prop · GD03110 · 1989-12-31 00:00:00 — Dessa innebär att vid beräkningen av förmånsvärdet skalltill det angivna nybilspriset läggas anskaffningskostnaden för extrautrustningi den mån den överstiger . Denna regel, som har karaktär avundantagsbestämmelse, har införts av förenklingsskäl. Dessutom gäller i dennuvarande till-lämpningen, att viss utrustning som t. ex. biltelefon ochhandikapputrustning inte anses som sådan extrautrustning som påverkarförmånsvärdet. Några remissinstanser anser att det s. k. fribeloppet börhöjas eller indexeras. Vidare anser TSV att viss kompletterandesäkerhetsutrustning i bilar borde undantas helt i likhet med t. ex. biltelefon. Undantagsregler för extrautrustning kan ge upphov dllbristande likformighet. Jag är därför inte beredd att föreslå någon höjningeller indexering av beloppet. Jag är inte heller beredd att förorda någotundantag för kompletterande säkerhetsutrustning som TSV föreslagit. Härtillkommer att det kan vara förenat m.ed svårigheter att dra en klar gräns mellansäkerhetsdetaljer och annan utrustning. Avslutningsvis vill jag ta upp en fråga med anknytningtill vad som gäller för företagsledare i fåmansföretag. För denne eller honomnärstående person finns en särskild regel för värdering av bilförmån i punkt 2sista stycket av anvisningarna till 42 S KL. För sådana personer gäller - om defått utnyttja bil som är betydligt dyrare än vad som kan anses erforderiigtmed hänsyn till företagets verksamhet - att till det enligt schablon beräknadevärdet av bilförmån skall läggas ett belopp som kan anses motsvara skillnadenmellan de faktiska kostnaderna för bilens användning i verksamheten och de förverksamheten erforderliga kostnaderna. Mot bakgrund av utformningen av bilförmånsreglerna är detenligt min mening inte lägre lika motiverat att ha kvar den särskildavärderingsregeln för fåmansföretag. Med hänsyn till detta och för att uppnå enviss förenkling bör särregeln tas bort. Jag kommer senare (avsnitt 8.12) att närmare behandla desärskilda beskattningsreglerna för fåmansföretag. Bl,a, tar jag där uppytterligare frågor om bilar för privat användning. Förslaget föranleder ändringar i punkt 2 av anvisningarnatill KL, Mitt förslag: Förmånsvärdet av en fri måltid (lunch eller middag) skall vara lika med genomsnittspriset i riket för enlunchmåltid av normal beskaffenhet. Förmånsvärdet av helt fri kost är lika med250 ?o av genomsnittspriset. Förslaget i lagrådsremissen om beskattning av kostförmånvid enstaka tillfällen genomförs inte. RINK:sförslag: Överensstämmer i huvudsak med mift. Remissinstanserna:Förslaget har fått ett blandat mottagande. Statenspris-och konkurrensverktillstyrker och anför att de nuvarande reglerna och systemet medmåltidskuponger i praktiken fungerar som en priskartell. Grossistförbundetsvensk handel hävdar att förmånen bör betraktas som en trivselförmån, LRFanser att negativa effekter överväger, och att förmånen bör ses som friskvård.Näringslivets skattedetegation tillstyrker och anser att önskemålet om neutralbeskattning väger tyngst. a. attnuvarande regler snedvrider priskonkurrensen i branschen. , som befarar en försämrad service i branschen, anser attförmånen i likhet med arbetarskydd och företagshälsovård bör anses som en delav arbetslivet. TCO godtar förslaget men befarar hälsorisker och risk för ökadsjukfrånvaro. menar, i likhet med SHR, attförslaget kommer att drabba främst lågavlönade. De personalsociala skäl somregeringen tidigare åberopat för den nuvarande subventionen kvarstår enligtDLF. Företrädare för den bransch som tillhandahåller kuponger anser bl. a. attett slopande av nuvarande regler måste kombineras med åtgärder som leder tillneutralitet mellan personalmatsalar och andra restaurangen Som ett alternadvframhålls möjligheten att sänka subventionsgraden. Skälenför mitt förslag: Gällande ordning innebär att arbetsgivaren har möjlighet attutan beskattningskonsekvenser för den anställde subventionera avgenomsnittspriset i riket för en lunchmåltid av normal beskaffenhet. Denanställde förutsätts med andra ord själv betala av denna kostnad. Dessaregler infördes (prop. 1987/88:52, SkU 8, rskn 96, SFS1987:1303) men innebar i huvudsak en lagreglering av ddigare praxis på området.Det nya systemet innebär dels att subventionsnivån kom till uttryck i lag,dels att genomsnittspriset bestäms på grundval av prisinsamlingar. När detgäller beskattningsnivån som sådan ansåg föredragande statsrådet bl. a.personalsociala skäl tala för att förslaget borde utformas så att någonväsentlig förändring inte skulle ske för flertalet anställda med kostförmån.Värdet borde vidare gälla alla typer av måldder, innefattande såväl måltidermot kuponger som sådana som t. ex. tillhandahålls i personalmatsalar. Kommitténhar påpekat att de nuvarande värderingsreglerna utgör ett avsteg från enneutral beskattning och föreslår därför att förmånen i fortsättningen värderastill genomsnittspriset för en normalluch. Detta innebär i princip attkostförmån inte subventioneras till någon del. Jagvill till en början framhålla att reformens målsättning i stort innebär en merlikformig beskattning av bl. a. löneförmånen Vidare innebär förslaget omkraftigt sänkta skattesatser delvis nya förutsättningar för värderingen avförmåner. Någraremissinstanser har anfört att subventionerade måltider bör anses som en del avarbetslivet eller friskvård och därmed utgöra personalvård. Om arbetsgivarensubventionerar anställdas måltider är detta emellerdd en inbesparing avlevnadskostnaderna för den anställde. Jag kan inte dela uppfattningen att detskulle röra sig om skattefri personalvård. heten, att t. ex. arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter ompersonalutrymmen Prop. 1989/90:110 behandlar även matutrymmen, inverkarinte på min bedömning. Min principiella uppfattning i denna fråga innebär inteatt jag saknar förståelse för den betydelse en god kosthållning kan ha för deanställdas allmänna hälsotillstånd och arbetsprestationen I grunden utgördetta emellertid inte en fråga för beskattningen. Även andra skäl än sådana som mer direkt har att göra meden likformig beskattning av förmåner hos den anställde talar för ett slopandeav de nuvarande reglerna för kostförmån. Jag syftar då bl. a. på de synpunktersom framförts t. ex. av statens pris- och konkurrensverk. Sannolikt förhållerdet sig så, att ett slopande av sådana särregler som den förevarande på siktleder till neutralitet och en effektiv utveckling i branschen. Detta ligger ilinje med de övergripande målen för skattereformen. Jag anser alltså att värdet av kostförmån somarbetsgivaren tillhandahåller i fortsättningen bör avse genomsnittspriset iriket för en lunchmåltid av normal beskaffenhet. Den anställde kommer ompriset för måltiden är lägre att beskattas för mellanskillnaden. Om emellertid en personalrestaurang inte till någon delsubventioneras av arbetsgivaren men t. ex. stordriftfördelar medger att detpris som tas ut av den anställde understiger det genomsnittliga priset i riketför en lunchmåltid av normal beskaffenhet bör det inte komma i fråga attbeskatta den anställde för mellanskillnaden. I sådana fall kan det lägre prisetinte anses betingat av någon subvention från arbetsgivaren och någonförmånsbeskattning blir därför inte aktuell. Det bör framhållas att det i dessasituationer måste vara klarlagt att marknadsmässiga villkor styr förhållandetmellan arbetsgivaren och t. ex. restauratören. Med anledning av synpunkter vid remissbehandlingen fränbl. a. TCO angående beskattningsreglerna vid s. k. pedagogiska måltider villjag hänvisa till att det åven i fortsättningen bör finnas en möjlighet tilljämkning av förmånsvärdet om det föreligger synnerliga skäl. I sådana frågorutfärdar RSV rekommendationer för tillämpningen. I lagrådsremissen togs särskilt upp frågan ombeskattningskonsekvenserna för den anställde när arbetsgivaren subventionerarmåltider vid enstaka tillfällen. Om en arbetsgivare står för kostnaden föranställdas måltider bör denna förmån anses utgöra en inbesparad levnadskostnadför den anställde oavsett om förmånen erhålls eller omden utgår exempelvis i samband med representation vid enstaka tillfälle. Motbakgrund av att rättsläget på denna punkt dock kan anses i viss mån oklartföreslogs i lagrådsremissen ett klargörande. Förslaget innebar att kostförmånäven vid enstaka tillfälle skall tas upp till beskattning. Jag kan instämma i den principiella inställning angåenderättsläget som kom till uttryck i lagrådsremissen. Emellertid måste det enligt min mening anses föra för långt att även vid enstaka dllfällen av representation beskatta den anställde för värdet av eventuell kostförmån, bl.a. eftersom det inte utan vidare kan tas för givet att det skulle röra sig om inbesparad levnadskostnad. Motsvarande resonemang kan föras när det gäller kostförmån vid enstaka arbetsmåltider och vid enstaka tillfälle under tjänsteresa och liknande. Inte heller i sådana fall bör normalt någon beskattning bli aktuell. skatteplikdg kostförmån anses föreligga om måltiddllhandahålls t.ex. vid Prop. 1989/90:110 representation vid ett större antaltillfällen eller vid personalkonferenser, utbildning och liknande om måltideninte bara avser enstaka dllfäUen. Förslaget om skatteplikt för kostförmån vid enstakatillfälle bör alltså inte genomföras. Förslaget föranleder ändringar i punkt 3 av anvisningarnatill 42 S KL. Lagrådet har haft vissa synpunkter på förslaget. Jag återkommertill defta i specialmotiveringen. Mittförslag: Den nuvarande skattefriheten för reseförmåner som utgår tillanställda i trafik- eller resebyråföretag slopas. RINK:s förslag: Överensstämirier med mitt. Remissinstanserna:Remissutfallet är splittrat. Ä5F tillstyrker med det dillägget attskattefriheten för personalrabatt bör slopas. SRStillstyrker, liksom även TCO i princip. Den sistnämnda organisationen anserdock att förmånen, bl.a. med hänsyn till att det rör sig om s.k. standby-resor.inte bör värderas till fullt pris. a. att förmånerna inte utgör kompensation och därför inte någoninkomst som kan beskattas. HAO hävdar attresorna bör vara skattefria med hänsyn dll reglerna om personalrabatt, samt attdet är omöjligt att göra en rimlig bedömning av förmånsvärdet. SAS åberoparsynpunkterna från lATA och anför vidare bl.a. följande. I första hand utgårresorna på grund av sedvänja i branschen, i andra hand som personalrabatt.Enhetlighet inom och EG bör eftersträvas. För de anställda föreliggerett behov av produktkännedom. Eftersom den anställde betalar bolagetssjälvkostnadspris är det inte fråga om någon subvention. Skälen för mitt förslag: Enligt gällande ordning är förmånav fri resa skattepliktig (punkt 3 av anvisningarna till 32 § KL). Fria ochsubvendonerade resor för anställda i trafik- och resebyråföretag utgöremellertid inte skattepliktig intäkt (punkt 8 av anvisningarna till 32 S). Dettasärskilda undantag från skatteplikt, som funnits alltsedan KL:s dll-komst,inskränktes vid översyn av förmånsbeskattningen till att avse endasten inre krets bestående av den anställde, dennes make eller sambo och barnunder 18 ån Dennuvarande skattefriheten för reseförmåner för den aktuella yrkeskategorinutgör ett undantag från vad som gäller allmänt. En skattereform med deninriktning som generellt föreslås gör det angeläget att ompröva detta avstegfrån neutralitetskravet. Utomordentligt starka skäl bör alltså krävas för att isamband ined reformen bibehålla de nuvarande särreglerna för denna kategori. Enligt min mening kan förhållandena i resebranschen inteanses så särpräglade att ett generellt undantag från skatteplikt förreseförmåner i dessa fall är sakligt motiverat. Jag vill vidare framhållaföljande. Reseförmåner, i likhet med andra förmåner i tjänsten, är iprincip av skattepliktigt slag. Mot bakgrund av att förmånen av fri ellersubventionerad resa i det enskilda fallet kan ha ett betydande värde, kan jaginte dela en uppfattning som går ut på att det skulle röra sig om någonpersonalvårdande trivselförmån. Det förhållandet att priset för den anstäUde iblandkan motsvara företagets självkostnadspris, och att t. ex. tomma platser iflygplan kan sakna värde för arbetsgivaren, har i sig inte något samband medfrågan om skatteplikt. Sådana faktorer har snarare att göra med frågan om hurvärdet för den anställde kan beräknas. Jag anser alltså övervägande skäl tala för ett slopande avdet nuvarande generella undantaget för skatteplikt för reseförmåner föranställda i trafik-eller resebyråföretag. Otvivelaktigtkan det i enskilda fall uppkomma svårigheter att avgöra om en reseförmån ärskattepliktig eller inte. Sä kan t. ex. vara fallet om en arbetsgivare iresebranschen anser det nödvändigt att en anställd företar vissa resor för attlära känna verksamheten. Vid en bedömning av nyssnämnda frågor bör emellertid sedvanligaprinciper gälla. 1 den mån en resa i det särskilda fallet utgör resa förfullgörande av tjänsten kan det alltså inte anses röra sig om någonskattepliktig förmån. Somutgångspunkt för värderingen bör det verkliga marknadsvärdet gälla. Givetvis kanhärvid de närmare villkoren för resan såsom vid t. ex. standby-resor inverka påfrågan till vilket belopp förmånen skall tas upp. Avvikelser frånmarknadsvärdet kan endast godtas i den mån det rör sig om personalrabattenligt vad som berörts i det föregående. Förslaget föranleder ändringar i punkt 3 och 8 avanvisningarna till 32 S KL. Förmån av råntefria eller lågförräntade tån Mittförslag: Reglerna om räntetillägg för råntefria eller lågförräntade lån frånarbetsgivare slopas. Ränteförmåner tas i stället upp till beskattning iinkomstslaget tjänst, vilket medför att socialavgifter tas ut. Det beskattadebeloppet blir avdragsgillt enligt vad som gäller för räntekostnaden RINKis förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:De remissinstanser som haft synpunkter på frågan tillstyrker i principförslaget. Hovrätten över och anser att kommitténsmotivuttalanden avseende nivån för marknadsränta och lån som förmedlats avarbetsgivaren men utbetalats av annan bör komma dll uttryck i lagtext ellerverkställighetsföreskriften RSV och framhåller attförslaget bör medföra ett slopande av särreglerna avseende lån ifåmansföretag. TCO anser att ett slopande av de nuvarande reglerna inte börhindra skattefrihet för något lägre ränta för t.ex. bänkan-ställda. Skälen för mitt förslag: Gällande ordning avseenderänteförmåner innebär attförmånen inte utgör intäkt av tjänst för den anställde. 1 stället påförs ettProp. 1989/90:110 räntetillägg enligt rekommendationer av riksskatteverket.Tillägget avser ett belopp som utgör skillnaden mellan erlagd ränta ochsedvanlig ränta och beaktas enbart vid beräkningen av underlaget förtilläggsbelopp enligt de nuvarande reglerna i 10 S 6 mom. Enligt RSV:sanvisningar utgör sedvanlig ränta en ränta som motsvarar det lägsta avriksbankens diskonto vid årets ingång och utgång plus två procentenhetenRäntedllägg kommer emellertid bara i fråga om den erlagda räntan understigersedvanlig ränta med mer än 2 000 kn Deredovisade reglerna tillkom i samband med skattereform och är att semot bakgrund av de avdragsbegränsningar som då infördes. Ettav huvudförslagen skattereform är att den statliga inkomstskattenbortsett från ett grundbelopp slopas för det stora flertalet. Reformen är medanledning bl. a. härav uppbyggd på ett sätt som innebär att de nuvarandereglerna i SIL om underlag för tilläggsbelopp slopas. Ändringarna gör detnödvändigt att på annat sätt beakta ränteförmåner. Ränteförmånerutgör i likhet med andra förmåner för anställda en förmånstyp som utgår pågrund av tjänsten. Jag anser, i likhet med kommittén, att ränteförmåner ifortsättningen bör beskattas i inkomstslaget tjänst. Jag delar även kommitténsuppfattning att det saknas anledning att behålla ett skattefritt bottenbelopp.En följd av förslaget är att ränteförmåner även kommer att ingå i underlagetför socialavgiften föreslagit bör vidare ett belopp som motsvarar förmånen vara avdragsgilltsom räntekostnad. En sådan behandling innebär att skattereglerna blir neutralaäven på utgiftssidan. Ifråga om ränteförmåner till företagsledare eller honom närstående person ifåmansföretag gäller särskilda Äveni fortsättningen bör ränteförmåner i dessa fall behandlas särskilt (avsnitt8.12.3). De nu föreslagna reglerna, som bl. a. medför avdragsrätt för beloppsom motsvarar ränteförmånen enligt reglerna i inkomstslaget kapital bör alltsåinte gälla ränteförmåner i fåmansföretag. Medanledning av synpunkterna från hovrätten vid remissbehandlingen kan nämnas attde nuvarande reglerna i 10 S 6 mom. SIL innehåller en bestämmelse som innebäratt med lån från arbetsgivare eller uppdragsgivare skall likställas annat lånom det finns anledning anta att denne har förmedlat lånet. Kommittén har berörtdessa bestämmelser, men inte föreslagit någon uttrycklig motsvarighet ilagförslaget. Jag delar hovrättens uppfattning och anser att lagtexten börkompletteras. Ifråga om hur marknadsräntan bör beräknas har kommittén i specialmotiveringentill sitt författningsförslag ansett att härmed bör avses statslåneräntan islutet av november året före beskattningsåret med tillägg av en procentenhet. Denföreslagna nivån är rimlig. Regeln bör dock, som hovrätten ansett, komma tilluttryck i lagtext. De föreslagna reglerna bör tas in i en ny anvisningspunkt10 till 32 S KL. Vidare slopas 10 § 6 mom. Lagrådettar i sitt yttrande över förslaget upp - utöver redaktionella synpunkter - bl.a. frågor med anknytning till statslåneräntan och lån till perso- ner som lämnat sinanställning. Lagrådets synpunkter behandlas i specialmotiveringen. Förslaget föranledervidare ändringar i de regler som berör deklaradons-skyldighet ochkontrolluppgiften Vad gäller de sistnämnda frågorna har jag för avsikt attsenare återkomma med förslag till författningsändringar Mittförslag: Förmåner, som inte utgör personalvård eller är särskilt undantagna, ärskattepliktiga från första kronan. Förslaget innebär att den s.k.600-kronorsregeln slopas. En vissskattefrihet behålls för tävlingsvinster som utgår i annan form än kontantersättning. Skattefrihet föreligger om vinsten avser minnesföremål eller omvärdet inte överstiger 0,1 basbelopp eller . RINK:sförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna: Endastett fåtal remissinstanser har yttrat sig. Kammarrätten i avstyrkeroch anför att ett slopande skulle leda till praktiska och administrativasvårigheten Kammarrätten anser dessutom att beloppet bör räknas upp medutgångspunkt från det ursprungliga värdet. TCO tillstyrker, men befarar attett slopande kan bli ett komplicerande inslag i systemet. Riksidrottsförbundetär starkt negativt till förslaget om slopad 600-kronorsregel och anför att detkommer att medföra beskattning av så gott som samtliga tävlingsvinster ochskyldighet för arrangören att upprätta kontrolluppgift då värdet överstiger100 kn Skälenför mitt förslag: Den nuvarande 600-kronors-regeln (32 § 3 f mom. KL) innebän att förmåner som är skattepliktiga ändå inte skall tas upp som intäkt om det sammanlagda värdet uppgår till högst 600 kn Regeln tar inte sikte på förmåner som utgått som kontantersättning eller utgör direkt vederlag för utfört arbete. Den avser inte heller förmåner som kan erhållas mot kuponger eller förmåner som enligt särskilda regler värderas enligt scha blonmässiga grunden Regeln fick sin nuvarandelydelse i samband med allmänna översyn avbeskattningen av naturaförmåner (prop. 1987/88:52, SkU 8, rskn 96, SFS1987:1303 m. fl.). En motsvarighet dll regeln har dock funnits alltsedan år1956. Den bestämmelsen tog sikte på baga-tellartade förmåner och beloppetuppgick ursprungligen till 400 kn höjdes det till 600 kn I samband med 1987 årsöversyn av förmånsbeskattningen (prop. 1987/88:52 s. 49 f.) anfördeföredragande statsrådet som ett skäl för ett bibehållande av en liknanderegel, att kritik kunde riktas mot att en arbetsgivare som under uppbördsansvarredan vid uppbördstillfället skall göra en riktig bedömning iskattepliktsfrågan, skulle behöva vara beroende av ett framtidaställningstagande av skattemyndigheterna. Det anfördes vidare att syftet med enbibehållen regel inte var att öka det skattefria området utan i stället attunderlätta bedömningen i skattepliktsfrägan för de berörda. Inriktningen av skattereformen mot en mer enhetlig ochneutral beskattning av arbetsinkomster innefattande förmåner av skilda slagmedför att frågan om 600-kronorsregeln får anses ha kommit i ett nytt läge.Det framstår dessutom som tveksamt om denna bestämmelse i sig är ägnad attunderlätta gränsdragningen mellan t.ex. personalvårdsförmåner och förmåner somär skattepliktiga. Det är, bl.a. med hänsyn till den uppstramning jag föreslårav förutsättningarna för att vissa förmåner skall kunna hänföras till personalvård,inte uteslutet att ett slopande av 600-kronorsregeln i själva verket kan bidratill en klarare åtskillnad . Jag föreslår alltså att 600-kronorsregeln i 32 S 3 f mom.KL slopas och att förmåner som inte utgör personalvård eller är särskiltundantagna från skatteplikt beskattas från första kronan. På ett område får dock ett slopande av regeln mindretilltalande konsekvenser. Jag syftar här på de av Riksidrottsförbundetpåtalade effekterna. gäller enligt anvisningar som utfärdats avRSV att tävlingsvinster i samband med idrottslig verksamhet i viss utsträckningär undantagna från skatteplikt. Undantaget avser bl.a. medaljer, plakettero.d. som har karaktären av minnesföremål. Vidare kan vinster i vissutsträckning undantas från beskattning till följd av 600-kronorsregeln. Även i fortsättningen bör sådana vinster som har karaktärav minnesföremål vara undantagna. Vidare bör tävlingsvinster som består avt.ex. nyttoföremål undantas från skatteplikt om värdet inte översdger 0,1basbelopp avrundat till närmaste hundratal kn eller, , ca 300 knI dessa fall utgår då givetvis inte heller socialavgiften Förslaget utgördessutom en förenkling bl. a. genom att skyldighet att lämna kontrolluppgiftinte föreligger om de angivna fömtsättningarna är uppfyllda. Förslaget föranleder ett tillägg i 19 S KL. Förslaget medför vidare behov av ändringar i de regler somberör kontrolluppgiftsskyldighet. I denna del har jag för avsikt att senareåterkomma med förslag till författningsändringar. I detta avsnitt behandlas skatte- och avgiftsreglerna förvissa s.k. avtalsförsäkringar. De försäkringar som avses ärtjänstegrupplivförsäkring (TGL), försäkring om avgångsbidrag (AGB),avtalsgruppsjukförsäkring (AGS) och trygghetsförsäkring vid arbetsskada (TFA). Försäkringarna grundar sig på kollektivavtal och premiernabestäms efter schablonmässiga grunden De eriäggs av arbetsgivaren ellerfinansieras i särskild ordning för vissa kategorien I vissa fall förekommerförsäkringsskydd utan samband med tecknad försäkring. Dessa försäkringar och därmed likställda anordningar ärför närvarande föremål för skattemässig särbehandling. Premieförmån eller motsvarande beskattas inte hos den anställde. Vidare gäller att utfallande belopp endast beskattas i viss utsträckning. Ett gemensamt drag för deberörda försäkringsförmånerna är att de åt- Prop. 1989/90:110 njuts isamband med tjänsten eller yrket. Vid en skattereform som syftar till enneutral beskattning av arbetsinkomster aktualiseras frågan om den nuvarandesärbehandlingen i skattehänseende bör bestå eller inte. TGLeller tjänstegruppliv kan ge ersättning till efterlevande vid dödsfall. EftersomTGL kan ses som en kapitalförsäkring sker inte någon beskattning av utfallandebelopp. Premiekostnaden är schablonmässigt bestämd dll viss procentsats avlönesumman för dem som omfattas. Statligtanställda omfattas av ett med TGL jämförbart skydd genom anställningen, dvs.utan att försäkring tecknas. Vissa särskilda kategorier som t.ex. lantbrukareoch yrkesfiskare har också ett motsvarande skydd, vilket finansieras i särskildordning. Någonbeskattning av premieförmånen sker inte hos den enskilde.