prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Detfinns emellertid många företag som börjar tänka annorlunda i dylikareklamationssituationer, och del finns forskare som hävdar att ett annorlundatänkande vid reklamationer - där konsumenten får full kompensation - är lönsamtför företaget, alltså en rakt motsatt uppfattning om kostnaderna i dessa sammanhang.Företag lar alltför sällan hänsyn till alternativkostnader i tillräcklig gradoch förlorar på så säll intäkter , vilket kan vara mycketmindre lönsamt. Även om lagen kommer att skrivas enligt förslaget, trots denmyckel allvarliga kritik som kan riktas mol del, sä hoppas vi alt det intebehöver hindra ett begynnande nytänkande inom företagen om hur reklamationerbäst bör tas emot och användas som informationskälla. Enförlängning av reklamationstiden till som föreslås är naturligtvis enförbättring, men inte tillräckligt. Det borde enligt vår mening vara en gränspå 10 är. Detär också viktigt atl det är köparen som ska avgöra åtgärd vid fel pä godset.Med andra ord avgöra om hon/han vill byta vara, häva köpet, få varan repareradeller få en prisnedsättning. Enligt20 § skall köparen reklamera fel inom skälig tid efter det atl han märkt ellerbort märka felet. För handeln med monteringsfärdiga trähus är det erforderligtatt denna bestämmelse diskuteras mer ingående. Som vi tidigare påpekat,ansvarar säljaren regelmässigt för transporten lill byggplatsen. För de skador,som kan uppkomma på huset under transporten, har trähusföretagen en försäkring.Enligt föisäkringsvillkoren måste trähusföretagen, för att försäkringen skallgälla, meddela försäkringsbolaget eventuella transportskador inom en mycketkort tid. Eftersom köparen lar emot godset vid byggplatsen är det för trähusförelagenskrav gentemot försäkringsbolagen erforderligt, att köparen omgående undersökersynliga transportskador och meddelar dessa lill trähusföretagel. Om den"skäliga" tid inom vilken reklamation skall ske är längre än den som företagen behöverför att i sin lur kunna påpeka transporlskador Prop. för försäkringsbolaget,kan trähusföretagen således inte utnyttja försäk- Bilaga 3 För trähusföretagenär det således av stor vikt alt omgående få kännedom om eventuellatransportskador. I dessa fall måste således köparens"skäliga" lid bli förhållandevis kort. Vi föreslår därför atl motiven till en ny konsumentköplagockså kommer att innehålla en preciseringav att köparen har skyldighet att undersöka huruvidatransportskador uppkommit och därefter genast meddela säljaren Sedanleveransen tagits emot av köparen är det köparen som har alt tillse all husetmonteras. Mol bakgrund av skadeståndsreglerna i förslaget är det därför ytterstangelägel för säljarna av monleringsfärdiga småhus att köparen innan de olikadelarna monteras, gör en så noggrann undersökning att reklamationer kan skeföre montage. Även detta måste framgå av motiv eker lagtext. Enligt22 § andra stycket skall avhjälpande av fel ske inom skälig tid. Trotsvetskapen om att justeringsarbete krävs vid leverans av monteringsfärdigasmåhus, ställer bl.a. långivande myndigheter krav pä "garanti". För att hålla nere kostnaderna fungerar den garantinså, atl säljarna får vänta med vissa jusieringsarbeten till efter den två-årigagarantins utgång. Den "skäliga" tid som gäller, kan således ivissa fall bli förhållandevis lång. Även för framliden är det viktigt alt kunnabegränsa kostnaderna för justeringsbesök genom att utföra vissa arbeten vidsamma tidpunkt. Den "skäliga" lid inom vilken avhjälpande skall ske mästesåledes för vissa arbeten bli förhållandevis lång. Detta bör särskilt påpekas idet fortsatta arbetet med lagstiftningen. Detär glädjande att säljarens ansvar för sina produkter har utsträckts till tvåår, men nämnden hade å sin sida helst sett att liden blivit i stället,mot bakgrund av att konsumenten rimligen skall kunna räkna med en livslängd påhushållskapitalvarorna av . I detta sammanhang kan ävenkonstateras atl del hade varit befriande om det funnits en skrivning somförbjudit användandet av begreppet garanti ominte garantibeviset innehåller mera rättigheter för konsumenten än det nyalagförslaget. Påbakgrund av all man inom vissa branscher lyckats åstadkomma en tolkning avlagen så alt konsumenten/köparen är tvungen all acceptera att ett fel reparerastre gånger och kommer igen en fjärde gång för att rättighet skall föreligga atlhäva köp, detta ulan att del på något sätt förekommer en sådan skrivning i dennu gällande lagen, sä hade det varit befriande om det i det nya lagförslagethade funnits en direkt formulering som uttryckt att säljaren/företagaren har ensäger en gång på sig att avhjälpa ell väsentligt fel hos produkten, och om intedetta lyckas så har konsumenten/köparen ovillkoriigräll att häva köpel. Nämnden vill gärna Prop. 1989/90: 89 tolka det nuliggande lagförslaget sä, men är mot bakgrund av tidigare Bilaga 3tolkningar av föregående lag rädd för att konsumenten inte ens med denna lagfår bättre behandling. Detär även ur konsumentsynpunkt väsentligt atl man räknar med reella garantitider d.v.s.garantitiden skall vara den lid då köparen har hand om varan. Detta innebär atlde tider då köparen lämnat ifrån sig varan för reparationer eller service samtliknande åtgärder skall motsvaras av en lika lång förlängning av denursprungliga garantitiden. Isamband med atl en vara bytes ut under gällande garantitid vore del rimligt attden nya varan konsumenten/köparen då får, finge en ny löptid med motsvarandegaranti till innehåll och tidsrymd som den första varan hade. I annat fallriskerar vi få varor som med det nya lagförslaget håller ungefär ochäven vid utbyte av varan mot slutet av den första garantitidens utgång så harkonsumenten en hushållskapitalvara t.ex. med en livslängd mot denrimliga tioårsperioden och del är varken konsumenter eller /k/seriösa/- k/förelag betjänta av. §20 följande tillägg efler 3:e stycket punkten göres till komma, dock är säljarenalltidansvarig för rena fabrikalionsfel inom en lidsrymd av . Detkan ur konsumentsynpunkt inte anses skäligt att exempelvis fabrikationsfel somuppläckts efter en tvåårsperiod skall åvila köparen. §29 utgår i sin nuvarande formulering och ersattes med: §29 Köparen är ej skyldig att betala produkten förrän han/hon givils enmöjlighet all undersöka den. Vid större leveranser icke förrän allt fungerar.Denna skrivning grundar sig på all del förekommer vid exempelvis köksleveranseralt säljaren får det mesta att fungera, men enstaka skåpluckorvisar sig i det närmaste omöjligt att fä fram på grund av för Avhjälpandeav fel tru m. Närdet gäller kostnaderna för avhjälpande av fel, säljarens skadeståndsskyldigheloch produktansvaret kan vi instämma i vad anfört. Videlar dess syn på dessa problem. Beträffandeskadestånd vid dröjsmål och fel påpekas i utredningens direktiv att det synesbefogat atl stärka köparens ställning i skadeslåndshänseende och att särskildersättning för täckningsköp bör övervägas. Utredningenullalar alt en förstärkning av köparens ställning måste Prop. 1989/90:89innebära att rätten till friskrivning begränsas. Utredningen har valt attBilaga 3 utforma bestämmelserna så att skadestånd i dessa fall skall utgå utomi vissa angivna force majeure-situationer. Tingsrätten har ingen invändninghäremot. Vad gäller skadeslåndsskyldighetens omfattning innehåller köplagsförslageloch förslaget till konsumenttjänstlag regler om jämkning av skadeståndsskyldigheten.Utredningen har i stället valt att ge säljaren möjlighet att friskriva sig frånansvar för följdskador. Tingsrätten ifrågasätter emellertid om friskrivning inågot hänseende skulle kunna ersätta en jämkningsregel. Som utredningenkonstaterar kan småföretagare - dvs. de som typiskt sett skulle komma atlerhålla jämkning - bli missgynnade om de inte varit förutseende nog altutnyttja sin friskrivningsmöjlighel. Tingsrättenanser, i motsats till utredningen, att en jämkningsregel är ägnad att förkortatvister, bidra till förlikning och överhuvudtaget göra regelsystemet mindrestelbent. En jämkningsregel bör därför införas. Utredningensförslag vad gäller skadestånd innebär atl konumenterna i första handtillförsäkras en rätt till ersättning för sådana skador som typiskt sett bliren följd av säljarens kontraktsbrott. Vad gäller s.k. följdskador gerlagförslaget säljaren möjlighet att friskriva sig från skadeståndsansvar.Eftersom det krävs all friskrivningen skall vara avtalad kan del bli svårt försäljaren alt tillgodogöra sig denna möjlighet speciellt vid överdiskköp. Förstastycket kan möjligen läsas så, att rätten lill ersättning vid produkt-skada ärbegränsad till vad som sägs i punkt 3. Det skall dock finnas en rätt tillersättning även för utgifter och inkomstförlust enligt punkt 1 (s. 306). Dettakanske kan komma till klarare uttryck i lagtexten. Säljarenfår enligt förslaget ett strikt ansvar för skador på grund av dröjsmäl ellerfel (26§1 st.). Undanlag görs endast för vissa händelser av force majeure-karaktär.Detta undantag är mer vidsträckt än vad som enligt nu gällande köplag gällerför leveransavtal. Det ansluter dock till de huvudprinciper som föreslås iutkastet lill ny allmän köplag. Verket anser att den av konsumentsköpsutredningenföreslagna bestämmelsen innebär en rimlig awägning mellan parternas intressen.Verket ansluter sig också till utredningens förslag om ett utvidgat ansvar försäljaren för avtalsbrott som beror på någon som säljaren anlitat eller påsäljarens leverantör eller någon annan i tidigare säljled (26 § 2 st.). Vadgäller säljarens möjligheter till friskrivning från ansvar för följd- Prop.1989/90:89 skador (28 § 3st. ), framhåller utredningen i sina överväganden (s.179) Bilaga 3 all en friskrivningsklausul inte torde kunna åberopas när enskada har orsakats uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Enligt Konsumentverkelsmening bör friskrivningsklausuler inte heller frita säljaren från ansvar för följdskadorsom har orsakats genom klar vårdslöshet från säljarens sida även omvårdslösheten inte kan klassificeras som grov. Omsäljaren ges möjlighet atl friskriva sig från ansvar för följdskador kommer /KOsjälvfallet alt i sill arbete med stöd av avtalsvillkorslagen söka tillse all ansvarsfriskrivningeninte utformas på ett sätt som leder tkl oskäligt resultat. Seäven avsnitt 5.3. har anfört redan inledningsvis är del mindre lyckat att man har olikaregler för konsumentköp och konsumenttjänster, såvida skillnaden inte ärmotiverad av olikheter i sak. Nämnden har där också pekat påskadeståndsreglerna som ett område där en bättre harmonisering mellan lagarnaär önskvärd. Olikheter föreligger här inte bara ifråga om den principiella utgängspunkien- strikt ansvar med undantag för force majeure eller presumtionsansvar - ulanäven i andra hänseenden såsom möjligheterna till jämkning och friskrivning. Mentanke pä att gällande rätt på konsumenttjänstområdet till viss del bygger påanalogier frän köprätten och av naturliga skäl därför ligger väl i linje meddet köprältsliga systemet skulle del onekligen te sig en smula paradoxalt omreformarbetet på konsumenträttens område skulle få till effekt ökade skiljaklighetermellan instituten. Nämndenvill med det anförda inte påstå alt konstruktionen med presumtionsansvar i ochför sig skulle vara att föredra framför strikt ansvar. I den praktiskatillämpningen lorde skillnaderna nog inte bli så stora, i vart fall om force majeurebegreppelinte görs alltför restriktivt. Närdet gäller omfattningen av säljarens skadeståndsskyldighet vid konsumentköp kanARN i princip biträda utredningens förslag som innebär en rätt kraftigutvidgning av konsumentens skydd. Nämnden är dock tveksam om inteskadeståndsskyldigheten i viss utsträckning har gjorts väl omfattande. Del ärgivetvis från allmän konsumentsynpunkt värdefullt att en konsument harmöjlighet att få ersättning för en skada som han drabbas av p.g.a. dröjsmåleller fel vid etl köp. Enligt nämnden kan det dock ifrågasattas om alla slagsskador är i behov av samma skydd. Iförsäkringssammanhang hävdas det ofta att del är de större förlusterna som manmåste skydda sig mot medan skador av mindre omfattning kan tillålas att drabbaförsäkringstagaren själv l.ex. till följd av sådan självrisk som i allmänhet ärförknippad med en konsumentförsäkring. Därigenom kan försäkringspremiernabegränsas till försäkringstagarkollek-tivets fromma. Även om jämförelsen intefår hårddras lorde i någon mån samma resonemang kunnaanläggas på möjligheten till skadestånd vid Prop. 1989/90:89 köp. Ettalltför tätt skadeståndsrättsligt skyddsnät för köparna är Bilaga 3naturligtvis ägnat att fördyra varorna i allmänhet och går pä sä sätt ut överkonsumentskollektivets intresse av att priserna hålls nere. Rättentill ersättning för ullägg innebär visserligen endast en möjlighet till mindreersättningsbelopp men kan ändå med den nuvarande lagstiftnings utformningsägas en funktion utöver den rent reparativa på så sätl all del ovillkorligaskadeståndet utgör ett påtryckningsmedel gentemot säljaren att leverera elleravhjälpa fel. Denna rätt bör därför enligt nämndens mening kvarstå. har ensäljare möjlighet atl exculpera sig från ansvar även i denna del. påpekar försöker dock säljaren väldigt sällan att frita sig fränskadeståndsansvar i denna del. Det förefaller därför naturligt att därestsäljaren inte fullgör sina skyldigheter enligt avtalet läla ett striktskadeståndsansvar gälla beträffande utlägg. Skadeståndsskyldigheten bör dockinte träda in förrän säljaren har försuttit sin möjlighet alt leverar gikt godseller avhjälpa felet enligt 22 eller 23 § lagförslaget. Närdet gäller möjligheten till annat skadestånd i form av ersättning för läckningsköpsamt ersättning för förlorad arbetsförtjänst kan det ifrågasättas om det ärskäligt att ersättning utgår med fullt belopp i varje enskilt fall. Vad förstgäller täckningsköp torde köparens förlust i sådana fall inte alllid vara sålätt att beräkna som utredningen antar (sid. 176). Utbudet av mångakonsumentvaror - t.ex. kläder - varierar med säsongens eller modets växlingaroch identiska produkter går ofta inte att få tag pä när hävning av köpet bliraktuellt. Huruvida en viss såsom läckningsköp inhandlad ersättningsvara ärlikvärdig eller kanske håller högre kvalitet kan vara vanskligt att i efterhandavgöra. Del kan ocksä vålla svårigheter att bestämma ersättningen förtäckningsköp om den reklamerade varan har inköpts t.ex. på realisation ellerliknande utförsäljning. I fråga om inkomstbortfall kan det diskuteras hur länglköparens sociala ställning och privatekonomi bör få inverka på köpet eller medandra ord - något tillspetsat - skall en säljare komma lindrigare undan genom atlhandla med den fattige än med den rike? En viss skönsmässig uppskattning avskadeståndet synes inte opåkallat beträffande både täckningsköp ochinkomstbortfall. Utredningenanför (sid. 174 f) att friskrivning från skadestånd utöver utlägg förnärvarande är ofta förekommande, eftersom skadeståndet upplevs som alltförriskfyllt ur säljarens synvinkel. Man pekar ocksä pä den börda som skadeständsskyldigheteninnebär i form av olika kostnader som är förenade med skaderegleringen.Utredningen kostaterar att man bör iakttaga viss försiktighet när det gälleratt införa tvingande regler till köparens förmån i vad avser skadestånd. Somnyss har antytts delar nämnden i viss mån dessa farhågor. När det gällermöjligheten all få ut större skadeslåndsbelopp är detta en viktig del av detkonsumenträttsliga skyddsnätet. Det är ju de allvarliga skadorna som drabbarden enskilda konsumenten hårdast. I sådana fall kan inte heller utredningsdelenle sig Skadeståndsbeloppet "bär" ju kostnaden för utred- Prop.1989/90:89 ningen. Nämnden utgår också ifrån att flertalet näringsidkare bör haBilaga 3 möjlighet att försäkra sig mot större skadeståndsanspråk, antingen i säljledeleller i vart fall i leverantörsledet. Vid anspråk på mindre summor gör sig dockkostnaden för skaderegleringen påmind i större utsträckning. Sådanaersättningsanspråk kan emellanåt också psykologiskt förgifta relationen mellanparterna och försvåra eller omöjliggöra en lösning i godo. Det ger ARNanledning alt ifrågasätta om man inte kunde tänka sig att sätta en viss lägre"tröskel" för skadeståndsskyldigheten. Lagtekniskt skulle det kunnaske genom atl man helt enkelt i lagtexten till 28 § anger atl skadeståndetskall omfatta skälig ersättning för de olika slagen av förlust. Genom etl skälighetskriteriumbör man också i viss mån kunna tillgodose det intresse som en jämkningsregelliknande den som föreslås i konsumenttjänstlagen skulle fylla. Närdet gäller ersättning för följdskador har utredningen föreslagit all ennäringsidkare skall ha möjlighet alt friskriva sig från sådana. Annars gällerersättningsrätten fullt ut även här. Oskäliga friskrivningar skall enligtmotionen kunna jämkas med stöd av 36 § avtalslagen. anser dennakonstruktion svåröverskådlig. Med tanke på marknadens struktur är det ocksårisk att den skulle väl mycket gynna vissa säljarkategorier och missgynnaandra. Butikshandeln "över disk" där formaliserade avtal ju knappastförekommer skulle drabbas av full ansvarighet för följdskador medan branschermed standardkontrakt och allmänna villkorsformulär säkerligen skulle se lill atlfriskrivningar blev regel i formulären. Nämnden misstänker att de mest behjärtansvärdaföljdförlusterna kan komma alt uppstå inom den senare kalgorin, som i allmänhetlorde gälla väsentligt större affärer än de rena butiksköpen. Om man, somnämnden har föreslagit i del föregående, begränsar rätten till skadestånd lillskälig ersättning kan det ifrågasättas om man inte kan ta bortmöjligheten till friskrivning för följdskador och istället behandla dessa påsamma säll som övriga skadeståndsposter. Det hindrar inte att utrymmet förmodifiering av ersättningsanspråken med hänsyn till skäligheten kan ges ettstörre utrymme vid följdskadorna än vid andra slag av förlust. I26 § slås fast all säljaren är i princip strikt skadeslåndsskyldig vid dröjsmåloch fel men att han har möjlighet att åberopa vissa befriebe-ffvnder. För attsäljaren skall vara ursäktad krävs att det förelegat "hinder utanförsäljarens kontroll, som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med vidköpet och vars följder han inte heller skäligen kunde ha undvikit ellerövervunnit". Beror dröjsmålet eller underlåtenheten på någon som säljarenanlitat för att fullgöra köpet eller på säljarens leverantör eller nägon tidigare led, är säljaren fri från skadeståndsskyldighet endast om cKkså denandre skulle vara fri enligt vad som sagts. Force majeureklausulen,som överensstämmer med Wienkon- Prop. 1989/90: 89 vention ochutkastet till ny köplag, är av en ganska mild typ i flera Bilaga 3avseenden. Tillatt börja med saknar klausulen en exemplifiering av hindrande omständighelersommed tillägget "andra liknande omständigheter" visar att det måstevara händelser av en viss dignitet och allmängiltighet. Som klausulen nu ärskriven kommer även individuella hinder utanför säljarens kontroll, t.ex.sjukdomsfall (se s. 180 y och 299 n) som varken kunnat förutses ellerövervinnas, atl bli befriande. Vidare medför ordet skäligen framför ordenundvikit eller övervunnit, alt hindret kan vara av mindre betydelse än vad somföljer av nuvarande köplag ("leveransen må anses utesluten"). Ettviktigt exempel på detta är atl även lokal arbetskonflikt normalt avses blibefriande (s. 299 m). Som tidigare nämnts måste dock en prisstegring ha varitextremt stor för all leda lill att skadeständsskyldigheten faller bort (s. 300 x).Jämfört med nu gällande konsumentköplag innebär förslaget en skärpning,eftersom säljaren endast har ett exculpationsansvar. Även ilagrådsremissen till konsumenlljänstlag föreslås näringsidkaren få ett exculpationsansvar. Enregel om strikt ansvar med undantag för force majeure även av individuellt slagkommer i allmänhet att leda till samma resultat som en regel om exculpationsansvar(jfr utredningen s. 180 my). Kärnfrågan är därför om indivuella hinder överhuvud taget skall kunna beaktas. Skall säljaren exempelvis kunna påberopaoväntade sjukdomsfall eker maskinhaverier, vars följder han inte skäligenkunnat övervinna? Svaret blir naturligtvis beroende på hur den sistnämndaprövningen skall göras. Härom säger utredningen inte så mycket. Hade säljarenkunnat övervinna hindret genom insatser av extra arbetskraft, överlid ellerliknande, får han inte åberopa hindret (s. 299 nf). Felaktigt handlande avanställda i tjänsten kan aldrig åberopas (s. 299 xm). Däremot sägs inget omsäljarens skyldighet att göra ersättningsanskaffning, när hans varulagerförstörts genom eldsvåda (s. 299 m), men det finns ingen anledning all tolkadet gjorda uttalandet sä att en dylik skyldighet till ersättningsanskaffningskulle saknas. Fakulteten tillstyrker atl individuella hinder i och för sig kanbeaktas men att prövningen blir sträng mot säljaren (jfr NJA 1982 s. 301).Huruvida regeln skall formuleras som skett i förslaget eller som en exculpationsregelspelar med denna utgångspunkt mindre roll (se vidare nedan). Utredningenframhåller att den viktigaste sakliga skillnaden mellan ett exculpationsansvaroch ett strikt ansvar med undantag för force majeure visar sig, om levereratgods är felaktigt på grund av ett fabrikalionsfel som säljaren inte hadeanledning att räkna med och inte heller bort upptäcka (s. 180 nf). Enligtförslaget blir säljaren befriad från skadeståndsskyldighel endst om också detbakre ledet kan åberopa force majeure. Del räcker således inte att säljarenefter köparens reklamation har utnyttjat alla sina lagliga möjigheter att fåfram kontraklsenligt gods från underleverantören eller en ny leverantör. slagsprincipalansvar, när ett fel i godset kan tillskrivas en underleverantör /*0:89 och denne ej kan åberopa någon godtagbar ansvarsfrihelsgrund. EttBilaga 3 sådant ansvar finns redan i viss utsträckning, ifall en säljareanlitar en självständig företagare att i stället för honom utföra en konkretförpliktelse som han åtagit sig, exempelvis atl transportera godset tkl köparen(jfr , Skadeståndsrätt kap. 9.7.a). Det kan synas vara en naturligt utvecklingall säljaren inte skall kunna ursäkta sig med att vållande föreligger i bakreled. Dessutom skulle gränsdragningssvårigheler kunna uppstå. Av betydelse äralt säljaren har frihet att utföra sina åligganden på det sätl som passar honombäst och atl ansvaret för vållande i bakre led vidare nästan bara aktualiserasvid generiskt köp. Ytterligare ett skäl för att säljaren bör ha ett striktansvar för ansvarsgrunden i bakre led är atl säljaren eljest - när han självkan åberopa en särskild ansvarsfrihelsgrund - skulle sakna varje intresse avalt försöka kräva ersättning från leverantören, även om denne varit culpös. Detbör dock observeras all säljaren ofta får svårt att återföra ett ansvar somåläggs honom för handlande i bakre led, eftersom det bakre ledet i allmänhettorde ha friskrivil sig från skyldighet att ersätta indirektskada. Likaså lordesäljaren få svårighet att försäkra sig mot ersättningsskyldighet som uppslårpå grund av dröjsmål eller fel i den egna leveransen, om den inte leder lillskada på annan egendom. från riskfördelnings-synpunkt kan del såledesanföras skäl både för och emot att säljaren görs strikt ansvarig föransvarsgrunder som hänför sig till andra självständiga företagare. Åläggandetav ett sådant ansvar kommer med all sannolikhet all i någon mån slå igenom på prisei.Fakultetsslyrelsen har emellertid inledningsvis hävdat, atl de konsumenter sominte får fullgod leverans bör ges rättelse på etl bättre sätt , även omdet medför att alla konsumenter fär betala ett högre pris. Etl viktigt moment idenna rättelse är rätten till skadestånd. Styrelsen tillstyrker därför attsäljaren görs ansvarig även för ansvarsgrunder i bakre led vad gälleruppfyllandet av säljarens skyldigheter. Fråganblir då slutligen om regeln skall formuleras som en regel om strikt ansvar medundantag för force majeure i anslutning till vad som förväntas komma att stå iden nya köplagen eller om regeln bör skrivas som en exculpationsregel, vilketgjorts i lagrådsremissen till konsumenttjänstlag.