prop · GD03146 · 1989-12-31 00:00:00 — Drygt Prop.1989/90:146 av samtliga mjölkproducenter är anslutna till avbytartjänsten.Kostnaderna finansieras till en tredjedel av kunderna, dvs. lantbrukarna, ochtill två tredjedelar av budgetmedel. Detta innebär att ett borttagande avbudgetfinansieringen skulle öka den genomsnittliga avgiften från . Leveranstilläggetför mjölk är ett differentierat pristillägg som har till syfte att stödjaproducenter med mindre besättningar. Det ges till mjölkproducenter under 65 årmed en månadsinvägning mellan 1000 och , vilket motsvarar ungefär 2-32kor. Företagshälsovårdenför lantbruksverksamma sköts av som är ett dotterbolag tillLRF. Lantbmkshälsan har ca 37000medlemmar och bedriver enomfattande utbildnings- och informationsverksamhet för jord- ochskogsbmksnäringen. Vidare bedrivs forsknings- och utvecklingsarbete omarbetsförhållanden och hälsorisker inom jordbruket. Knappt hälften av kostnadernatäcks av medel från anslagsposten Låginkomstsatsning m. m. Lantbrukshälsanerhåller dessutom budgetmedel i motsvarande grad som annan företagshälsovård,motsvarar de av de totala intäkterna. Socialförsäkringsskyddetbestår av en trygghetsförsäkring vid arbetsskada, en avtalsgmppsjukförsäkringoch en grupplivförsäkring genom avtal. Ersättningen ges vid sjukdom,förtidspension, arbetsskada och dödsfall. uppgick det totalaersättningsbeloppet till drygt 102 milj. kr. Avvecklingsersättningentill mjölkproducenter syftar till att begränsa produktionen av mjölk.Ersättning ges till mjölkproducenter som avvecklar sinmjölkproduktion, men fortsätter att bedriva lantbruk. Jag kommer i detföljande att föreslå en förlängning av möjligheten att ansluta sig tillsystemet, i avsikt att underlätta produktionsanpassningen inom mjölksektorn. Jaganser att syftet med de åtgärder som finansieras av medel från anslagspostenLåginkomstsatsning m.m. inom jordbruket är så väsentligt från social synpunktatt några förändringar av finansieringsformen tills vidare inte bör genomföras.Möjligheterna att överföra ansvaret till jordbruksnäringen bör dockövervägas. Ett arbete bör inledas för att få underlag för sådana överväganden.I den mån budgetbelastningen till följd av åtgärderna minskar, bör dettatillföras jordbmket i form av ett höjt gränsskydd. Bakgrundoch utgångspunkter för förslagen Fråganom den framtida organisationen för den obligatoriska kvalitetskontrollen avmejeriprodukter, ägg, fiskkonserver och matpotatis togs upp i proposition(1988/89:140, JoU 21, rskr. 322) om reglering av priserna på jordbmksprodukter,m. Förslageni propositionen innebar att den statliga regleringen av verk samheten vid Svenska kontrollanstaUen för mejeriprodukter och ägg 137 (KMÄ), Svenskakonservkontrollens råd (kontrollrådet) och Svensk mat- Prop. 1989/90:146potatiskontroll (SMAK) skulle upphöra. Jag framförde också i propositionen minavsikt att ta initiativ till att överläggningar skulle komma till stånd mellande berörda intressenterna. Jordbmksutskottetansåg i sitt betänkande att det slutliga ställningstagandet till förslagen omändringar av den obligatoriska kvalitetskontrollen borde anstå till dess attöverläggningama mellan de berörda intressentema hade genomförts. Underhösten 1989 inbjöds parteraa tiU jordbmksdepartementet för ett inledande mötevid vilket departementet redogjorde för bakgmnden till förslagen i propositionen.Syftet med mötet var att få i gång de aviserade överläggningama inom resp.bransch. Ägg-, mejeri-, konserv- och potatis-branschema har sedan självaarbetat vidare med frågoma. En skrivelse i ärendet har inkommittill departementet från Svensk Qäder-fäskötsel. Även de fackligarepresentanteraa på lokal och central nivå har haft kontaktermed departementet. Jagvill först nämna något om de utgångspunkter som är gemensamma för mina förslag.Samtliga förslag syftar till en tydligare ansvarsfördelning mellan dekvalitetskrav som staten ställer på livsmedel och de utfästelser somproducenteraa själva gör. 1 och med detta anknyter förslagen också tillinriktningen på den offentliga livsmedelskontrollen. Genom denna ställer samhälletvissa gmndläggande krav på ett livsmedel, gmndat på hygien- och redlighetsskäl.De utfästelser som branschen eller enskilda producenter gör hämtöver ärgivetvis dessas ansvar. Det bör således inte vara samhällets ansvar attdetaljreglera vilka kvaliteter som bör erbjudas konsumentema. Samhällets ansvargentemot konsumenten skall däremot vara att kontrollera att löftena iutfästelser uppfylls, dvs. att producenten inte lurar konsumenten ekonomisktgenom att sälja en sämre kvalitet än vad som utlovats. Oavsetthur själva kontrollen är organiserad är det naturligtvis alltid så att ansvaretför kvaliteten på produkten ligger hos den som har tillverkat eller säljervaran. Livsmedelskontrollenhar genom den reform som genomfördes inriktats mot ett alltstörre inslag av egenkontroll. Statens kontroll blir således i huvudsak enkontroll av företagens intema tillsynsprogram. Jag vill här poängtera attförslagen om kvalitetsregleringen inte innebär att den offentliga kontrollen pådessa områden skulle upphöra utan tvärtom är syftet att samordna tillsynen ochprovtagningen på dessa områden med den kontroll som sker för övriglivsmedelshantering. Enutgångspunkt för den offentliga livsmedelskontrollen är en likformig kontrolldär de krav som samhället ställer på ett livsmedel måste gälla oavsett vilkenmarknad livsmedlet är avsett för. Det kan därför enligt min mening inte ansessom förenligt med den offentliga livsmedelskontrollens mål att samhälletställer kontrollkrav som innebär en särbehandling av livsmedel avsedda förvissa marknader. Livsmedelsverketarbetar med att utforma egenkontroll program för samtliga företag som producerar eller hanterar livsmedel. Inom egenkontroUens ram anser jag det också vara möjligt att, för de 138 företagsom så önskar, fastställa kriterier som motsvarar sådana kontroU-krav som olikaexportmarknader uppställer. Jag har i det föregåendepekat på svårighetema att inom ramen för en prisreglering hanterakvalitetsfrågor. När det gäller kvalitetsregleringama, både i fråga om KMÄ ochSMAK, tillkom dessa bl. a. för att inom regleringen ge de signaler sommarknadskrafteraa inte förmådde åstadkomma. Med en avreglerad inre marknad kanman fömtse bättre möjligheter för konsumentemas efterfrågan att nå fram tiU producenten.Det betyder också att behovet av statligt sanktionerade kvalitetsregleringarminskar. Attstaten under ett uppbyggnadsskede ger branschen olika former av stöd för attmedverka till en kvalitetshöjning kan i vissa fall vara motiverat. Särskilt gällerdet inom sådana branscher där prisregleringen inte underlättat förkvalitetssignaler att nå fram till producentema. Jag vill dock poängtera attsådana insatser bör begränsas till att just underlätta för branschen i ettuppbyggnadsskede. Det är inte eftersträvansvärt att det statliga engagemangetblir permanent. Risken är i så fall mycket stor att företagen inte längreupplever kvalitetsutfästelsen som en garanti de själva lämnat om varan. Attbranschen vill driva ett kvalitetsarbete som ger konsumenteraa bättre produkterär naturligtvis positivt, men borde det vara en självklarhet attgmnden för en sådan produktutveckling i första hand just ligger i en anpassningfrån producenten till vad konsumenten efterfrågar., Ett lyckat kvalitetsarbete måsteutgå från att uppfylla sådana krav som konsumenteraa ställer och är beredda attbetala för. Entydligare gränsdragning mellan statens och producentemas ansvarsområden gördet nödvändigt för producentema att anstränga sig dels för att föra ut sittbudskap om innebörden i garantin till konsumenteraa, dels för att vara merlyhörda för konsumentemas synpunkter. Detta är också gmndtanken i mina förslag. Mitt förslagr Denobligatoriska kvalitetskontrollen vid export av fiskkonserver slopas genom attkungörelsen (1950:506) med vissa bestämmelser angående utförsel av fisk,fiskrom och fiskkonserver upphävs. Den statliga regleringen av verksamheten vidSvenska konservkontrollens råd upphör. Skälen för mitt förslagrExportkontrollen av fiskkonserver sker utöver den offentligalivsmedelskontrollen enligt livsmedelslagen. Kontrollen utförs av Svenskakonservkontrollens råd under jordbmksnämndens överinseende. Av den redovisning somlämnats till jordbmksdepartementet har framgått att diskussioner har förtsunder hösten och vintem 1989/90 mellan kontrollrådet och () och mellan kontrollrådet och livsmedelsverket för attundersöka hur kontrollrådets verksamhet kan bibehållas utan enobligatorisk exportkontroll. FR har som ett resultat av dessa diskussionerförklarat sig vara berett att ta över huvudmannaskapet för kontrollrådet. Ettavtal som innebär att jordbmksnämnden per överlåterhuvudmannaskapet för kontrollrådet till FR är under utarbetande. I överlåtelseningår kontrollrådets samtliga tillgångar och skulder enligt balansräkning perden . Att fiskbranschen visatsig villig att ta över huvudmannaskapet för verksamheten vid konservkontrollenär tiUfredsställande. Det framgår av den skrivelse som inkommit och av denmuntliga redovisning som intressentema gjort att man tror att den nyainriktningen på livsmedelskontrollen med bl.a. ett större utnyttjande avföretagens egenkontrollprogram innebär att det fortsättningsvis finns etttiUräckligt underlag för att driva kontrollrådets verksamhet vidare ibranschregi. Att det inomkonservindustrin liksom inom andra branscher sker en renodling avansvarsfördelningen mellan de krav som staten ställer på företagen och deutfästelser som producentema själva gör är också tillfredsställande.Tidpunkten för förslagens genomförande bör vara i enlighetmed branschens förslag. 3.11.2Kontrollanstalten for mejeriprodukter och ägg Mitt förslagr Denobligatoriska kvalitetskontrollen vid export av mejeriprodukter och ägg slopasgenom att kungörelsen (1958:528) med vissa bestämmelser angående utförsel avsmör, ost och ägg upphävs. Den statliga regleringen av verksamheten vid SvenskakontrollanstaUen för mejeriprodukter och ägg upphör. Skälenför mitt förslagr Jag anser att de skäl som jag framförde i prop. 1988/89:140som motiv för ett avvecklande av det statliga engagemanget i KMÄ fortfarande ärgiltiga. Jag vill dock understryka att det kvalitetsarbete som KMÄ har utförtpå ett mycket positivt sätt har bidragit till en kvalitetshöjning inom ägg- ochmejeribranschema. Minaslutsatser av det avslutande mötet med KMÄ-intressenteraa är att i fråga omkvalitetskontroUen för mejeriprodukter kommer branschen att hamöjlighet att organisera kvalitetskontroUen i egen regi. En konsekvens av dettablir ett minskat personalutnyttjande vid KMÄ. Frågan om utfärdande avexportlicenser, något som handläggs av KMÄ, kan lösas avlivsmedelsverket. Diskussioner i denna fråga bör därför inledas meUanbranschen och livsmedelsverket. Framtiden för personalen,speciellt om det visar sig att fömtsättningar saknas för att också driva denövriga verksamheten vidare vid KMÄ, anser jag vara en mycket viktig fråga.Personalansvaret ligger visserligen hos , men jag vill dockunderstryka att staten i detta fall bör medverka till att de problem som kanuppstå får en för personalen tillfredsställande lösning. Jag återkommer tilldetta när jag behandlar vissa myndighetsfrågor. Tyvärr tvingas jagkonstatera att äggbranschen Prop. 1989/90:146 haft störresvårigheter än mejerisidan att finna gemensamma branschlösningar på frågan omden framtida organisationen av kvalitetskontrollen. Det har dock framkommit attbranschen nu anser sig ha bättre fömtsättningar att genomföra interaaöverläggningar. Av den anledningen har önskemål framförts från äggbranschen omatt ett slutligt avgörande i frågan skulle skjutas . Jag anser detinte vara tillfredsställande att, som branschen föreslår, uppskjuta detslutliga ställningstagandet i denna fråga. Personalen vid KMÄ är en orsak tilldetta. Även med hänsyn till kopplingen till packeribidragen och därmed till enintera avreglering menar jag att det är nödvändigt med ett beslut i denna fråganu. Jag har i det föregående föreslagit att den interaa regleringen avskaffasden Ijuli 1991. Jag anser att om branschen fullföljer sin intention attgenomföra dessa intema överläggningar innebär det att man fram till halvårsskiftet1991 fortfarande har tid på sig att finna formema för en framtidabranschsamverkan i dessa frågor. Representanterför äggbranschen har bl. a. i en till jordbmksdepartementet inkommen skrivelseframfört synpunkten att ett minskat statligt engagemang skulle komma att fåallvarliga konsekvenser för kvalitetsnivån. De menar att det är nödvändigt medantingen en obligatorisk statlig kvalitetsreglering eller med ett frivilligtsystem som dagens, kombinerat med ekonomiska incitament (packeribidrag) för attkvalitetsnivån på ägg skall kunna upprätthållas. I en situation utan krav frånstatsmaktema skulle det inte vara ekonomiskt motiverat med den extra kostnadsom kvalitetskontrollen innebär, dvs. kostnaden går inte att ta ut av konsumenteraa.Huvudsakligen menar de då den kostnad som de vid genomlysning bortsorteradeäggen medför. Att äggbranschen anser att ett statligt obligatorium eller ettstatligt stöd är en nödvändighet för att branschen skaU satsa resurser på enkvalitetskontroU anserjag vara mycket beklagligt. Det är således inte mittförslag att slopa det statliga engagemanget i KMÄ som är en central fråga förbranschen utan det faktum att bidrag inte längre kommer att utgå för företagenskvalitetsarbete. Förslagetom packeribidragens upphörande är en delvis annan fråga. Dessa har lämnats inomramen för regleringen, dvs. jordbmket har koUektivt betalat för äggbranschenskvalitetsarbete. Jag är inte beredd att i samband med den avreglering som jagnu föreslår avsätta budgetmedel för att äggindustrin även fortsättningsvisskall utföra dagens frivilliga kvalitetskontroll. Branschensaltemativa förslag i en situation utan bidrag är en obligatoriskkvalitetskontroll. Inte heller i detta avseende är jag beredd att omvärderamitt ställningstagande, både med hänsyn till vad jag tidigare anfört om entydligare gränsdragning i fråga om kvalitetsansvar och mot bakgmnd av deeventuella negativa effekter ett sådant obligatorium skulle få för den småskaligaäggproduktionens fömtsättningar. Däremot finner jag det naturligt med ettbranschsamarbete i dessa frågor för ägg, liksom för t. ex. potatis. Ytterligareett skäl som branschen anser tala för ett av dessa altemativ är att hygiennivån upprätthåUs genom kvalitetsregleringen. Jag har inled- 141 ningsvisbetonat utgångspunkten till mina förslag, dvs. att jag anser det Prop.1989/90:146 befogat med en tydligare gränsdragning mellan statligt ansvar ochbranschansvar, där ett av statens primära ansvar är att hygienaspekterna ärtillgodosedda. Utfästelser om kvalitetsklasser bör däremot vara en fråga förbranschen. Jag anser att det här finns anledning att påpeka att mitt förslagingalunda är att den frivilliga kontroll som branschen utför skallupphöra. Jag förutsätter tvärtom att äggpackerierna, liksom andra livsmedelsproducenter,organiserar sin kontroll så att de uppfyller livsmedelslagstiftningens krav påhygien och redlighet utan ekonomiskt bidrag eller statliga krav på hur dennakontroll skall utföras. Jag vill emellertid framhålla att syftet med nuvarandereglering inte är att upprätthålla en hygienisk kvalitet, utan avser andrakvalitetsaspekter. Om inte producenterna upprätthåller en tillfredsställandehygienisk kvalitet utan bidrag, måste givetvis åtgärder vidtas. Om hälsoskältalar för att ytterligare regler behövs för att uppnå en godtagbar hygiennivåanser jag det vara självklart att sådana regler skall införas. De skall dåomfatta samtliga livsmedel och inte uppnås på frivillig väg eller genomekonomiska stöd, som packeribidraget. Sådana hygieniskt motiverade regler måstevara obligatoriska. Givetvis bör då hygienen stå i centrum och inte som nuandra kvalitetsaspekter. Det är med hänsyn till detta och vad jag tidigareredovisat angående branschens oro för en generell ambitionssänkning vad gällerkvalitetskontrollen, mycket viktigt att livsmedelsverket, på detta liksom påandra områden, följer utvecklingen från hygiensynpunkt och vid behov vidtareller föreslår regeringen åtgärder. Jag anser därför att det finns anledningatt livsmedelsverket särskilt uppmärksammar utvecklingen vad avser ägg efteratt mina förslag har genomförts. Jagvill i detta sammanhang också understryka att livsmedelslagens hygieniska kravomfattar samtliga ägg som säljs . Den frivilliga kvalitetskontroll sommnmärkesanslutna packerier gör innehåller inte någon hygienisk kontroll sominnebär att äggen är bakteriologiskt kontrollerade. Den bakteriologiskakontrollen är således huvudsakligen organiserad på annat sätt, främst genomförebyggande provtagning. Det betyder t.ex. att vårt skydd mot salmonella i dagsker genom kontroll av foder- och djurmaterial. Ifråga om äggkontroUen i ett EG-perspektiv gäller för handel i bådariktningarna sanitära krav som utgår från hälsoskyddet. För delbegränsar dessa krav antalet möjliga länder från vilka vi kan importera. InomEG: s gemensamma jordbmkspolitik (CAP) ställs dämtöver krav på en obligatoriskkvalitetskontroll och märkning för ägg avsedda för den interaa marknaden. Detharmoniseringsarbete som bedrivs med inriktning på de kommandeEES-förhandlingaraa omfattar inte jordbmkspolitiken. Om en harmonisering iframtiden skulle bli aktuell även avseende jordbmkspolitiken kommer dessafrågor att få bedömas i ljuset av detta. Min uppfattning i fråga om självaorganisationen av kontrollen är dock oberoende av denna utveckling. I enlighetmed vad som gäller för övrig livsmedelskontroll anser jag att även här bör detcentrala ansvaret ligga hos livsmedelsverket. En obligatorisk kontroll skullevidare, precis som ,innebära en offentlig kontroll som i huvudsak baseras på företagens internakontroll. Mot bakgrund av vad jagovan sagt finner jag det därför mycket naturiigt att förnya mitt förslag attdet statliga engagemanget i KMÄ skall upphöra. Mitt förslagrMarknadsskyddet för viss matpotatis slopas den Ijuli 1991 genom att kungörelsen(1959:187) angående kvalitetsbenämning på matpotatis upphävs. Ansvaret för attmeddela föreskrifter om kvalitetskrav och märkning flyttas frånlantbruksstyrelsen till den Ijuli 1991. Skälenför mitt förslagr Potatis är ett av våra mest konsumerade livsmedel och ettlivsmedel som vi, inte minst från hälsosynpunkt, bör öka vår konsumtion av.Samtidigt är potatisen ett av de livsmedel som konsumenterna oftast kritiserarpå gmnd av bristande kvalitet. En viktig fömtsättning för att konsumtionen avpotatis skall öka är att potatisen håller en sådan kvalitet att konsumenternauppfattar den som ett viktigt och värdefullt livsmedel. Ett fortsatt arbeteför att förbättra potatiskvaliteten är därför nödvändigt. För potatis som förandra livsmedel måste det främst vara en fråga för branschen att tillgodosekonsumentönskemål om efterfrågade kvaliteter. Intressenternai matpotatiskontrollen har till jordbmksdepartementet redovisat ett mycketambitiöst förslag på en branschorganisation som avser att, utöver SMAK: snuvarande uppgifter inom offentlig kontroll och upplysningsverksamhet, även tapå sig andra uppgifter t.ex. i fråga om FoU-verksamhet. För att finansieradenna verksamhet avser man att ta ut frivilliga arealavgifter frånpotatisodlare. Dämtöver önskade man erhålla 50milj. Denrenodling av branschens resp. statens intressen som jag redogjort föri fråga om KMÄ anserjag i lika hög grad vara motiverad i SMAK:sfaU. Potatis är ett av våraviktigaste baslivsmedel. En obligatorisk kvalitetsmärkning bör därförbehållas. Matpotatisen bör alltså även fortsättningsvis kontrolleras frånkvalitetssynpunkt. Kontrollen bör enligt min mening samordnas med övriglivsmedelskontroll, vilket bör öka förutsättningarna för en förbättring av kvaliteten,som regleringen förenklas. hardet centrala tillsynsansvaret för livsmedel inom den offentligalivsmedelskontrollen och kan med stöd av livsmedelslagstiftningen utfärdalivsmedelsstandarder för olika livsmedel. är det emellertidlantbruksstyrelsen som har tillsynen över kvaliteten på matpotatis och som medstöd av livsmedelslagstiftningen meddelar föreskrifter om kvaliteten och omkvalitetsmärkningen av matpotatis. Enligt min mening bör det övergripande ansvaretför all livsmedelskontroll samlas hos livsmedelsverket. Det bör också varalivsmedelsverkets uppgift att utfärda föreskrifter omkvalitet, märkning och tillsyn m.m. för alla livsme- Prop. 1989/90:146 del.Därför är det enligt min mening naturligt att ansvaret förmatpota-tiskvaliteten förs över från lantbruksstyrelsen till livsmedelsverket. Medhänsyn till den samlade kompetens som finns inom är detnaturligt att livsmedelsverket vid utarbetandet av dessa kvalitetsreglerutnyttjar denna kompetens. Ifortsättningen bör det således ankomma på livsmedelsverket att fastställa deobligatoriska krav på kvalitetsmärkning som bör gälla för matpotatis.Livsmedelsverket bör vidare få i uppgift att ta stäUning till omfattningen avsåväl kontrollen som den obligatoriska kvalitetsmärkningen. Jordbruksnämndensutredning om åtgärder för att förbättra matpota-tiskvaliteten bör överlämnastill livsmedelsverket för att beaktas i dessa bedömningar. Detår 1959 införda marknadsskyddet för SMAK-märkt matpotatis innebär att endastmatpotatis som märkts med beteckningen SMAK, Extra eller SMAK fårsaluhåUas under föregivande att matpotatisen är av särskilt hög kvalitet.Enligt min uppfattning bör inte ett visst livsmedels kvalitet knytas till ettav samhället särskilt sanktionerat vam-märke, om det inte finns alldelessärskilda skäl för en sådan ordning. Attsamtidigt med regler om obligatorisk kvalitetsmärkning förbehålla vissaförpackare rätten att tala om att de säljer den kvalitetsmässigt bästapotatisen kan skapa problem vad gäller märkningens trovärdighet. Förpackareutanför måste använda en lägre kvalitetsklass-benämning förpotatis som egentligen skulle kunna klassas som eller Extra vara.Mot bakgmnd av detta föreslår jag att marknadsskyddet för viss matpotatisavvecklas. Kungörelsen (1959:187) angående kvalitetsbenämning på matpotatisbör följaktligen upphävas. Jagfinner inte att särskilda skäl talar för att matpotatis i kontrollhänseende skallsärbehandlas i förhållande till andra livsmedel. I enlighet med vad jagtidigare nämnt om intentionema i den offentliga livsmedelskontrollen börlivsmedelsverket ha det centrala ansvaret för denna kontroll. SMAK:s nuvarandeuppgifter inom den obligatoriska kontrollen bör därför upphöra. Branschenhar vid de överläggningar som genomförts diskuterat möjligheten att i egenregi driva SMAK vidare som ett självfinansierat branschorgan. Det förslag tillbranschinstilut som branschen presenterat är enligt min mening mycket ambitiöstsåviil vad avser verksamhetens omfattning som finansiering. Vad organisationenkommer att syssla med måste givetvis huvudsakligen vara en fråga fiirintressenterna. Det statliga intresset kan finnas hos livsmedelsverket i frågaom ett utnyttjande av SMAK:s kontrollaboratorium. Mycket av det teknik- ochutvecklingsarbete som branschen utöver kontroll och informationsinsatser avseratt driva i den nya branschorganisationens regi kommer att bestämmas utifrånintressenternas önskemål och utgångspunkter. I den mån teknikutveckling resulterari en förbättrad potatiskvalitet kommer denna naturligtvis konsumenten tillgodo, men här som för annan produktutveckling måste gälla att den i huvudsakbekostas av branschen. Angåendefinansieringen finner jag ingen anledning att ha några syn- 144 punkter på de frivilligaarealavgifter som branschorganet avser att ta in. 1989/90:146 Däremotvill jag behandla de anspråk på 50milj. ur SPLs fonder som branschen gör.För att underlätta branschens övertagande av SMAK, som genom den nyakonstmktionen blir ett självfinansierat branschorgan, finner jag det rimligtatt organisationen får ett visst startkapital.