prop · GD0334 · 1989-12-31 00:00:00 — Enligt den tillsynspraxis som har redovisats får ett försäkringsbolag inte lika lite som någon annan regelmässigt eller spontant informera sina kunder om möjlighe terna att teckna försäkring hos närmare angivna försäkringsgivare som 148 Detta är uppenbarligen något som däremot Prop.1989/90:34 kommer att bli tillåtet för en försäkringsmäklare. Enligtinspektionen finns det starka skäl mot en sådan skillnad i behandlingen avförsäkringsmäklare å ena sidan och här i landet koncessionerade försäkringsbolagå den andra. Det ter sig således svårt att teoretiskt motivera varför ettförsäkringsbolag med t ex dotterbolag i utlandet inte skall få informera omdotterbolagets existens och de försäkringsalternativ som det kan erbjuda. Dettorde också vara svårt att faktiskt förhindra att sådan information ges. Ochdetta synsätt kan anläggas även på en sådan aktivitet som att tillhandahållaansökningshandlingar för försäkring hos det utländska bolaget. De regler somkommer att gälla förutsätter dock, såvitt inspektionen kanse, att det svenska försäkringsbolaget hänvisar de kunder som vill ha hjälpatt teckna försäkring hos dess utländska dotterbolag till enförsäkringsmäklare. Detframstår emellertid enligt inspektionens mening som varken praktiskt ellerekonomiskt försvarbart och det ligger knappast heller i övrigt i linje medsträvan mot ett gott konsumentskydd att den intresserade försäkringstagarenin spe i ett sådant fall skall behöva gå en omväg via en försäkringsmäklare.Inspektionen anser mot den bakgmnden att ett försäkringsbolag i en sådansituation som har nämnts bör ha möjlighet att förmedla försäkringar tillutländskt försäkringsbolag utan koncession i . Detligger visserligen i sakens natur att ett i verksamt försäkringsbolagnormalt själv försöker tillgodose en kunds önskemål om försäkring framför atthänvisa kunden till en utländsk konkurrent, särskilt om det svenska bolagetinte har något ägarsamband med det utländska försäkringsföretaget. Men i vissafall kan en mer eller mindre aktiv hänvisning eller förmedling - framstå somnaturlig. Så kan vara fallet om önskemålet om försäkringstäckning inte kantillgodoses i , eller i varje fall inte av det svenska bolaget i fråga.Så kan det också vara om kunden av någon anledning har en bestämd önskan att fåsitt försäkringsbehov - eller en del av det tillgodosett genom försäkring iutlandet. Mankan inte bortse från att ett här i landet koncessionerat försäkringsbolag avservice- och konkurrensskäl således kan tänkas vilja kunna åt kunder somefterfrågar detta peka ut utländska försäkringsalternativ och biträda kundernamed att välja ut sådana som kan anses lämpliga, även när dessa står att finnahos försäkringsgivare som inte har något ägarsamband med försäkringsbolaget iSverige. Det bör tilläggas att framställningar om att detta skall vara möjligthar gjorts till inspektionen. Inspektionen har därvid, i enlighet med den synsom har redovisats tidigare, förklarat att en sådan verksamhet inte är förenligmed gällande regler. Med hänvisning till vad som har anförts bör emellertidäven förmedling få ske från utländskt försäkringsföretag till vilket det iSverige verksamma försäkringsbolaget inte står i koncernförhållande. Inspektionenvill i sammanhanget nämna att vissa uppgifter tyder på att några svenska banker har planer på att bedriva en mer eller mindre långtgående förmedlingsverksamhet till försäkringsbolag som saknar kon cession i . Med hänvisning till vadsom har anförts i det föregående föreslår försäk- Prop. 1989/90:34ringsinspektionen att försäkrinsbolag med koncession i skall ges en Bilaga 4 generell möjlighet att förmedla försäkringar från utländskaförsäkringsföretag som saknar svensk koncession. Lagteknisktkan detta förslagsvis komma till uttryck genom bestämmelser i och LUF påsätt som exemplefieras längre fram. De särskilda reglerna i försäkringsmäklarlagenom registrering och tillsyn mm (3 9 §§) borde inte behöva göras tillämpligapå försäkringsbolagens mäklar-verksamhet mot bakgrund av att försäkringsbolagenredan är underkastade regler med i huvudsak motsvarande innebörd (koncessions-och solvenskrav mm). Av såväl konkurrens- som konsumentsskyddshänsyn bördäremot de särskilda bestämmelsema om vad som skall iakttas i mäklarverksamhetenoch om försäkringsmäklarnas uppdrag (1014§§ samt även 2 §) äga motsvarande tillämpningpå den förmedlingsverksamhet som ett försäkringsbolag utövar. Detfinns skäl att framhålla att den förmedlingsveksamhet som ettförsäkringsbolag således bör få bedriva enligt inspektionens meningofrånkomligen i vissa avseenden måste få en annan karaktär än den som blirtillåten för försäkringsmäklarna. Det kan således knappast komma i fråga attålägga ett försäkringsbolag en skyldighet att förmedla försäkringar från fleraolika försäkringsgivare (jfr 1 § försäkringsmäklarlagen). Som harframgått är det främsta motivet till en lagändring att göra det möjligt för ettförsäkringsbolag som inte självt kan tillfredsställa en kunds önskemål omförsäkringstäckning att hjälpa kunden att få behovet tillgodosett hos annatbolag, något som framstår som särskilt naturligt då en lämpligförsäkringslösning kan tillhandahållas av annan försäkringsgivare i sammakoncern. Attförsäkringsbolagets förmedlande roll får en annan karaktär än mäklarensframgår särskilt av kravet att mäklarna skall vara oberoende av försäkringsgivarintressen(1 § mäklarlagen). Försäkringsmäklarlagen synes bygga på en syn att en mäklareskall vara opartisk med avseende på olika försäkringsgivare och med endastkundens bästa för ögonen för denna ange de försäkringslösningar på marknadensom är lämpligast för att täcka hans försäkringsbehov. I vissa fall kan detmycket väl tänkas att ett försäkringsbolag, som inte har något annat intresseän att ge bästa service till en kund, handlar lika objektivt som en mäklareförväntas göra. Men i andra fall kan det finnas sådana bindningar t ex ägarrelationereller samarbetsavtal att den förmedling som ett i verksamt försäkringsbolaggör av en försäkring från en annan försäkringsgivare inte gmndas på samma allsidigabedömning av vilka försäkringslösningar som finns att tillgå på marknaden somden som en mäklare kan förväntas göra. Inspektionen kan dock intese att detta förhållande utgör någon avgöran de invändning mot den föreslagna lösningen. Situationen är ju redan nu den att en person som vänder sig till en försäkringsmäklare bör kunna utgå från att han får ett eller flera förslag till lösningar på sinaförsäkringsbehov, grundade på en samlad bedömning av utbudet på marknaden. Vänder han sig däremot direkt till ett visst bolag kan han inte normalt vänta sig att få information förutom om det bolagets produkter också om konkurrenter- 150 nas.För att undvika att en kund som får en försäkring förmedlad från ett Prop.1989/90:34 annatbolag i det enskilda fallet skall riskera att sväva i villfarelse om att Bilaga 4 förmedlingsaffärenytterst gmndas på t ex ett samarbetsavtal, kan man tänkasig att uppställa det kravet att det förmedlande bolaget informerar kundenom förhållandet i fråga. är det viktigt att understryka att detrent faktiskt förekommer en förmedlingsverksamhet mellan försäkringsbolagsom har koncession här i landet. Det synes således ha ansettsförenligt med försäkringsrörelselagstiftningen att exempelvis ett skadeförsäkringsbolagbiträder en kund att få en personförsäkring i ett livbolag.En lösning i linje med vad inspektionen nu förordar innebär därförinte någon principiell förändring i det avseende som har berörts nu senast.Det nya ligger i stället i framväxten av en bolagsoberoende kår av Detsom har sagts i det föregående innebär att man får räkna med att ettförmedlande bolag i vissa fall kan komma att stå i samma förhållande till kundenoch försäkringsgivaren som en försäkringsmäklare, medan bolaget i andra fallmåste anses som en företrädare för försäkringsgivaren. Mot den bakgmnden terdet sig enligt inspektionen mest naturligt att se förmedlingsverksamheten somett inslag i försäkringsrörelsen. Och så är det, som berördes, redan idagi fråga om sådan förmedlingsverksamhet som sker mellan i verksammabolag. Fråganom försäkringsbolagens rätt att förmedla försäkringar berördes inte undertillkomsten av försäkringsmäklarlagen. Någon särskild bestämmelse omförsäkringsbolags rätt att förmedla försäkring från annat i koncessioneratbolag torde i och för sig inte behövas. Däremot synes det nödvändigt att genomsärskilda regler i FRL och LUF klargöra att försäkringsbolag har rätt attförmedla försäkringar även från försäkringsgivare som inte har koncession iSverige. Det ter sig, trots vad som sagts , mest naturiigt att detta fårkomma till uttryck i en mera generell regel om rätt för försäkringsbolag attförmedla försäkringar från annan försäkringsgivare. Principen kan exempelvisuttryckas i en ny 1:3 a § i FRL och en ny 1 a § i LUF med följande innebörd:"Ett försäkringsbolag (LUF: ett utländskt försäkringsföretag) får inomramen för försäkringsrörelsen förmedla försäkringar från annanförsäkringsgivare. För sådan verksamhet gäller i tillämpliga delar bestämmelsemai 2 och 1014§§ lagen (1989:508) om försäkringsmäklare". 1 motiven fåranges att förmedling får ske från såväl här i landet koncessioneratförsäkringsbolag som försäkringsgivare utan svensk koncession. För en sådanmera generell lösning som alltså tar sikte även på förmedlingsverksamhet somredan idag anses tillåten talar också att det från konsument- ochkonkurrenssynpunkt inte finns anledning att skilja på förmedling från utländskahär i landet icke koncessionerade försäkringsgivare och förmedling från härverksamma försäkringsbolag. Inspektionenvill avslutningsvis i denna fråga tillägga, att en lagstiftning i linje med vad som här föreslås kan få konsekvenser för den praktiska betydelsen av bl a koncessionsreglerna i LUF. Den kan således medföra att intresset hos utländska försäkringsföretag att etablera sig i i enlighet med de principer som anvisas i LUF i någon mån kommer att 151 Inspektionen kandock inte anse att en sådan farhåga efter det Prop. 1989/90:34principiella ställningstagande som gjorts i mäklarpropositionen - utgör Bilaga 4 någon avgörande invändning mot förslaget. Enligtinspektionen bör en lagändring enligt vad som har anförts helst genomföras medikraftträdande /90. Om det likväl inte skulle anses attlagändringen kan komma till stånd utan att frågan utreds närmare, villinspektionen understryka det angelägna i att även frågan om vad som får ansesvara tillåtna aktiviteter och otillåten försäkringsrörelse, utövade av en iSverige icke koncessionerad försäkringsgivare, ges en närmare belysning.Inspektionen vill starkt framhålla att en eventuell utredning i förekommandefall måste utföras med största skyndsamhet. 2 Inspektionens ingripanden mot olaga försäkringsrörelsei vissa fall Inspektionenvill här även aktualisera ett spörsmål som har visst samband med det föregående.Frågan gäller utformningen av bestämmelserna om inspektionens ingripande omnågon i ägnar sig åt aktiviteter i syfte att få här i landet bosattapersoner att teckna försäkring hos ett utländskt försäkringsföretag utan svenskkoncession. Denna fråga regleras i 25 b § LUF, som har följande lyddse: "Omdet kan antas att någon driver sådan verksamhet att denna lag är lämplig, fårförsäkringsinspektionen förelägga denne att till inspektionen lämna deupplysningar om verksamheten som behövs för att bedöma om lagen är tillämplig. finner att någon driver försäkringsrörelse utanerforderlig koncession, skall inspektionen förelägga denne att inom viss tidansöka om koncession eller vidta de ändringar i verksamheten som inspektionenanger eller också upphöra med verksamheten." Ettföreläggande enligt 25 b § kan förenas med vite med stöd av 25 a §. Bestämmelseni 25 b § infördes i LUF (prop 1984/85:77). tillkomdet allmän domstol att efter åtal av åklagare pröva humvida olagaförsäkringsrörelse förelåg i ett konkret fall. Lagändringen infördes i enlighet med det förslag försäkringsverksamhetskommittén(FVK) hade lagt fram i sitt delbetänkande (SOU 1983:5) Koncession förförsäkringsrörelse. Sedanlagändringen genomfördes har fråga om att göra ingripanden med stöd avbestämmelsen i fråga uppkommit hos inspektionen . I någrafall har ett ingripande aktualiserats då det stått klart att ett här icke koncessioneratförsäkringsbolag riktat marknadsföringsaktiviteter mot personer i Sverige.Bestämmelsen i 25 b § LUF innebär i ett sådant fall enligt sin lydelse, attinspektionen får förelägga det utländska försäkringsföretaget att lämnaupplysningar. Vidare skall inspektionen, om den finner att det utländskabolaget driver försäkringsrörelse här i landet utan koncession, föreläggabolaget att ansöka om koncession eller vidta ändringar i verksamheten ellerhelt upphöra med denna. Inågra andra fall har olika marknadföringsåtgärder vidtagits av en Prop.1989/90:34 person i i syfte att förmå medborgare eller företag här ilandet att Bilaga 4 teckna försäkringar hos utländska försäkringsgivare somsaknat svensk koncession, utan att det stått klart om försäkringsföretagetsjälvt stått bakom aktivitetema. Däremot har det varit uppenbart attden som har utfört själva marknadsföringen inte varit anställd hos det utländskabolaget. Inspektionen har emellertid tolkat bestämmelsen så att den i likhetmed den äldre bestämmelsen givit möjlighet till ingripanden mot även en sådanperson. Enligtinspektionens mening finns det anledning att förtydliga bestämmelsen så attdet klart framgår att inspektionen kan rikta sig mot såväl det utländskabolaget som den som här i landet är aktiv för dess räkning. 3 Föreläggande om rättelse m. m. Inspektionenvill i detta sammanhang också ta upp frågan om en ändring i 19 kap 11 §försäkringsrörelselagen som har samband med fall då ett försäkringsbolag avseratt etablera ett dotterbolag i ett annat land. I andra stycket punkt 2 i nämndalagmm sägs att inspektionen skall förelägga ett bolag eller dess styrelse attinom vidta erforderliga åtgärder, om inspektionen finner attbolagsordningen är tillfredsställande med hänsyn till omfattningenoch beskaffenheten av bolagets rörelse. Innebörden härav är att det ansettsvara en konsekvens av koncessionssystemet att bolagsordningensverksamhetsbestämmelse skall anpassas efter ändrade fömtsättningar förverksamheten. Omett moderbolag i en svensk försäkringskoncem vill etablera ett dotterbolag iutlandet krävs enligt uppgift ibland att det svenska bolaget har koncession förde försäkringsgrenar som dotterbolaget söker koncession för. På gmnd härav kanett önskemål aktualiseras att det svenska moderbolaget innehar koncession förförsäkringsgrenen, trots att bolaget i praktiken inte utnyttjar koncessionen idenna del. Inspektionen anser mot den angivna bakgmnden att detta kan godtas ivart fall om ett dotterbolag i den svenska koncemen har koncession för deaktuella försäkringsgrenama och också driver verksamhet i dessa grenar. Lagteknisktskulle en lösning kunna vara att det anges i bestämmelsen att inspektionen, omsärskilda skäl motiverar detta, kan avstå från att tillämpa den nämndabestämmelsen om skyldighet att utfärda föreläggande att ändra bolagsordningen.Inspektionen föreslår att 19 kap 11 § andra stycket p. 2 försäkringsrörelselagenändras i enlighet därmed. Besluti detta ärende har fattats av generaldirektören. Vid beslutet har närvaritöverdirektören , tillika föredragande, och tf avdelningschefenChrister . PM 198 7-08-17 ang. aktiviteter hänförliga till utländskaförsäkringsföretagutan koncession i Iakttagelseroch förfrågningar har föranlett försäkringsinspektionen att upprätta dennapromemoria. Av1 § lagen om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelsei (UFRL) framgår att ett utländskt försäkringsföretag måste hakoncession för att få driva försäkringsrörelse här i landet genom generalagent.Om inspektionen finner att någon driver försäkringsrörelse utan erforderligkoncession, skall inspektionen förelägga denna att ansöka omkoncession eller vidta de ändringar i verksamheten som inspektionen anger ellerockså upphöra med verksamheten (25 b § UFRL). Sådant föreläggande kan förenasmed vite (25 a § UFRL). Dethar visat sig att problem ofta uppkommer att med ledning av lagen avgöra omvissa aktiviteter som syftar till att här i landet bosatta personer attteckna försäkring hos utländska försäkringsföretag utan koncession i är att betrakta som inslag i koncessionspliktig försäkringsrörelse. Svenskamedborgare och svenska företag har rätt att teckna försäkring i utländskaförsäkringsföretag utan koncession i . Det måste dock vara den potentiellesvenske försäkringskunden som själv har tagit initiativ till kontakt, tecknandeav försäkring m.m. med det utländska företaget. Så snart som det utländskaföretaget på något sätt genom egna aktiviteter i söker att anskaffaförsäkringar för sin räkning är detta att betrakta som ett led i det utländskaföretagets drivande av försäkringsrörelse. Inspektionen har här möjlighet attmed stöd av lagen ingripa mot det utländska företagets företrädare i Sverige.Om det utländska företaget bearbetar den svenska marknaden enbart från utlandettorde dock inspektionen i praktiken sakna möjlighet att ingripa. Fömtomdet fall där en svensk medborgare själv tar initiativ till kontakt med denutländske, i icke koncessionerade försäkringsgivaren och de fall där ensådan försäkringsgivare har ombud eller andra företrädare som aktivt verkar föranskaffning av försäkringar finns åtskilliga mellanformer. Det kan här varafråga om försäkringskonsulter eller försäkringsrådgivare som med varierandegrad av anknytning till den utländske försäkringsgivaren på olika sättmedverkar till att försäkring tecknas i utlandet genom förmedling avförsäkringar eller genom vidarebefordran av ansökningar, överlämnande avförsäkringsbrev m.m. Det är här problemen uppkommer när det gäller att bedömavilka aktiviteter av ifrågavarande slag som inte kan tillåtas. Bestämmelsen i 26 b § UFRLenligt vilken det ankommer på inspektio nen att ingripa mot den som driver försäkringsrörelse utan koncession infördes . tillkom det allmän domstol att efter åtal av åklagare pröva humvida olaga försäkringsrörelse förelåg i ett kon kret fall. försäkringsrörelse var straffsanktionerad. Lagändringen infördes i enlighet med det förslag försäkringsverksamhetskommittén 154 (FVK)har lagt fram i sitt delbetänkande (SOU 1983:5) Koncession för Prop.1989/90:34 försäkringsrörelse. Ibetänkandet tar FVK upp vissa frågor som rör den verksamhet somförsäkringsföretag utan svensk koncession kan bedriva här i landet. Bl a redovisarFVK synpunkter på försäkringskonsulters och skadereglerares verksamhet.Departementschefen framhöll i propositionen, som ligger till gmnd förlagändringen 1985 (prop. 1984/85:77 s. 44), att det råder en viss osäkerhet irättstillämpningen humvida aktiviteter av dessa slag skall hänföras tillförsäkringsrörelse eller inte. Eftersom dessa frågor har nära samband medfrågan om försäkringsmäklares verksamhet var det enligt departmentschefensmening lämpligast att pröva frågan om dessa mellanmans och biträdens ställningi ett sammanhang. Han gick därför inte närmare in på försäkringskonsulternasoch skaderegleramas ställning utan ansåg att deras verksamhet tv får bedömas ienlighet med de riktlinjer som har tillämpats. Det är alltså främstdomstolspraxis i mål ang. olaga försäkringsrörelse som skall ligga till grundför bedömningen om en aktivitet är att betrakta som försäkringsrörelse. Detfinns dock endast något enstaka avgörande. Iett avgörande (NJA 1940 s 62) hade en person genom sin försäkringsagentur iSverige förmedlat totalt 50000 försäkringar under en 20-årig verksamhet, varavnågra 10-tal försäkringar till ett utländskt företag utan koncession i Sverige.I rådhusrätten bifölls inte talan mot förmedlaren, eftersom det inte fannsnågot avtal mellan honom och det utländska försäkringsföretaget. Förmedlarenarbetade inte för det utländska försäkringsföretagets räkning och kunde därförinte anses driva försäkringsrörelse för företaget. Hovrätten upphävde domenoch dömde mäklaren. Den omständigheten att åtminstone fem olika försäkringarhade förmedlats var enligt hovrätten tillräckligt för att fälla förmedlarentill ansvar. HD fastställde dock rådhusrättens friande domslut underåberopande av att det var fråga om jämförelsevis få fall och att förmedlingen"ej skett i ändamål att tillföra den utländska försäkringsgivaren vissförsäkring utan fastmera för att betjäna uppdragsgivaren med anskaffandet av enutav honom önskad försäkring som icke med fördel stått att erhålla hosförsäkringsanstalt här i landet". Hurinspektionen har sett på aktiviteter av ifrågavarande slag har kommittill uttryck i en promemoria som upprättats 1971 av fd byråchefen är alla aktiviteter, syftande till teckning ellervidmakthållande av försäkringsavtal mellan här bosatta subjekt och utländskahär ej koncessionerade försäkringsgivare otillåtna. Om avtal föreligger mellanförmedlaren och den utländske försäkringsgivaren eller inte liksom omverksamheten sker i den utländske försäkringsgivarens, i förmedlingsföretagetseller dess uppdragsgivares intresse, är enligt ovidkommande förbedömningen och ställningstagandet. Det faktiska resultatet måste betraktassom utslagsgivande. Denna restriktiva inställning har inspektionen haft i defåtal fall där yttranden avgivits till allmän åklagare i ärenden om olagaförsäkringsrörelse. FVKhar i sitt betänkande Koncession för försäkringsrörelse ansett att en försäkringskonsult eller försäkringsrådgivare, som inte uppbär provi- 155 sion el dyl från någonutländsk, här i icke koncessionerad försäk- Prop. 1989/90:34ringsgivare, bör för sin klients räkning kunna medverka till tecknandet avBilaga 4.1 försäkring i utlandet och även sköta sin kunds kontakter med denutländske försäkringsgivaren, t ex vid information om nya villkor och i sambandmed skadeanmälan. I delbetänkandet (SOU 1986:55) Försäkringsmäklare i Sverigeframhåller FVK att det givetvis inte böra vara tillåtet för någon fysisk ellerjuridisk person att yrkesmässigt förmedla direktförsäkring för svenskaförsäkringstagares i lokaliserade risker till försäkringsgivare sominte har svensk koncession och att uppbära provision av denne för utförtarbete. FVK föreslår därför att de begränsningar som i detta hänseende föreslåsbeträffande försäkringsmäklarnas verksamhet görs tillämpliga på alla juridiskaoch fysiska personer. Någonklar och entydig gräns mellan tillåtna och otillåtna aktiviteter är svår attdra. Lagtexten och dess förarbeten ger föga vägledning och någon utbildadrättspraxis på området finns inte. Vad som talar för en restriktiv inställning tillaktiviteter av ifrågavarande slag är det koncessionssystem vi har i Sverige.Genom detta system görs svensk lagstiftning tillämplig, vars yttersta syfte äratt skydda försäkringstagarna, men som också innebär att en visskonkurrenslikställighet mellan svenska och utländska försäkringsföretaguppnås. Om aktiviteter som syftar till förmedling av försäkring till utländskaförsäkringsföretag utan koncession i skulle tillåtas utan begränsningarhär i landet skulle det inte finnas någon anledning för utländska försäkringsföretagatt ansöka om koncession i med de depositionskrav och andra krav iolika avseenden som detta medför. Försäkringstagarnas trygghet skulle därmed ivissa hänseenden komma att försämras. Sålunda kan t ex vid tvist medförsäkringsgivare i utlandet en försäkringstagare tvingas att inledadomstolsprocess i ett annat land med de svårigheter detta kan innebära. Vidareskulle de regler som införts i konsumentförsäkringslagen och den föreslagna personförsäkringslagenför att stärka konsumentemas ställning inte vara tillämpliga. De utländska försäkringsgivarnautan svensk koncession skulle också hamna i ett gynnsammare konkurrensläge ände svenska och utländska försäkringsgivare som har svensk koncession.