prop · GD03151 · 1989-12-31 00:00:00 — Meneftersom sysselsättningsaspekten i glesbygdsområdena betonas vill verketifrågasätta att varje ingående del i kombinerat lantbmksföretag skall lämna ettekonomiskt överskott som är godtagbart med hänsyn till de insatta resursema.Enligt uppfattning bör man för ett kombinerat företag iförsta hand se till att hela företaget ger ett godtagbart ekonomisk resultat.Från sysselsättningssynpunkt bör man därför kunna acceptera att vissa ingåendedelar i ett företag kan ge sämre lönsamhet. Attsysselsättningsaspekten ges ökad tyngd i fastighetsbildningssammanhang sernaturvårdsverket som positivt eftersom det bidrar till att bibehålla en levandelandsbygd och en aktiv naturvårdande verksamhet. Författningsförslaget (3 kap.5 §) I sista meningen bör dock "utom annat"ersättas med "även". Verketanser att det i 3:5 bör tas in en allmän hänsynsregel till förmån för natur-och kulturminnesvårdens intressen vid fastighetsbildning, se nedan under 4. Förslagetatt utmönstra termeraa "jordbmksfastighet" och "skogsbmksfastighet"ur 3:5 måste följas av en redaktioneU följdändring i 3:6 första stycket.Paragrafen har lydelsen: "Fastighetsbildning som berörjordbmksfastighet får o.s.v...". Texten bör ändras till:"Fastighetsbildning som berör mark som är avsedd för jordbmk fåro.s.v....". LantbrukarnasriksJÖrbund (LRF): LRFtillstyrker att begreppen jordbmksfastighet och skogsbmksfastighet utmönstrasur 3 kap. 5 § FBL och ersätts av begreppet lantbmksfastighet som införs sombenämning på fastighet inom vars område bedrivs jordbmks-, skogsbmks- och/ellerträdgårdsnäring. Genom förslaget uppnås en bättre överensstämmelse mellanjordförvärvslagen och fastighetsbildningslagen utan att flexibiliteten i 3kap. 5 § FBL går förlorad. LRFtillstyrker även förslaget om att ändra lönsamhetsvillkoret i 3 kap. 5 § första stycket första meningen FBL till att det företag som skall bedrivas på fastigheten är ekonomiskt godtagbart. Härigenom tillskapas ett lämplig- 78 hetsvillkorsom är gemensamt för samtliga de slag av fastigheter som, i Prop.1989/90:151 överensstämmelse med numera tillämpad terminologi, ryms inombe- Bilaga 3 greppt lantbmksfastighet. Ändringen är ägnad att lämna störrebedömningsutrymme och därigenom möjliggöra en bättre anpassning tiU denaktuella stmkturpolitiken och till de varierande fömtsättningama i olika delarav landet, vilket LRF finner positivt. Däremotställer sig LRF något tveksam till att i 3 kap. 5 § FBL tas in en bestämmelseom att man vid tillämpningen av lämplighetsvillkoret skall beakta deregionalpolitiska fömtsättningama. Ett sådant tillägg kan framstå som onödigttyngande. Genom kravet på att en lantbmksfastighet för att anses lämpad försitt ändamål skall ha sådan storlek, sammansättning och utformning att detföretag som skall bedrivas på fastigheten är ekonomiskt godtagbart i föreningmed det ovan redovisade samrådsförfarandet vid fastighetsbildning borde itillräcklig grad vara söGt för att de regionala och för övrigt även de lokalafömtsättningaraa blir beaktade. Imotiven till de föreslagna ändringama i 3 kap. 5 § FBL uttalar LMV bl.a. att iområden där sysselsättningen är av särskild betydelse från regionalpolitisksynpunkt bör sysselsättningsaspekten ges en ökad tyngd ifastighetsbildningssammanhang. LRF vill gärna instämma i detta uttalande. I defall där fastighetsbildningsåtgärden avser ombildning kan sysselsättningsaspektenemeUertid komma att stöta på patmll. Vad som kan komma att lägga hinder i vägenär det s.k. båtnadsvillkoret i 5 kap. 4 § FBL. Vid prövningen av ombåtnadsvillkoret är uppfyllt skall till regleringsföretagets fördelssidaräknas enbart sådana faktorer som är hänföriiga till självafastighetsindelningen. Andra fördelar, t.ex. befolkningspolitiska, socialaeller rent personliga får inte beaktas. Till den sistnämnda kategorin tordefördelar från sysselsättningssynpunkt vara att hänföra. Omsysselsättningsaspekter skall tiUmätas den betydelse som LMV förordar tordedet föreligga behov av att ändra 5 kap. 4 § FBL. Härvid skulle den nyligengenomförda ändringen av båtnadsvillkoret i 6 § anläggningslagen möjligen kunnaGäna som förebild. Efter mönster från sagda paragraf i anläggningslagen skulle5 kap. 4 § första stycket FBL kunna ges följande lydelse:"Fastighetsreglering får ske, under fömtsättning att lämpligarefastighetsindelning eller eljest mer ändamålsenlig markanvändning vinnes samtatt fördelama av ekonomisk eller annan art härav överväger de kostnader ocholägenheter som regleringen medför." Det skall dock betonas att den nuaktualiserade ändringen blir mer vidsträckt än vad ett hänsynstagande tillförevarande sysselsättningsaspekt motiverar. Det torde därför vara nödvändigtmed även andra överväganden än dem som ryms inom ramen för dettaremissyttrande. Irapporten framhålls att det i glesbygden ofta inte är möjligt att få den huvudsakliga försöGningen från traditionellt jordbmk eller skogsbmk. Kombinationer av olika verksamheter kan däremot avsevärt underlätta en företagares möjligheter att få sysselsättning och inkomst i glesbygden. Mot bakgmnd härav uttalar LMV att en fastighet bör kunna ombildas eller nybildas för en kombination av flera olika ändmål. En kombination som härvid bedöms vara betydelsefull är tillskapandet av kombinerade jord- och skogsbmksföretag. LRF ställer sig bakom ensådan inriktning av fastighetsbildningen. 1989/90:151 har emeUertiderfarenhet av att det i vissa fall inte går att tillskapa dylika i önskad utsträckning. De fall LRF särskilt tänker på ärnär ett jordbmksföretag skall kompletteras med skogsmark. När en sådan skogskompletteringskall utföras genom en ombildningsförrättning kan åtgärden komma att förhindrasav det s.k. fastighetsvillkoret i 5 kap. 8 § FBL. Det sammanhänger med att inämnda lagmm är tillåten minskning respektive ökning av graderingsvärdetknutet till begreppet fastighet. Det sagda kan exemplifieras enligt följande. Ilandets norra delar är det inte ovanligt med jordbmksfastigheter av mindreomfattning som saknar egen skogsmark. Den skog som finns i trakten ägs ofta avett större skogsföretag. Dessa skogsinnehav är som regel betydande och samlat istora skogsbmksenheter. Dessa enheter utgör inte alltid en fastighet. Det ärtvärtom vanligt att enheten utgörs av ett flertal olika fastigheter avskiftande storlek. När nu frågan uppkommer att komplettera en tillskogsbmksenhe-ten angränsande jordbmksfastighet med skogsmark, kangenomförandet bli helt beroende av storleken på den i skogsbmksenheten ingåendefastigheten från vilken den ifrågavarande kompletteringsmarken skall avstås.Som en tumregel anses i praxis gälla att jordbmks- och skogsbmksfastigheterinte kan minskas genom tillämpning av fastighetsreglering, mot fastighetsägarensvilja, med mer än fem av fastighetens graderingsvärde. Detbetyder allmänt sett att betydande arealer tvångsvis kan fråntas en fastighetsom i sig är en stor, medan i ett annat fall, när fastigheten är liten, endastmycket begränsade förändringar kan ske. EnligtLRFs uppfattning är det otillfredsställande att möjligheten att tillskapa ettfrån regionala utgångspunkter önskvärt kombinationsföretag i vissa fall blirberoende av sådana slumpmässiga faktorer som nämnts. Ett sätt att råda botpå detta skulle kunna vara att man genom ändring i 5 kap. 8 § FBL relateradeuttrycket "dess graderingsvärde minskas väsentligt" till begreppetbmkningsenhet i stället för till begreppet fastighet. LRFär dock väl medveten om att en nu antydd lagändring inte är invändningsfri. HeUallmänt förhåller det sig på det sättet att begreppet bmkningsenhet är lösare ikonturerna än fastighetsbegreppet. En bmkningsenhet kan således snabbt ändraform genom avtal och har därför inte samma stadga som fastighetsbegreppet. LRFanser emellertid att den väckta frågeställningen är så relevant att den börgöras till föremål för särskiU övervägande under det fortsattalagstiftningsarbetet. Föratt tillämpningen av fastighetsbildningslagen skall bli i behövlig mån anpassadtill de regionala och lokala fömtsättningama uttalar LMV i rapporten att det ärönskvärt att länsprogram för fastighetsbildning berörande lantbmksfastigheterutarbetas av lantmäteriet i samarbete med sektorsmyndighetema för jord- ochskogsbmksfrågoma samt inom ett län. LMV utvecklar också närmarehur länsprogrammen i stort bör utformas och konkretiseras (s. 48-49). EnligtLRFs uppfattning har LMV behandlat förevarande fråga alltför lättvindigt. Utarbetandet av sådana riktlinjer och principer för förrättning sarbetet som LMV förordar förekommer och är således inte något nytt. Den planläggning som äger mm redan innan en förrättning 80 påböqatsär av helt informell beskaffenhet. Det saknas regler för i vilka Prop.1989/90:151 former planarbetet skall bedrivas och de beslut som fattas inomramen för Bilaga 3 planarbetet saknar formeU rättsverkan. Detär uppenbart att denna ordning, som LMV nu föreslår skall aktiveras, frånmånga synpunkter - inte minst från rättssäkerhetssynpunkt - ärotillfredsställande. En sakägare som är missnöjd med de riktlinjer som påförhand faststäUts för förrättningens genomförande kan inte fä till stånd enöverprövning på annat sätt än genom att senare klaga på ettförrrättnings-beslut. Överprövningen kommer därmed tiU stånd i ett skede närriktlinjeraa kanske inte kan ändras utan att det redan utfördaförrättningsarbetet till stor del blir onyttigt. Sverigeslantmätarejorening (SLF): SLFtillstyrker den föreslagna ändringen i 3 kap. 5 § FBL som innebär att även deregionalpolitiska fömtsättningaraa beaktas vid bedömningen av enlantbmksfastighets lämplighet. Det utökade reigonalpoli-tisktinriktade statliga stödet bl.a. till glesbygdsföretag där andra verksamheterän jord- och skogsbmk bidrar till försöGningen ställer ökade krav påmöjlighetema att bilda deltidsjordbmk. Ökade möjligheter att i samband med fastighetsbildningväga in sysselsättningsaspekter är positivt, liksom att göra det möjligt med ensuccesiv uppbyggnad av lantbmksföretag exempelvis genom komplettering medskogsmark. Denna möjlighet till bildande av deltidsjordbmk bör dock tillämpassom en stimulans för näringsverksamhet och inte för att bilda fastigheter förfritids- och hobbyändamål. Inomslättbygdsområden med goda fömtsättningar för att bedriva ett rationelltjordbmk anser SLF det inte vara motiverat att tillskapa nya deltidsjordbmk.Liksom bör inom sådana områden reglema i FBL vara restriktiva när detgäller att nybilda ofullständiga lantbmksfastigheter. En restriktivtillämpning förhindrar också en skadlig uppdelning av jordbmksfastigheter genomexempelvis avstyckning av bmkningscentmm från jordbmk som är lämpliga somdeltidsföretag. Redan utvecklade och utvecklingsbara lantbmksföretag bör även ifortsättningen ges ett starkt skydd vid tiUämpningen av de nya reglema. Iutredningen påpekas att de regionalpolitiska fömtsättningama skall ges ökat stöd i samband med fastighetsbildning. Det är oerhört väsentligt att så kommer att ske, enär annars vissa bygder riskerar att helt komma att försvinna. Det är också angeläget att de regionalpolitiska fömtsättningama anpassas till lokal nivå, då dessa annars riskerar att bli av kortvarig karaktär. Det är även viktigt att även annan verksamhet än enbart jord- och skogsbmk kan tas med i sammanhanget. Vid fastighetsbildningen är det också av betydelse att man ser tiU att ordentliga vägar kommer till stånd, vilket annars kan försvåra både boende och verksamhet inom de nya fastigheterna. 6 1989/90. 1 sami Nr 151 Möjlighetema att bildadeUidsjordbmk kan på många stäUen innebära Prop. 1989/90:151 en mera levandelandsbygd. Viljan att kunna bo och verka på landsbygden Bilaga 3 ökar omman inte har kravet att jord- eller skogsbmket skall enbart vara av denstorleksordningen att man får hela sin utkomst från denna verksamhet. Vi ärense med utredningen om att fastigheter inte bör få avstyckas från ett jordbmkom detta kan anses vara lämpligt som deltidsjordbmk. Iutredningen föreslås att en enhetlig benämning införs för jordbmks-, trädgårds-och skogsbmksnäringen. Den gemensamma benämningen är tänkt kallad lantbmksfastighet -. Vi är tveksamma till om det är rätt att kaUa samtliga avdessa tre fastighetstyper för lantbmksfastighet. I vardagligt tal hänför mansom regel lantbmksfastighet till ren jordbmksfastighet och detta kan ge upphovtill förväxlingar. i utredningen betonar sysselsättningsaspekten för fastighetsbildningen pålandsbygden vill vi från även understryka betydelsen av. 3Fastighetsbildning för bostadsändamål på landsbygden Ianslutning till s. 73 n och 74 ö ifrågasätter hovrätten om det inte i dessafall är lämpligare att bilda två fastigheter, en bostadsfastighet och enfastighet för näringsverksamheten. Möjlighetema till belåning och försäljningtorde därvid ofta förbättras. Detkan konstateras att om förslaget genomförs gränsen mellan bostadsfastighet ochjordbmksfastighet blir mera flytande än . När en bostadsfastighettilläggs mark för mindre djurhåUning, odling eller liknande kan det varamotiverat att använda begreppet "arealförstärkt bostadsfastighet". Irapporten på s. 84 f behandlas samordningen med strandskyddet enligtnaturvårdslagen. Hovrätten vill i detta sammanhang anföra följande. Det kan,när den egentliga tomtplatsen ligger utanför strandskyddsområdet, ifrågasättasom det är nödvändigt att belasta fastighetsbildningsmyndigheten ochlänsstyrelsen med samråd om tomtplatsens storlek. En arealförstärkning, sommotiveras med att betesmark behövs för t.ex. en häst, innebär som sådan intenågon begränsning av allemansrätten. Eventuellt kan 4 kap. 28 § FBL utvidgasmed ett nytt stycke av ungefär följande innehåU: Vid ny- eller ombildning avfastighet för huvudsakligen bostadsändamål skall på kartan vid behov redovisasvilket område som vid förrättningstillfallet utnytGas som tomt. Deföreslagna ändringama i 3 kap. 1 § anges främst skola återspegla ett förändrat synsätt när det gäller bildandet av bostadsfastigheter på lands bygden. Sådana fastigheter föreslås sålunda i vissa fall få ges en större omfattning än som varit vanligt och som påkallas av själva bostads funktionen. Ett så förändrat synsätt som skall gälla endast bostadsfastig heter för helårsbmk innebär enligt LMV ett frångående av vissa princi- 82 peri gäUande praxis. Även om de allmänna lämplighets- och plan villkoren Prop.1989/90:151 redan i sitt nuvarande skick lämnar i stort sett tiUräckligtutrymme för den Bilaga 3 åsyftade ändrade inriktningen, anser LMV de nuföreslagna ändringama i lagtexten utrensningen av ordet "varaktig"och införandet av ett särskilt hänsynstagande till miljön böra ske för att fåett klarare stöd i den praktiska fastighetsbildningsverksamheten. Deprinciper i rättstillämpningen som LMV uppenbarligen syftar på är dels atttillåtlighetsprövningen alltid skall knytas till ett visst användningssätt förmarken, dels att till bostadstomt inte utan starka skäl skall läggas markutöver vad som erfordras för själva boendet. Tingsrättendelar LMV:s uppfattning att till boendet på landsbygden bör kunna knytas exempelvismindre djurhållning, större köksträdgårdar o.d. Detta kan ske utan ändring ilagtexten och utan att gällande principer i tillåtlighetsprövningenefterges. Tingsrätten är däremot tveksam inför förslaget att till bostadstomtknyta mark som inte har betydelse för själva boendet utan mer syftar till attge tomtägaren garantier för att något för honom obehagligt inte sker i hansnärmaste omgivning, t.ex. skogsavverkning och igenväxning. Med så lösligamotiveringar för bildande av överstora bostadsfastigheter på landsbygden tordei princip fältet bli fritt för fastighetsbildningsåtgärder som leder till enmindre ändamålsenlig fastighetsindelning. Det torde också i praktiken blisvårt att hävda allemansrätt inom sådana, av såväl jordbmks- som skogsbmksmarkbestående bostadsfastigheter. Varaktighetskravetär enligt tingsrättens mening av så gmndläggande betydelse vidtillåtlighetsprövningen att det bör bibehållas som ett självständigtkriterium. Som framgår av LMV:s rapport har prövningen med avseende påvaraktighet kunnat anpassas till samhällsutvecklingen och såvitt tingsrätten ärbekant har tillämpningen av kravet inte hindrat angelägna åtgärder.Samordningen med PBL i detta avseende torde inte heller vara särskiltangelägen. Varaktighetsprövningen vid fastighetsbildning måste mednödvändighet vanligen bli en annan än vid prövningen av en lämplighet.Vad LMV anfört om att varaktighetskravet skall finnas kvar och prövas, men intehävdas på ett överdrivet sätt talar också närmast för ett bibehållande avgällande lagtext. Prövningenav fastighetsbildningens förenlighet med kravet på god miljö görs nu som ettnaturligt led i den allmänna lämplighetsprövningen. Att nu i 1 § införa ensärskild erinran om vikten av miljöhänsynen verkar mera vara en eftergift förden tillfälligtvis rådande politiska högkonjunkturen för miljöfrågor. Detförslag som LMV lägger fram här innebär att det ges en möjlighet att bilda bostadsfastigheter som innehåller utrymme för ändamål som har betecknats med uttryck som mindre djurhållning, mindre odling och liknande. Gränsen mellan jordbmksfastighet och bostadsfastighet är i dessa fall beroende av hur byggnader och mark klassificeras och varierar därför i hög grad. Idetta sammanhang vill RSV understryka att det inte går att på sätt som Prop.1989/90:151 redovisas i rapporten generellt hänvisa till gränsema 2 respektive5 ha vid Bilaga 3 en beskrivning av hur beskattningsnaturen bedöms. Någraentydiga principer kan inte ställas upp. Detta beror bl.a. på att gränsen 2 hahänför sig till totalarealen och gränsen 5 ha till areal produktiv mark. I LMVsrapport utreds inte den skattemässiga gränsdragningen mellanjordbmksfastigheter och bostadsfastigheter och några klargörande uttalandenfinns inte heller att hämta på annat håll. 1likhet med vad som föreslås i Översyn av jordförvärvslagen (DsJo 1986:5) anserRSV att små jordbmksfastigheter, som saknar intresse ur jorbmks- ochskogspolitisk synpunkt, vid fastighetstaxeringen bör kunna åsättas beskattningsnaturenannan fastighet. RSV vill även i detta remissyttrande poängtera att dennafråga inte enbart kan avgöras efter samård mellan taxeringsmyndigheterna ochlantbmksnämndema, såsom föreslogs i DsJo 1986:5. RSVanser således att det fortfarande kvarstår ett behov av en översyn av denskattemässiga behandlingen av små jordbmksfastigheter och därmedgränsdragningen mellan jordbmksfastigheter och bostadsfastigheter. Iövrigt bör nämnas att den nya uppdelade fastighetstaxeringen innebär att allmänfastighetstaxering av jordbmksfastigheter sker . Vid dennafastighetstaxering ska texeringsvärden åsättas med hänsyn tiU marknadsvärdenaår , det s.k. nivååret. Förberedelsearbetet årsfastighetstaxering har redan påböGats. Med hänsyn till de diskussioner som harförts om förändringar av värderingsmodeUeraa för t.ex. små jordbmk bör enöversyn vara klar senast för att RSV ska ges möjlighet atthinna utveckla modeller och genomföra en fullständig och i kvalitativt hänseendegodtagbar provvärdering. Riksantikvarieämbetetoch statens historiska museer (RAÄ): RAAtiUstyrker förslaget till utformning av 3 kap. 1 § fastighetsbildningslagen,såvitt därigenom föreslås att varaktighetskravet skall utgå ur lagtexten.Däremot anser inte att förslaget till utformning av paragrafens förstastycke i övrigt är ägnat att leda till någon ytterligare klarhet förtillämpiningen. Rapporteninnehåller en utförlig och nyanserad redovisning av den mängd olika aspektersom kan anläggas på frågan om hur stor en tomt till en bostadsfastighetlämpligen bör vara med hänsyn till en förvärvares önskemål samt sammanfallandeeller motstående allmänna intressen. Här nämns särskilt intresset att bevaralandskapsmiljön (s 70 O- RAÄ instämmer i de allmänna överväganden som görs irapporten. Ettsärskilt påpekande vill göra i sammanhanget. Att större arealer las i anspråk som bostadsfastigheter kan leda till att foralämningar i ökad utsträckning berörs och att gränsdragningsfrågor uppkommer som påkallar särskilt hänsynstagande till foralämningaraa. Det kan t.ex. gälla gårds- eller bygravfält som ligger på visst avstånd från den nuvaraade bostadsbe byggelsen. Varken fastighetsbildningslagen eller den från gällande lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. innehåller några 84 reglersom direkt anger hur fastighetsindelningen bör bestämmas med Prop. 1989/90:151hänsyn tiU fomlämningar. Det markutnytGande som kan bedömas bli Bilaga 3aktuellt på de ifrågavarande bostadsfastighetema bör mer sällan innebära någonfara för foralämningaraa, men frågan bör ändå observeras vid förrättningen. RAAutgår från att någon ändring av gäUande praxis med hänsyn tillfomlämningsskyddet gmndad på lantmäteriverkets anvisningar till 3 kap.fastighetsbildningslagen inte avses när varaktighetskravet föreslås utgå. Förslagetatt låta varaktighetskravet utgå ur lagtxten vilar på att detta krav i vissafall lett tiU en alltför restriktiv tillämpning och att de allmännalämplighetskrav för byggnader som angetts i 3 kap 5 § plan- och bygglageninnehåller ett underförstått krav på varaktighet, vilket krav likaväl skullekunna inrymmas i fastighetsbildningslagens lämplighetskriterium. Det är ett av huvudmålen med regleringen i plan-ochbygglagen att begyggelsen ges en lämplig utformning även från mer generelltformulerde miljösynpunkter (I kap. 6 § samt flera bestämmelser i 2 och 3 kap).Det lämplighetskrav som anges i 3 kap. I § fastighetsbildningslagen lär intekunna ges något annorlunda innehåll än plan- och bygglagens motsvaranderegler. Såväl inom som utom planlagt område gäller att fastighetsbildningenskall ske i överensstämmelse med bedömningar som gmndas på regleringen enligtplan- och bygglagen. Mot denna bakgmnd kan inte tillfogandet avprövningskriteriet "god miljö" i 3 kap. I § första stycketfastighetsbildningslagen medföra att något i sak nytt tillförs lagen. Förslagethärom förefaller därför onödigt. Dessutom är det inte helt lyckat att i ettsammanhang där det anges att vissa förhållanden skall beaktas särskilt föra innågot så allmänt formulerat som "god miljö". Lantbmksstyrelsendelar utredningens uppfattning att det är angeläget att bostadsfastigheter förpermanent bosättning på landsbygden kan få sådan utformning att även utrymmeför sådana aktiviteter som mindre djurhållning, odlingar för husbehov o.s.vkan rymmas inom fastighetens gränser. Även befintliga sådana fastigheter bör fåutökas med motsvarande arealer. Denareal som kan komma ifråga för att lägga till bostadsfastigheten är beroendebland annat av vilken konkurrens det finns om marken i området. Om åkermarkenbehövs för att vidmakthålla ett familjelantbmk bör den normalt inte få tillåtasingå i en bostadsfastighet. Det bör liksom vara lantbmksnämndema somsvarar för den jordpolitiska bedömningen av om det är lämpligt att låta markeningå i bostadsfastigheten eller ej. Produktivskogsmark bör med hänsyn till de skogspolitiska målen inte tillåtas ingå ibostadsfastigheten. Däremot kan det i vissa fall vara rimligt att små arealer skogsmarksom saknar intresse för det aktiva skogsbmket kan ingå för attmöjliggöra att fastighetsägaren kan ta viss del av sin husbehovsved på egen mark. Isamband med översynen av JFL diskuterades möjligheterna att begränsa "iiga3 lagens räckvidd bland annat genom att ändra arealgränserna mellan "annanfastighet" och "jordbmksfastighet". Frågan befanns varakomplicerad och ledde inte till någon ändring. Styrelsen anser att det inte ärlämpligt att genom en generell höjning av arealgränsen överföra ett antalmindre jordbmksfastigheter till beskattningsnaturen annan fastighet. I mångafall kan dessa fastigheter vara uppsplittrade på flera skiften och därför avintresse för arronderingsförbättringar. Däremot anser styrelsen det angelägetatt taxeringslagstiftningen anpassas så att om en fastighet avstyckas förbostadsändamål skall den taxeras som annan fastighet. Redan i samband medavstyckningen har man tagit ställning till att den mark som ingår i fastighetensaknar betydelse för jord- och skogsbmkets rationalisering.