prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Atl en missnöjd köpare medhänsyn till auktionsköpets natur har mindre möjlighet till reellframgång är en annan sak (jfr 12 § i förslaget). fall bör lagens räckvidd idetta hänseende klargöras i motiven. Vadgäller avgränsningen mot tjänster skall enligt förslaget (2 § 2 st) ett avtalenligt vilket den som skall leverera gods även skall utöra arbete eller någonannan tjänst inte anses som köp, om tjänsten utgör den övervägande delen avhans förpliktelse. Delta motsvaras i förslaget till konsumenttjänstlag av enbestämmelse (2 § 2) som stadgar att denna lag inte gäller installation,montering eller annat arbete som en näringsidkare utför för att fullgöra ettavtal om köp av lös sak. har inget att erinra mot denna avgränsning somprincip men anser att avgränsnings-frågan borde ytterligare klargöras imotiven. Enligt specialmotiveringen lorde i första hand de olika delarnas värdefå läggas till grund för gränsdragningen, men även andra faktorer bör beaktas,exempelvis hur kvalificerat det arbete är som skall utföras. I lagrådsremissenmed förslag till konsumenttjänstlag (s. 139) framhålls emellertid vad gällerblandade avtal, att så snart arbetsåtagandet framstår som ett väsentligt momenti avtalet torde detta normalt böra betraktas som etl avtal om en tjänst ochinte som ett köp samt att man härvid uppenbarligen inte enbart eller ens iförsta hand kan se till värderelationen mellan arbete och gods. Visserligenanför konsumentköpsutredningen (s. 260) att gränsdragningen ofta inte blir avnägon avgörande betydelse, eftersom en tillämpning av köprältsliga ochtjänsterätlsliga regler skulle leda till samma resultat. Inte minst när detgäller skadeståndsfrägor kan man dock, med de två förslagen, komma till olikaresultat om man betecknar avtalet som en tjänst eller ett köp. Dethänder inte sällan främst inom båt- och bilområdena att ett köp mellanprivatpersoner förmedlas av en näringsidkare. Konsumenlköplagen blir tillämpligpä sådana köp. Anspråken riktas mot säljaren-privatpersonen. har dock isin praxis ålagt näringsidkaren ett långtgående upplysningsansvar.Näringsidkaren måste upplysa köparen om alt han endast förmedlar köpet och inteär säljare av varan samt om alt anspråk på grund av fel i varan måste riktasmot privatpersonen. Såsom framgär av flera ärenden i nämnden uppfattar köpareni dessa ärenden förmedlaren som säljare. Ofta har privatpersonen-säljarenaldrig varit med eller över huvud taget nämnts i sammanhanget. Det är först vidklagomål på grund av t ex fel i varan som köparen hänvisats att kontakta en förhonom helt okänd person, med vilken han inte har haft atl göra i samband medköpet. Det är inte tillräckligt för konsumenten att konsumentköplagen ärtillämplig, dä eventuella anspråk mäste riktas mot privatpersonen.ARN tillstyrker därför utredningens förslag all den Prop. 1989/90:89näringsidkare som har förmedlat ett köp mellan privatpersoner får svara Bilaga 3 solidariskt med säljaren för dennes förpliktelser mot köparen (1 § 2st). Därigenom slipper man som regel ifrån att pröva om förmedlaren ärkommissionär eller inte. 2.6 Juridiska fakultetsstyrelsen vid Enbetydelsefull förändring är att, när etl köp mellan privatpersoner förmedlas aven näringsidkare, köparen skall kunna rikta krav enligt konsumentköplagen inteendast mol säljaren-privatpersonen, vilket gäller , utan även motförmedlaren. Redan säljarens skärpta ansvar men i än högre grad näringsidkarensegel ansvar enkgt konsumentköplagen är ägnat att motverka att begagnade varorkommer att säljas genom förmedling av näringsidkare. Härvidlag bör bl aobserveras atl förmedlaren kommer all ansvara strikt för uppgifter somsäljaren själv eventuellt har lämnat till köparen och att förmedlaren ävensvarar strikt för att varan är i normalgott skick eller i vart fall inte är isämre skick än köparen haft anledning att förutsätta; i vissa fall blirförmedlaren även skyldig att undersöka godsets kvalitet för atl upplysa köparenom vad förmedlaren därvid bort upptäcka. Förmedlarensansvar enligt konsumenlköplagen blir således strängare än en fastighetsmäklaresansvar enligt lagen om fastighetsförmedling, eftersom anvarel där begränsar siglill ett culpaansvar. I likhet med utredningen finner emellertidfakultetsstyrelsen atl konsumentköplagen alltför lätt skulle kunna kringgås omförmedlingsfallen inte föll under lagen. Har man väl intagit denna ståndpunkt -nämligen att det förhällandet att objektet förmedlas av en näringsidkare påett sätt som åtminstone inledningsvis ofta ger köparen intrycket atlnäringsidkare är säljaren - sä ligger det egentligen närmare till hands attnäringsidkaren blir ansvarig enligt konsumentköplagen än alt säljaren blir det.Utredningen har anfört att det knappast kan komma i fråga att inskränkareglernas tillämpningsområde i förmedlingsfallen, dvs. att lätta på säljarensansvar (s. 100 m). Frågan är emellertid om inte detta borde ha övervägts,eftersom ett kvarstående ansvar för säljaren sedan även näringsidkarenföreslagits bli ansvarig endast fyller funktionen all bereda näringsidkarenregressrätt mot säljaren. Skulle säljaren däremot inte vara ansvarig enligtkonsumenlköplagen, skulle näringsidkaren ofta behöva särskilt överenskomma medden säljande privatpersonen att näringsidkarens ansvar enligt konsumentköplageni sin helhet skall kunna återföras på säljaren, och överenskommelser av dettaslag skulle kunna jämkas med stöd av 36 § avtalslagen. Det kan inte uteslutasatt en förmedlares ansvar för bristande undersökning och upplysningar tillköparen avseende exempelvis en begagnad bk just på grund av atl förmedlaren ären sakkunnig näringsidkare blir och bör vara så strängt att del inte framstårsom rimligt att den enskilde säljaren skall ha samma ansvar. Styrelsen menaralltså att det bör övervägas om inte 1 § 2 st borde innehålla, alt när köpmellan privatpersonerförmedlas av en näringsidkare, denne skall ansvara som om Prop. 1989/90:89 hanvore säljaren. Huruvida köparen kan kräva den säljande privat- Bilaga 3personen direkt enligt konsumentköplagen och huruvida näringsidkaren kanregressvis övervältra ett ansvar enligt konsumentköplagen, som inte beror påsärskilda utfästelser av näringsidkaren, får utredas vidare, men styrelsen kanlänka sig att något sådant ansvar ej skall åvila privatpersonen. Åandra sidan känner styrelsen en viss tvekan när det gäller tillämpningen avdel nya förmedlaransvaret på vissa fall, som går under den nya lagen omfastighetsmäklare. Utredningen har själv särskilt berört konsekvensen, att enmäklare genom förslaget får ett ansvar enligt konsumentköplagen vid förmedlingav bostadsrätter, men utredningen har accepterat att så blir fallet med mo6tiveringen all köprältsliga påföljder enligt vad som inhämtats sällanaktualiserats vid sådana överlåtelser (s. 102 f). Emellertid måste det medjämna mellanrum inträffa att en fastighet har dolda fel, vilket påtagligtminskar bostadsrättens värde, eller att för köparen okända trafikomläggningareller nybyggnader i bostadsrättens närhet likaså aktualiserar en fråga om fel.Fakultetsstyrelsen vill hålla öppet om inte överlåtelse och förmedling avbostadsrätt borde brytas loss ur konsumentköplagen och regleras i anslutninglill överlåtelser av fastigheter och byggnader på annans grund (jfr s. 97 f).Ändamålet med förmedlarens ansvar enligt konsumentköplagsförslaget är atthindra att en näringsidkare, som normall är säljare, uppträder som enförmedlare endast för att kringgå de tvingande reglerna i konsumentköplagen.Vid förmedling av bostadsrätter är utgångspunkten emellertid en annan. Dennya konsumentköplagen skall enligt 1 § första stycket i lagförslaget varatillämplig vid köp av lös egendom, som är avsedd huvudsakligen för enskiltändamål, i fall då köparen är konsument och säljaren en näringsidkare somsäljer godset i sin yrkesmässiga verksamhet. Att tillämpningsområdet alltsåbegränsas till transaktioner mellan en konsument och näringsidkareöverensstämmer med vad som gäller enligt nuvarande konsumentköplag och fleraandra civilrättsliga lagar på konsumentskydds-området. Av särskild vikt förbegränsingen är den snäva och fast fixerade betydelse som begreppet konsumenthar i dessa sammanhang: till konsumenter hänförs bara privatpersoner som köpervaror (eller andra nylligheler) huvudsakligen för egel bruk. En juridiskperson, t.ex. en ideell förening, kan alltså inte vara konsument i den meningsom här avses. Denlagtekniska begränsningen till transaktioner mellan konsumenter ochnäringsidkare används även i konsumentskyddande lagar utanför detcivilrätlsliga området. Så gäller produktsäkerhetsbestämmelsen om säljförbud i4 § MFL när en näringsidkare till konsument för enskilt bruk saluhåller enfarlig vara. Att ett säljförbud nödvändigt skall begränsas till förbud attfortsätta atl saluhälla varan till konsumenter i juridisk-teknisk mening,för enskilt bruk, synes knappast motiverat. Har en vara sä Prop. 1989/90:89skadebringande egenskaper att den inte fär saluhållas lill konsumenter i Bilaga3 den mening som sagts, borde presumtionen vara att säljförbudelskall göras generekt och varan alltså i regel helt tas bort från marknaden (jfrmarknadsdomstolens beslut 1984:2 och 24 angående en brandsläckare). Endast omdet framgår all varan har ett speciellt användningsområde för näringsidkare ideras yrkesmässiga verksamhet, torde det finnas skäl att förse säljförbudel medundanlag. Närdel gäller utformningen av en lagstiftning om återkallelse av farliga varor, framstårdel som uppenbart all en sådan reglering inte kan begränsas till det fallet atten konsument har köpt varan för enskilt bruk. Syftet med en återkallelse måsterimligen vara alt så långt möjligt undanröja eller i varje fall minska denskaderisk som den farliga varan medför, oavsett vem som innehar varan. Ochdetta måste gälla även om regleringen i princip begränsas till varor av delslag som kan betecknas som konsumentprodukter. Varor av det slaget köps ocksåav andra rättssubjekt än privatpersoner men kommer sedan ofta till användningungefär på samma sätt och under likartade förhållanden som om varan hade hamnati etl enskilt hushåll. Det bör därför inte komma i fråga att söka avgränsningenför en återkallelsereglering i etl krav på att den farliga varan köpts av enkonsument för enskilt bruk. Avgränsningen torde i stället böra hänföras tillvarans allmänna typ, t.ex. typen av konsumentprodukt, och till arten ochgraden av den skaderisk som varan medför. EnligtPÄK:s uppfattning är det alltså viktigt att man vid utformningen av regler omåterkallelse - och för övrigt även andra beslämmelser om produktsäkerhet - inteanses bunden av den förebild som reglerna om konsumentköplagenstillämpningsområde utgör. Under den förutsättningen finns från PÅK:s sida ingetatt erinra mol 1 § första stycket i lagförslaget. Rent allmänt sett kunde detvisserligen vara önskvärt att man bl.a. i konsumentköplagen använde ett någotvidare konsumentbegrepp så att man liksom i det danska lagförslaget fångade inäven vissa fall dä köparen är en juridisk person, exempelvis en ideellförening. Med hänsyn till den förankring som det nuvarande snävakonsumentbegreppet har i svensk lagstiftning torde emellertid en sådan lösninginte vara praktiskt genomförbar. Dethade för övrigt också varit önskvärt att man i betänkandet hade behandlat vadsom bör gälla i fall då även säljaren är en privatperson och köpet avserbegagnat gods. Också här är del en situation - t.ex. när begagnade bilar säljsprivatpersoner emellan - där säljaren kan vara i ell överläge och betinga sigsärskilt förmånliga villkor på köparens bekostnad. Och även i del fallet kangodset medföra skaderisker för köparen och andra. 2.8 i (LO) Konsumenlköpsutredningenlämnarförslag lill en hell ny konsumentköplag. Den ska reglera konsumenters köp avlös egendom frän näringsidkare. Lagen kommer att omfattaett större antal köpeobjekt än den nu gällande Prop. 1989/90:89konsumentköplagen. Lagen föreslås utvidgas till att gälla köp av lös Bilaga3 egendom mot i tidigare lag gällande köp av varor. LO är positiv till dennautvidgning. Iavgränsningen av de köpeobjekt som lagen avses omfatta använder-man iblandbeteckningen lös egendom och ibland gods. Enligt LOs mening vore det värdefulltatt begreppen får samma innebörd i lagtexten. Lagenskaraktär är civilrältslig och reglerna är i huvudsak tvingande lillkonsumenternas förmån. Utredningenföreslär att lagreglerna om konsumentköp samlas i en fristående konsumentköplagoch atl den allmänna köplagen inte skall gälla konsumentköp, samt all reglernai princip skall vara tvingande till konsumenternas förmån. Utredningen föreslåräven all konsumentköplagens tillämpningsområde utvidgas till all gälla köp avlös egendom i sin helhet. Reglerna föreslås även tillämpliga då köp sker mekanprivatpersoner i de fall då förmedlingen av köpet sker av en näringsidkare.Förmedlaren föreslås bli ansvarig jämte säljaren, vilket innebär attkonsumenten alltid skall kunna vända sig till förmedlaren med sina krav isamband med köpet. ställer sig bakom dessa förändringar i lagens omfattning, vilka syftartill atl ge konsumenterna en starkare ställning gentemot säljarna. Lagenföreslås omfatta köp av lös egendom avsedd huvudsakligen för enskilt ändamåldär säljaren är en näringsidkare och köparen en konsument. Den snävadefinitionen av begreppet konsument anser TCO vara en fördel: som konsumenterräknas bara privatpersoner som köper varor och annan lös egendom huvudsakligenför eget bruk. Däremotskulle det vara av värde om en konsumentköplag kunde omfatta inte bara lösegendom utan ocksä konsumenlköp i allmänhet. En kommande lag rörandekonsumenters köp av nybyggda småhus från näringsidkare borde exempelvis enligtTCOs helst mening ingå som en del av konsumentköplagen. Samfundetkan inte oreserverat tillstyrka den föreslagna utvidgningen avkonsumentköplagens tillämpningsområde. Egendomliga situationer skulleexempelvis kunna tänkas uppstå om man skulle tillämpa konsumentköplagen pä köpav aktier och andra värdepapper. Här passar sålunda lagensavbestäkningsbestämmelser mindre väl. Inte heller synes byggnader på annansmark ulan vidare kunna inordnas i lagens indispositiva regel-syslem. 1989/90: 89 Gällande konsumentköplag inleds med en bestämmelse om lagens Bilaga 3 tillämplighet. Denna föreslås något vidgad, vilket förbundet finner 2.13 Vissaorganisationer inom näringslivet Utredningenföreslår alt konsumentköplagens tillämpningsområde utvidgas från att gälla"varor" till att omfatta "lös egendom". Motiven härföranges vara (s. 96) alt det knappast finns anledning atl låta vissa konsumentköpav lös egendom regleras av den allmänna köplagen om man inför en friståendekonsumentköplag. Vianser all utredningen inte på ett tillfredsställande säll har analyserat varesig behovet av eller följderna av sitt förslag. I själva verket harlagförslaget klart utformats med sikte på lösa saker. Delta torde ge upphovlill en mängd frågor vid reglernas tillämpning på köp av annan egendom. Hurskall man förfara med det utvidgade marknadsföringsansvaret när man t exsäljer en ideell andel i en fastighet? Bortfaller även då den förfastighetsköpet centrala undersökningsplikten? Utredningenhar i motiven överhuvud inte belyst hur de enskilda reglerna ikonsumentköplagsförslaget skall tilllämpas på köp av aktier, obligationer ochandra värdepapper. Del kan konstateras alt vissa av de föreslagna reglerna ikonsumentköplagen inte alls passar för köp av sädan egendom. Exempelvisuppkommer svårigheter vid bedömningen om fel skall anses föreligga enligtbestämmelserna i förslagets 11 §. Utgör t ex underlätenhet atl upplysa om någotförhållande i ett aktiebolag, som kan komma att påverka aktiekursen, enunderlåtenhet att upplysa om "förhållande rörande en akties egenskapereller användning"? Avhjälpandekan knappast utgöra en adekvat påföljd vid "fel" i aktie och en rättatt avbeslälla ett aktieköp öppnar möjligheter att pä etl illojalt sällspekulera i kursfluktuationer. Om t ex kursen på aktier sjunker efler det attköpet på börsen skett men innan aktien avlämnas skulle köparen enligt 31 § kunnaavbeställa köpel och istället köpa till den nya lägre kursen. Åtskilligaskäl talar således för att konsumentköplagstiftningen inte bör göras tillämpligpå köp av värdepapper och det torde överhuvud taget krävas ett betydligt störremått av analys innan tillämpningsområdet vidgas utöver "varor". Mångakapitalvaror säljs i icke oväsentlig omfattning till utländsk enskild konsumentgenom bland annat tax-free-försäljning. I flertalet fall torde de säljandeföretagen knappast ha en ordnad serviceorganisation m m i den utländskakonsumentens hemland. Utgångspunkten för innehållet i svensk konsumentskyddslagstiftninglorde för övrigt vara de möjligheter säljaren Prop. 1989/90:89 har att agera på den svenska marknaden. Avdessa skäl bör på lämpligt sätt klargöras att säljarens förpliktelser normaltinte kan aktualiseras vid konsumentköp av varor för konsumtion/användning utomSverige, Lagenföreslås gälla även om säljaren inte är en näringsidkare, såvida köpetförmedlas för säljaren av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet.Denna regel överensstämmer med vad som gäller enligtkonsumentköplagen. En nyhet i förslaget är däremoi alt förmedlaren skall svarajämte säljaren för skyldigheter, som enligt lagen vilar på denne, och atlvissameddelanden, som skall lämnas lill säljaren, istället skall kunna lämnas tillförmedlaren. Viställer oss tveksamma till att etl sådant ansvar läggs på förmedlaren. Sompåpekas i utredningen innebär den föreslagna regeln att förmedlaren kommer attbära risken för den private säljarens insolvens. Detta kommer att medföraminskad benägenhet hos näringsidkare atl åla sig förmedlingsuppdrag förprivatpersoners räkning eller i vart fall risk för väsentligt höjdaförmedlingsprovisioner. Eftersom det finns ett klart behov av all ha tillgängtill ifrågavarande förmedlingstjänster, kan en sådan reglering inte ansesändmålsenligt. Åtminstone bör den föreslagna regeln utformas sä att förmedlarenundgår ansvar i fall där säljaren själv formellt uppträtt som part, t ex genomatt underteckna avtalet. Vivill också peka pä den i vårt tycke egendomliga konsekvensen av den föreslagnaregleringen, att en mäklare av bostadsrätter kommer att omfattas av ett"säljaransvar" medan en fastighetsmäklare inte är underkastad ettsådant ansvar. 2.14Kooperativa förbundet (KF) Isitt remissyttrande över förslaget till den gällande konsumentköplagen framhöllKF, att lagen bör omfatta köp som en konsument gör huvudsakligen för sittenskilda bruk, oavsett vilket användningsområde varan i allmänhet har. Bådegällande lag och förslaget är emellertid utformade så, att det är tveksamt omordalagen omfattar t ex det fall alt en husägare köper något speciellt verktygeller material, som mestadels brukar användas av yrkesmän. KFfinner sig föranlåtet upprepa sin i förenämnda remissyttrande anfördaståndpunkt, att lagtexten bör utformas så att fall som det nämndatvekslösl omfattas av lagen (t ex: "Denna lag gäller köp av lös egendommellan näringsidkare och konsument, om köpel sker huvudsakligen förkonsumentens enskilda ändamål och näringsidkaren säljer egendomen i sinyrkesmässiga verksamhet"). Iförslaget används nu - med hänsyn till att lagen föreslås omfatta lös egendomoch inte, såsom gällande lag, endast varor - uttrycket gods. Detta är ocksåförestavat av att det används i den allmänna köplagen. Ändå framstår deltaspråkbruk som onödigt ålderdomligt och svår- Prop. 1989/90:89 förståeligtför många, och det är önskvärt att tillämpningsområdet anges Bilaga 3 på ettannat sätt. Lagenstillämpningsområde föreslås vidgat till alt omfatta inte som enbart köp avvara, utan köp av lös egendom i största allmänhet, om den är avsedd förhuvudsakligen enskilt ändamål. Lagen skulle därmed komma att omfatta vissahusköp, t ex köp av hus pä arrenderad mark och köp av monleringsfärdiga hus.Den nu gällande konsumenlköplagen är tillämplig även på köp med en privatpersonsom säljare om köpel förmedlas för säljaren av en näringsidkare. Detta föreslåsäven i föreliggande betänkande. Utredningen gär längre än sä och föreslär atten förmedlande näringsidkare i sä fall skall vara ansvarig jämte säljaren förde förpliktelser som pä grund av köpet åvilar denne. Konsumentenskall alltså alltid kunna vända sig till förmedlaren med sina krav i anledningav köpet. När andra stycket är tillämpligt ansvarar förmedlaren solidariskt medsäljaren. Detta innebär att köparen kan välja om han vill rikta sina krav pågrund av fel eller dröjsmål mot säljaren eller mot förmedlaren. Förmedlaren hardärvid samma befogenhet som säljaren att undgå andra påföljder genom altavhjälpa felet. I köparens valrätt ligger att han, om ett krav mot den ena avde båda ansvariga inte tillgodoses har möjlighet att i stället vända sig motden andre. Vad gäller lagens tillämpning på lös egendom hade LRF gärna sett enutförligare analys, bl a avsende värdepapper och ideella andelar i fastegendom. Det gäller t ex felbegreppels användning. LRFkan godta huvudprincipen om förmedlaransvar, men invänder mot att andra stycketskulle vara tillämpligt även vid de fall då försäljningsförmedlingen harformen av auktion. Anledningen härtill är att i 27 § i lagförslaget säljarensskadeståndsskyldighet på grund av fel i godset omfattar även skada som tillföljd av felet uppkommer pä annan egendom, vilken tillhör köparen eller någonmedlem av dennes hushåll och är avsedd huvudsakligen för enskilt ändamål. (Lagen är dock inte tillämplig på personskada.) Inom slakteriorganisationenförekommer att vid livdjursauklioner och gårdsauktioner djur säljs tillallmänheten. Tik sådana auktioner lämnar även privatpersoner in ridhästar förauktionsförsäljning. De flesta köparna vid gårds- och livdjursauktioner är näringsidkare,men just beträffande hästarna är köparna ofta privatpersoner. Fel i godset pålevande djur beslår bl a däri att de är behäftade med någon smittosam sjukdom.Ett sådant djur kan smitta ner andra djur och därmed orsaka skada hos dem. Förförmedlaren kan del vara omöjligt, ens vid veterinärundersökning, attfastställa om sådant fel föreligger eller inte. LRF anser att ell solidarisktskadeståndsansvar för sådana fel och skador på annan egendom skulle varaoskäligt betungande för auktionsanordnaren. LRF föreslär därför att andrastycket inte skall vara tillämpligt vid auktion eller åtminstone atl levandedjur skulle Allernativel skulle ju vara alt den här Prop. 1989/90:89 verksamheten tvingas upphöra. Denav konsumentköputredningen föreslagna konsumentköplagen har endast begränsadtillämpning på bankernas verksamhetsområde. Lagen föresläs emellertid gälla påett något vidare område än den nu gällande konsumentköplagen (1973:877). Denavses således gälla köp av lös egendom. Därigenom skulle, till skillnad mot igällande lag som omfattar köp av varor, också köp av värdepapper, såsomexempelvis aktier, omfattas av lagstiftningen. Eftersom en viktig del av bankernasverksamhet är atl driva fondkommissionsrörelse och därmed handel medvärdepapper skulle således denna bankernas verksamhet beröras av den föreslagnalagen. Bankföreningenuppfattar den föreslagna lagen så att den i första hand är anpassad för köp avvaror och liknande och mindre lämpad för den typ av handel som drivs inomfondkommissionsrörelsen. Detta framgår såväl av lagens avfattning som avmotiven. Vissa regler i lagen synes direkt olämpliga atl tillämpa i samband medfondkommissionsrörelse. Här kan främst pekas på 31 §, som medger köparen attavbeställa köpet intill dess godset avlämnats. En sådan bestämmelse ärsjälvklart inte lämpad i fondhandeln med hänsyn främst till de"varor" som förekommer i denna, där "varans" egenskaper somsådana generellt har mindre betydelse än varans egenskap att vara bärare av ettekonomiskt värde. 31 § är olämplig i fondhandeln också med hänsyn till detidsfrister som gäller inom denna. Det kan visserligen sägasatt bestämmelsernai 32 §, och i någon män 33 §, om säljarens rätt till ersättning vid köparensavbeställning, neutraliserar de skador 31 § kunde medföra i dessa fall.