prop · GD0314 · 1989-12-31 00:00:00 — Dennainformation är nödvändig för att det skall vara möjligt för den anmodade statenatt fastställa vilka bestämmelser i dess interna lagstiftning ochadministrativa praxis som är tillämpliga vad avser den begärda indrivnings-eller säkringsåtgärden. Av samma orsak måste en framställning om handräckningmed delgivning enligt punkt 1 e innehålla uppgift om vilken sorts handling detär frågan om. Ifråga om handräckning för indrivning eller säkringsåtgärder bör framställningenockså innehålla så mycket uppgifter om fordran som möjligt, t. ex. där så ärlämpligt uppgifter rörande skatten, de på skatten belöpande räntorna,administrativa avgifter och de kostnader som uppkommit i den ansökande staten.Dessa uppgifter kan vara av förklarande värde för den skattskyldige ochmöjliggör för den anmodade staten att exempelvis hänföra en viss betalningtill en viss del av fordringen, t. ex. till räntedelen. Den ansökande statenbör också ange om den önskar att indrivningen skall ske inom ellerom det enligt lagstiftningen i den ansökande staten finns några möjlighetertill avbetalning etc. Av praktiska skäl bör den 6 1989/90. ansökande staten uppge deeventuella tillgångar som de känner till att den Prop. 1989/90:14skattskyldige har i den anmodade staten. Enligtpunkt I f skall en framställning i mån av behov innehålla uppgift omframställningen är i överensstämmelse med lagstiftning och administrativpraxis i den ansökande staten samt om framställningen är berättigad med hänsyntill de i artikel 19 angivna kraven. Skulle dessa krav inte vara uppfyllda ärinte heller den anmodade staten skyldig att bifalla framställningen (se vidareunder avsnitt 3.4.2 och 3.4.4 nedan). Det bör i detta sammanhang ocksåframhållas att det för svenskt vidkommande ankommer på RSV att tillse attsamtliga de handlingar som behövs för att pröva om handräckning kan ske enligtkonventionen respektive intern svensk rätt finns tillgängliga. Om RSV vid dennaprövning anser sig behöva ytteriigare upplysningar skall dessa begäras från denansökande staten. Efterkommer den ansökande staten inte en sådan begäran fårett avslag på framställningen övervägas. De uppgifter varom talas i dennabestämmelse torde således regelmässigt finnas tillgängliga för svensk behörigmyndighet. Med hänsyn härtill och med beaktande av den föreslagna bestämmelseni 3 § 1 i förslag till lag om ömsesidig handräckning i ärende rörande skatteller allmän avgift finner jag inte skäl att föreslå någon ytterligarereglering av denna fråga. Artikel18 punkt 2 innehåller en allmänt avfattad bestämmelse enligt vilken allytterligare information av betydelse för en framställning skall översändas tillden anmodade staten. Denna bestämmelse tar således sikte på det självklaraförhållandet att de behöriga myndigheterna måste hålla varandra informerade ifrågor som rör en fordran eller en skattskyldig som är föremål för handräckning.Rent allmänt bör den ansökande staten göra så mycket som möjligt för attunderlätta verkställigheten av den begärda handräckningen för den anmodadestaten. 3.4.2Artikel 19, Möjlighet att avslå framställning Somframgått av det redan anförda finns möjligheter för den anmodade staten attavslå en begäran om handräckning. Bestämmelserna därom finns intagna bl.a. iartikel 19. Genom denna bestämmelse öppnas en möjlighet för den anmodade statenatt vägra att biträda en framställning i de fall då den anser att den ansökandestaten inte i tillräcklig utsträckning använt sig av de möjligheter som ståtttill buds inom dess eget område. Denna möjlighet att vägra handräckning skallemellertid användas med urskiljning. I praktiken torde det kunna förutsättas attbestämmelsen i denna artikel mycket sällan kommer till användning i fråga omframställningar rörande utbyte av upplysningar och delgivning av handlingareftersom det normalt måste antas att den ansökande staten uttömt sina inhemskamöjligheter och att framställningen om handräckningen beror på svårigheter atterhålla information från eller att få kontakt med den skattskyldige. Omemellertid den anmodade staten vägrar att bifalla en framställning med hänvisning till att andra möjligheter är tillgängliga i den ansökande staten kan den ansökande staten göra gällande att sådana 82 åtgärder, på sätt sägs iartikeln, skulle medföra oproportioneriigt stora Prop. 1989/90:14 svårigheter.Exempelvis kan en revision av en enda leverantör i den anmodade staten ge ettresultat vilket i den ansökande staten endast hade kunnat uppnås genom att ettmycket stort antal köpare i den ansökande staten hade reviderats. Att i dettasammanhang ange när en invändning av denna art kan anses befogad är emellertidinte möjligt utan det får ankomma på RSV att i sin egenskap av svensk behörigmyndighet ta ställning härtill i varje enskilt fall. Äveni andra fall än det tidigare nämnda kan en framställning om bistånd medhandräckning skapa problem för den anmodade staten. Exempelvis kan denanmodade staten komma i den stituationen att den, enligt sin internalagstiftning eller administrativa praxis, överhuvudtaget eller vid den aktuellatidpunkten inte skulle kunna vidta indrivningsåtgärder. I ett sådant fall kanframställningen enligt artikel 21 punkt 2 a avslås eller verkställighetenskjutas . Det kan naturligtvis också uppkomma gränsfall där fråganom framställningen skall avslås eller beviljas inte är lika självklar som idet lämnade exemplet. Det framstår då som lämpligt att den behöriga myndigheteni den anmodade staten tar kontakt med den behöriga myndigheten i den ansökandestaten för att med stöd av artikel 24 söka nå en ömsesidig överenskommelse omhur konventionen skall tillämpas i det aktuella fallet. 3.4.3Artikel 20, Svar på framställning om handräckning Artikel20 innehåller bestämmelser angående svar på framställning om handräckning.Kravet på att redovisa resultatet av handräckningsåtgärderna syftar till attden ansökande staten efter det att åtgärder vidtagitsskall underrättas om den undersökning eller de åtgärder för säkerställande somvidtagits, om fordringen drivits in eller delgivning skett eller, om det visatsig vara omöjligt att verkställa den begärda handräckningen eller om detbeslutats att inte gå vidare med ärendet. Avslåsen framställning om handräckning skall vidare enligt punkt 2 skälen fördetta anges. Syftet är att ge den ansökande staten en möjlighet att modifierasin begäran eller utarbeta en ny. Den omständigheten att skälen för ett avslagpå en framställning enligt denna bestämmelse skall anges innebär emellertidinte att den anmodade staten alltid behöver redovisa de bakomliggande orsakernai detalj, t. ex. varför den anmodade staten anser att vissa åtgärder stridermot allmänna hänsyn ("ordre public"). Ipunkt 3 föreskrivs att information skall tillhandahållas den ansökande staten i den form som denna önskat. Syftet med denna bestämmelse är att se till att den ansökande staten kan tillgodogöra sig informationen så bra som möjligt. Om information skall kunna översändas i en viss form krävs att den ansökande staten i förväg angett sina önskemål. Denna bestämmel se är emellertid inte tvingande utan gäller endast i den mån den anmodade staten har möjlighet att tillmötesgå den ansökande statens önskemål. Be dömningen av huruvida det i visst fall är möjligt att tillmötesgå en sådan begäran skall ske dels utifrån intern lagstiftning och administrativ praxis, 83 dels med hänsyn till deteventuella merarbete som är förknippat med att Prop. 1989/90:14 meddelaupplysningama i den önskade formen. 3.4.4Artikel 21, Skydd för personer och begränsing av skyldigheten att beviljahandräckning Remissinstanserna:SAF och har anfört att även om konventionen bygger påtanken att staten skall iaktta den skattskyldiges intressen så råder det storosäkerhet om hur detta i praktiken kommer att utfalla. SAF och har härvid anfört att "eftersom framställningen normalttorde göras bakom ryggen på den skattskyldige, har han inte någon möjlighetatt agera hos den ansökande staten som bara har tillgång till det material somden anmodade staten finner lämpligt att lämna ut". SAF och har vidare framhållit att skyddet mot röjande avaffärshemligheter m. m. är av största betydelse for ~ näringslivet. Med hänsynhärtill och då det i praktiken torde vara mycket svårt för de inblandadestaternas myndigheter att själva avgöra vad som är en affärshemlighet anser SAFoch att det är otillfredsställande att denskattskyldige enligt konventionen inte har någon ovillkorlig rätt att bli hördeller på annat sätt få tillfälle att kommentera de uppgifter som lämnas ut. RSVhar för sin del pekat på att det, för att beslut om betalningssäkring skallkunna fattas, enligt 4 § betalningssäkringslagen bl. a. krävs att fordranuppgår till betydande belopp. Med betydande belopp förstås därvid belopp som ivart fall uppgår till ett basbelopp. Frågan om säkringsåtgärder skall vidtas iSverige för en utländsk skatt som lyder på belopp understigande ett basbeloppblir beroende av hur artikel 21 skall tolkas. Föredragandensöverväganden: Artikel 21 är av särskild betydelse då det gäller att uppnå en lämpligbalans mellan behovet av ömsesidig handräckning i skattefrågor och behovet avskydd för de skattskyldiga. Artikeln fyller vidare en viktig funktion genom attge den anmodade staten möjlighet att vägra att lämna information i fall somenligt den statens uppfattning skulle strida mot allmänna hänsyn eller dessväsentliga intressen. Inledningsvis bör också framhållas att de i denna artikelangivna grunderna för att avslå en framställning gäller om inte annat anges,varje framställning om administrativ handräckning oavsett vad denna avser. Iartikelns punkt 1 klargörs uttryckligen vad som underförstått gäller redanenligt konventionens andra artiklar, nämligen att de rättigheter och garantiersom personer har enligt den interna lagstiftningen och administrativ praxisinte på något sätt inskränks genom konventionen. Artikelnspunkt 2 innehåller ytterligare begränsningar i skyldigheten att lämnahandräckning och erbjuder därvidlag ett ytterligare skydd för de skattskyldiga.Visseriigen är de i punkt 2 intagna bestämmelserna inte av tvingande natur, menenligt min uppfattning bör de tillämpas strikt. Jag har därför föreslagit atten bestämmelse av denna innebörd tas in i 3 § förslaget till lag om Ömsesidighandräckning i ärende rörande skatt eller allmän avgift (se vidare underavsnitt 4.1 nedan). 1punkt 2 a fastslås, såsom en generell princip, att den anmodade staten 84 inte skall vara skyldigatt vidta åtgärder som avviker från dess lagstiftning Prop. 1989/90: 14 elleradministrativa praxis. Inte heller är den anmodade staten skyldig att vidtaåtgärder, som i och för sig står i överensstämmelse med dess lagstiftning, mensom i praktiken, normalt sett, inte utnyttjas eller att vidtaga åtgärder, som ioch för sig står i överensstämmelse med dess lagstiftning och administrativapraxis, men som innefattar ett utnyttjande av befogenheter som den ansökandestaten inte förfogar över inom sitt eget territorium. Sålunda är den anmodadestaten endast skyldig att tillmötesgå en begäran om handräckning i de fall dåden ansökande och den anmodade statens interna rättsordning överensstämmer medvarandra i fråga om befogenheter och tillämpning. De fall då handräckning kanvägras är sådana fall då den stat som ansöker om bistånd med handräckningenligt sin interna lagstiftning helt saknar möjligheter att inom sitt områdevidta den begärda åtgärden. Denna bestämmelse innebär således inte att svenskbehörig myndighet skall avslå en begäran om handräckning t. ex. på grund av attsvensk myndighet då den verkställer en begäran från främmande stat skulle kommaatt utnyttja befogenheter vars exakta motsvarighet inte finns att tillgå i denansökande staten. Det bör i detta sammanhang framhållas att de i artikel 14intagna bestämmelserna rörande tidsgränser utgör ett undantag från den tidigareredovisade bestämmelsen. Närdet gäller de i artikel 21 punkt 2 b intagna uttrycken "allmännahänsyn" (ordre public) respektive "väsentliga intressen" hardessa inte definierats i konventionen utan får i det enskilda fallet tolkas avde berörda staterna. Det bör dock observeras att i de fall som dessa uttrycksyftar på en stats intressen så inkluderar de även enskildas intressen om dessahar en nationell dimension. Allmän säkerhet och ekonomiska intressen kansåledes omfattas. Detskall också framhållas att uttrycket "åtgärder" i punkterna 2 a och binte åsyftar formen för det bistånd med handräckning som denna konventionerbjuder (t. ex. att förse den ansökande staten med information) utan deåtgärder som myndigheterna vidtar för att fullgöra olika former av handräckning(t. ex. att förhöra vittnen eller att verkställa efterforskningar). Artikel21 punkt 2 c tar speciellt sikte på utbyte av upplysningar och innehållerskyddsregler motsvarande dem i punkt 2 a. Härvidlag gäller således att denanmodade staten inte är skyldig att lämna upplysningar som inte är tillgängligaenligt lagstiftning eller administrativ praxis i denna stat eller i denansökande staten. Upplysningar anses i detta sammanhang som tillgängliga imyndigheternas normala verksamhet om beskattningsmyndigheterna har dem i sinbesittning eller om de genom normalt förfarande kan erhålla uppgifterna ifråga. Således kan uppgifter som införskaffats genom särskilda undersökningaranses vara tillgängliga, om beskattningsmyndigheterna skulle ha gjortmotsvarande undersökningar för att införskaffa uppgifterna för inhemskt bruk.Den anmodade staten har alltså att inhämta uppgifter som den ansökande statenär i behov av på samma sätt som sker då fråga är om uppgifter som rör egna skatter. Detkrav på reciprocitet som uppställs i punkterna 2 a och c i denna artikel utgör en begränsning av åtagandet vilket innebär att den anmodade 85 staten inte är skyldig attgöra mer för att bistå med handräckning än vad Prop. 1989/90:14 den ansökandestaten själv kan göra enligt sin interna rätt. Inte heller behöver den anmodadestaten tillhandahålla mer upplysningar än vad som normalt kan tas fram i ettmotsvarande ärende i denna stat. Punkt2 d innehåller en begränsning i den anmodade statens skyldighet att lämna utvissa hemliga uppgifter. För svenskt vidkommande måste en noggrann prövning skei det enskilda fallet för att se till att ett utlämnande av upplysningar intestår i strid med 3 § i den föreslagna lagen om ömsesidig handräckning i ärenderörande skatt eller allmän avgift. I punkt 2 d har också tagits in enbegränsning såvitt avser upplysningar som berör något som är av vitalt intresseför den anmodade staten. I punkten anges därvidlag att den anmodade stateninte är skyldig att lämna upplysningar vilkas överlämnande skulle strida motallmänna hänsyn eller mot dess väsentliga intressen. Dei punkt 2 e intagna bestämmelserna ger den anmodade staten en möjlighet att avslå en framställning om bistånd med handräckning om den anmodade staten anser att beskattningen i den ansökande staten strider mot allmänt gällande beskattningsprinciper. Detta kan t. ex. vara fallet om beskattningen i den ansökande staten är av konfiskatorisk art eller om påföljden för en överträdelse är att anse som orimlig. Punkt 2 e innefattar också en möjlighet för den anmodade staten att avslå en begäran om handräckning "om och i den mån den anser beskattningen i den ansökan de staten strider mot bestämmelserna i ett dubbelbeskattningsavtal ". Dennabestämmelse syftar på beskattning som skett i strid med ett dubbelbeskattningsavtalsbestämmelser om t. ex. storleken på den källskatt som den ansökande staten ägerinnehålla, definitionen av fast driftställe, fastställandet av ett fastdriftställes vinst etc. Bestämmelsen syftar däremot inte på alla fall avdubbelbeskattning, vilket även följer av att dubbelbeskattningsavtal inteundanröjer alla former av dubbelbeskattning. 1 fall då dubbelbeskattning skettoch detta inte står i strid med ett dubbelbeskattningsavtal skall såledesmöjligheten att erhålla handräckning stå öppen. Fall som det sistnämnda kandock, enligt artikel 24 punkt 5, bli föremål för överläggningar mellan deavtalsslutande staterna. Syftetmed punkt 2 f är att tillförsäkra att konventionen inte tillämpas på ett sättsom resulterar i diskriminering mellan medborgare i den anmodade ochmedborgare i den ansökande staten i fall då förhållandena är desamma. Medanledning av vad remissinstanserna anfört vill jag i denna del göra följandetillägg. Somframgår av den av mig lämnade redogörelsen för artikel 4 punkt 3 (se avsnitt3.3.1.1) har inom upprättats ett förslag till lag omömsesidig handräckning i ärende rörande skatt eller allmän avgift. Enligt 12 §i detta förslag skall den som berörs av ett handräckningsärende i vissa fallunderrättas om vad som översänts till skattemyndighet i främmande stat. Sådanunderrättelse skall ske i de fall då de till främmande stat översändauppgifterna framkommit vid revision eller annan granskning, såvida inte de iförslagets 12 § andra stycket angivna förhållandena är för handen(se vidare under avsnitt 4.2.2 nedan). Genom vad som sålunda Prop.1989/90:14 föreslagits finner jag att denna fråga har fått entillfredsställande lösning. Vadsedan avser skattemyndigheternas förmåga att bedöma vad som kan anses utgöra enaffärshemlighet eller inte kan naturligtvis uppfattningarna vara delade. Jagvill emellertid peka på att, som jag inledningsvis nämnt, har ett omfattande informationsutbyte med främmande stat i samband med vilketskattemyndigheterna har att ta ställning till huruvida de uppgifter somöversänds kan innehålla affärshemligheter o. dyl. Den svenskaskatteförvaltningen och då framförallt RSV har således stor vana av att hanteradessa frågor. Jag delar således inte den av SAF och industriförbundframförda uppfattningen utan hyser stort förtroende för de svenskaskattemyndigheternas förmåga att hantera dessa frågor. RSVhar i sitt yttrande pekat på att problem kan uppkomma då handräckning begärsför säkringsåtgärder eftersom betalningssäkring i endast medges dåfråga är om betydande belopp. Som jag redan redovisat skall i enlighetmed vad jag föreslagit i 3 § förslaget till lag om ömsesidig handräckning iärende rörande skatt eller allmän avgift tolka de i artikel 21 intagnabestämmelserna strikt. Härav följer att en begäran om handräckning medsäkringsåtgärd inte skall bifallas med mindre den uppfyller de bestämmelsersom finns intagna i betalningssäkringslagen. Detta torde för övrigt också följaav vad jag redan anfört (se avsnitt 3.3.2.2). 3.4.5Artikel 22, Sekretess Remissinstanserna:Svea hovrätt har påpekat att det krävs följdlagstiftning eftersom det vidtillämpningen av konventionens sekretessbestämmelser kan uppstå situationer därutländska sekretessbestämmelser kommer i konflikt med den grundläggande regelni 5 kap. 1 § om domstolsförhandlingars offentlighet. SAFoch har påpekat att svensk myndighet som vänder sig till skattemyndighet för att få del av sådana upplysningar som skattemyndighet erhållit från annat land med stöd av konventionen, enligt 15 kap. 5 § sekretesslagen har rätt att erhålla denna uppgift, om inte hinder möter på grund av bestämmelse om sekretess. SAF och har därvid ifrågasatt om bestämmelsen i 9 kap. 3 § sekre tesslagen ger ett tillräckligt skydd. SAF och anser även att datasårbarheten inte beaktats från sekretessynpunkt och att det är nödvändigt att sekretessens iakttagande i datasystem regleras när de berörs av en begäran om handräckning. Vidare har SAF och industriför bund anfört att sekretessreglerna i artikel 22 måste uppmärksammas ut ifrån grundläggande principer i svensk skatteprocess. Enligt dessa remiss instanser kan det inte anses tillfredsställande att den svenska skattemyn digheten, när ett skatteärende förts upp till en länsrätt, en kammarrätt eller regeringsrätten, inte får för domstolen yppa kanske väsentliga omständig heter som framgår av utomlands inhämtade upplysningar, därför att den svenska skatteprocessen i princip är offentlig. Detta skulle enligt dessa remissinstanser innebära att om den andra staten inte medger att de till 87 utlämnadeupplysningarna får ges offentlighet, dessa inte kan Prop. 1989/90:14förebringas för domstolarna i skattemålet. Enligt SAF och industriförbundkommer detta att medföra en snedvridning av skatteprocessen som är allvarlig,bl. a. skulle regeln leda till att skattemyndighetens motpart inte fårtillfälle att bemöta dem eller eljest ge sina synpunkter på de förhållandenuppgifterna avser. De anser därför att det från svensk offentligrättsligsynpunkt måste krävas att inte utifrån mottar andra upplysningar änsådana vilka vid domstolsbehandling av skatteärendet utan tvekan kan framläggasför den i saken beslutande domstolen. Enligt SAF och industriförbundkan bestämmelserna i denna punkt strida mot grundlagsregeln i 12 kap. 6 § andrastycket regeringsformen i så måtto att den i artikeln intagnasekretessbestämmelsen skulle innebära att uppgifter som svenskbeskattningsmyndighet får från utländsk beskattningsmyndighet inte får yppasför ombudsman. RSVhar i sitt yttrande anfört att verket utgår från att utländsk tjänsteman somdeltagit i en revision omfattas av en med tystnadsplikt jämförlig skyldighetatt inte yppa vad han erfarit vid revisionen. RSV har vidare anfört att detinte är förenligt med svensk sekretesslagstiftning att i enlighet med vad somsägs i artikel 22 punkt 1 tillämpa utländska sekretessbestämmelser när dessaär mer restriktiva än de svenska. I fråga om den i artikel 22 punkt 2 intagnabestämmelsen, att upplysningar får yppas i domstolsavgörande endast om samtyckedärtill lämnats, torde denna enligt RSV inte kunna upprätthållas från svensksida. RSV anser vidare att några bestämmelser av denna innebörd inte heller börinföras i intern svensk rätt eftersom detta skulle strida mot svenskrättstradition. Med hänsyn härtill bör istället ingå bilateralaöverenskommelser med andra konventionsstater om att avstå från krav påsamtycke. RSV har slutligen påtalat att det kan uppstå svårigheter attupprätthålla den i artikel 22 punkt 3 intagna bestämmelsen och har därvidlämnat följande exempel. Denupplysande staten har reserverat sig mot upplysningar som rör den statensmotsvarighet till kupongskatt. Upplysningar lämnas till RSV angåendeförhållanden som rör inkomstbeskattningen. Om RSV därvid finner att det ärkupongskatt och inte inkomstskatt som skall utgå hur skall man då förfara? Sverigesadvokatsamfund har anfört att regleringen beträffande överskottsinformation ärför otillräcklig för att garantera att överskottsinformationen inte användsmot enskilda och att den skattskyldiges skydd i denna del måste förstärkas. Föredragandensöverväganden: Ömsesidig handräckning mellan skattemyndigheter i olika staterär möjlig endast om den information som har erhållits genom samarbetetbehandlas med lämplig förtrolighet. Emellertid varierar det skydd som sådaninformation kan ges från stat till stat. För att tillförsäkra den informationsom erhållits från den ansökande staten ett från denna stats synpunkttillfredsställande skydd har i artikel 22 intagits bestämmelser om sekretess. Ipunkt 1 i denna artikel stadgas därvid att upplysningar som en stat erhållit med stöd av konventionen i sekretesshänseende skall behandlas i 88 enlighetmed den mest restriktiva av den ansökande och den anmodade Prop. 1989/90:14statens interna lagstiftning. För svenskt vidkommande innebär detta att RSV iegenskap av behörig myndighet måste hålla sig informerat omsekretesslagstiftningen i de till konventionen anslutna statema samt äveninformera de behöriga myndighetema i andra konventionsstater om vårsekretesslagstiftning. Detta utbyte av information kan antingen ske direkt viade till konventionen anslutna staterna eller via det i artikel 24 omnämndakoordineringsorganet. Dei artikel 22 punkt 2 intagna bestämmelsema syftar till att i förhållande tillvad som stadgas i artikelns punkt I fastställa ett absolut minimikrav vad avsersekretessen. Härvid har i artikel 22 punkt 2 de personer och myndigheter som utan medgivande från den behöriga myndigheten i den stat som lämnat uppgifterna har rätt att ta del av uppgifterna angetts.