prop · GD0357 · 1989-12-31 00:00:00 — Närdet gäller instansordningen för vissa sådana ärendegmpper kan del, mot bakgmndbl. a. av krav på domstolsprövning, finnas anledning att nugöra en annan bedömning än den som gjordes vid reglernas tillkomst.Utvecklingen har gått mot att i allt större utsträckning av rättssäkerhetsskällåta förvaltningsärenden överprövas av domstol. En sådan prövning har valtsockså för många ärendegmpper där inslaget av lämplighetsbedömning är väl såstort som i vissa andra gmpper av ärenden förbehållna administrativ myndighet. Motdenna bakgmnd tar jag i det följande upp frågor om instansordningen i ärendenenligt lagen (1950:596) om rätt till fiske, lagen (1952:166) om häradsallmänningar,lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norriand och , lagen (1965:61)om behörighet att utöva veterinäryrket m.m., växtskyddslagen (1972:318), bisjukdomslagen(1974:211), lagen (1979:425) om skötsel av jordbmksmark, skogsvårdslagen(1979:429) och äddlövskogslagen (1984:119). Berördamyndigheter har fått lämna synpunkter på förslagen under ärendets beredninginom och godtagit de förslag jag nu lägger fram. 1den mån de aktuella ärendena i fortsättningen bör överprövas av domstol börrent allmänt följande gälla för en sådan överföring. Med hänsyn till frågomasnatur talar klart övervägande skäl för atl prövningen förläggs till de allmännaförvaltningsdomstolama. Det mesta talar också för att man åtminstone till enbörjan låter kammarrätten ta hand om prövningen. Den lösningen kan emellertidkomma att omprövas i samband med en allmän översyn av instansordningen i bl.a.de allmänna förvaltningsdomstolarna som enligt vad jag erfarit inom kortkommer att påbörjas. Pånågra områden gäller all bestämmelser om överklagande helt eller delvis saknas i lagen. Bestämmelsema har då som regel i stället tagits in i den förordning som hör lill lagen. För fullständighelens skull vill jag framhålla att enligt min mening bör instansordningen ändras även för vissa sådana ärendegmpper. Bl.a. gör sig krav på tillgång till domstolsprövning gällande i en del fall. Det innebär att beslu ten bör kunna överklagas till domstol och då - i linje med vad jag sagt lämpligen till kammarrätten. Eftersom bestämmelser om överkla gande saknas i lagen fordrar dessa ändringar inte medverkan. Jag har för avsikt att senare återkomma till regeringen med förslag i frågan. Enligt uttalanden i gmndlagspropositionen (prop. 1973:90 s. 388) utgör bestämmelserna i 11 kap. 4 § regeringsformen inte hinder mot att det i en 1 författningsom beslutas av regeringen föreskrivs att vissa ärenden får Prop. 1989/90:57överklagas hos kammarrätt. 2.1 Ärenden enligt fiskelagen Mittförslag: De beslut av fiskenämnden om föreläggande vid vanskött fiske som nukan överklagas till regeringen skall i fortsättningen i stället få överklagastill kammarrätten. Skälenför mitt förslag: Enligt lagen om rätt lill fiske gäller bl.a. att om eninnehavare av enskild fiskerätt i strid mot allmänna intressen uppenbartvansköter fisket, kan fiskenämnden förelägga honom att avhjälpa vanskötseln.Ett sådant föreläggande kan förenas med vite. Lageninnehåller i 41 § vissa bestämmelser om hur myndighetemas beslut fåröverklagas. Bestämmelsema innebär bl.a. att fiskenämndens beslut i fråga omvanskött fiske får överklagas hos fiskeristyrdsen och fiskeristyrdsens besluthos regeringen. Dettabör enligt min mening ändras. Jag anser att det i dessa ärenden bör införas enmöjlighet till överprövning av domstol. En sådan ändring är befogad av denanledningen atl det kan vara fråga om vitesförelägganden. 2.2 Ärenden enligt lagen om häradsallmänningar och lagenom allmänningsskogar i och Mitt förslag:Länsstyrelsen skall i stället för regeringen pröva frågor om fastställelse ochändring av reglemente och om behörighet för styrelseledamot. Alla beslut avlänsstyrelsen skall få överklagas till kammarrätten. Skälen för mitt förslag:Lagen om häradsallmänningar innehåller bl. a. bestämmelser om rätt tilldelaktighet i av ålder bestående häradsallmänningar och om förvaltningen avsådana allmänningar. Vissa åtgärder enligtlagen fordrar tillstånd av myndighet. Detta gäller avlösning av rätt lilldelaktighet, avyttring av mark och införlivning av ny mark med allmänningen.Frågor om tillstånd prövas av ; såvitt avser avyttring efter ddegeringfrån regeringen. Lagen innehåller ocksåbestämmelser om regeringens prövning i vissa fall. Så gäller enligt 23 § attdet fordras regeringens medgivande för att till ledamot av allmänningsstyrdseutse någon som inte är här i riket bosatt svensk medborgare. Regeringenfastställer också reglemente för häradsall-männingen och prövar frågor omändring av reglementet. utövar visstillsyn av allmänningama på det sättet att övervakar att vissaåligganden enligt lagen fullgörs och prövar mot stämmobeslut. Påframställning av allmänningsstyrdsen beslutar också omanvändningen av allmänningens kapitalinkomster. Anledningentill att uppgiften att fastställa reglemente lades på regering- Prop,1989/90:57 en var enligt förarbetena (prop. 1952:15) att reglementena genom dennya lagstiftningen bedömdes fä ökad vikt och att det var angeläget att faststäl-lelseprövningenskedde efter enhetliga principer. Orsaken till att reglementena tillmättesstörre vikt var att vissa förvaltningsföreskrifter i tidigare lagar på områdetansågs kunna ersättas genom bestämmelser i reglementena. Deskäl som anfördes för regeringsprövning torde numera sakna aktualitet. Frågorav karaktären fastställelse av reglemente prövas på andra områden avlänsstyrelsen. Jag anser att prövningen också av de nu aktuella ärendena börkunna skötas av . Detsamma gäller enligt min mening ärenden ommedgivande att till styrelseledamot utse annan än här i landet bosatt svenskmedborgare. Samtliga förvaltningsärenden enligt lagen bör således enligt minmening prövas av som första instans. Vaddärefter angår beslutens överklagande gäller att beslut enligtvissa särskilt uppräknade paragrafer får överklagas till kammarrätten. Övrigabeslut får överklagas till regeringen. Tillkammarrätten går beslut om avlösning och vad som skulle kunna kallastillsynsbeslut. Beslut om tillstånd till avyttring och införlivning av mark gårtill regeringen liksom beslut som rör användningen av kapitalinkomster. Bestämmelsemaom hur besluten överklagas fick sin nuvarande utformning i samband med förvaltningsrättsreformenår 1971. hade då föreslagit att också beslut ominförlivande av mark skulle få överklagas till förvaltningsdomstol. Eftersomfrågan i sådana mål var humvida den tänkta införlivningen var lämplig med hänsyntill skogsbmket på orten ansåg emellertid departementschefen att klagan över länsstyrelsensbeslut borde prövas av regeringen (prop. 1971:30 s. 139). Ävenvid prövningen av ärenden om tillstånd till avyttring kommer frågan omlämpligheten för skogsskötseln in. Jaganser emellertid inte att den omständigheten att ett ärende innehåller inslagav lämplighetsprövning mot bakgmnd av viss sakkunskap utgör hinder mot attärendet prövas av förvaltningsdomstol. Många ärenden som redan prövas avkammarrätten har den karaktären. För egen del anser jag således att såvälbeslut om avyttring som införlivning av mark bör få överklagas tillkammarrätten. Detsamma bör också gälla beslut om användning av inkomst. Enligtvad jag föreslagit bör beslut i sådana ärenden som rör reglementen ochbehörighet att vara styrelseledamot prövas av i första instans.Även dessa beslut bör få överklagas till kammarrätten. Vadjag nu har anfört i fråga om lagen om häradsallmänningar gäller i sakäven i fråga om lagen om allmänningsskogar i och Dalama. Utformningenoch innehållet i lagama moisvarar i stort sett varandra i de hänseendensom jag nu har berört. Jag anser således att även lagen om allmänningsskogarbör ändras så att regeringen befrias från att pröva ärendenenligt den lagen. 2.3Ärenden enligt lagen om behörighet att utöva veterinäryrket m.m. Mittförslag: Lantbmksstyrelsens befogenhet att medge undantag från den s. k. kvacksalveribeslämmdsenupphävs. De beslut av lantbmksstyrelsen som överprövas av regeringen skalli fortsättningen överklagas till kammarrätten. Skälenför mitt förslag: I lagen om behörighet atl utöva veterinäryrket m.m. finns,utöver bestämmelsema om sådan behörighet, bestämmelser om legitimation och om återkallelseav legitimation. Beslut som lantbmksstyrelsen meddelar i ärenden som rör dessafrågor får överklagas till kammarrätten (13 §). Lagen innehåller också en s.k.kvacksalveriparagraf (10 §). Bestämmelserna innebär i huvudsak atl den sominte är veterinär inte får behandla epizootiska sjukdomar och salmondla. Vidaregäller att den som inte är behörig att utöva veterinäryrket men som harförvärvat velerinärtitd eller en annan titel som innehåller ordet veterinärtydligt måste utmärka titelns urspmng och beskaffenhet. I annat fall förbjuder bestämmelsemaatt ordet veterinär används som titel eller yrkesbeteckning av någon som inteär behörig. Detsamma gäller titel och yrkesbeteckning som ger sken av att någonsom inte är behörig är legitimerad, auktoriserad eller har specialistkompetens.Paragrafens fjärde stycke innehåller ett bemyndigande för lantbmksstyrelsen attmedge undantag från bestämmelsema. Lanlbmks-styrdsens beslut i ett sådantärende får överklagas till regeringen. Som skäl förundantagsmöjligheten anfördes i förarbetena (prop. 1965:7) att lagen, för allförebygga eventuella olägenheter av bestämmelsema, borde innehålla enbefogenhet att dispensera från dem. Paragrafen innehålleremellertid enligt min mening bestämmelser av den arten atl någon dispensmöjlighelinte bör finnas. Enligt uppgift från lantbmksstyrelsen tillämpas inte hellerundantagsregeln. Jag anser därför atl dispensmöjligheten bör slopas. Bestämmelsema om hur manöverklagar är utformade så att beslut enligt vissa särskilt uppräknadeparagrafer får överklagas till kammarrätten. Som jag nämnde är det beslutom behörighet, legitimation och återkallelse av legitimation. Andra beslut av lantbmksstyrelsenenligt lagen får överklagas hos regeringen. De enda beslut som efteröverklagande kan komma under regeringens prövning, om den nämnda undantagsmöjligheleni 10 § slopas, är beslut enligt 15 § att förordna någon att inspektera enveterinärs verksamhet. Jag kan inte finna någotskäl för att en särskild ordning skall gälla vid överklagande av ett sådantbeslut. Jag anser därför att lagen bör ändras så atl alla beslut av lantbmksstyrelsenfår överklagas hos kammarrätten. 2.4 Ersättningsärenden enligt växtskyddslagen och bisjukdomslagen Mitt förslag:Beslut om ersättning enligt växtskyddslagen och bisjukdomslagen skall fåöverklagas till kammarrätten i stället för till regeringen. Skälenför mitt förslag: Både på djurhälsoom rådet och växlskyddsområ-det finnsbestämmelser som gör det möjligt för myndighetema att ingripa med olika ålgärdernär det finns risk för spridning av allvarliga sjukdomar. På djurhälsoområdetkan ingripande ske med stöd av epizootilagen (1980:369), lagen (1983:738) ombekämpande av salmondla hos djur och bisjukdomslagen. På växtskyddsområdetfinns bl. a. växtskyddslagen. Iprincip är det i stort sett likartade ingripanden som kan göras i samtliga fall.Ingripandena syftar till att förstöra sådant som redan är nedsmittat och iblandockså sådant som kan sprida smittan, att genomföra smitlre-ning och att genomåtgärder i djurhanteringen eller växtodlingen begränsa riskema försmittspridningen. Myndighelsbeslulen om olika åtgärder kan, om de överklagas,komma att prövas av kammarrätten. Regler om ersättning förmyndighetsingripandena finns i alla författ-ningama; i fråga om salmondla finnsbestämmelsema dock inte i lagen utan i förordningen (1984:306) om bekämpande avsalmondla hos djur. Enligt epizootilagen (10 §) gäller att kostnader ochförluster som har sin gmnd i myndighetsbeslut skall ersättas fullt ut. Reglemai lagen om rätt till ersättning kompletteras med en bestämmelse i epizootiförordningen(1980:371) som gör det möjligt för lantbmksstyrelsen att, om det finnssärskilda skäl, medge ersättning också för kostnad och förlust som inte nämns ilagen. 1 bisjukdomslagen (6 §) och växtskyddslagen (8 §) sägs att ersättningkan utgå. Enligt förordningen om bekämpande av salmondla hos djur fårersättning av statsmedel lämnas för vissa kostnader och förluster (4 §). Lantbmksstyrelsenhar också enligt den förordningen möjlighet att, om det finns särskilda skäl,lämna ersättning förändra kostnader och förluster än de som särskilt anges. Ivilken ordning lantbmksstyrelsens beslut får överklagas varierar mellan deolika författningama. Beslut som meddelats med stöd av bisjukdomslagen och växtskyddslagenöverklagas till regeringen. Beslut om ersättning enligt epizootilagenöverklagas till kammarrätten. Beslut om ersättning enligt epizootiförordningenöverklagas däremot till regeringen. Beslut enligt salmondlaförordningenöverklagas till kammarrätten både när ersättningen lämnas för särskilt angivnakostnader och förluster och då den lämnas därför att del finns särskilda skäl. Enmera enhetlig ordning är enligt min mening önskvärd för de aktuella ärendena. Denersättning som betalas ut med stöd av epizootilagen skiljer sig från de andragenom att den skadelidande har tillerkänts en laglig rätt till ersättning. Deandra bestämmelsema innebär enbart att myndigheten ges en möjlighet atl lämna gottgörelsei enskilda fall. överklagandenenligt epizootilagen behöver därför inte innebära att detta är en lämpligordning också för övriga ersättningsärenden. måste emellertidframhållas att ärendena knappast är sådana att det enligt gällande riktlinjerbör ankomma på regeringen att pröva dem. En möjlighet skulle då kunna vara attlåta lantbmksstyrelsen pröva ärendena som enda instans. Deärenden som det nu är fråga om skiljer sig från vanliga ärenden om statligtstöd därigenom att den ersättning som ges skall utgöra kompensation förkostnader och förluster till följd av myndighetsingripanden. Detta talar enligtmin mening för att besluten skall kunna överklagas. Förnärvarande gäller att beslut om ersättning enligt förordningen om bekämpande avsalmondla kan överklagas till kammarrätten. Detta gäller trots de skälighetsövervägandensom bestämmelserna ger utrymme för. På samma sätt kan påhälsovårdens område beslut enligt förordningen (1956:296) om ersättning frånstaten i vissa fall vid ingripanden för att förhindra spridning av en smittsamsjukdom överklagas till kammarrätten. Detta gäller trots att det inte finnsnågon laglig rätt till ersättning och trots att skälighetsbedömningar kan ingåi prövningen. Såväl i bisjukdomsförordningen(1974:212) som i växtskyddsförord-ningen (1972:319) finns det bestämmelser somnärmare reglerar vilka skador som kan ersättas. Mot bakgmnd av vad jag nuhar anfört anser jag att också beslut om ersättning enligt bisjukdomslagen och växtskyddslagenbör få överklagas till kammarrätten. Jag föreslår att ändringar görs i deaktuella lagarna så att en sådan ordning införs. 2.5 Ärenden enligt lagen om skötsel av jordbruksmark Mitt förslag:Beslut av lantbmksstyrelsen enligt skötsellagen skall få överklagas hoskammarrätten i stället för hos regeringen. Skälen för mitt förslag:Lagen om skötsel av jordbmksmark innehåller bestämmelser som innebär att sådanmark som är lämplig för jordbmks-produktion skall bmkas på ett ändamålsenligtsätt. Hänsyn skall tas till miljöskyddskraven och till naturvården ochkulturmiljövården. Regeringen eller lantbmksstyrelsen får i viss utsträckningmoddela föreskrifter om den hänsyn som skall tas. utövartillsyn enligt lagen och har befogenhet att meddela vitesförelägganden sombehövs för all lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skallefterlevas. Den som vill ta jordbmksmark ur produktion skall ha tillstånd av lanlbmksnämnden. beslutfår överklagas hos lantbmksstyrelsen. Lantbmksstyrelsens beslut får överklagashos regeringen. Frågan om instansordningenvid överklagande av beslut togs särskilt upp i förarbetena till lagen. Ett parav lagrådets ledamöter uttalade i yttrandet över regeringens förslag till skötsellag(prop. 1978/79:163 s. 35) att huvuddelen av lantbmksnämndensbeslut enligt lagen torde vara av Prop. 1989/90:57 den arten att regeringen ärnaturlig slutinstans. Ledamötema påpekade dock att i åtskilliga fall tordefrågor av rättslig karaktär komma att föreligga till avgörande, t.ex. om vadsom är att anse som jordbmksmark. Vitesförelägganden enligt förslaget ansågsvara av den beskaffenheten att de borde prövas av förvaltningsdomstol. Departementschefenansåg inte att det borde göras något undanlag för vitesförelägganden från dengenerella regeln i lagen om överprövning hos förvaltningsmyndighet. Fråganom instansordningen har därefter berörts i samband med de ändringar somgenomfördes 1988. I lagen infördes då vissa bestämmelser ommiljöskyddshänsyn. 1 propositionen (1987/88:128) uttalades atl besluten bordefå överklagas till regeringen i sista instans. Anledningen till detta var attbesluten skulle komma att beröra ett nytt område där miljöskyddskrav måstevägas mot de effekter besluten kan ha för jordbruksnäringen. Enligtlagstiftningen gäller bl. a. att lanlbmksnämnden kan medge undantag frånföreskrifterna om spridning och lagring av gödsel, om det finns särskilda skäl.Här fordras en bedömning av i vad mån en föreskrift framstår som oskäligtbetungande med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Viden allmän översyn av bestämmelserna om överklagande finns det enligt min meninganledning att på nytt överväga instansordningen. Fortfarandekan då sägas att miljöskyddskraven enligt skölsdlagen är nya och att någonpraxis ännu inte har utvecklats. De skäl som anfördes för att ha regeringen somslutinstans kan därför sägas gälla alltjämt. Vad gäller övriga ärenden anserjag emellertid att regeringen i fortsättningen inte bör vara den myndighet somprövar ärendena i sista instans. När det gäller dessa ärenden kan i huvudsaksamma överväganden göras som i fråga om ärenden enligt skogsvårdslagen. Jagåterkommer till den lagen i nästa avsnitt. Jag anser således att överprövningenbör flyttas till förvaltningsdomstol. Frågaär då om ärenden som rör miljöskydd skall behandlas som en särskild grupp somfår överklagas i annan ordning. Jag anser inte det. Flyttas överklagandeprövningeni övrigl till förvaltningsdomstol bör detta gälla också ärenden rörandemiljöskyddet. De skäl som kan anföras för en flyttning av övriga ärenden görsig nämligen gällande också i fråga om miljöskyddsärendena. Bl.a. torde dettavara fallet vad beträffar krav på domstolsprövning. Denomständigheten att någon praxis inte finns utvecklad är enligt min mening intetillräcklig för att behålla regeringen som slutinstans när,prövningen i övrigtflyttas. Sammanfattningsvisinnebär vad jag nu har anfört alt alla beslut enligt skötsellagen, som inte är normbeslul,enligt min mening bör få överklagas till förvaltningsdomstol. 2.6Ärenden enligt skogsvårdslagen och ädellövskogslagen Prop. Mitt förslag:Skogsvårdslagen och ädellövskogslagen ändras så att beslut isärskilt fall i fortsättningen får överklagas hos kammarrätten i stället förhos regeringen. Detsamma gäller för beslut av enligt ädellövskogslagen. Skälenför mitt förslag: Skogsvårdslagen innehåller bestämmelser som syftar till allskogsmarken med dess skog skall skötas så att den varaktigt ger en hög ochvärdefull virkesavkastning. Det skall ske genom att markens virkesproducerandeförmåga utnyttjas på ett lämpligt sätt. Vid skötseln skall hänsyn tas tillnaturvårdens och andra allmänna intressen. Skogsvårdslageninnehåller bestämmelser bl. a. om anläggning, skötsel och avverkning av skog påskogsmark, om bekämpning av skadeinsekter i skog och om skogsbmksplaner. Besluti enskilda fall enligt skogsvårdslagen meddelas som regel av skogsvårdsstyrelsensom första instans. kan t.ex. medge undantag från bestämmelsemaom skyldighet alt plantera ny skog och skyldigheten all vidta vissa andraåtgärder i samband med nyanläggning av skog. prövar vidarefrågan om undantag från de bestämmelser i lagen som reglerar när och i vilkenomfattning avverkning får ske och kan besluta att säkerhet skall ställas för återväxtåtgärder.Det är också som ger tillstånd lill avverkning av svår-föryngradskog och lämnar förhandsbeslul om viss avverkning är förenlig med lagensbestämmelser. Skogsstyrelsenbeslutar om bl. a. tillstånd för yrkesmässig överlåtelse av visstskogsodlingsmaterial och om tillstånd att föra in skogsodlingsmale-rial tilllandet. Dennärmare tillsynen över skogsvårdslagen utövas av som kanmeddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelserna skallefterlevas. I ett föreläggande får vite sättas ut. Tillsynsmyndigheterna kanockså besluta att vidta åtgärder på bekostnad av den som har varit försumlig. Beslutav får enligt 29 § skogsvårdslagen överklagas hosskogsstyrelsen. beslut får överklagas hos regeringen. Fråganom i vilken ordning beslut enligt skogsvårdslagen skulle få överklagas logsvid lagens tillkomst särskilt upp av lagrådet. Lagrådetanmärkte bl.a. (prop. 1978/79:110 s. 225) alt frågan om en instansordning sominbegrep förvaltningsdomstol inte hade berörts i lagrådsremissen.Administrativa myndigheters förelägganden och förbud vid vite överklagas påmånga områden till kammarrätt. Det kunde därför enligt lagrådet finnas skäl atlgöra en mer fullständig genomgång av de olika typer av beslut som kundeförekomma enligt lagen med tanke på att göra en uppdelning av besvärsärendenamellan förvaltningsdomstol och administrativ myndighet. För åtskilliga slag avärenden skulle säkerligen det starka inslaget av lämplighetsprövning mot bakgmndenav speciell skoglig och annan sakkunskap leda till att en besvärsprövning hos admi- nistrativmyndighet framstod som mest ändamålsenlig. I andra ärenden Prop. 1989/90:57kunde det tänkas att rättsfrågorna hade en sådan övervikt att en domstolsprövningvar att föredra. Vad särskilt gällde ärenden om tvångsutförande och ställandeav säkerhet syntes enligt lagrådet goda skäl föreligga för besvärsprövning iförvaltningsdomstol. Frågan om en överflyttning till förvaltningsdomstol avbesvärsprövningen beträffande vissa gmpper av beslut borde, ansåg lagrådet,uppmärksammas sedan närmare erfarenhet vunnits av den nya lagens tillämpning. Föregen del vill jag anföra följande. Generellt sett kan inte sägas atl de aktuellabesluten är av den karaktären att de enligt gällande riktlinjer bör prövas avregeringen. Eftersomskogsvårdsstyrelsen är första instans i flertalet ärenden skulle det kunnaövervägas att inte tillåta ytterligare överklagande sedan skogsstyrelsenprövat ett ärende i andra instans. Som lagrådet anfört är emellertid vissabeslut sådana att det finns skäl för prövning i förvaltningsdomstol. Lagrådetnämnde särskilt beslut om tvångsulförande och om ställande av säkerhet. Även iövrigt gör sig emellertid krav på tillgång till domstolsprövning gällande. En ddbeslut enligt skogsvårdslagen torde nämligen vara sådana att det bör finnastillgång till domstolsprövning för att säkerställa atl kravuppfylls. Visserligen är som lagrådet anfört vissa beslut enligtskogsvårdslagen av den arten att prövningen sker mot bakgmnden av speciellsakkunskap. Jag anser emellertid inte alt detta är ett skäl för altöverprövningen av ett beslut inte skulle lämpa sig för förvaltningsdomstol.Många ärenden som får överklagas hos kammarrätten är av den arten. Så t.ex.överklagas alla beslut i särskilt fall enligt livsmedelslagen (1971:511) ochdjurskyddslagen (1989:534) till kammarrätten. Motbakgrund av vad jag nu har anfört anser jag att skogsvårdslagen bör ändras såatt en överprövning av förvaltningsdomstol kan göras av samtliga avgöranden ienskilda ärenden. Ädellövskogslagen,som innehåller kompletterande regler till skogsvårdslagen, syftar lill attbevara landets äddlövskogar för framtiden. Skogsvårdsstyrelsenlämnar på begäran besked om lagens bestämmelser är tillämpliga i ett enskiltfall. Skogsvårdsslyrelsen skall också lämna medgivande till slutavverkning ochfår meddela bestämmelser om hur avverkningen skall genomföras, hur ny äddlövskogskall anläggas och om" åtgärder för skydd och vård av skogen.