prop · GD03111 · 1989-12-31 00:00:00 — Detta gällersåledes ocksä i den män sådan handel bedrivs av ett notariat. Lagrådet föreslår att anvisningarna till 8 § såvitt avserbank- och finansieringstjänster samt värdepappershandel och därmed jämförligverksamhet ges följande lydelse: Med värdepappershandel och därmed jämförlig verksamhetavses omsättning och förmedling av aktier, andra andelar och fordringan varesig de representeras av värdepapper eller ej. Undantaget för bank- och finansieringstjänster omfattarinte notariatverk- Prop. 1989/90:111 samhet, inkassotjänster, uthyrning avförvaringsutrymmen eller finansieringsföretags omsättning av varor som enligtköpeavtal återtagits av företaget. Den nuvarande anvisningspunkten 5. blir då nummer 6. ochbör med smärre jämkningar förslagsvis fä följande lydelse: Med försäkringstjänster avses även tjänster hänförligatill återförsäkringsverksamhet samt tjänster utförda av försäkringsmäklareeller annan förmedlare av försäkringan Undantaget beträffandeförsäkringstjänster omfattar inte försäkringsföretags omsättning av varor somövertagits i samband med skadereglering. Denna punkt i lagen, som är ny även i förhållande tillkommitténs förslag, saknar ett självständigt materiellt innehåll. Den hänvisarendast dll anvisningarna. Några av de bestämmelser som har tagits upp däråterspeglar föreskrifter i 7 och 8 S§ gällande lag. Mot den lagstiftningsteknik som har kommit till användninghär kan principiella invändningar resas. Som ett allmänt krav bör gälla attlagens huvudtext upptar det väsentliga materiella innehållet, medananvisningarna ger de ytterligare förtydliganden och konkretiseringar som kanbehövas för den praktiska tillämpningen. En punkt i lagen som endast hänvisartill en punkt i anvisningarna borde från denna utgångspunkt inte godtas. Den valda lagstiftningstekniken sammanhänger synbarligenfrämst med dels det behandlade områdets bredd och olikartade innehåll, delsavvikelser på väsentliga punkter från kommitténs förslag. Redan detkulturpolitiska området som sådant (2.2.4) är svårt att avgränsa, och härtillkommer att en en enhetlig behandling av olika immaterialrätter (2.2.7) hareftersträvats även där dessa rättigheter i sak sträcker sig utanför detkulturpolitiska fältet. De nu ifrågavarande bestämmelserna i lagen och ianvisningarna hör till det som måste bli föremål för uppmärksamhet i sambandmed den förestående lagtekniska översynen av ML. Lagrådet utgår från att dettaarbete bl .a. kommer att leda till att lagtexten och anvisningarna förs samman. Lagrådet har mot denna bakgrund stannat för att man tillsvidare kan godta punkten 5) i lagtexten. Vid granskningen av motsvarande punkti anvisningarna har lagrådet i huvudsak utgått från de sakligaställningstaganden som gjorts i remissen. I ett par hänseenden vill dock lagrådet ifrågasätta ominte de bevekelse-grunder som ligger bakom förslaget att undanta vissaimmateriella rättigheter frän skatteplikten bort leda till en annan reglering. I anvisningarna undantas frän skatteplikt upphovsmannensupplåtelse eller överlåtelse av rättighet som omfattas av 1, 4 eller 5 §upphovsrättslagen. Från skattefriheten undantas dock bl,a. översättning avlitterära verk. Motivet härtill är att översättningar tillhandahålls i storomfattning inom näringslivet samt att det skulle medföra hanterings- ochtillämpningsproblem att skilja dessa från översättningar av litterära verk. De översättningar av allehanda texter som behövs inäringslivet och som inte är hänförliga till litterära verk bör även enligt lagrädets meningomfattas 308 När det däremot är fråga omöversättningar av litterära Prop, 1989/90:111 verk bör de i fråga ommervärdebeskattningen följa samma regler som originalverken. Det förekommeratt en författare av litterära verk också översätter andras verk. Vidare ärdet inte ovanligt att lyriker i en samling av egna dikter tar in översättningarav andras. Om skattepliktsreglerna vore olika för verken och översättningarnaskulle onekligen tillämpningsproblem uppkomma i dessa fall. Däremot torde detinte vara svårare att bestämma vad som är en översättning av ett litterärt verkän att fastställa vad som är ett litterärt verk, F,ö, torde det mera sällanförekomma att tillhandahållandet av en översättning inom näringslivet fårformen av en upplåtelse eller överlåtelse av upphovsrätten tillöversättningen. Mot bakgrund av det anförda förordar lagrådet attöversättning inte undantas från den i anvisningarna föreskrivnaskattefriheten. Genom att andra översättningar än sådana som avses i 4Supphovsrättslagen inte undantas frän skatteplikten blir de skattepliktigaenligt huvudregeln i 7§ första stycket. I remissen föreslås att upphovsmans dödsbo skall behandlaspå samma sätt som upphovsmannen, när det gäller undantag från skatteplikten vidupplåtelse eller överlåtelse av upphovsrätt. Det ligger i linje med dettaförslag att med upphovsmannen jämställa dem som upphovsrätten övergått tillgenom ett familjerättsligt, således icke kommersiellt förvärv. Då bordeemellertid även den till vilken rätten övergått på grund av bodelning, arveller testamente jämställas med upphovsmannen. Lagrådet förordar en sådanutvidgning. Rörande lagtekniska enskildheter i fråga om denna punkt ianvisningarna kan till en början följande anföras. Även lagrådet finner detnaturligt att disponera den så, att den börjar med de immateriellarättigheterna och därefter går över till den allmänna kulturverksamheten. Detframstår emellertid som mest naturligt att inleda med den underpunkt som direktansluter till upphovsrättslagen. I förhållande till remissen bör således a)och b) byta plats. Vidare är det önskvärt att arbeta in remissens andra ochtredje stycken i huvudtexten; det rör sig om undantag frän undantaget resp. omen utvidgning av det primära undantaget. I stället kan lämpligen ett andrastycke ta upp den behandlade bestämmelsen om att dödsbo m.fl. skall behandlaslika med upphovsman. Härigenom kan man förenkla huvudtexten i första stycket. Första stycket a) bör utformas så att den avserupphovsmannens upplåtelse eller överlåtelse av rättighet som omfattas av 1,4eller 5 S upphovsrättslagen, dock inte såvitt avser reklamalster eller systemoch program för automatisk databehandling och inte heller film, videogrameller annan jämförlig upptagning som avser information. Första stycket b) bördirekt anknyta till 1 § upphovsrättslagen. Därigenom klargörs att begreppetalster av bildkonst givetvis har samma innebörd i a) och b), I övrigt bör såvälb) som c) preciseras. I c) bör, som sagts, remissens tredje styckeinarbetas. Följande punkter avser den allmänna kulturverksamheten.Det centrala i d) är teaterföreställningan I remissen sägs att undantaget ocksåbör omfatta med teater jämförbara verksamheter, t.ex. revy-, operett- ellermusicalföreställningan Vidare sägs att undantaget bör omfatta opera- ochbalettföre- ställningar, eftersom de ofta har en nära anknytning tillteaterverksamhet Prop. säväl sakligt som organisatoriskt. Det senare men inte detförra har kommit till uttryck i remissens författningstext. Enligtlagrädets mening bör man för att täcka in remissens intentioner lägga till orden"och därmed jämförliga 1 första stycket e) förordar lagrådet ett förtydligande såatt det klart framgår, att även tillhandahållande av bildupptagningar ochreproduktioner omfattas och inte bara alster av bildkonst i trängre mening. Till f) bör anmärkas att den allmänna motiveringen tordegå för långt då det sägs att även sådan uppdragsverksamhet, som avserbearbetande av arkivets egna handlingar, bör kunna ske skattefritt. Enligtordalagen skulle även kvalificerade uppdrag och utredningar omfattas avskattefriheten, vilket inte lär vara åsyftat. Ett förtydligande bör göras pädenna punkt i propositionen. Det nu anförda innebär att första stycket a) och b) endastkommer att tala om upphovsman och c) endast om utövande konstnär Ett andrastycke bör, som förut sagts, ta upp utvidgning till dödsbo och familjerättsligaförvärv. Förevarande punkt av anvisningarna skulle, om lagrådetssynpunkter följs, kunna ges följande lydelse: Undantaget från skatteplikt enligt 8S 5 gäller a) upphovsmannensupplåtelse eller överlåtelse av rättighet som omfattas av 1, 4 eller 5 S lagen(1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, dock intesåvitt avser reklamalster eller system och program för automatiskdatabehandling och inte heller film, videogram eller annan jämförligupptagning som avser information, b) upphovsmannens överlåtelse ellerimport av sådant alster av bildkonst som avses i 1 S nämnda lag, c) en utövandekonstnärs framförande av ett litterärt eller konstnärligt verk samt konstnärensrätt i fråga om Ijudeller bildupptagning av framförandet, d) biograf-, teater-, opera-, balett- och därmedjämförliga föreställningar, e) biblioteksverksamhet i form av tillhandahållande avböcker, tidskrifter, tidningar, ljud- och bildupptagningar, reproduktioner av bildkonst samt bib liografiska upplysningar, f) arkivverksamhet i form av förvaring ochtillhandahållande av arkiv handlingar och uppgifter därur, g) museiverksamhet i form av utställning förallmänheten och tillhanda hällande av föremål för utställning. Vad som sägs i a) - b) om upphovsmannen och i c) omutövande konstnärs rätt gäller också dennes dödsbo samt den till vilkenrättigheten eller alstret övergått på grund av bodelning, arv eller testamente. 6) Rättigheter till fastighet I punkten bör anges vilka rättigheter som avses. Tilldenna punkt bör ocksä överföras vad som sägs i remissförslagets punkt 7 ianvisningarna. I stället synes det lämpligt, att i anvisningarna som punkt 8införa det som tagits upp i andra stycket i 8S. Punkten 6) i denna paragrafoch punkten 8 i anvisningarna kan då förslagsvis få följande lydelse: 6) överlåtelse eller upplåtelse av arrende, hyresrätt,bostadsrätt, tomträtt, servitutsrätt eller annan rättighet till fastighet eller del av fastighet samtupp lätarens tillhandahällande av gas, vatten, elektricitet, värme och nätutrust- ijq ning för mottagning avradio- och televisionssändningar, 8, Undantaget i 8§ 6) gäller inte vid Prop, 1989/90:111 a, sådan upplåtelse för vilken skattskyldighet medgivitsenligt 2S tredje stycket, b, upplåtelse eller överlåtelse av rätt tilljordbruksarrende, avverknings rätt och annan jämförlig rättighet, rätt att ta jord, sten eller annan naturpro dukt samt rätt till jakt, fiske eller bete, c, rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknandeverksamhet samt upplåtelse av campingplats och motsvarande i campingverksamhet, d, upplåtelse av parkeringsplats iparkeringsverksamhet, upplåtelse av hamn eller flygplats, upplåtelse av förvaringsbox, upplåtelse av utrymme för reklam eller annonsering på fastighet, upplåtelse av byggnad eller mark för djun 11) Vissa annonser Punkten har i remissen getts samma avfattning som inuvarande 11 § 5) ML, Lagrådet ifrågasätter emellertid om inte ordet"tryckalster" leder till en ej åsyftad begränsning av skattefriheten.Lagrådet erinrar om att tryckfrihetsförordningen har gjorts tillämplig även pävissa publikationer som inte kan betecknas som tryckalsten Lagrådet erinrarockså om de överväganden rörande publikationer, framställda med annan än dentraditionella trycktekniken, som redovisades av reklamskatteutredningen (SÖU1988:17), På nu anförda skäl förordar lagrådet att ordet"tryckalster" ersätts med ordet "publikation", 13) Radio- och televisionsverksamhet m.m. Med avvikelse från kommitténs förslag åsyftas med remissenatt Radio-koncernens verksamhet även fortsättningsvis skall liggautanför det skattepliktiga området. Däremot avses inte att något undantag skallgälla för verksamhet med s,k, programinsamling och programdistribution.Genom den avgränsning, som remissens lagförslag innehåller, uppnäs emellertidinte det angivna syftet. Lagrådet förordar att punkten i stället ges följandeavfattning, i vilken för tydlighets skull säväl somTV-avgiften nämns direkt i lagtexten: 13) Radio-koncernens verksamhet för produktionoch utsändning av radio- och televisionsprogram, i den män verksamhetenfinansieras genom TV-avgiften eller statsanslag. Dessutom bör för att tillgodose intentionerna i remissenanvisningarna kompletteras med två punkter av förslagsvis följande lydelse: 11, LJndantagen i 8§ 9) - 12) omfattar även publikation iform av radiotidning eller kassettidning, 12, Undantaget i 8§ 13) omfattar inte upplåtelse elleröverlåtelse av rätt till program, I paragrafen, som definierar beskattningsvärdet, behandlassom ett special fall uttag av varor med anknytning till 2 aS sjunde stycket. Sistnämnda be stämmelse avser leveranser till fartyg i internordisk trafik för kioskförsälj ning ombord och innebär, att leveranserna till fartyget av kioskvaror- frän- 311 settsprit, vin, tobak och vissa andra uppräknade varor-inte skall anses som Prop.1989/90:111 export; de skall således mervärdeskattebeläggas. Bestämmelsen i 14§ avser, enligt vad som upplysts vid föredragningen inför lagrådet, det fallatt kioskvaror levererats till fartyget utan att bestämmelsen i 2 aS sjundestycket iakttagits, exempelvis pä grund av att varorna antagits vara avseddaför fartygsrestaurangens behov. Leveransen har således skett som export, dvs.utan mervärdeskattebeläggning. Skulle sedan varorna tas ut förkioskförsäljning, är avsikten med bestämmelsen i 14 S att uttaget skallbeläggas med mervärdeskatt baserad på varornas inköpsvärde vid leveransen tillfartyget. Resultatet härav blir att förfarandet skattemässigt likställs medfallet att leveransen beskattats enligt bestämmelserna i 2 a§ sjunde stycket.Bestämmelsen i 14 § bör emellertid omformuleras så att innebörden framgårklarare. Följande lydelse föreslås: Beskattningsvärdet utgörs av vederlaget och, vid uttag, avsaluvärdet. Vid uttag för försäljning från fartyg i fall som avses i 2 a Ssjunde stycket, av andra än där uppräknade varon skall dock beskattningsvärdetutgöras av varans inköpsvärde." Lagrådet har uppmärksammat viss oenhetlighet vidanvändningen i ML, bl.a. i 14 S jämte anvisningan av olika värdebegrepp. Dåremissförslaget inte närmare behandlar dessa frågor vill lagrådet utan attframlägga något ändringsförslag peka på några av de regler som har samband medvärdebegreppen och som synes böra övervägas ytterligare. Vid uttag är beskattningsvärdet enligt huvudregeln i 14 Slika med saluvärdet. Enligt femte stycket i anvisningarna bestäms varassaluvärde enligt ortens pris enligt samma grunder som föreskrivs ikommunalskattelagen. Den åsyftade bestämmelsen i kommunalskattelagen är 42 stycket enligt vilken värdet av produkter, varor eller andranaturaförmåner i visst fall beräknas efter ortens pris. Närmare bestämmelserom vad som avses med ortens pris finns i andra stycket av anvisningspunkt 1till 42 S. Emellertid skall enligt lagrådsremissen avseende reformeradinkomstoch företagsbeskattning uttrycket "ortens pris" i 42 § bytasut mot begreppet "marknadsvärdet" och anvisningarna till 42 §föreslås i förevarande avseende delvis få en annan utformning. Det förefallergenom den hänvisning som görs till kommunalskattelagen klart att det värde somuttagsbeskattningen skall utgå ifrån är det i kommunalskattelagen angivnamarknadsvärdet. Femte stycket av anvisningarna bör därför hänvisa tillmarknadsvärdet enligt vad som föreskrivs om detta i kommunalskattelagen. I punkt 2 av anvisningarna till 2 S ML anges attuttagsbeskattning skall ske om vara (punkt a) eller tjänst (punkterna c och d i förslaget) överlåts respek tive utförs eller tillhandahålls utan vederlag eller till vederlag som understi ger det allmänna saluvärdet. Det värde, det allmänna saluvärdet, som så lunda enligt 2 S är utgångspunkten för frågan om huruvida uttagsbeskattning skall ske, måste såvitt kan bedömas vara samma värde som det saluvärde, numera definierat som marknadsvärde, som enligt 14 § utgör beskattnings värdet vid uttagsbeskattningen. Marknadsvärde och allmänt saluvärde är vi dare identiska värdebegrepp. Samma begrepp bör mot bakgrund av det an förda användas i 14 S och anvisningarna till 2 och 14 SS om uttagsbeskattning. Det begrepp som därvid bör komma till användning ärmarknadsvärdet. 1989/90:111 Detta bör även beaktas vid en genomgångsom bör ske av hur värdebegreppen används i ML. Därvid bör även beaktas attvärde till grund för uttagsbeskattningen skall bestämmas inte bara för vara,som sägs i femte stycket av anvisningarna till 14 §, utan också för tjänst. Vidare är de föreslagna anvisningarna till 14 § ombeskattningsvärdet vid uttag av tjänst som avser fastighet (sjunde stycket) ochnyttjande av personbil för privat bruk (ättonde stycket) till sitt innehållsådana att de borde föras in i lagtexten. Slutligen kan framhållas att anvisningen om uttag avtjänst som avser fastighet är ytterst otydlig i den del den anger attsaluvärdet (bör vara beskattningsvärdet) skall beräknas som summan av nedlagdakostnader jämte ränta pä eget kapital. Det är olämpligt att använda uttrycketeget kapital, om det inte svarar mot innehållet i det vedertagnabokföringsbegreppet. Någon sådan identitet synes inte föreligga. Bestämmelsenlämnar bl.a. därför inte någon vägledning för tolkningen av vilken ränta somskall inräknas i beskattningsvärdet. Sista stycket avser sådan kioskförsäljning på fartyg iinternordisk trafik som lagrådet förut har behandlat i samband med 2 a och14§§. I överensstämmelse med den enklare lydelse, som lagrådet har förordatbeträffande 2 a S sjunde stycket, bör även förevarande stycke kunna förenklasväsentligt. Följande lydelse föreslås: Avdragsrätt föreligger inte heller för ingående skatt påförsäljning från fartyg enligt 2 a§ sjunde stycket. I första stycket föresläs att statlig myndighet inte skallha rätt till avdrag för ingäende skatt annat än efter särskilt beslut avregeringen. Förslaget utgör ett led i ett ändrat system för skattskyldighetenför staten och statliga myndigheter. Lagrådet har kommenterat den föreslagna ändringen i sambandmed 3§ och har avstyrkt förslaget av främst konstitutionella skäl. I konsekvenshärmed kan lagrådet inte heller tillstyrka den föreslagna bestämmelsen i 18 a§ första stycket. Vidare synes ordalydelsen i andra stycket i paragrafenböra jämkas. Lagrådet föreslår att paragrafen fär följande lydelse: Staten har inte avdragsrätt för ingående skatt. En kommun har rätt att göra avdrag för ingående skatt,oavsett om skatten hänför sig till en verksamhet som medför skattskyldigheteller ej. Om avdragsrätt för kommuner gäller i övrigt 17 och 18 SS itillämpliga delar. Mervärdebeskattning sker endast avskattskyldiga som är re gistrerade hos skattemyndigheten enligt 19 § ML. (Vid import av varor gäller 213 21 1989/90. 1 saml Nr 111 dock särskilda ) En skattskyldig skall registreras,om den skatteplik- Prop. 1989/90:111 tiga omsättningen i en verksamhet somhan bedriver är högre än 30 000 kn 1 lagrädsremissen föreslås att beloppsgränsen förregistreringen enligt huvudregeln i 19 S skall höjas från till 200000 kn Till detta förslag anknyter nya regler i remissen omdeklarationsförfarandet. Den föreslagna huvudregeln i 22 § är liksom nu att deregistrerade skattskyldiga skall lämna sina deklarationer till skattemyndighetenför särskilda redovisningsperioder, som regel varannan tnånad. De ickeregistrerade skattskyldiga skall enligt förslaget i stället lämna sinskatteredovisning för mervärdeskatten till skattemyndigheten i allmänsjälvdeklaration för beskattningsåret, således en gäng per ån Den breddning av skattebasen för mervärdeskatten som skerenligt remissförslaget medför en stor ökning av antalet skattskyldiga, 1avsnitt 2.5 i lagrådsremissen framhålls också den mycket stora belastning påskattemyndigheterna som skulle komma till stånd om beloppsgränsen för registreringeninte höjdes. Om systemet för redovisning av mervärdeskatt inte ändras, skulleytterligare ett stort antal skattskyldiga inordnas i det tämligen omständligaregistreringsförfarandet och enligt förslaget regelmässigt avge minst sexmervärdeskattedeklarationer . Registreringsförfarandet regleras i huvudsak i 19 S ochinnebär i stort sett följande. Registreringen sker i regel efter anmälan av denskattskyldige. Anmälan skall göras pä särskild blankett och avse varjeverksamhet som den skattskyldige driver. Anmälan skall göras senast två veckorinnan verksamheten börjar eller övertas. Vid underlåten anmälan kan viteföreläggas. beslutar om registrering och utfärdar särskiltregistreringsbevis. Anmälningspliktig skall inom tvä veckor anmäla tillskattemyndigheten om de förhållanden ändrats som föranlett registreringen. Vidregistreringen tilldelas den skattskyldige ett registreringsnummer. Ytterligare bestämmelser om registreringen ochmervärdeskatteregistret finns i förordningen (1968:431) om mervärdeskatt.Enligt 24 S iförordningen meddelar närmare föreskrifterommervärdeskatteregistret. Lagrådet delar uppfattningen att en begränsning av antaletskattskyldiga som skall registreras är önskvärd av administrativa skäl. Åvenför de skattskyldiga med en lägre omsättning innebär förslaget åtskilligafördelar. Registreringsförfarandet och de därmed sammanhängande, tättupprepade deklarationstillfällena undviks. Viten i samband med registreringenoch restav-gifter i samband med deklarationerna kommer inte i fråga. Risken förförseningsavgifter och skattetillägg minskar. Någon införing i det särskildamervärdeskatteregistret aktualiseras inte. Detta bör beaktas dä man ser på förslageni 19, 22 och 60 SS i remissen om att vissa skattskyldiga, oavsett denskattepliktiga omsättningens storlek, och vissa importörer av tjänster inteskall omfattas av undantaget från registreringsplikten och det därmed sammanhängandeenklare deklarationsförfarandet, I 19 S första stycket andra meningen i remissen föresläsatt skattskyldiga till mervärdeskatt som inte är deklarationsskyldiga vidinkomst- och förmögenhetstaxeringen skall vara skyldiga att registrera sig. Enutvidgning av anmälningsplikten för registrering föreslås också i 60 § sjundestycket andra meningen i remissen att avse alla importörer av tjänstermed yrkesmässig Prop. 1989/90:111 verksamhet, oavsett omsättningens storlek,samt annan importör av tjänster värda mer än 30 000 kn Lagrådet vill först peka pä några av de svårigheter somkan uppkomma om man knyter anmälningsplikten och registreringen tilldeklarationsskyldigheten vid taxeringen. Deklarationsskyldigheten är beroendeav att den skattskyldige haft intäkter av i lagen om självdeklaration ochkontrolluppgifter föreskriven storlek eller av andra i den lagen angivnaförutsättningan Det kan i vissa fall inte avgöras om förutsättningarna i frågaär uppfyllda förrän den skattskyldige skall deklarera året efter det atttransaktionerna i fråga inträffat eller andra för deklarationsskyldighetenavgörande förhållanden förelegat. Lagrådet anser att den föreslagna allmänthållna, till deklarationsskyldigheten vid taxeringen knutna bestämmelsen omanmälningsplikt och registrering i dessa fall knappast är praktiskt genomförbanFörslaget har inte motiverats närmare i lagrädsremissen eller i förarbetena iövrigt. Motsvarande gäller utvidgningen av registrerings- ochdeklarationsförfarandet för vissa importörer. Ett antal skattskyldiga som avses i 19 S första stycketandra meningen kommer således för en skattepliktig transaktioninte att kunna avgöra om de är anmälningspliktiga. Bl.a. på grund härav menockså med hänsyn till den gällande inriktningen, att personregistrering sominte är nödvändig skall undvikas, anser lagrådet att den föreslagnaregistreringsplikten går för långt och kan inte förorda att bestämmelseninförs. Det har vid föredragningen inför lagrådet upplysts attönskemålet om en registrering av skattskyldiga, som inte ärdeklarationsskyldiga vid taxeringen, främst gäller handelsbolag och vissaandra juridiska personer; i kommittéförslaget upptogs endast kommanditbolageller annat handelsbolag. Det framstår vid sådant förhållande som en bättrelösning att i 19 S föreskriva om anmälningsplikt och registrering avhandelsbolag m,fl.