prop · GD0385 · 1989-12-31 00:00:00 — Sökanden kanalltså få utmätning eller annan verkställighet snabbt trots atl svaranden harbestritt kravet. Denna fördel neutraliseras dock i stor utsträckning av attsvaranden kan begära återvinning och inhibition av utslaget. Somjag nämnt skall ansökningar om lagsökning alllid gmnda sig på skriftligafordringsbevis. Beslridandefrekvensen är ganska låg i dessa mål. Detta lär dockbara i ringa mån bero på alt svaranden vet all det ställs höga formella krav påbestridandet. En troligare förklaring är atl fordringen typiskt sett ärvälgmndad och alt det skriftliga fordringsbevisel är ell påtagligt stöd förfordringens existens. En förändring av de skriftliga fordringsbevisensprocessuella ställning behöver därför inte innebära någon beaktansvärd ökningav antalet gmndlösa bestridanden. 3 1989/90. ökning kan dessutommotverkas genom en justering av regelsystemet för Ivislemålsprocessen. Jagåterkommer strax lill den frågan (avsnitt 2.13). Man skall inte hellerbortse från all lagsökningsulslag kan komma all utfördas för orättmäligakrav därför att bara vissa typer av invändningar godtas i lagsökningsmålen.Vissa av de invändningar som godtas enligt lagsökningslagen speglar dessutom engången lids förhållanden och spelar myckel liten roll i dagenslagsökningsprocess. Jag skall, som jag nyssnämnde, strax återvända till de skriftliga fordringsbevisens ställning ochkraven på bestridande i målen. Vad jag nu sagt visar dock enligt min mening atldel i del nya förfarandei inte blir nödvändigt att upprätthålla de skillnadersom råder mellan lagsökning och belalningsföreläggande, ulan atl del, somföreslås i promemorian, är både möjligt och fördelaktigt all i förenklingssyfleslå samman dem lill en enda processform. Mittförslag: Den nya summariska processen skall innehålla två skilda former avhandräckning. Denena handräckningsformen, benämnd vanlig handräckning, likställshanteringsmässigl med den nya summariska betalningsprocessen och bygger påtanken alt varje bestridande av svaranden medför all målet måste överlämnastill tingsrätt för atl kunna avgöras i sak. Denandra handräckningsformen benämns särskild handräckning och har handräckningenenligt gamla 191 § utsökningslagen som förebild. Särskild handräckning fåranvändas i vissa särskilda fall, bl. a. för att återställa olovligen mbbadbesittning. Målen om särskild handräckning skall avgöras avkronofogdemyndigheten även om svaranden bestrider ansökningen. Lagakrafivunnautslag i mål om vanlig handräckning skall vinna rättskraft, dvs. utgöra hindermot en ny prövning t.ex. i ordinär process, medan utslag i mål om särskildhandräckning inte skall utgöra något hinder mot en sådan prövning. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Deflesta remissinstansema har tillstyrkt eller lämnat utan erinran denföreslagna uppdelningen av handräckningen på två institut. Några har emellertidförordat all alla handräckningsmål handläggs i ell och samma förfarande. Hithör RSV, föreningen , kronofogdemyndigheten i Norrbollenoch . De hänvisar huvudsakligen till problemmed atl dra upp klara gränser mellan de båda handräckningsformema. Från någrahåll hävdas att den särskilda handräckningen bör handläggas vid tingsrätt. Skälen för mitt förslag:Med handräckning enligt 191 och 192 §§ ulsökningslag avsågs ettförfarande vars huvudsakliga syfte var atl återställa en sak lillräll innehavare när hans besittning hade olovligt Prop. 1989/90:85 mbbats (191§) eller att avhysa en hyresgäst eller arrendator som inte längre hade rätt allbo kvar i en lägenhet eller på en fastighet (192 §). Det bakomligganderättsförhållandet, dvs. frågan om den som egenmäktigt mbbal besittningen haderätten på sin sida, lämnades utanför handräckningsprocessen. Utslaget ihandräckningsmålel utgjorde inte något hinder mot att del bakomligganderättsförhållandet prövades på vanligt sätt vid allmän domstol. Med liden kom191 § utsökningslagen att tillämpas i långt fler fall än som var avsikten frånbörjan. Enligtden nuvarande handräckningslagen är del inte besittningsmbb-ningen i sig sommotiverar del förenklade förfarandei utan i stället sökandens intresse av allsnabbi kunna få fram ell verkställbart avgörande i sådana fall där hansbevisläge är gott. Del ligger därigenom närmare lill hands all dra en parallelllill lagsökningsmålen än lill handräckningsprocessen enligt 191 och 192 §§utsökningslagen. Enligt motiven lill handräckningslagen (prop. 1980/81:88 s.55) linns möjlighet för sökanden all begränsa sin talan till atl avseingripande mot en egenmäktig besillnings-mbbning. Detta framgår dock inte avlagtexten. Rättsmedlet mot ell utslag i ett sådant handräckningsmål blir underalla omständigheter återvinning och den efterföljande rättegången är intebegränsad lill besillningsmbb-ningen med uteslutande av det materiellarättsförhållandet (jfr rättsfallet NJA 1985 s. 608, som behandlar frågan om delär möjligt att i etl ordinärt civilprocessuellt förfarande föra en talan enbartom att en mbbad besittning skall återställas). Detfaller sig mot bakgmnd av de uppställda kraven på enkelhet och likformighetnaturligt all utforma den nya handräckningsprocessen på samma sätt som den nyasummariska betalningsprocessen. Handräckningen skulle då bli ett institut somkan tillgripas när sökanden snabbi vill få ell verkställbart avgörande mensaknar anledning alt tro all svaranden har någon invändning mot anspråket isak. Därmed renodlas del summariska inslaget i handräckningsprocessen och denmateriella prövningen reduceras till ett minimum. Somframgått innebär handräckning enligt handräckningslagen en saklig nyordning iförhållande lill vad som tidigare gällde enligt 191 och 192 §§ utsökningslagen.Eftersom dagens handräckningsinstilul vid sin tillkomst ansågs som etlprovisorium, lar jag nu på gmndval av promemorian tillfället i akt all närmareöverväga om del finns något behov av all återinföra en motsvarighet till dentidigare regleringen om handräckning vid olovlig besillningsmbbning och vidavhysning. Alti dag införa regler som begränsar en hyresgästs eller arrendators möjligheteratl innan verkställighet sker kunna få del bakomliggande rättsförhållandetprövat betraktar jag som uteslutet. Här bör man alltså ha ell förfarande somanknyter till del nuvarande betalningsföreläggandet och som medför atl varjebestridande av svaranden leder till all målet måste prövas av tingsrätt. Sammaförfarande bör tillämpas även på yrkanden om fullgörande av andraförpliktelser som inte avser betalningsskyldighet. Närdel gäller återställande av olovligen mbbad besittning finns det 35 däremot anledning till ellannal synsätt. Lagrådet hävdade i samband med Prop. 1989/90:85handräckningslagens tillkomst (prop. 1980/81:88 s. 1660 att det fanns behov avatt i dessa situationer enkelt, snabbi och billigt kunna få lill stånd enhandräckningsålgärd. Lagrådet var kritiskt till all del då remitteradelagförslaget inte tillgodosåg detta behov. Detär ell viktigt inslag i svensk räll all rättsordningen på olika sätt skyddarbesittningen. Del kommer lill uttryck bl. a. i 8 kap. 9 § , därdel sägs all den som olovligen mbbar annans besittning för all själv la sigräll skall dömas för självläkl. Men detta ställer krav på att rättsordningenockså gör det möjligt för den som drabbas av en olovlig besillningsmbbning allsnabbi, enkelt och billigt kunna få rättelse till stånd. Här brister del förnärvarande. Som framgått tillgodoses del behovet inte heller av delhandräckningsförfarande som förordals i del föregående. Del sagda talar medstyrka för all del i det nya systemet bör finnas en motsvarighet lillhandräckning enligt 191 § utsökningslagen. Även lagrådet har ställt sig bakomdetta. Avdet jag nu sagt framgår alt det finns ett behov av två olika former avhandräckning som skall svara mot två olika behov. Den ena formen skall tillgodosekravet på atl mbbad besittning skall kunna återställas snabbi och ulan att delbakomliggande rättsförhållandet behöver utredas. Den andra skall på sammasätt som ett vanligt belalningsföreläggande -kunna leda lill ell verkställbartavgörande, som kan vinna rättskraft. Den förstnämnda formen bör benämnassärskild handräckning och den senare vanlig handräckning. Underremissbehandlingen har man visserligen haft synpunkter på dessa beteckningar,men något bättre förslag har inte framförts. Ingenremissinstans har satt i fråga behovet av ell institut med del innehåll ochanvändningsområde somjag nu vill ge den vanliga handräckningen. All, som bl.a. RSV förordat i sill remissyttrande, nöja sig med denna endahandräckningsform skulle strida mot del reformbehov som påtalats av lagrådetvid handräckningslagens tillkomst. Behovet av en särskild handräckningsformframstår än tydligare när man beaktar en annan gmpp av handräckningsregler,nämligen dem som finns i olika lagar utanför UB. Jag syftar på regler i t. ex.bostads- och miljöskyddslagslifl-ningen om handräckning i vissa fall när någonär skyldig atl exempelvis lämna annan tillträde någonslans eller flytta pånågot. Dessa lagmm föreskriver att frågan om handräckning skall las upp avtingsrätt, och hänvisar till handräckningsreglema i 17§ handräckningslagen. Somjag skall utveckla närmare i ett senare avsnitt lämpar sig dessa mål utmärktall regleras enligt de nu föreslagna reglema om särskild handräckning under delall de föreslagna reglema för vanlig handräckning inte alls skulle passa syftetmed dessa handräckningsfall. Jaghar nu angett de huvudsakliga skiljelinjema mellan de båda hand räckningsformema. Jag vill inte fömeka atl det kvarstår en del gränsdrag ningsfrågor all lösa och jag skall återkomma till dem, bl. a. i specialmotive ringen. Jag vill dock genast säga all jag inte kan se några fall som behöver regleras och som inte passar in i någondera av de båda handräckningsfor mema. I stället är del så all sökanden för vissa fall kan välja handlägg- 36 ningsform utifrån sinabehov och sin bedömning av bevisläget. Det ser jag närmast som en fördel. Som jag tidigare antyttanser jag all även den särskilda handräckningen bör handläggas vidkronofogdemyndigheterna. 2.8 En enhetlig reglering m.m. Mitt förslag: Deolika förfarandena i den nya summariska processen regleras i en gemensam lagsom benämns lagen om belalningsföreläggande och handräckning. Vissa särskiltangivna regler i UB och en del regler i förvaltningslagen (1986:223) blirtillämpliga på förfarandet i den mån särregler inte ges i den nya lagen. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:De flesta godtar förslaget om en enhetlig reglering. Åtskilliga framför alltde som vill atl målen om särskild handräckning skall handläggas vid tingsrätt -föreslår emellertid all den särskilda handräckningen regleras för sig. Skälenför mitt förslag: Institutet handräckning regleras i en särskild lag.Förfarandei skiljer sig betydligt från förfarandet i den summariskabetalningsprocessen. Rätten har all göra en viss materiell prövning avansökningen. Förfarandet rymmer inslag av bevisprövning. Ett bestridande frånsvaranden medför inte automatiskt att ansökningen ogillas. Rätten kan intehänskjuta tvistiga ansökningar lill rättegång. Somframgått av det jag sagt anser jag all även handräckningsprocessenskall handläggas vid kronofogdemyndigheterna och all handräckningen i det nyasystemet skall handläggas på två skilda sätt, alltefter fömtsäitningama i detenskilda fallet. Den vanligahandräckningen, dvs. den handräckningsform som avses nära ansluta till den nyasummariska betalningsprocessen, bör naturligtvis regleras gemensamt med denprocessen. Den andra handräckningsformen, som i första hand avser attåterställa olovligen mbbad besittning, särskild handräckning, faller inte inlika naturligt. myckel stort antal regler måste dock bli likalydande.Strävan efler enhetlighet talar för all den särskilda handräckningen regleras isamma lag som den nya summariska processen i övrigt. Deremissinstanser som är kritiska lill en gemensam reglering av handräckningsformemahar hänvisat lill de olikheter som den särskilda handräckningen har iförhållande till övriga mål inom den summariska processen: del ställs andrakrav på ansökan och bestridande, en viss materiell prövning skall göras inomramen för del summariska förfarandei, det gäller andra regler omkostnadsersättning, överklagande, rättskraft m. m. Kritikerna menar atllagtexten lill följd av delta blir svåröverskådlig. Enligtmin mening har del ett stort värde all samla de processuella reglema omhandräckning på den summariska nivån i en lag. Detta främjaröverskådlighelen som del minskar det sammanlagda antalet lagregler,eftersom större delen av procedurreglema ändå måste bli Prop. 1989/90:85gemensam för de olika handräckningsformerna. Lagrådet har godtagit allregelsystemet läggs upp på etl sådant sätt. Jag förordar alltså en enhetligreglering. Någonsjälvklar beteckning på den nya lagen finns inte. Under remissbehandlingen harföreslagils lagsökning som beteckning på förfarandei och lagsökningslagen sombeteckning på lagen. Detta är antagligen enda möjligheten om man vill ha engemensam beteckning för alla de summariska processformerna. Emellertid är jagtveksam lill hur pass väl förankrat ordet lagsökning är i del allmännaspråkbmket; klart är att del rent språkligt inte säger myckel om vad det ärfråga om. Dessutom är del inte bara fördelar med all ha en enhetlig beteckning;ofta har man ändå ell behov av all tala om ifall man menar betalningsprocesseneller handräckningsprocessen. I promemorian har föreslagils atlbetalningsprocessen kallas belalningsföreläggande och all lagen benämns lagenom betalningsföreläggande och handräckning. Jag anser att övervägande skältalar för del förslaget. UBoch förvaltningslagen innehåller handläggningsregler som kan tillämpas på denföreslagna nya lagen. Vilka regler del är fråga om behandlar jag ispecialmoliveringen lill den nya lagen (66 §). Underremissbehandlingen har frågan väckts i vilken utsträckning RB:stvislemålsregler skall vara tillämpliga på det nya summariska förfarandei.Härvid har påpekats all 16 § handräckningslagen innehåller en generellhänvisning till om tvistemål i den mån särskilda bestämmelserinte meddelats i handräckningslagen under del att promemorieförslagei inteinnehåller någon sådan hänvisning. Enligtmin uppfattning är behovet av en hänvisning lill intedetsamma för den nu föreslagna summariska processlagen som förhandräckningslagen. Den nya lagen föreslås innehålla mera detaljerade regler omförfarandei än handräckningslagen; behovet av utfyllande regler från RB ärdärför mindre. En annan omständighet är alt del nya förfarandet avses atthandhas av kronofogdemyndighet i stället för av tingsrätt. En generellhänvisning till skulle i princip innebära all denhandläggande personalen vid kronofogdemyndigheterna i varje beslutssituationmåste göra klart för sig om det finns några tvislemålsregler som bör tillämpasvid beslutet i fråga. Detta skulle knappast vara en lämplig ordning förmyndigheter som inte i likhet med tingsrätterna till-lämpar RB i sin dagligaverksamhet. Härtill kommer all del är svårt alt överblicka alla tänkbarakonsekvenser av en generell hänvisning till ell så stort och kompliceratlagverk som . Främstav dessa skäl är jag inte beredd atl förorda en uttrycklig hänvisning i lagentill . Detta hindrar emellertid inte all det i vissasituationer kan framstå som naturligt atl söka ledning i de principer somligger bakom i olika hänseenden. Mittförslag: Den summariska processen skall kunna användas för alla krav påbetalning eller annan fullgörelse av disposiliv natur, dvs. när förlikningmellan parterna är tillåten. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstansernahar i regel lämnat förslaget utan erinran. Skälenför mitt förslag: Den summariska processens huvudsakliga syfte är all snabbioch enkelt klargöra om svaranden har någon invändning mot sökandens krav ochmöjliggöra snabb verkställighet i sådana fall där del inte föreligger någontvist mellan parterna. Tillämpningsområdet för den nya summariska processen börbegränsas till situationer där det mot bakgmnd av detta syfte finns ettverkligt praktiskt behov av ett summariskt förfarande. Entalan som avser frågan humvida ell rättsförhållande beslår eller inte, s. k.fastställelsetalan, lämpar sig inte för handläggning i summarisk process.Detta följer redan av all rättens avgörande i mål om fastställelse inte ärverkställbart. Mål om fastställelsetalan bör även i fortsättningen lämnasutanför den summariska processen. Ävenindispositiva mål, dvs. mål där förlikning mellan parterna inte är tillåten,bör liksom hållas utanför den summariska processen. Domstolenskall i sådana mål göra en materiell prövning som inte kan ske inom ramen förell summariskt förfarande. Såvittgäller betalningsföreläggande bör den summariska processen således vara öppenför ansökningar om fullgörande genom betalning av anspråk av dispositiv natur. Somanförs i promemorian finns del inte skäl all nu överväga någon förändring avtillämpningsområdet för den summariska handräckningsprocessen. I likhet medvad som gäller enligt 1 § första stycket handräckningslagen bör alltsåinom ramen för den summariska handräckningsprocessen kunna handläggas allaangelägenheter som rör fullgörande av en skyldighet som inte avser betalning,om saken är sådan att förlikning därom är tillåten. Tillämpningsområdet för densärskilda handräckningen bör vidare uttömmande preciseras i lagen. Mitt förslag: Detsummariska belalningsförfarandet skall stå öppet för alla typer avskadeståndskrav utan beloppsbegränsning. Promemorians förslagöverensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Av dem som uttryckligen berörtfrågan är de flesta för all förfarandei skall slå öppet för skadeståndskrav. ama är all man kan befaraen ökning av antalet obefogade skadeslåndsan- Prop. 1989/90:85 språk. Vidareanser några alt mål med denna typ av krav är alltför svåra för all hanleras avkronofogdemyndighetema. En ytterligare invändning är att förslaget kan ledatill rättsförluster för sådana svarande, som inte förslår alt de måste bestridaeller inte förmår all formulera etl bestridande. Skälenför mitt förslag: Som tidigare nämnts kan skadeståndskrav intehandläggas i mål om belalningsföreläggande. I1977 års departementspromemoria föreslogs all del nya lagsöknings-förfarandet ibegränsad utsträckning skulle öppnas för skadeståndskrav. Som skäl anfördes bl.a. all frågan om ett visst anspråk skall definieras som skadestånd ellerinordnas under något annat juridiskt begrepp ibland är tveksam och alt det vorevärdefullt all slippa de tillämpningsproblem som uppkommer. Vidare skulle del iåtskilliga bagatellfall vara till fördel om också etl skadeståndskrav kundehanleras i ell summariskt förfarande. nämnda promemorian föreslogs all enbart skadeståndsyrkanden avseende mindrebelopp än halva basbeloppet enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring skullefå handläggas i summarisk ordning. Förfarandet skulle vidare begränsas lillsakskada eller lill skada som uppkommit i avtalsförhållande. Som skäl för dessabegränsningar angavs i promemorian (s. 74 O bl. a. alt del i fråga omskadeståndskrav finns en större risk för obefogade eller överdrivna krav än närdet gäller andra slag av fordringar. Särskilt ansågs delta vara fallet i frågaom ideell skada eller annan skada där objektiva hållpunkter för bedömningensaknas. Rättegångsulredningenuttalade i betänkandet (SOU 1982:26) Översyn av 1 Processen itingsrätt (s. 72 O all risken att svaranden förblir passiv lorde vara minsljust i de fall där kravet går utöver den promemoria föreslagnabeloppsgränsen. Utredningen hävdade också att en inskränkning till fordringarsom avser sakskada eller skada som uppkommit i ett avtalsförhållande leder lillnya gränsdragningssvårigheler och atl följden av passivitet från svarandenssida bör ställas mot de rälldsemöjligheler som alllid måste finnas i ensummarisk process. Rättegångsulredningen ansåg all den obetydliga skillnadenmellan en summarisk process och en Ivislemålsprocess med möjlighet lill s.k.skriftliga Iredskodomsförelägganden inte motiverar all man undantar någraskade-slåndsfordringar från den summariska processen. Jaghåller med om all förbudet all använda belalningsföreläggande förskadeståndskrav för med sig åtskilliga tillämpningssvårigheter. ärdel svårt alt avgöra om en viss fordran skall anses utgöra skadestånd ellerinte, trots all del numera finns en ganska rikhaltig praxis och ingåendeanalyser i doktrinen. Jag kan också instämma iall risken för ogmndade eller överdrivna krav förmodligen är större vid skadeståndsanspråk än vid andra krav. Detta gäller i och för sig också vid handläggning i vanlig rättegång. Alt denna risk ansetts motivera att skadeståndsanspråk undantas från handläggning i mål om belalningsföreläggande hänger samman med all sökandens yrkande i dessa mål i princip skall godtas, om del inte bestrids av svaranden. Denne kan alltså på gmnd av passivitet eller oförmåga att svara i den ordning som är fömtsatt komma att åläggas betalningsskyldighet för ell ogmndal krav. I den nyatingsrällsprocessen får domstolen meddela Iredskodom under Prop. 1989/90:85 denskriftliga förberedelsen i alla disposiliva tvistemål. Svarandens underlåtenhetalt yttra sig kan alltså i sådana mål få samma verkan som i den summariskabetalningsprocessen. Bestämmelsen om iredskodomsfördäg-gande är en s. k.fakultativ handlingsregel för rätlen. Del betyder alt rätten får men intebehöver använda sig av möjligheten. Innan sådant föreläggande utfärdas skallrätten också företa en viss materiell prövning av anspråket Gfr 44 kap. 8 §andra stycket RB). Det finns dock inget formellt hinder mot all etlskadeståndskrav bifalls i den ordinära Ivislemålsprocessen ulan alt svarandenhar ingått i svaromål. Mångatyper av skadeståndsanspråk är lill sin natur sådana atl de ofta är tvistiga.För dessa krav är den summariska processen mindre väl lämpad. Del finnsemellertid andra typer av skadeståndsfordringar som med fördel skulle kunnahanteras i den summariska processen. Ett exempel är inom-obligatorisktskadestånd, där del alltså finns etl avtal mellan partema. Vissa typer avsakskador lorde också kunna hänföras dit. Skadeståndsanspråk som riktar sigmot enskilda personer avser ofta självrisk på försäkring, där själva beloppetregelmässigt är oslridigl. Enlösning som innebär all det summariska förfarandet öppnas för vissa typer avskadeslåndsfordringar medan andra lämnas utanför skulle, somrättegångsulredningen påpekat, leda lill nya avgränsningsproblem. Delta skullestrida mot tanken på ett enklare och mer tillgängligt förfarande. Att i dettasammanhang laborera med beloppsgränser är inte heller särskilt tilltalande. Ochall behålla del nuvarande skadeståndsförbudel ser jag inte som någon länkbarlösning. Jagkan naturligtvis inte utesluta atl en möjlighet all ansöka om betalningsföreläggandeför skadeståndsanspråk skulle kunna leda lill någon ökning av del totalaantalet skadeståndskrav, men del skulle förvåna mig om del blev någon ökning avbetydelse. De som fmklar en ökning tänker sig tydligen all de nya kraven kommerall vara obefogade och komma från kvemlanler; i den mån reformen kanunderlätta framförandet av befogade skadeståndsanspråk kan den ju knappastkritiseras. Del är inte särskilt myckel svårare all skriva en stämningsansökanmed ett skadeståndskrav än en ansökan om belalningsföreläggande medmotsvarande krav. talar för alt det nuvarande förbudet motskadeståndskrav i belalningsföreläggande utgjort något verksamt hinder motogmndade och överdrivna skadeståndskrav. Enannan sak är all den nu föreslagna ändringen kommer atl styra en del mål frångmppen ansökningar om stämning till gmppen ansökningar ombelalningsföreläggande. Del innebär i sin lur alt man får räkna med ett ökatantal beslridanden inom den senare gmppen. Å andra sidan bör den som förväntarsig ell bestridande från motparten redan från början välja all ansöka omstämning. Somjag strax återkommer lill (avsnitt 2.10.5) föreslårjag en regel enligt vilken kronofogdemyndigheten skall få överlämna lill tingsrätt mål där yrkandet kan antas vara ogmndal eller obefogat.