prop · GD0390 · 1989-12-31 00:00:00 — Av dessa har 69 ansetts varasådana att de bör las med i utredningens arbete. Enligt direktiven har vidaresärorganisationernas syften analyserats särskilt. Utredningendrar tre slutsatser av inventeringen. För det första att antalet nytillkomnasärorganisationer är stort 64 av de 69 organisationerna har tillkommit sedanår 1981. För det andra all det endast i få fall är fråga om etl renodlatsamarbete mekan högskola och näringsliv i direkt bemärkelse i betydelsenföretag och liknande. 1 58 fall av 69 är kommuner, landsting, länsstyrelser,utvecklingsfonder, andra statliga myndigheter etc. med, dvs. det finns enprägel av samverkan högskola/samhälle snarare än av samverkanhögskola/näringsliv. För det tredje atl jämnt hälften av särorganisalionernahar lillkommil på "nya" högskoleorter och hälften på de"gamla" högskoleorterna, vilket visar det starka regionala inslaget iverksamheten. Bildandeav särorganisationer på högskolans område har enligt utredningen inte alltidföregåtts av några mer djupgående analyser. Diskussionen kring behovet av nyasärorganisationer har på etl olyckligt sätl tenderat atl bli en diskussion föreller emot samverkan mellan högskola och näringsliv. Förklaringen lill detta äratl deltagande i särorganisationer i sig ses som ett medel atl förslärka ochunderlätta denna samverkan. Mankan således enligt utredningen se de många stiftelsebildningarna påhögskoleområdet under 1980-lalet delvis som en slags modevåg. Det gällde hellenkelt atl i ell dynamiskt utvecklingsskede hitta ett praktiskt instmment fördenna samverkan, och då låg stiftelseformen nära tik hands. Utredningen anseratt man bör kunna acceptera denna utveckling under etl övergångsskede, somallmänt sett kan karakteriseras som en genombrottstid för en ny syn påsamverkan mellan högskola och näringsliv. Om man emellertid låter utvecklingenfortsätta fritt kan det enligt utredningen leda lill en olycklig splittring avansvar och resurser. Utredarenanser därför alt en större restriktivitet vid inrättande av särorganisationerbör iakttas . Denna restriktivitet bör enligt utredningensuppfattning åstadkommas på andra vägar än genom författ-ningsföreskrifter ochtikslåndskrav. Vad som i första hand krävs är att man från universitets- ochhögskoleämbetets (UHÄ) och högskoleledningarnas sida genom informaiion ochpåverkan stimulerar samverkan med näringslivet etc. inom högskolans reguljäraorganisation. En allmän översyn av detnuvarande beståndet av särorganisationer föreslås vidare komma lill stånd,bl.a. för alt åtgärda vissa brister i juridiska avseenden. Härutöver föreslåsatt högskolorna bör lämna redovisning för särorganisalionerna i sina årligaverksamhetsberättelser. Utredarenanser att högskolestyrelserna skall kunna besluta om medverkan i särorganisationer.Anslagsmedel skall dock inte kunna få användas för deltagande i sådanaorganisationer ulan alt gett sitt medgivande. 1989/90:90 Avsnitt17 Utbildningsdep. En sammanfattning av remissyttrandena finns tillgängligi . Universitet och högskolorhar i stort ställt sig bakom de förslag som framförts. En majoritet avremissinstanserna tillstyrker den ökade restriktivitet som föreslås gälla vidbildande av särorganisationer. Riksrevisionsverkel (RRV) och statskontoret harhämtöver preciserat vissa krav som bör gälla för stiftelser inomhögskoleområdet. () avvisar hellutredningsförslaget. Förbundels gmndläggande uppfattning är all all reguljärverksamhet inom högskolan skall bedrivas inom högskolans normala"produktionsenheter", som är institutioner och andra arbetsenheter.Förbundet avvisar således atl t. ex. uppdragsutbildning bör kunna förläggaslill en särorganisation. Förbundet hävdar vidare all regeringen bör godkännainrättandet av stiftelser där högskolan ingår som huvudman. FörenadeStudentkårers (SFS) erfarenheter av uppdragsutbildningen är all där dennabedrivs inom ramen för högskoleorganisationen har studenterna goda möjligheterlill insyn och påverkan. Däremoi anser SFS att där särorganisationer bildalsför detta ändamål har verksamheten i större grad urartat. SFS anser all UHÄ:sutredning om uppdragsutbildningen måste avvaktas innan beslut kan fallas idenna fråga. 1989/90:90 Avsnitt17 Utbildningsdep. Sverigesaknar, lill skillnad från våra grannländer, en allmän lagstiftning omstiftelser. Etl stort utredningsarbete mynnade ul islutsatsen att lagregler endast borde ges rörande viss statlig kontroll avallmännyttiga stiftelser. Bestämmelser om detta finns i lagen (1929:116) omliksyn över stiftelser (tillsynslagen). arbetadeslifldseutredningen (Dir. Ju 1975:01) med ett förslag lill ny stiftelselag.Härefter fortsatte detta arbete i som i slutet av år 1987lade fram ell lagförslag (Ds Ju 1987:14). Detta fick ett blandat mottagande avremissinstanserna. Målet är all en lagrådsremiss skall läggas fram . harunder fått regeringens uppdrag all göra en allmän översyn avstatlig verksamhet i stiftelser. En viktig utgångspunkt för översynen är allstiftelseformen bör användas endast där del inte finns någon annanassociationsform all tillgå. I fråga om sådana stiftelser där en statligmyndighet är stiftare bör översynen även syfta till atl överväga alternativaformer lill en stiftelse. RRV har även i uppdrag all överväga fömtsättningarnaför all formalisera vissa frågor om användning och bildande av statligastiftelser, t.ex gmnder för bildande, revision, m.m. RRV bör vidare övervägaoch lämna förslag om hur föreskrifter för stiftelser och avtal mellan statenoch andra eventuella medstiftare bör kunna utformas för all statsmakterna skallkunna styra och få insyn i verksamheten på ett tillfredsställande sätl. Högskolestyrelsernahar det samlade ansvaret för den verksamhet som bedrivs inom högskolan. Dettainnebär alt styrelserna måste ha överblick över hela utbildnings- ochforskningsverksamheten samt möjligheter att besluta om verksamheten inom helahögskolans ansvarsområde. Om universitet och högskolor i ökande omfattningengageras i särorganisationer blir det svårare för styrelserna all utöva sittansvar på etl tillfredsställande säll. Högskolanhar goda möjligheter all med nuvarande regler och organisation bedrivaforskning och utbildning för näringslivet och andra delar av samhället. Högskolelärarekan vid sidan av sin tjänst åta sig uppdrag i olika former t.ex i form av s.kbisyssla. Lärare inom högskolan får utöva sådana bisysslor inom forskning ochutvecklingsarbete som innebär all de utnyttjar sina speciella ämneskunskaper.Högskolelärarna skall informera resp. högskoleledning om ämnesanknulnabisysslor av nämnvärd omfattning och varaktighet. Högskolansolika institutioner och arbetsenheter bedriver regelmässigt uppdragsverksamhetför myndigheter, näringsliv etc. varvid relationerna mellan högskolan ochuppdragsgivaren regleras genom särskilda avtal. Regeringenär positiv lill de ökande kontakterna mellan högskola och näringsliv, vilketockså redovisats i tidigare forskningspropositioner. Gmndinslällningen är attkontakterna i första hand bör ske genom den reguljära högskoleorganisationenoch inte i särorganisationer, såsom stiftelser. Universitet och högskolor börfortsättningsvis inte få ingå i stiftelser ulan regeringens medgivande i varjeenskilt fall. Regeringen avser all ändra högskoleförordningen i enlighet meddetta. RRVutreder som tidigare redovisats statlig verksamhet i stiftelser. Frågan om högskolans fortsallamedverkan i redan befintliga stiftelser kommer atl behandlas efter del att RRVhar redovisat uppdraget. 1989/90:90 Avsnitt17 Utbildningsdep. Kostnadernaför externt finansierad verksamhet inom högskolan Redani slutet av 1960-lalet föreskrevs all universitet och högskolor skulle tillämpaprincipen om full kostnadstäckning för externt finansierad verksamhet.Nuvarande beslämmelser återfinns i förordningen om externt finansieradverksamhet vid högskoleenheterna inom utbildningsdepartementetsverksamhelområde (UHÄ-FS 1982:113). Till förordningen har UHÄ utfärdattillämpningsföreskrifter. Av olika skäl harhuvudprincipen dock inte tillämpats i praktiken, framför allt inte med avseendepå verksamhet, som betalas av andra statliga myndigheter. Det har lett lill althögskolans egna anslag framför allt lill forskning och forskamtbildning men iviss mån också till grundläggande utbildning fått finansiera kostnader, somavsett extemfinansierad verksamhet. Högskolan har härigenom subventioneratfrämst olika forskningsfinansiärer. Även viss uppdragsutbildning kan ha bedrivitsulan alt högskolan tagit betalt för alla kostnader. 1 enlighet med vad somangetts forskningsproposition samt proposition omformerna för högskolepolitiken, och tillstyrkts av , skall principenom full kostnadsläckning tillämpas fullt ul fr.o.m. /91. UHÄ har lill regeringenöverlämnat en skrivelse, där ämbetet förordar att högskolan använder sig av etlsystem med lokall fastställda limlaxor för att ta ut full kostnadstäckning avexterna finansiärer. 1989/90:90 Avsnitt17 Utbildningsdep. Detär etl livsvillkor för gmndforskning och forskamtbildning atl den externtfinansierade verksamheten inom högskolan faktiskt bär aka de kostnader som denföranleder. Den externt finansierade verksamheten har en sådan omfattningatt en stor del av kostnadema för högskolans basorganisation föranleds avdenna. Omfattningen av den externt finansierade verksamheten innebär såledesall kostnaderna för denna inte är att betrakta som marginalkostnader. De exlemafinansiärerna måste bära sin andel av de samlade kostnaderna inom högskolan. Regeringen bör, somhillills, genom förordning föreskriva atl full kostnadstäckning skall las utför exlemt finansierad verksamhet inom högskolan. Att centralt angestorieken av erforderliga koslnadsultag är rimligt endast så länge dessa avservissa begränsade funktioner, vilka kan antas vara av ungefär sammastorleksordning vid alla universitet och högskolor. En sådan ordning är dockknappast rimlig, när extemfinansiärerna skall läcka alla kostnader, som ärförknippade med deras samverkan med högskolan. Högskoloma har full frihet altsjälva besluta om den intema budgeten. Kostnadsstmkturen och storleken av olikakostnader kan därför variera mdlan olika universitet och högskolor. UHÄ är tillsynsmyndighetför högskolan. 1 denna uppgift ligger att ansvara för all principen om fullkostnadstäckning tikämpas konsekvent inom högskolan. UHÄ måste bland annatbevaka att alla universitet och högskolor använder rättvisande och tillräckligtenhetliga metoder för kostnadsberäkning av den exlema verksamheten. Ingetuniversitet och ingen högskola skall kunna konkurrera kostnadsmässigt genom atlunderlåta atl ta betalt för en eller flera typer av kostnader. De extemfinansieradeuppdragen och projekten högskolan är oftast av den karaktären altkostnadema bör beräknas utifrån en budget direkt för uppdraget eller projekteti fråga. Del är denna leknik som redan tidigare angetts som den normala. Härerinras om vad föredragande statsrådet anförde i 1982 årsforskningsproposition: "Med utgångspunkthäri bör enligt min mening tills vidare tillämpas följande princip vidprojekt som hell eller delvis finansieras med externa medel. Samtliga direktakostnader för bl.a. löner, materiel, resor, lokaler samt samtliga indirektakostnader vid förvaltning, serviceinrättningar, institutioner, inkl. kostnaderför vikariat vid sjuk- och barnledighet, arbetsgivaransvar m. m., skallberäknas för varje projekt, varvid lämpliga schabloner bör användas främst vadgäller lokalkostnader och s.k. Medel för sådana indirekta kostnader som inte belastarinstitutionen tillförs till den del de avser den externt finansieradeverksamheten, högskoleenheten centralt för fördelning på verksamhet vidförvaltning och serviceinrättningar eller för avsättning för beräknade kostnaderför vikariat vid sjuk- och barnledighet, arbetsgivaransvar m. (Prop.1981/82:106 s. 85). SomUHÄ förordat bör dock högskoleenheterna, när så är lämpligt, kunna beräknaersättningen enligt ett system med lokall fastställda limtaxor. Givetvisinnebär den fulla kostnadstäckningen inte alt några kostnader (t. ex. förförvaltning) inom högskolan ökar. Vad som ändras är fördelningen avkostnadsansvaret mellan olika finansiärer inom och ulom högskolan. Högskolansgenerella, av UHÄ angivna, påslag på den externa verksamheten avser i dagendast vissa kostnader på central nivå inom högskoleenheten. Del har då varitnaturligt all högskoleförvaltningarna disponerat dessa inkomster. systemmed full kostnadstäckning innebär att kompensation också skall ges för alla dekostnader, som uppkommer på t. ex. institutions- och fakultetsnivå. Detillkommande intäkter, som den konsekventa kostnadstäckningen leder till, skalltillföras de enheter inom högskolan, där kostnaderna uppstår. Härigenom kommerresurser alt frigöras för åtgärder, som fakultets- och instilutionsorganbedömer angelägna. Forskningsrådenhar övergångsvis varit undantagna från kravet på full kostnadsläckning. Deskall enligt regeringens förordning intill utgången av /90endast betala ett förvallningspålägg om . Forskningsrådsfinansieringenär en form för att genom vetenskaplig kvalitetsprövning fördela medel förgmndforskningen, som utförs inom högskolan. Forskningsrådens projektanslag lillforskare inom högskolan kan därför inte betraktas som betalning för beställdauppdrag. Del normala och avsedda är också alt vissa resurser, som betalasmed fakultets-anslag, används i de forskningsprojekt, som stöds av råden. Delgäller t. ex. professorers och andra forskares löner. Att samfinansieringmellan universitet/högskola och forskningsråd är naturlig och avsedd påpekadesockså, när dessa frågor behandlades forskningsproposition. Däranfördes "Givelvis bör högskolan (när del gäller samfinansiering medforskningsråd) beakta all viss del av högskolans basresurser bör stå tillförfogande för projekt som stöds av dessa organ. Detta bör lämpligen ske genomatt högskolan vid sådan samfinansiering anser sig kunna ekonomiskt svara fören något större del av projektet än som eljest skulle vara motiverat."(Prop. 1981/82:106 S.85) Delförhållandel att rådsslödda projekt vanligen i olika former har och skall kunnaha högskolan som medfinansiär bör dock inte innebära att forskningsråden intestår för kostnader, inklusive "overheadkostnader", som är förknippademed den del av projektet som faktiskt finansieras med rådsanslag. Principen omfull kostnadstäckning bör således i så måtto tillämpas också med avseende påforskningsråden. 1det nya anslags- och budgetsystem som successivt införs för den statligaverksamheten skall lokalkostnader i princip behandlas på samma 1989/90:90 Avsnitt17 Utbildningsdep. 14 1989/90. 1 saml Nr 90 sätl som övriga kostnaderför en verksamhet. Detta innebär att de statliga lokalbrukama får ell ökatkostnadsansvar för sin lokalförsörjning. Hur kostnadema för befintliga lokalerskall fördelas mellan olika statliga finansiärer i del nya anslagssyslemet ären fråga som får behandlas inför nästkommande planeringsperiod. Redan nu måste dockutökade lokalkostnader täckas med medel, som annars skulle kunna användas fördriften av verksamheten. En betydande del avhögskolans verksamhet är exlemt finansierad. Det är inte rimligt atl de externafinansiärerna inte medverkar lill alt lösa de lokalproblem, som finns på mångahåll i högskolan. Endast för uppdrag från andra än statliga beställare las generellt ul kompensation för uppdragels del i högskolans lokalkostnader.Andra statliga myndigheter än forskningsråden skall svara för lokalkostnadernai de fall det för verksamheten erfordras särskilda lokaltillskott. Liksom skallhögskolan av icke-slatliga beställare alllid erhålla kompensation för elluppdrags lokalkostnader. I de fall verksamheten kräver lokaler utöver dem somnu disponeras av högskolan, skall fortsättningsvis kompensation förlokalkostnader tas ul av samtliga finansiärer, således också av externastatliga finansiärer. Universitet och högskolor får i dessa fall disponera deerhållna medlen för lokalkoslnadsändamål utöver dem som finansieras vialokalkoslnadsanslagd. 1989/90:90 Avsnitt17 Utbildningsdep. Regeringentillkallade i febmari 1988 en särskild utredare för att granska vissaforskningsetiska frågor. Uppdraget avsåg rättsliga och andra fömtsättningarför forskning som bygger på uppgifter om enskilda individer samt organisationenför forskningsetisk prövning. Som särskild utredare utsågs professor . Sedan denne avlidit utsåg regeringen förreuniversitetskanslern till ny utredare. Utredaren har avgivitbetänkandet Forskningsetisk prövning. Organisation, informaiion ochutbildning. (SOU 1989:74). Utredarensförslag har som utgångspunkt all huvudansvaret för etisk granskning avforskningsprojekt bör ligga på forskarsamhället. Mot den bakgmnden föreslår hankraftigt ökade insatser för utbildning och information saml en utvidgad ochreglerad organisation för forskningsetisk granskning. Den föreslagnautbyggnaden innebär bl.a. all all forskning utförd inom högskolan som bygger påuppgifter om enskilda individer skulle undergå forskningsetisk prövning. Dessaålgärder skulle, menar utredaren, möjliggöra en förändring av datainspektionens(Dl) arbetsuppgifter ifråga om forskningsregister. Perspektivet skulle kunnaförskjutas från nuvarande tyngdpunkt på tillståndsgivning till ökade insatserför inspektion, utbildning och information. Utredaren har i enlighet med sinadirektiv granskal den gällande rättsli- Som en följd av utredningens förslag anmäler han behov av vissaändringar i datalagen (1973:289), sekretesslagen (1980:100) och, om annanlösning ej är möjlig, eventuellt tryckfrihetsförordningen. Han ger vidareförslag lill förändringar av högskoleförordningen (1977:263), förordningen(1988:1198) med instmktion för forskningsråden inom utbildningsdepartementetsverksamhetsområde samt förordningen (1988:1201) med instmktion förforskningsrådsnämnden. Utredarendiskuterar tre olika modeller för en forskningsetisk granskningsorganisation,samtliga uppbyggda så att skilda uppgifter fördelas på tre nivåer:inslitulionema, fakulteterna och en instans på det nationella planet. Ansvaretför alt granskning av berörda forskningsprojekt kommer till stånd läggs i allamodekema på instilulionsslyrelserna. Den modek utredaren förordar innebärdärutöver följande. Denuvarande, på frivillig basis uppbyggda, medicinska forskningsetiskakommittéerna regleras i högskoleförordningen och ges en något ändradsammansättning med bl. a. ökad lekmannarepresenlalion. Föricke-medicinsk forskning föreslås en treårig försöksperiod under vilkenuniversileteleri kan bygga upp forskningsetiska nämnder av samma slag och medlikartad sammansättning som de medicinska. Medicinskaforskningsrådels (MFR) arbetsgrupp för samordning av de forskningseliskakommittéerna, humanistisk-samhäksvelenskapliga forskningsrådets ()forskningsetiska kommitté samt delegationen för social forsknings (DSF)forskningseliska kommitté bör ha policyskapande och samordnande uppgifter.Under försöksperioden har och etiska kommittéer granskningsuppgiflerför forskning utanför del medicinska området. (), somhar forskningsinformation som övergripande och särskild uppgift, föreslås fåuppgiften att informera om forskningsetik inskriven i sin instmktion. Deforskningsetiska kommittéerna föreslås även fortsättningsvis vara rådgivande.Utredaren framhåller dock all det i praktiken inte kommer att vara möjligt altbedriva forskning som strider mol kommittéernas rekommendationer. Utredningenhar också presenterat underlagssludien Etisk granskning av medicinsk forskning.De forskningseliska kommittéernas verksamhet. (SOU 1989:75), vilken behandlarde medicinska forskningseliska kommittéernas uppbyggnad, organisation ocharbete. Del finns sex regionala forskningseliska kommittéer och fyra lokalakommittéer samt på central nivå medicinska forsKningsrådels arbetsgmpp församordning av de forskningseliska kommittéernas verksamhet. Inom ramen fördenna organisation, som i sina huvuddrag existerat sedan början av 1970-lalel,granskas medicinska forskningsprojekt som involverar människor. Hit räknas ävenläkemeddsprövningar. Arbetet i de forskningsetiska kommiltéema harkontinueriigt vuxit i takt med all forskningen ökat. Av underlagsstudienframgår atl kommittéerna haft vissa problem men i huvudsak fungerar väl. 1989/90:90 Avsnitt17 Utbildningsdep. Utredningensbelänkanden har varit föremål för remissbehandling. En fukständigremissammanställning finns all tillgå i . Remissinstansernaär huvudsakligen positiva lill förslagen om utbildning, information ochgranskningsorganisation. När del gäller de föreslagna förändringarna i denrättsliga regleringen finns det ett starkt stöd från den övervägande delen avforskarsamhället. Däremot motsätter sig t. ex. datainspektionen (Dl) ochRiksdagens ombudsmän () dessa förändringar i datalagen. När del gällerfrågor i anslutning till offentlighetsprincipen och de anmälda eventuellabehoven av förändring av tryckfrihetsförordningen, delar flertaletremissinstanser uppfattningen att material i ett forskningsprojekt inte skallvara tillgängligt innan projektet avslutals. Flera, l.ex. universitetets- ochhögskoleämbetet (UHÄ), Dl och JO ställer sig i likhet med utredaren tveksammaeller negativa till del riktiga i all göra ändringar itryckfrihetsförordningen. 1989/90:90 Avsnitt17 Utbildningsdep. Regeringensgmndinställning är, som framhållits i del föregående , atl de rättsliga ochandra regler, som gäller för samhällelig verksamhet i övrigt, också skall gällaför forskningen. De bedömningar av skilda slag, som måste göras utöverden formella regleringen, måste här liksom i samhället i övrigl göras avdem som på skilda sätt är involverade i verksamheten. Övervägandena kan avsesåväl stora som små frågor och bedömningama kan vara mer eller mindresjälvklara eller mycket svåra. Ansvarel för dessa bedömningar bör inte skiljasfrån ansvarel i övrigl för verksamheten. 1 enlighet med sinadirektiv har den forskningsetiska utredningen arbetat endast med sådana etiskafrågor som kan uppkomma i anslutning lill själva forskningsarbetet. Närmarebestämt gäller förslagen de problem, som hör samman med forskning som harmänskliga individer som forskningsobjekt. Den övervägande delen avall forskning som har människor som forskningsobjekt är medicinskt inriktad.Det är också inom medicinsk forskning som behoven av etisk rådgivning ochgranskning av uppläggning, syfte och metoder först gav sig till känna ochkonkretiserades i form av utarbetande av forskningsetiska regler ochlikskapande av forskningsetiska kommittéer. Inom såväl viss medicinsksom samhällsvetenskaplig forskning måste stundom myckel stora mängder dala omstörre eller mindre grupper av individer insamlas och bearbetas. För altresultat skall kunna uppnås måste uppgifter ibland insamlas som spänner överlängre tidsperioder. Denna s. k. longitudinella ansats är ofta avgörande förmöjligheterna att förstå och förklara orsakerna till olika problem. Den kan t.ex. vara nödvändig för att kartlägga sambanden mellan miljö och hälsa. De dataregister, somupprättas för forskning av detta slag, måste ha tillstånd av datainspektionen.Utredaren har föreslagit alt vissa forskningsregister i stället skall kunnaprövas av forskningsetiska kommittéer inom högskolan. Regeringenanser att datalagen bör gälla generellt. Också upprättandet, utnyttjandet ochskötseln av register för forskningsändamål bör prövas i den ordning som gällerför dataregister, vilka utnyttjas för andra ändamål. Genom att datainspektionensom en fristående myndighet granskar forskningsprojekten med utgångspunkt idatalagen och därvid lägger integritetsaspekter på verksamheten, finns insynfrån etl från forskarvärlden frislående organ och en garanti för att denindividuella integriteten skyddas. Datainspektionen harnyligen beslutat om nya föreskrifter om förenklat ansökningsförfarande förtillstånd att föra personregister som avser statistik i forskningssyfte ochsom bygger på s. k. informerat samtycke (1990:1). Dalalagen tillkom år 1973och framstår nu flera avseenden som bristfällig och föråldrad.