prop · GD0343 · 1989-12-31 00:00:00 — 0 Fordringar för vilka inhemska kommuner och därmed jämförligasamfälligheter svarar. a) Fordringar för vilka internationella utvecklingsbanker svarar, ellerfordringar för vilka säkerheten utgörs av värdehandling som 60 utfärdatsav en sådan bank, Prop. b) fordringar för vilka banker inom OECD-områdetsvarar, c) fordringar med en återstående löptid av högst ettår på banker utanför OECD-området eller mot en sådan banks garanti samt d) fordringarför vilka kommuner och liknande samfälligheter inom OECD-området svarar. Lån mot säkerhet av panträtt i bostadsfastighet. Tillgmnd för den ovan redovisade riskklassificeringen ligger bl.a. följandeöverväganden. A. Olikaslag av risk 1bankverksamhet uppkommer risker av olika slag mot vilka bankerna måste sökagardera sig. För flertalet banker torde kreditrisken vara den mestframträdande. Övriga typer av risker som i större eller mindre omfattning kanuppkomma är t.ex. ränterisk, kursrisk och risk vid koncentration avlångivningen till ett fåtal kredittagare. Förslaget syftar i första hand tillatt bedöma kreditrisken och har lämnat öppet ål varje land att ikapitaltäckningskravet inkludera även andra risker. Det står redan nu klart attränterisk, som är förenad med innehav av t.ex. obligationer med fast räntesats,skall beaktas i vissa länder. Frågan om ränterisker och hur de eventuellt skallbeaktas är emellertid under utredning i en särskild arbetsgmpp underBaselkommittén. Dethar varit förenat med stora svårigheter att på ett sätt som allmänt kundeaccepteras foga in riskema knutna till länders olika kreditvärdighet i deföreslagna reglerna. Inledningsvis övervägdes att dra en gräns mellan inhemskaoch utländska fordringar, innebärande att alla utländska fordringar, oberoendeav vem motparten var, skulle tas . Ett alternativ till dettaförslag var att söka finna någon existerande gruppering av länder som kunde geen klassificering av länderna även från kreditvär-dighetssynpunkt. Efteringående diskussioner och konsultationer med företrädare för banker i olika länder har framkommit tre betydelsefulla skäl för ett förslag som bygger på en klassificering av länderna. Vid en uppdelning endast mellan inhemska och utländska kredittagare bortses för det första helt från det faktum att det föreligger en avsevärd skillnad i kreditvärdighet mellan olika länder. För det andra bortser man från integrationen av den finansi ella marknaden. Frånvaron av en uppdelning av länderna skulle kunna leda till atl bankerna avstod från att hålla en portfölj av statspapper i olika valutor. En sådan portfölj fungerar som en täckning av t.ex. likviditets- och kursrisker för bankernas åtaganden i olika valutor. För det tredje och detta skäl är måhända det viktigaste kommer man inom EG att behandla fordringar på stater, offentliga sektorn och banker inom EG- länderna som om de vore inhemska. Särskilt för de länder inom tiogrup- 61 pen som också är medlemmari EG skulle en olikartad bedömning av Prop. 1989/90:43 länderriskema ledatill svåra problem. Motbakgmnd av dessa diskussioner har accepterats ett förslag som innebär attfordringar på länder inom OECD-området skall tas upp till ett reducerat beloppvid kapitalkravets beräknande. Som OECD-land räknas också länder som åtagit sigvissa förpliktelser gentemot enligt lMF:s GeneralArrangements lo Borrow. Detta innebär att fordringar på stater inomOECD-området inte beaktas, medan fordringar på kommuner och liknandesamfälligheter inom samma område tas . Fordringar på stater utanförOECD-området beaktas heller inte om de gäller i nationell valuta och ärrefinansierade i samma valuta. 1 andra fall beaktas de till . Vadbeträffar fordringar på andra banker görs ingen skillnad mellan kortafordringar inom eller utanför OECD-området. Reglerna innebär att en skillnadgörs mellan kortfristiga fordringar på banker, vilket är en vanlig metod föratt hantera likviditeten på interbankmarknaden, och långfristiga fordringar påbanker som ofta är beroende av andra transaktioner och därför kan varaförenade med land- och/eller kreditrisk. Fordringar på andra banker inomeller utanför med en återstående löptid på högst beaktas alltidtill . Detta skall också vara fallet för längre fordringar på banker inomOECD-området medan längre fordringar på andra banker beaktas lill . C.Fordringar på kommuner och liknande samfädigheter Dethar inte varit möjligt att uppnå enighet om ett gemensamt krav på kapital fördenna typ av fordringar. Anledningen har främst varit att det i de olikaländerna varierar vad beträffar kreditvärdigheten för här avseddaassociationer. Det har därför överlämnats åt varje land att avgöra om dessafordringar skall beaktas till O, 10, 20 eller i den inhemska rörelsen.Fordringar på här avsedda kredittagare inom OECD-området skall däremot beaktastill . Utanför OECD-området skall fordringama beaktas till . Fordringarpå bolag, som ägs av den offentliga sektorn, skall beaktas till på sammasätt som skall gälla för bolag i allmänhet. Pågmnd av i hög grad varierande erfarenheter angående värdet av ställda panteroch garantier har det inte varit möjligt att enas om en generell metod för attinarbeta dem i regelsystemet. Det begränsade accepterandet av säkerheter förkrediter som en reducerande faktor för kapitalkravet hänförs endast tillfordringar för vilka pantförskrivits kontanta medel eller värdehandlingarutfärdade av stater inom eller av vissa utvecklingsbanker. Närdet gäller lån, garanterade av tredje man, innebär reglema att lån som garanterats av stat, kommun och liknande samfällighet eller av bank inom OECD-området skall beaktas på samma sätt som lån till garanten. När del gäller lån som garanterats av bank utanför OECD-området gäller 62 reduceringenendast om den förbindelse som garanterats har en återståen- Prop.1989/90:43 de löptid av högst . E. Lånmed säkerhet av pantbrev i fastigheter Dennafråga har föranlett långa och intensiva diskussioner inom . Denfrämsta anledningen härtill är den varierande erfarenhet, som i olika länderfinns angående den förlustrisk som krediter för bostadsfinansiering kaninrymma. Vissa länder som exempelvis och har upplevt kriser påbostadsmarknaden med kraftigt fallande priser som följd, vilket orsakatförluster för bankerna. Sådana länder har inte velat acceptera någon reduktionav kapitalkravet för sådana krediter. Andra länder, t.ex. ochVästtyskland, har liksom upplevt att stigande priser påbostadsfastigheter gjort finansiering av bostadsfastigheter förenad med lågrisk och har följaktligen argumenterat för ett lågt kapitalkrav för sådanakrediter. De framlagda reglerna får i detta avseende ses som en kompromiss. Detbör observeras att någon närmare precisering av till vilket läge i en fastighetsom pantbrev kan accepteras, inte har givits. Det har emellertid särskiltpåpekats att finansiering av spekulativ markexploatering inte skallkvalificera för reduktion av kapitalkravet. Här bör också påpekas att banksinnehav av obligationer utgivna av bostadsfinan-sierande institut likställesmed fordringar på banker. uppfattning är det av stor betydelse att alla åtagandenutanför balansräkningen som innebär kreditrisk också inkluderas i beräkningenav kapitalkravet. måste det konstateras att man har begränsaderfarenhet av att bedöma risken i vissa av de instmment som här avses. I fleraländer är det också så att endast ett fåtal banker i någon större utsträckninghandlar med ifrågavarande instmment. Det har därför gjorts ansträngningar att finnasådana lösningar som kan tillämpas både på banker som är mycket aktiva påmarknaden och sådana som endast i ringa utsträckning deltar på denna. Principenär att alla typer av åtaganden utanför balansräkningen skall översättas tillbalansräkningsposter genom att multipliceras med en faktor som varierar medhänsyn till kreditrisken i åtagandena. Den sålunda erhållna summan tas därefteri beaktande för kapitalkrav enligt de ovan redovisade reglerna. De olikainstmmenten har för detta ändamål indelats i följande fem gmpper. Sådanasom utgör ersättning för lån, t. ex. lånegarantier och liknande instmment. Dessa likställes med lån och åsättes en faktor enligt ovan av . Sådana åtaganden som är beroende av annan transaktion eller prestationt.ex. Dessa åsättes faktom och tas alltså upp tillhalva sitt belopp. Kortfristiga, självlikviderande åtaganden i samband med vamleve- ranser, företrädesvisremburser, vilka åsättes faktom . Andra åtaganden medlängre löptid än samt åtaganden i sam- Prop. 1989/90:43 band med emission av företagscertifikat åsättes riskfaktorn . åtagandenän samt åtaganden som kan återtas när som helst under deras löptidmedtas inte i kapitalkravsberäkningen. Ränte-och kursrdaterade instrument, t. ex. swapar, optioner, futures. Faktorn bestäms enligt principer som närmare utvecklas i det följande. Behandlingenav ränte- och kursrdaterade instrument måste göras med hänsynstagande till attbanken inte är utsatt för kreditrisk beträffande kontraktets hela belopp utanendast för den kostnad det innebär att ersätta kontraktet med ett motsvarandenytt kontrakt med annan motpart, vilket förutsätts vara nödvändigt dåkontraktet kan antas utgöra täckning för en ränte- eller kursrisk i bankensrörelse. Kostnaden utgörs av skillnaden mellan kontraktets ursprungliga värdeoch dess marknadsvärde då det skall ersättas, förutsatt attmarknadsvärdet har stigit. En åtskillnad har varit nödvändig att göra mellaninstrument som innebär endast ränterisk och sådana som är beroende av såvälränte- som kursutveckling. Flertaletländer har i ansett att det riktigaste sättet att mätakreditrisker för dessa instrument är att beräkna kostnaden för att uppfyllakontraktet om motparten fallerar och till detta belopp lägga beräknat beloppför möjliga förändringar av kontraktet under dess återstående löptid.Sistnämnda belopp beräknas på följande sätt, varvid procenttalen skall räknaspå kontraktets nominella värde. längre 0,5, Kursrelateradeinstrument med en ursprunglig löptid om beaktas inte. Ettpar länder har i företrätt den uppfattningen att den redovisade"två-stegsmetoden" är för komplicerad, särskilt när det gäller attfastställa marknadsvärdet. Ett alternativ har därför lämnats på så sätt attbestämmandet av marknadsvärdet slopas och att risken i stället bestäms medutgångspunkt i den urspmngliga löptiden. Procentsatserna är i detta alternativnågot högre än i det förra, då en viss osäkerhet är förenad med att man intelöpande värderar instrumenten till marknadsvärde. Procentsatserna är följande; Löptid (total) Mindre än men mindre än För varje ytterligare år 0,1,1, 2,5,3, Oavsettvilken av de ovan nämnda metoderna som används för atl överföra posternautanför balansräkningen till kapitalkravet skall de fram-räknade beloppenbehandlas enligt de regler som gäller för poster inom balansräkningen. Eftersomdet har ansetts att bankerna merendels förbehåller ifrågavarande instrumentför kunder med god kreditvärdighet har man enats om att åtaganden som enligtreglerna normalt skulle medräknas lill vid denna beräkning endast behöverbeaktas till . Isamband med diskussionen om poster utanför balansräkningen har också frågan omnettoredovisning kommit upp. Härmed avses olika förbindelser med endast enkund, vilka kan ta ut varandra. Nettoredovisning i andra fall, t.ex. vidtäckning enbart av kursrisk men med olika kontrahenter, skall inte kommaifråga. Möjligheterna till en nettosyn på kreditrisken är emellertid i hög gradberoende av den nationella konkurslagstiftningen m. m., och det har därföröverlåtits åt varje land att bestämma i vilken utsträckning en beräkning pånettoengagemanget kan accepteras. Sedanplaceringarna klassificerats och åsatts värden med hänsyn till riskgradenskall det beräknade sammanlagda värdet ställas i relation till kapitalbasen.Enligt reglerna skall kapitalbasen därvid uppgå till lägst avplaceringarnas beräknade värde. Förutsättningarnaatt införa regler är olika inom tio gruppens länder. I vissa länder kan tillsynsmyndigheten ensam besluta om införandet, medan i andra länder lagändringar blir nödvändiga. Som en övergångsanordning har bestämts att en kontroll skall ske vid slutet av , det förväntas att bankerna klarar ett kapitalkrav på lägst 7,. Senast vid utgångenavår bör kapitalkravet uppgå till . Vissa övergångsregler har också föreslagits enligt vilka de banker som inte redan nu uppfyller kravet vad beträffar äkta eget kapital temporärt får medräkna i det äkta kapitalet sådana instrument som sedan skall hänföras till de med äkta kapital likställda posterna. 5 1989/90. 5 Kapitaltäckningsgruppens överväganden Prop. 5.1 Reformering av kreditinstitutenskapitaltäckningsregler Kapitaltäckningsgmppenhar, med utgångspunkt i kreditmarknadskommitténs princip om enhetliga reglerför alla institut, funnit att de av antagna reglerna rörandeinternationellt verksamma banker så långt möjligt bör gälla även för övrigainstitulgmpper. Kapitaltäckningsgruppenhar funnit att kapitalbasen, i enlighet med regelsystem, bördelas upp i två grupper. Med hänsyn till att begreppet eget kapital i svensktjuridiskt språkbruk, enligt vad som senare kommer att framgå, inte heltöverensstämmer med vad avser med eget kapital, har det intebefunnits lämpligt att som benämning på grupperna använda något av uttryckeneget kapital eller med eget kapital likställda poster. Eftersom kapitalet i denförsta gmppen är det primära och dessutom styrande för storleken av dethuvudsakligen upplånade kapital som får ingå i den andra, bör kapitalet irespektive grupp lämpligen benämnas primärt kapital och supplementärt kapital.Primärt kapital utgörs alltså av vad som enligt bör förstås medeget kapital samt öppet redovisade reserver av högsta kvalitet. Supplementärtkapital utgörs av poster som enligt inom vissa ramar bör kunnalikställas med primärt kapital. Till en början måste, som antytts, prövashuruvida det som enligt 4 kap. 7 § bankrörelselagen definieras som egetkapital i bankaktiebolag, egna fonder i sparbank och eget kapital iföreningsbank undantagslöst kan anses uppfylla de av uppställdakraven på eget kapital. På motsvarande sätt måste prövas om eget kapital ikreditmarknadsbolag och fondkommissionsbolag samt lagstadgade fonder i de olikahypoteksinstituten uppfyller krav på eget kapital. Detresonemang som förts är följande. Vadförst gäller bankerna kan det sättas i fråga om uppskrivningsfond, som enligtbankrörelselagen redovisas under bundet eget kapital, uppfyller Baselkommitténskrav på eget kapital. En bank kan enligt 4 kap. 5 § bankrörelselagen undervissa förutsättningar skriva upp värdet av en anläggningstillgång och utnyttjadet uppskrivna beloppet för ökning av det egna kapitalet. Det egna kapitaletkan öka genom atl det uppskrivna beloppet antingen avsätts till en särskilduppskrivningsfond eller genom att det utnyttjas lill fondemission i ettbankaktiebolag eller avsätts till reservfonden i en sparbank. Ett belopp somavsatts till uppskrivningsfonden kan i sin tur utnyttjas till fondemissionrespektive för avsättning till reservfond. I ett bankaktiebolag redovisasuppskrivningsfonden, liksom aktiekapitalet och reservfonden, under bundet egetkapital. EnligtBasdkommitléns regler kan reserver, som uppkommer genom upp skrivning av en tillgångs bokförda värde till marknadsvärdet, i vissa fall likställas med eget kapital. Överfört lill svenska förhållanden skulle alltså med en bokstavlig tolkning av regler kunna hävdas att 66 uppskrivningsfonden är ensådan reserv som bör hänföras till supplemen- Prop. 1989/90:43 tärt kapital.Mot bakgrund av vad sagts om att en uppskrivning av anläggningstillgångalltid kan utnyttjas till fondemission eller för avsättning till reservfonden,varvid det belopp varmed eget kapital ökar i dess helhet skall räknas somprimärt kapital, framstår det emellertid som omotiverat att avskiljauppskrivningsfonden från det primära kapitalet. Starkaskäl talar i stället för att uppskrivningsfonden behandlas på samma sätt someget kapital i övrigt. För de svenska uppskrivningsfonderna torde nämligen ijämförelse med motsvarande konton i andra länder gälla mycket restriktivaregler. Som redovisats utgör de tillsammans med aktiekapitalet ochreservfonden en del av det bundna egna kapitalel. Strikta regler gäller både ifråga om att avsätta belopp till fonden och att ta fonden i anspråk. Enavsättning till fonden får till en början ske endast efter bankinspektionensmedgivande. Inspektionen har därvid bl.a. att bedöma om fömtsättningama enligtbokföringslagen är uppfyllda, dvs. att tillgången har ett bestående värde somväsentligt överstiger det belopp med vilket den är uppförd i närmast föregåendebalansräkning. Som generellt tak gäller att tillgången får tas upp till högstdet nya bestående värdet. Fast egendom får dock inte skrivas upp över gällandetaxeringsvärde. Vidare får fonden tas i anspråk endast för nedskrivning avanläggningstillgångar eller, om särskilda skäl föreligger för en sådanutjämning, av bankens innehav av fordringsbevis som är avsedda för den allmännamarknaden, samt, som tidigare nämnts, till fondemission i ett bankaktiebolageller för avsättning till reservfond i en sparbank. Mot bakgmnd av vad nuanförts talar alltså övervägande skäl fö Avsärskilt intresse är också humvida förlagsinsatser i föreningsbank, som enligtbankrörelselagen redovisas under bundet egel kapital, uppfyller Baselkommitténskrav på eget kapital. Dessa insatser är lånat kapital som normalt fömtsättskunna sägas upp och återkrävas från placerarens sida. Insatserna uppfyllerdärför inte grundläggande krav på eget kapital. Liksom enligtgällande rätt bör sådana insatser således inte räknas som äkta eget kapital vidberäkningen av kapitalbasen. Däremot bör insatserna givetvis räknas somsupplementärt kapital. Iövrigt uppfyller allt som enligt bankrörelselagen inryms under begreppet egetkapital respektive egna fonder med undantag för garantifonder enligt nugällande regler de av uppställda kraven på eget kapital.Likaså uppfyller de garantifonder som kreditmarknadskommittén föreslagit försparbankerna och föreningsbankerna kraven på primärt kapital. De avkreditmarknadskommittén föreslagna garantifondsbevisen, som är avsedda för envaraktig försörjning av bankernas riskkapital, skall som tidigare redovisatsvara ouppsägbara från placerarens sida och inte löpa med någon garanteradavkastning. Garantikapitalet bör alltså i likhet med aktiekapitalet vara iprincip tidsobegränsat riskkapital. Reglernaom eget kapital i aktiebolagslagen överensstämmer i allt vä sentligt med motsvarande bestämmelser i bankrörelselagen. Eget kapital i kreditmarknadsbolag och fondkommissionsbolag uppfyller således Basel- 67 Likasåuppfyller, efter den renodling som föreslagits av Prop. 1989/90:43kreditmarknadskommittén, hypoteksinstitutens reservfonder dessa krav. Enannan särskild fråga är hur de svenska värderegleringsreserverna skallklassificeras, som primärt eller supplementärt kapital. Enligt Baselkommitténsregler skall avsättningar för icke-identifierade förlustrisker hänföras tillsupplementärt kapital. regler såvitt nu är i fråga skallemellertid betraktas mot bakgmnd av att det i flera länder är vanligt attavsättningar görs lill särskilda värderegleringskonton, som har till syfte attsvara mot en erfarenhetsmässig förlustrisk. Dei förekommande värderegleringsreserverna för utlåning,garantiförbindelser, utländska valutor och obligationer kan visserligenformellt betraktas som en buffert mot framtida förlustrisker. Förlustriskernaär emellertid obetydliga i jämförelse med de mycket storavärderegleringsreserver som instituten byggt upp. På gmnd av sin storlek ärdessa reserver i ett intemationellt perspektiv närmast unika. I praktiken ansesde tjäna som en allmän konsolidering av institutet, vilket på den internationellamarknaden bl. a. kommit till uttryck i samband med klassificering av svenskakreditinstituts kreditvärdighet. Om ett kreditinstituts rörelseresultatuppvisar föriust, kan reserverna sägas vara av samma kvalité som eget kapital.1 en sådan situation blir de framtagna reserverna inte föremål för någonfaktisk beskattning. Motbakgrund av det anförda, har kapitaltäckningsgmppen funnit atl ifrågavarandevärderegleringsreserver vid beräknande av kapitalbasen bör betraktas somprimärt kapital. Någon begränsning i förhållande till det egna kapitalet ärdärvid inte relevant. Med hänsyn till att reserverna skapats av obeskattademedel och således är belastade med en latent skatteskuld bör de dock tas upptill . Härigenom uppnås också den effekten att kapitalbasen blirneutral i förhållande till skattelagstiftningen. Om kreditinstituten iframtiden, t.ex. på grund av ändrade avdragsregler, skulle tvingas avveckla del av sina värderegleringsreserver och därmed avskatta reserverna,kommer kapitalbasens storlek att vidi övrigt oförändrade skatteregler förbli i princip oförändrad, eftersom beskattade reserver ingår ograverat i kapitalbasen. föreslagna utvidgningen av kapitalbasen, som beståri att även uppkomna reserver i följd av överavskrivning på leasingobjekt skalllikställas med eget kapital, föranleder ingen särbehandling i förhållande tillövriga värderegleringsreserver som är i fråga. Även dessavärderegleringsreserver bör således till av sitt belopp - kunna betraktas somprimärt kapital. Vad särskilt gällerberäkningen av reserv för obligationer bör denna ändras till att avse skillnaden mellan obligationernas marknadsvärde och deras bokförda värde. Den nuvarande regeln innebär att obligationerna värderas utifrån ett av bankinspektionen framräknat genomsnitt av räntan för vissa stats- och bostadsobligationer . Denna regel tillkom i ett läge då marknadsvärdet av bankernas obliga tionsportföljer föll till följd av kraftigt stigande räntor. Motivet för att regeln infördes var bl.a. att underlätta för bankerna, som på grund av de speciella marknadsförhållandena som då gällde fick allt större svårigheter 68 attbokföra obligationsportföljen till marknadsvärdet. De speciella förhål- Prop.1989/90:43 landen på räntemarknaden som alltså låg till gmnd för regelnsinförande råder inte längre och värderingsregeln är därför, med utgångspunkt inuvarande förhållanden på marknaden, svår att försvara. En beräkning som på angivetsätt utgår från ett konstmerat värde i stället för det verkliga speglar inte påett rättvisande sätt reservens reella storiek. Bestämmelsen bör därför ändrasså att med kreditinstitutets reserv för obligationer avses det belopp medvilket obligationernas marknadsvärde överstiger netto-bokföringsvärdet. Supplementärtkapital utgörs enligt regler av vissa dolda reserver, vissaslag av uppskrivningskonton, vissa avsättningar för föriuslrisker, särskildatyper av upplåningsinstmment samt föriagslån. Någonmotsvarighet till de dolda reserver som avses med förslaget förekommer inte iSverige. Utöver de mycket speciella uppskrivningsfonderna som enligt svensklagstiftning kan förekomma i bundet eget kapital förekommer inte heller någrasärskilda uppskrivningskonton. Vad härefter gäller särskilda typer avupplåningsinstrument som enligt bör kunna ingå i kapitalbasen,torde sådana-för närvarande inte förekomma bland svenska banker. Däremotförekommer bland finansbolag och kreditaktiebolag vissa typer av finansiellainstmment som bör kunna betraktas som supplementärt kapital. Flerafinansbolag och kreditaktiebolag har särskilda garantifonder, som vid sidan avdet egna kapitalet utgör bas för upplåningsrätten. Fonden bildas i allmänhetgenom tillskott av moderföretaget eller andra närstående företag. 1 vissa fallutgörs fonden av kontant inbetalda medel. För inbetalda belopp utfärdassärskilt bevis, som medför rätt till betalning först efter bolagets övrigaborgenärer. Återbetalning får inte ske om bolaget därmed inte klarar attuppfylla gällande upplåningsrättsregler. I något kreditinstitut förekommer ävenen särskild säkerhetsfond, som utgörs av kapital som inbetalats avkredittagaren och som återbetalas först sedan krediten slutbetalts.