prop · GD0314 · 1989-12-31 00:00:00 — I enlighet härmed får endast"personer och myndigheter (häri inbegripna domstolar och förvaltnings-eller övervakningsorgan) som fastställer, uppbär eller indriver skatter ellerhandlägger ärenden i samband med verkställighet av dessa skatter ellerhandlägger åtal eller överklagande i fråga om dessa skatter" användaupplysningarna och "därvid endast för nu angivna ändamål". Som jagtidigare redogjort för (se avsnitt 3.3.1.1) följer av artikel 4 punkt 2 attupplysningar som erhållits med stöd av denna konvention får användas i enbrottmålsprocess endast om den stat vilken tillhandahållit upplysningama iförväg gett sitt samtycke därtill. Även om ett sådant samtycke inte föreliggerskall skattemyndigheterna, då brottsmisstanke föreligger, dock översändaerhållna upplysningar till polis- eller åklagarmyndighet. 1 nuläget medfördetta, sett i förhållande till konventionens artikel 4 punkt 2, att problemkan uppkomma eftersom polis- och åklagarmyndighet enligt intern svensk rätt haren skyldighet att beivra brott som begåtts. Som jag redan nämnt (se avsnitt3.3.1.1) bereds inom ett förslag tilllagändring i denna del. Om denna lagstiftning inte kommer till stånd ellerhunnit träda i kraft för denna konventions ikraftträdande fårdet ankomma på RSV att informera övriga till konventionen anslutna stater om desvenska bestämmelserna på området samt att söka träffa överenskommelser meddessa stater om att avstå från kravet på sådant samtycke som avses ikonventionens artikel 4 punkt 2. Kan sådant samtycke inte erhållas får Sverigeavstå från att inhämta respektive motta uppgifter från stat som inte lämnatsitt samtycke. Medanledning vad SAF och anfört i sitt yttrande vill jagi detta sammanhang klargöra att organ som är ansvariga för övervakningen avskatteadministrationen och som har befogenhet att undersöka enskildaskatteärenden faller in under de tidigare angivna personerna och myndighetemasom har rätt att ta del av erhållna upplysningar. Det råder således ingettvivel om att ombudsman och justitiekanslem får ta del avupplysningar som erhållits med stöd av denna konvention. Påsamma sätt som information får yppas för de i punkt 2 angivna personerna och myndighetema får den naturligtvis också delges berörda skattskyldiga eller deras företrädare. Då fråga är om handräckning vid 89 indrivning fårinformationen delges varje person hos vilken indrivning Prop. 1989/90:14begärts, om detta är nödvändigt för indrivningen. Dåerhållen information lett fram till att det i den ansökande staten vidtagitsändringar i en skattskyldigs taxeringar kan detta, i enlighet med den ansökandestatens lagstiftning eller administrativa praxis, medföra ett behov av attunderrätta andra myndigheter än skattemyndigheter om de belopp till vilket denskattskyldige blivit taxerad. En sådan underrättelse strider inte motbestämmelsema i denna artikel under förutsättning av att den från den anmodadestaten erhållna informationen därvid inte röjs. Detförhållandet att information som erhållits med stöd av konventionen får delgesde i punkt 2 angivna personerna och myndighetema innebär dock inte att dessafritt får röja denna information. Dessa personer och myndigheter får, ienlighet med vad jag tidigare redovisat, endast använda informationen för de ipunkt 2 angivna ändamålen och omfattas även de av konventionenssekretessbestämmelser. Om de exempelvis skulle vilja använda sådan informationvid offentliga förhandlingar rörande skattefrågor måste samtycke därtill förstinhämtas från den stat som tillhandahållit informationen. Det är således avstörsta vikt att de i punkt 2 angivna personerna och myndigheterna innan devidtar åtgärder som kan leda till att från annan konventionsstat erhålleninformation blir offentlig t. ex. vid en offentlig domstolsförhandling ellergenom att den redovisas i icke sekretessbelagda domskäl vänder sig till svenskbehörig myndighet (dvs. RSV) som därvid har att från den konventionsstatvarifrån informationen härrör inhämta samtycke till att den röjs. För att intemöjlighetema till effektivt samarbete mellan skattemyndigheterna ikonventionsstatema skall försvåras finner jag det angeläget att den svenskabehöriga myndigheten verkar för att det i enlighet med vad som sägs i sistameningen av artikel 22 punkt 2 i så stor utsträckning som möjligt ingåsömsesidiga överenskommelser om att avstå från kravet på sådant samtycke. Dettorde för övrigt vara ett gemensamt intresse för skattemyndigheterna i de tillkonventionen anslutna staterna att sådana överenskommelser ingås. Medanledning av vad RSV anfört i sitt yttrande rörande den tystnadsplikt somåvilar en utländsk tjänsteman som deltagit vid en i utförd revisionvill jag i detta sammanhang också hänvisa till vad jag tidigare anförtbeträffande bestämmelserna i artikel 9 (se avsnitt 3.3.1.6). Som jag redananfört framgår det klart av artikel 9 punkt 2 att utländsk tjänsteman somdeltagit i en revision i t. ex. är bunden av de i artikel 22 intagnasekretessbestämmelserna. Detta innebär således att en utländsk tjänsteman somdeltagit vid en revision i i vart fall har att följa de svenskasekretessbestämmelserna eller de i sitt hemland om de skulle vara strängare. Till skillnad från deredovisade punkterna i artikel 22, som innehåller generella bestämmelser rörande sekretess, innehåller punkt 3 regler som tar sikte på användningen av upplysningar med avseende på skatt av sådant slag som omfattas av en av den tillhandahållande staten gjord reservation. Syftet med en reservation av detta slag är att undanta den stat som gjort reservationen från vissa skyldigheter som eljest följer av denna konvention. Det förhållandet att en stat på detta sätt reserverat sig beträf- 90 fande viss skatt fårgivetvis konsekvenser också i sekretesshänseende. 1989/90:14 enlighethärmed har i punkt 3 intagits en bestämmelse enligt vilken en stat som erhållitupplysningar från en stat som gjort en reservation enligt artikel 30 punkt 1 ainte får använda dessa upplysningar med avseende på skatt av sådant slag somomfattas av reservationen. Motsvarande gäller också i fråga om den stat somgjort reservationen. Denna stat får inte heller använda upplysningar som erhållitsmed stöd av konventionen med avseende på skatt av sådant slag som omfattas avden egna reservationen. Föratt skall kunna uppfylla det åtagande som följer av artikel 22 punkt 3har denna fråga reglerats i förslag till lag om ömsesidig handräckning iärende rörande skatt eller allmän avgift. 1 6 § i det nämnda förslaget hardärvid tagits in en bestämmelse av innebörd att svensk myndighet, annan ändomstol, inte får använda information som erhållits med stöd av ett avriksdagen godkänt avtal med främmande stat för att ändra eller söka ändring avskatt eller allmän avgift om detta skulle strida mot avtalet i fråga. Omexempelvis svenska skattemyndigheter erhåller upplysningar avseende en personsinkomsttaxeringar med stöd av denna konvention från en stat som i enlighet medbestämmelserna i artikel 30 punkt 1 a förbehållit sig rätten att inte beviljanågon form av handräckning vad avser obligatoriska socialförsäkringsavgifterfår de angivna myndigheterna enligt förslagets 6 § inte använda de erhållnaupplysningama för att i söka påföra sådana avgifter. Jag vill i dettasammanhang framhålla att vad jag anfört i min redogörelse för innehållet iartikel 22 punkt 2, nämligen att denna reglering enbart avser användningen avde erhållna uppgifterna som sådana, också gäller i fråga om den i förslagets 6§ intagna bestämmelsen. Detta kan belysas med följande exempel. 1 vissa fallanvänds den bas som använts för att fastställa en skatt (t. ex. inkomstskattsom skall erläggas till staten) också för att fastställa andra skatter (t. ex.inkomstskatter som skall erläggas till andra myndigheter). 1 andra fall kan denbas som använts för att fastställa en skatt utgöra utgångspunkten förfastställandet av basen för en annan skatt. I de nu angivna fallen står inteett utlämnande av uppgift om basen för den förstnämnda skatten, vilkenjusterats i enlighet med information som erhållits från en annan stat, i stridmed artikel 22 punkt 3 såvida inte den bakomliggande informationen som sådanockså översänds. Således skulle det inte stå i strid med konventionen att i dettidigare angivna exemplet med obligatoriska socialförsäkringsavgifter översändauppgift om de belopp till vilka inkomsttaxeringarna med stöd av de erhållnauppgifterna fastställts och att med ledning av de åsatta taxeringarna justerasocialförsäkringsavgifterna. Somjag redan redovisat får upplysningar som en stat erhåller med stöd av konventionen i allmänhet endast användas av de i artikel 22 punkt 2 angivna personerna och myndigheterna och endast för de i den punkten angivna ändamålen. Normalt sett kan dessa upplysningar således inte an vändas för andra ändamål om inte upplysningarna i fråga kan inhämtas på annat sätt t. ex. med stöd av ett ömsesidigt rättshjälpsavtal. Med hänsyn till att det kan förekomma situationer då två konventionsstater finner att denna begränsning i fråga om användningen av erhållna uppgifter inte är önskvärd, t. ex. på gmnd av att upplysningama i fråga inte kan göras 91 tillgängliga på annat sättän via denna konvention, så har det i punkt 4 Prop. 1989/90: 14 intagits enbestämmelse som möjliggör att denna begränsning i användandet beskärs. 1enlighet härmed stadgas i punkt 4 att upplysningar som en stat erhållit medstöd av konventionen får användas för andra ändamål än de tidigare angivna omdetta kan ske enligt lagstiftningen i den stat som har lämnat upplysningarnaoch den behöriga myndigheten i denna stat samtycker till att upplysningarnaanvänds för dessa andra ändamål. Enmultilateral konvention öppnar stora möjligheter till samarbete mellan fler äntvå stater. Information som en stat erhållit från en annan stat kan också varaav intresse för en tredje stat. 1 artikel 22 punkt 4 ges en möjlighet tillinformationsutbyte också i sådana fall. För att förhindra att situationeruppkommer då denna tredje stat på detta sätt inhämtar upplysningar som denannars inte skulle ha kunnat erhålla stadgas i punkt 4 att översändande avupplysningar som erhållits från en stat till en tredje stat endast får ske omden behöriga myndigheten i den stat varifrån upplysningarna urspmngligenhärrör i förväg gett sitt samtycke därtill. Medanledning av vad remissinstanserna anfört får jag vidare anföra följande. Somremissinstanserna påpekat är konventionens sekretessbestämmelser i vissa delarmer långtgående än motsvarande bestämmelser i nu gällande intema svenskalagstiftning i t. ex. sekretesslagen och . Genom det tidigareredovisade förslaget (se avsnitt 3.3.1.1), att begränsa åklagares möjligheteratt fritt använda upplysningar som erhållits med stöd av ett avtal medfrämmande stat, kan den konflikt som föreligger mellan vår internalagstiftning och konventionens bestämmelser delvis få sin lösning. Härtillkommer att förslag också lagts fram om att vidta ändringar i 5 kap. 1 §rättegångsbalken och i 12 kap. 3 och 4 §§ sekretesslagen. Enligt detförstnämnda förslaget skall svenska domstolar vara skyldiga att hållaförhandlingar inom stängda dörrar i de fall sekretess gäller enligt 9 kap. 3 §sekretesslagen och det skulle strida mot avtalet i fråga att uppgiften röjs.Vidare innebär förslaget att de svenska domstolarna också blir skyldiga attbeträffande uppgift som har erhållits med stöd av ett av godkäntavtal med främmande stat förordna om att sekretessen skall bestå i fråga omsåväl förebringade uppgifter som uppgifter som tagits in i dom eller annatbeslut. Även detta förslag gäller dock endast i den mån ett röjande avuppgiften skulle strida mot bestämmelse i tillämpat avtal. Genom dessaändringar finner jag att den svenska lagstiftningen kommer att få enutformning som så långt som möjligt möjliggör för att leva upp tillvåra intemationella åtaganden, såväl de som följer av denna konvention som desom följer av redan träffade avtal, t. ex. rörande handräckning avseendetullar, skatter etc. Jagär dock medveten om att det kan förekomma fall då , trots de nu redovisade ändringarna i och sekretesslagen, inte kommer att kunna erbjuda det sekretesskydd som föreskrivs i denna konvention. Vad jag härvid åsyftar är t. ex. det fall då den stat som tillhandahållit uppgifterna har sekretessbestämmelser som går längre än de svenska. För svenskt vidkommande är det i ett sådant fall inte möjligt att, i enlighet med stadgandet i artikel 22 punkt 1, tillämpa denna andra stats 92 Som jag tidigare anfört ankommer det på RSV Prop.1989/90:14 att hålla sig informerat om sekretesslagstiftningen i respektivekonventionsstat samt att hålla andra konventionsstater informerade om densvenska lagstiftningen på området. I samband med att RSV lämnar sådaninformation är det härvid nödvändigt att det klart anges dels att Sverigeendast kan erbjuda det sekretesskydd som följer av intern svensk rätt, dels ockatt andra till konventionen anslutna stater, i den mån de skulle finna attdetta skydd inte är tillräckligt, inte skall översända upplysningarna i frågatill . Genom de redovisade ändringarna i den interna svenskalagstiftningen och med en tillämpning av det av mig skisserade förfarandetkommer enligt min mening att kunna leva upp till de i konventionenintagna sekretessbestämmelserna. Vadslutligen gäller den av SAF och påtalade fråganavseende sekretessens iakttagande i datasystem finner jag ej anledning attenbart med anledning av ett godkännande av denna konvention reglera dennafråga. 3.4.6Artikel 23, Rättsliga åtgärder Remissinstanserna:Enligt SAF och har berörda skattskyldiga inte någonrätt att påkalla något som helst rättsligt förfarande till sitt skydd. SAF ochSveriges industriförbund pekar också på bestämmelsen i artikel 6 iEuroparådets konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna ochifrågasätter om den nu aktuella konventionen uppfyller de däri uppställdakraven. Medborgarrättsrörelsen friheten i har framfört liknandesynpunkter. Föredragandensöverväganden: Artikel 23 innehåller forumbestämmelser och andra bestämmelser i därmed sammanhängande frågor såvitt avser rättsliga åtgärder beträffande åtgärder som den ansökande eller den anmo dade staten vidtagit enligt konventionen. Ett speciellt problem, som inte behandlas i konventionen, kan i detta sammanhang anses föreligga beträf fande tillämpningen av artikel 14 punkt 3 (den absoluta tidsfristen inom vilken den anmodade staten är skyldig att bifalla en framställning), artikel 19 (möjlighet att avslå framställning) respektive artikel 21 punkt 2 (angå ende begränsning av skyldigheten att bevilja handräckning). Dessa artiklar ger befogenheter åt myndigheter att vägra vidta åtgärder som begärts av myndigheter i en annan stat och fråga uppstår härvid huruvida enskild borde vara berättigad att begära att myndigheten i fråga utnyttjar dessa befogenheter, speciellt i de fall då ett avstående från att utnyttja dessa befogenheter innebär att ett skydd för enskild som den interna lagstiftning en avser att ge försvagas. Såsom jag redan anfört (se avsnitt 3.3.2.4) finner jag den i artikel 14 punkt 3 angivna tidsperioden efter vars utgång en stat inte är skyldig att bifalla en framställning vara väl motiverad. Endast undantagsvis anser jag att det bör förekomma att en svensk myn dighet bifaller en framställning om handräckning efter utgången av . Det kan dock förekomma fall, t. ex. när en skattefordran på grund av den skattskyldiges agerande inte tidigare kunnat slutligen regleras, då hjälp med indrivning bör kunna övervägas även efter periodens utgång. Jagvill därför inte föreslå något förbud för svensk myndighet att bifalla en Prop. 1989/90:14 framställning om handräckning i fall då tidsperioden i frågalöpt ut. Beträffandeden i artikel 19 angivna möjligheten att avslå en framställning berör denendast i mindre grad den enskilde eftersom i detta fall grunden för ett avslagär att den ansökande staten inte prövat alla de möjligheter som står tillförfogande inom dess eget område. Ienlighet med vad jag tidigare anfört (se avsnitt 3.4.4) har i 3 § i förslagettill lag om ömsesidig handräckning i ärende rörande skatt eller allmän avgiftintagits bestämmelser som i princip motsvarar de i artikel 22 punkt 2 a e.Till skillnad från de i artikel 22 punkt 2 a e intagna bestämmelserna är de iförslagets 3 § av tvingande natur. Härav följer att svenska myndigheter intefår lämna bistånd med handräckning i de i förslagets 3 § angivna fallen. Jagvill här särskilt framhålla de bestämmelser i förslagets 3 § som föreskriveratt svensk myndighet inte skall bistå utländsk myndighet med handräckning tillden del detta innefattar att den svenska myndigheten skall vidta åtgärder somavviker från svensk lagstiftning eller administrativ praxis eller lämnaupplysningar som inte är tillgängliga enligt lagstiftning eller administrativpraxis i . Genom de föreslagna reglerna skapas sålunda en ordning sominnebär att de åtgärder som i får vidtas enligt konventionen endast ärsådana som är tillåtna enligt vår interna rätt. Ifråga om åtgärder som den anmodade staten vidtagit enligt denna konvention, t.ex. indrivning av en skattefordran, gäller enligt den i artikel 23 punkt 1intagna forumregeln att överklagande endast får anföras hos vederbörandemyndighet i den anmodade staten. Överklagande avseende åtgärder som denansökande staten vidtagit, t. ex. förekomsten av eller storleken av enskattefordran respektive exekutionstitelns giltighet, skall däremot enligtartikel 23 punkt 2 anföras hos vederbörande myndighet i den ansökande staten.Syftet med sistnämnda bestämmelse är att klargöra att en skattskyldig inte kanmotsätta sig att indrivning sker i den anmodade staten genom att därifrågasätta giltigheten hos den i den ansökande staten utfärdadeexekutionstiteln eller genom att där göra gällande att skattekravet ärfelaktigt på grund av att betalning redan har skett. Denna bestämmelse kan medhänsyn till stadgandet i artikel 11 punkt 2 (att skattefordran inte får varatvistig) synas överflödig, detta allra helst som bestämmelserna rörandehandräckning med delgivning borde förhindra att en skattskyldig inte kunnat överklagaett skattekrav på grund av att han inte känt till det. Emellertid finns enmöjlighet för de till konventionen anslutna staterna att enligt artikel 11punkt 2 andra meningen komma överens om att handräckning skall kunna begärasäven om fordringen inte är otvistig eller inte har vunnit laga kraft. Härtillkommer att det i vissa stater finns möjlighet till extraordinärt överklagandeeller att bevilja en "nådetid". Syftet med den i artikel 23 punkt 2intagna bestämmelsen är endast att fastslå att överklagande etc. som avserförekomsten av eller storleken av en skattefordran skall - oavsett om dessa harsin grund i ett bilateralt avtal, extraordinärt överklagande ansökan om"nådetid" eller någon annan dylik åtgärd anföras hos vederbörandemyndighet i den ansökande staten, dvs. iden stat enligt vars lagstiftning skattefordran Prop. 1989/90:14 uppkommit. Medhänsyn till att endast myndigheterna i den ansökande staten får förmodas varatillräckligt förtrogna med den bakom skattekravet liggande skattelagstiftningenför att kunna göra en riktig bedömning i den aktuella frågan finner jag den ikonventionen valda lösningen välgrundad. SAFoch samt MRR har i sina yttranden ifrågasatt om de idenna artikel intagna forumreglerna uppfyller de krav som uppställs i artikel 6punkt 1 i angående skydd för de mänskliga rättigheternaoch de grundläggande skyldigheterna, i vilken stadgas följande. Envarskall, när det gäller att pröva hans civila rättigheter och skyldigheter elleranklagelse mot honom för brott, vara berättigad till opartisk och offentligrättegång inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, somupprättats enligt lag. Domen skall avkunnas offentligt, men pressen ochallmänheten må utestängas från rättegången eller en del därav av hänsyn tillsedligheten, den allmänna ordningen eller den nationella säkerheten i ettdemokratiskt samhälle, eller då hänsyn till minderåriga eller till parternasprivatlivs helgd så kräva eller, i den mån domstolen så finner strängtnödvändigt, i fall då på grund av särskilda omständigheter offentlighet skullelända till skada för rättvisans intresse. Somjag redan inledningsvis nämnt innehåller artikel 23 forumregler (punkterna 1och 2) samt vissa förfaranderegler för de fall då överklagande anhängiggjorts(punkt 2) respektive slutligen avgjorts (punkt 3) i den ansökande staten. Redandet faktum att ifrågavarande bestämmelser i artikel 23 punkterna 1 och 2 i dennu aktuella Europaråds- och utgör forumregler och såledesinte betar de skattskyldiga deras rätt att påkalla ett rättsligt förfarandetill sitt skydd talar enligt min mening entydigt för att dessa bestämmelserinte kan anses stå i strid med artikel 6 punkt 1 i konvention angåendeskydd för de mänskliga rättigheterna. Härtill kommer också att genom att det idessa forumregler klart utsägs vilken stats myndigheter som skall pröva deolika frågorna behöver varken den skattskyldige eller de berörda myndigheternasväva i tvivelsmål eller behöver tvister uppkomma om vilken stats myndighetersom har att pröva överklaganden som anhängiggjorts i olika delfrågor.Sammantaget och med beaktande av att dessa fommregler för att denskattskyldige får sina överklaganden prövade av den myndighet som är mestlämpad att pröva den aktuella frågan finner jag de av remissinstanserna i dennadel gjorda invändningarna vara ogrundade. Enligtden i artikel 23 punkt 2 intagna förfaranderegeln skall den ansökande statenunderrätta den anmodade staten om skattefordran eller exekutionstitelnöverklagats. Den anmodade staten har därvid om inte annat överenskommits medstöd av artikel 11 punkt 2 att så snart den erhållit en sådan underrättelseuppskjuta indrivningsåtgärderna till dess att den aktuella myndigheten meddelatbeslut i ärendet. Även om det förhållandet att en skattefordran överklagats,enligt de flesta staters lagstiftning, inte nödvändigtvis leder till attindrivningen skjuts upp är det ändock önskvärt att såsker i den anmodade staten i de fall skattefordran i Prop. 1989/90: 14fråga överklagats. Föratt motverka att skattskyldiga överklagar enbart i syfte att förhindra attindrivning sker och därigenom vinna tid för att placera sina tillgångar utomräckhåll för den anmodade statens myndigheter, skall den anmodade staten enligtartikel 23 punkt 2 på begäran av den ansökande staten kräva att denskattskyldige ställer säkerhet eller vidta andra säkringsåtgärder för attsäkerställa indrivningen. 1artikel 23 punkt 2 har slutligen intagits en bestämmelse i vilken det klargörsatt även den som saken angår, dvs. såväl den skattskyldige som varje annanperson som kan vara skyldig att erlägga betalning för skatten i fråga, kanmeddela den anmodade staten att överklagande skett. För att förhindra attindrivningen fördröjs genom att den skattskyldige eller annan som kan varaberörd av indrivningen felaktigt påstår att ett överklagande skett i denansökande staten har i denna bestämmelse inte intagits någon skyldighet för denanmodade staten att uppskjuta indrivningen. 1 stället skall denanmodade staten, när den bedömer att detta behövs, rådgöra med den ansökandestaten i ärendet. Ävenartikel 23 punkt 3 innehåller en förfaranderegel. Enligt denna skall denanmodade staten respektive den ansökande staten underrätta den andra staten såsnart ett överklagande slutligt har avgjorts. I denna underrättelse skall ävenlämnas en redogörelse för avgörandets konsekvenser förhandräckningsframställningen. 3.5 Kapitel V, Särskilda bestämmelser KapitelV innehåller bestämmelser rörande konventionens genomförande (artikel 24), detspråk som framställningar och svar på framställningar skall upprättas på(artikel 25) samt fördelning av de kostnader som uppkommer i samband med begärdhandräckning (artikel 26). 3.5.1Artikel 24, Konventionens genomförande Artikel24 innehåller bestämmelser rörande dels tillämpningen av konventionen parternaemellan dels övervakningen av konventionen genom ett koordineringsorgan underOECD:s överinseende.