattefordran inte får vara tvistig. 1 fråga om delta krav finns dock en möjlighet för de till konventionen anslutna staterna att överenskomma om en annan ordning, dvs. att indriv ning får ske innan ett slutligt beslut i beskattningsfrågan föreligger.