prop · GD0370 · 1989-12-31 00:00:00 — Genom att rådet enligtmitt förslag skall ha en förankring bl. a. i organisationer och folkrörelseroch därmed får en bred kontaktyta med frivilliga krafter i hela landet kommerdet att vara väl skickat att handha ett statligt stöd till enskilda insatser. Ett viktigt inslag ikampen mot skadliga våldsskildringar är att minska den förtroendeklyfta som finns mellan branschen och stora delar av den allmänna opinionen särskiltbland dem som har ansvar för barn och ungdomar. Detta kan ske genom att ettutbyte av information kommer till stånd och genom att hänsyn tas till deberättigade krav som ställs. Det är viktigt att branschen själv engagerar sig idetta informationsutbyte och genom aktiva insatser motverkar det bristandeförtroende som finns på åtskilliga håll för branschens vilja tillsjälvsanering. är det viktigt att opinionens engagemang ocksåresulterar i direkta kontakter med branschen. Mitt förslag:Maximistraffet för olaga våldsskildring höjs till fängelse högst . Ävenspridning av våldsskildringar som sker av oaktsamhet strafföeläggs. Utredningen föreslår ensärskild straffskala, fängelse lägst och högst , för grovafall av olaga våldsskildring. Enligt förslaget bör vid bedömningen av ombrottet är grovt särskilt beaktas vissa omständigheter, bl.a.om brottet skettyrkesmässigt och haft stor omfattning eller riktat sig särskilt mot ungdomar. Remissinstansernahar genomgående ställt sig positiva till en straffskärpning. Någraremissinstanser har ifrågasatt om inte straffskalan för normalbrottet börhöjas. Skälenför mitt förslag: Sedan den Ijuli 1981 har spridning av filmer och videogramsom innehåller våldsinslag varit förbjuden. De nu gällande bestämmelserna finnsi 16 kap. 10 b § , som gäller brottet olaga våldsskildring. Genom dessa bestämmelserkriminaliseras spridning dels av alla slags bilder som skildrar sexuellt våldeller tvång, dels av rörliga bilder som innehåller närgångna eller utdragnaskildringar av grovt våld mot människor eller djur. Straffansvaret omfattaräven den som framställer bilder med strafföelagt innehåll, om bilden är avseddatt spridas. Straffet är böter eller fängelse . Gärningarsom är försvarliga är undantagna från straffansvar. En allmän princip inomstrafflagstiftningen är att beteenden inte bör beläggas med straff, om det inteframstår som sannolikt att handlingen kan medföra skada för det allmänna ellernågon enskild. När det gäller begränsningar av yttrandefriheten är en särskildförsiktighet i fråga om straffrättsliga ingripanden påkallad. tillatt man ibland måste acceptera vissa framställningar som av många Prop.1989/90:70 människor kan uppfattas som förgripliga. Deframställningar som är kriminaliserade genom bestämmelsema om olagavåldsskildring går dock klart över den gräns som rimligen måste accepteras medhänsyn till yttrandefriheten. Som jag har berört omfattar inte bestämmelsemaskildringar som är försvarliga av konstnärliga hänsyn eller som förekommer iseriös nyhetsförmedling och liknande sammanhang. Det som är kriminaliserat äruttryck för en rå och ohämmad spekulation i våld och människofömedring. Även omskadeverkningama kan vara svåra att konstatera i det enskilda fallet, anser jagför egen del att det är fråga om en i gmnden destmktiv verksamhet och attframställningar av detta slag därför inte bör accepteras i ett samhälle somvärnar om hänsyn mellan människor och människors lika värde. Jag är övertygadom att denna uppfattning delas av de flesta i vårt samhälle. Nuvarande kriminaliseringär därför väl motiverad. Vad som bör diskuteras är vilka ytterligare åtgärdersom kan behövas. Maximistraffetför olaga våldsskildring är fängelse . I regeltorde påföljden stanna vid böter. Nuvarande straffskala innebär alltså attbrottet har fått ett jämförelsevis lågt straffvärde. Även i de fall brottetbedrivits yrkesmässigt och medfört en betydande ekonomisk , ärmaximistraffet detsamma som vid t. ex. snatteri eller bedrägligt beteende. Enligtmin mening bör brottet olaga våldsskildring ha ett betydligt högre maximistraffän det har . På den punkten är jag enig med våldsskildringsutredningenoch det helt övervägande antalet remissinstanser. Utredningenhar föreslagit en särskild straffskala för grova fall. Jag är dock tveksam tillom denna konstmktion är den lämpligaste för att ge uttryck åt det straffvärdesom brottet bör ha. Förslaget kan enligt min mening medföra risk för en alltförstel tillämpning. I stället anser jag att brottet överlag bör ges ett betydligthögre straffvärde än det har . Sålunda bör nuvarande straffmaximum höjastill fängelse . En inte oväsentlig fördel med en på det sättet förhöjdstraffskala är att preskriptionstiden förlängs från två till . Därmedges betydligt bättre möjligheter att ingripa mot brottsligt handlande, inteendast med straff utan även när det gäller beslag och förverkande. En annankonsekvens är att reglema om häktning och anhållande blir tillämpliga ibetydligt större utsträckning. 1lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram medvåldsinslag var även sådan spridning av otillåtna våldsskildringar som skeddeav oaktsamhet belagd med straff. Enligt nuvarande bestämmelser är endastuppsåtliga gämingar straSbelagda. Detta har fört med sig svårigheter förbekämpningen av de otillåtna våldsskildringarna. Sålunda har det visat sigsvårt att styrka uppsåt hos dem som säljer eller hyr ut videogrammen.Distributören eller uthyraren har kunnat hävda att han inte har känt tillvideogrammets innehåll. Jaganser att även oaktsamma handlingar bör strafföeläggas när det gäller spridning av olaga våldsskildringar. Det är inte acceptabelt att den som sprider videogram yrkesmässigt kan undgå straff genom att låta bli att kontrollera vad det är han handlar med. Ett oaktsamhetsbrott på sprid- 45 ningssidan kan driva framkrav från detaljistema mot distributörema om garantier beträffandevideogrammens innehåll. En sådan utveckling ser jag som högst önskvärd. Oaktsamhetsbrottethar sålunda sin egentliga betydelse när det är fråga om spridning som skeryrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfte. Straffbarheten bör därför - somlagrådet föreslagit - begränsas till sådana fall av oaktsamhet. Straffskalan för uppsåtligtbrott och oaktsamhetsbrott bör vara gemensam. Fängelse bör sålunda kunna kommai fråga också vid oaktsamhetsbrott. I dessa fall torde dock strängare straffanböter endast komma i fråga i mer flagranta fall. Ett exempel är om en importöreller grossist spritt våldsskildringar i flera fall utan att kontrollerainnehållet. I sådana fall måste det enligt min mening krävas en hög grad av aktsamheti fråga om innehållet av det som man marknadsför. I fråga om möjlighetemaatt ingripa mot verksamhet av detta slag villjag vidare peka på bestämmelsemaom företagsbot i (36 kap. 7 -10§§). Företagsbot är en ekonomisksanktion som kan åläggas näringsidkare när brott har begåtts i derasverksamhet. Syftet med denna sanktion är att effektivt eliminera devinstintressen som kan ha utgjort drivkraften bakom den brottsliga verksamheten.Boten skall fastställas till ett belopp mellan . och tre milj. kr.Företagsbot kan åläggas när brottsligheten inneburit ett grovt åsidosättandeav särskilda skyldigheter som åvilar näringsidkaren eller annars är av allvariigtslag. Företagsboten är engenerell sanktion och kan tillämpas mot alla former av näringsverksamhet.Framställande och saluförande av skildringar av extremvåld, i varje fall istörre skala, utgör enligt min mening ett exempel på när företagsbot skallkunna användas. Bakom verksamhet av detta slag ligger ofta starkavinstintressen. Som jag ser det bör därför företagsbot tillsammans med desträngare straffreglema kunna vara ett effektivt sanktionsmedel i kampen motextremvåldet. Jag är givetvis medvetenom att den straffskärpning och den utvidgade kriminalisering som jag nu harföreslagit inte isolerade utgör tillräckligt effektiva åtgärder för att bekämpade våldsskildringar som ligger utanför yttrandefrihetens gränser. Straffhotetmåste kombineras med åtgärder som innebär att risken för upptäckt blir påtagligoch straflFhotet en realitet. Jag kommer i det följande att lägga fram förslagom sådana åtgärder. Jagkommer inte att i detta sammanhang föreslå något system med ansvarig utgivare.Det är en av de frågor som övervägs i arbetet på en ny yttrandefrihetsgmndlag. 4.7Biografbyråns tillsyn över videogrammarknaden m. m. Mitt förslag: Biograföyrånskall ha tillsyn över videogramutbudet i både distributions- ochdetaljistleden. Bestämmelser om detta ges i lag. Biograföyrån får för dennaverksamhet ha en organisation av regionala kontrollanter. Till stöd förtillsynsverksamheten får biograföyrån föra register över alla som yrkesmässigtsäljer eller hyr ut videogram. Ytterligare stöd för tillsynen skapas genom enutökad skyldighet att lämna pliktexemplar av videogram samt en särskild registreringav dessa pliktexemplar. Utredningensförslag: Biograföyrån skall få en särskild tillsynsfunktion. Prop.1989/90:70 Byrån skall bl. a. ha rätt till tillträde till lokaler där visning,försäljning eller uthyrning till allmänheten av videogram äger mm. För attkontrollen skall bli effektiv föreslås även att biograföyrån under viss kortaretid skall få ta hand om videogram. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser som har yttrat sig i denna del har tillstyrktförslaget. Flera instanser har dock invändningar. Biografbyrån föreslår enregional tillsynsverksamhet i stället för en central sådan. Den regionalatillsynen borde stå under ledning av biograföyrån men vara knuten tilllänsstyrelser eller, i vissa fall, kommuner. Skälenför mitt förslag: Som jag har påpekat är en straffskärpning ensaminte en verksam åtgärd för att komma till rätta med våldsskildringar utanförlagens råmärken. Förbudet måste förenas med åtgärder som gör att risken förupptäckt och lagföring blir högst påtaglig och straffliotet därmed en realitet.Jag anser att detta bäst uppnås med en tillsynsmyndighet, som aktivt kankontrollera det faktiska utbudet på marknaden. Tillsynsmyndigheterav det slag jag nu avser finns på flera områden och fyller en viktig funktionnär det gäller att upprätthålla respekten för lagen. En tillsynsmyndighet närdet gäller videogrambranschen bör ha tillträde till lokaler hos dem somyrkesmässigt hyr ut eller säljer videogram, vare sig det nu gällerdistributörer eller lokala videobutiker. bör också ha rättatt ta del av räkenskaper och andra handlingar som kan belysa hanteringen medvideogrammen och videogrammens urspmng. Givetvis skall tillsynsmyndigheten harätt att utan kostnad ta del av videogram som påträffas och som det kan finnasanledning att kontrollera. Jag anser det rimligt att tillsynsmyndigheten alltidhar rätt att för sina kontroller ta videogram om hand tjugofyra timmar.Lagrådet har delat denna uppfattning. För undantagsfall bör det finnasmöjlighet till längre omhändertagande. Jag återkommer till detta ispecialmotiveringen. Jag vill emellertid i detta sammanhang understryka atttillsynsmyndigheten inte mtinmässigt skall ta hand om stora mängder videogramhos säljare och uthyrare. Uttagandet av kontrollobjekt skall ske medurskiljning och inte onödigtvis vålla avbräck för den enskilde näringsidkaren.Vad nu sagts hindrar givetvis inte att större delar av lagret tas om hand, närdet finns anledning tro att otillåtna våldsskildringar utgör ett betydandeinslag i sortimentet. Närdet gäller att finna en tillsynsmyndighet faller valet för mig natur-ligen på biograföyrån.Som jag skall återkomma till i det följande bör förhandsgranskningen behållasnär det gäller filmer och videogram som skall visas offentligt och biograföyrånbör ha kvar uppgiften att svara för denna förhandsgranskning. Möjligheten tillfrivillig förhandsgranskning av videogram hos biograföyrån skall också finnaskvar. Därmed blir biograföyrån den myndighet som ligger närmast till hands föratt svara för tillsynen över videogrambranschen. Biograföyrånsnya uppgifter motiverar att byrån får en av regeringen utsedd styrelse. Detankommer på regeringen att besluta om detta genom ändring av byråns instmktion. Våldsskildringsutredningensförslag gick ut på att biograföyrån skulle 47 tillföras ett antal nyatjänster för inspektionsverksamheten och att denna verksamhet skulle utövasmed biograföyrån i som bas. I lag- Prop. 1989/90: 70 rådsremissenframhöll jag att enligt min bedömning tillsynsorganisationen skulle kunna görasmera effektiv om biograföyrån också fick en regional organisation till sittförfogande. Lagrådet har häröver yttrat följande. Eneffektivare tillsyn är ett av de verkligt centrala förslagen i remissen. Lagrådetkan i huvudsak ansluta sig till de synpunkter på ämnet som anförs i denallmänna motiveringens avsnitt 4.7 och i specialmotiveringen till deföreslagna 1014§§. Dock måste invändas att avfattningen av 10 § ger ettintryck av att det är biograföyrån centralt som skall fungera somtillsynsmyndighet, vilket emellertid inte är vad som åsyftas. allmänna motiveringen framhåller departementschefen att tillsynsverksamhetenkan göras effektivare om biograföyrån också får en regional organisation tillsitt förfogande. All personal bör visserligen vara knuten till byrån men sägsinte nödvändigtvis behöva ha tillsynsverksamheten som huvudsyssla. Det börenligt departementschefen finnas möjligheter att bland tjänstemännen hosregionala och lokala myndigheter finna personer som är lämpliga att ha ettförordnande av biograföyrån att som bisyssla sköta viss tillsynsverksamhet.Departementschefen är emellertid inte nu beredd att mer i detalj gå in på huren regional tillsynsorganisation skall byggas upp. Lagrådethar från sina synpunkter ingen anledning att invända mot dessa uttalanden isak. Däremot måste det framhållas att ämnets vikt gör en komplettering avlagtexten nödvändig. Den ger nu intrycket att tillsynen skall utövas centraltav biograföyrån, medan i själva verket något slag av decentraliseradorganisation åsyftas. Vidare måste man beakta att det blir fråga ommyndighetsutövning med ibland känsliga uppgifter som gränsar till eller rentavgriper in på området för fömndersökning i brottmål och för polisens arbete iövrigt. Detta gör det bl.a. nödvändigt att med större skärpa än i remissenstryka under de kvalifikationskrav som måste upprätthållas då det gällerpersoner som skall anförtros myndighetsuppgifter inom dennatillsynsorganisation. Denbästa lösningen är enligt lagrådets mening att, sedan regeringen ytterligareövervägt tillsynsfrågorna, 10 § i lagförslaget kompletteras med en gmndläggandebestämmelse öm tillsynsverksamhetens organisation samt åtminstone klargörandemotivuttalanden i sådana hänseenden som lagrådet har berört. Jagvill för min del ansluta mig till lagrådets synpunkt att förekomsten av enregional organisation bör framgå av lagen. Beträffandeutformningen av den regionala organisationen villjag anföra följande. Ienlighet med vad jag framhöll i lagrådsremissen anser jag det viktigt att alltillsynspersonal i denna sin egenskap är knuten till biograföyrån. Det innebäratt i fullgörandet av tillsynen personalen skall odelat lyda under biograföyrån.Detta medför dock inte att all personal i tillsynsverksamheten måste varaheltidsanställd hos biograföyrån. Såsom jag också anförde i lagrådsremissen börett tillsynsuppdrag kunna innehas som en bisyssla. Medhänsyn till den grannlagenhet som måste krävas av tillsynspersona len är det viktigt att få fram lämpliga personer för uppdragen ute i de olika regionerna. Härvid bör länsstyrelsema kunna spela en roll. Länsstyrelser na bör sålunda ha till uppgift att föreslå biograföyrån sådana befattnings- 48 havaresom enligt bedömning är lämpade för tillsynsuppdra- Prop.1989/90:70 get. Det skall dock vara biograföyråns sak att besluta om uppdragen.Som huvudman för dessa uppdragstagare är det naturligt att biograföyrån sörjer föratt de får erforderiig utbildning för sina uppdrag och stöd i sin verksamhet. Dennärmare utformningen av denna regionala organisation ankommer det på regeringenatt besluta om. Somett hjälpmedel i biograföyråns tillsynsverksamhet bör hos byrån inrättas ettregister över alla dem som här i landet yrkesmässigt hyr ut eller säljervideogram. De berörda näringsidkarna bör i lag åläggas att registrera sig hos biograföyrån.De registreringsskyldiga bör dessutom vara skyldiga att hålla biograföyrånunderrättad om sådant som driftställen, lagerlokaler och ansvarig ledning. Registretöver videogramhandlarna bör föras med hjälp av ADB. Uppgifterna i registretskall i princip vara offentliga. Vissa uppgifter kan dock vara av den naturenatt de inte utan vidare bör lämnas ut. I statlig tillsynsverksamhet som gällernäringslivet kan emellertid sekretess komma i fråga för uppgifter om bl.a.enskildsaffärs- eller driftsförhållanden, om det kan antas att den enskilde lider skadaom uppgiften röjs. En bestämmelse härom finns i 8 kap. 6 § sekretesslagen(1980:100). Sekretessen gäller emellertid bara i den utsträckning regeringenföreskriver. Sådana föreskrifter ger regeringen i sekretessförordningen(1980:657). Såvitt gäller 8 kap. 6§ sekretesslagen har regeringen hitintillspekat ut omkring etthundra verksamheter, i vilka sekretess skall gälla. Omriksdagen bifaller förslaget om registrering av videogramhandeln, är min avsiktatt pröva om det finns behov av ytterligare föreskrifter i sekretessfrågan. Ettytterligare komplement till åtgärderna mot våldsvideogrammen finns att vinna ien utvidgning av skyldigheten att lämna pliktexemplar. gällersådan skyldighet först vid en upplaga om 50 exemplar. Därmed levereras dock ipraktiken nästan alla kommersiellt utgivna videogram. Om gränsen emellertidsätts vid en upplaga om tio exemplar, blir garantiema för en fullständigtäckning av alla kommersiellt utgivna videogram bättre. Vidare inträderskyldigheten att lämna pliktexemplar först efter detspridningen skett. Detta bör ändras så att pliktexemplaret lämnas i omedelbartsamband med spridningen. Deföreslagna ändringarna i pliktexemplarslagen om en utvidgning av skyldighetenatt lämna pliktexemplar och om tidpunkten för lämnandet av dessa medförfördelar. Förstkan nämnas att arkivet för ljud och bild därmed kan bjuda ett mer fullständigt underlag för studier i videogrammens utveckling och tenden ser, en uppgift bl. a. för det råd jag har föreslagit. På så sätt fårman en bättre överblick över de videogram som distribueras i handeln inom landet. Vidare erhålls då ett i det närmaste komplett och aktuellt register över utkomna videogram i . Det är sålunda självklart att arkivet skall registrera de videogram som lämnas in som pliktexemplar. En sådan registrering fyller i princip samma funktion som ett diarium i videogram- 49 4 1989/90. delen.Registret bör naturligen, liksom ett vanligt diarium, vara allmän handling.Registret bör såsom redan är fallet föras med hjälp av ADB, och det är lämpligtatt biograföyrån får ha terminalåtkomst till det. Nyttanav registret kan förstärkas ytterligare om man inför krav på attpliktexemplaret skall åtföljas av vissa uppgifter om det ingivna verket, uppgifterlämpliga att anteckna i registret. Sådana uppgifter får rimligen varakortfattade. Om de avser relevanta punkter kan de ändå vara av värde. Med kravpå sådana uppgifter om videogrammets innehåll får man till stånd en offentlig vamdeklarationav videogrammet, något som kan ha stor betydelse inte bara för myndigheternaskontroll av videogrammen utan också för allmänhetens insyn i videohandeln.Allmänheten får tillgång till en offentlig och under ansvar avgiveninformation om videogrammen inför ett köp eller en uthyrning. En skyldighetatt lämna sådana uppgifter måste regleras i lag. Därför bör en bestämmelse isaken tas in i pliktexemplarslagen. De närmare detaljerna om vilka uppgiftersom skall lämnas och om formuleringen av dem torde det ankomma på regeringen attföreskriva i verkställighetsföreskrifter. Det kan vara lämpligt att sådana föreskrifterutarbetas i kontakt med det råd som jag har föreslagit skall inrättas. Ettsystem med särskild registrering av utgivna videogram förbundet med en viss vamdeklarationav videogrammen kan antas fylla en funktion även om videogram i framtidenskulle omfattas av regler om utgivaransvar. Jag är medveten om attmånga av dem som ger ut olagliga våldsskildringar inte iakttar sin skyldighetatt leverera pliktexemplar. Det är i och för sig en uppgift för arkivet förljud och bild att se till att pliktleveransema sker. 1 detta avseende kanemellertid arkivet, enligt min mening, få hjälp genom biograföyrånstillsynsverksamhet. Kontrollen av att skyldigheten att leverera pliktexemplariakttas kan underlättas med enkla medel. Som jag nämnt, måste arkivet förljud och bild registrera inkomna pliktexemplar. Jag föreslår att dettautnyttjas också på följande sätt. Sedan arkivet har tagit emot en leveransunderrättar arkivet utgivaren i fråga om de nummer som videogrammen har fått iregistret. 1 pliktexemplarslagen införs vidare en bestämmelse om att den som ärskyldig att inge pliktexemplar också är skyldig att föra en förteckning överalla utgivna videogram med angivande av de registernummer som arkivet harlämnat. Genom att tillsynsmyndigheten har tillgång till affärshandlingarna hosutgivarna kan man kontrollera även att pliktexemplar har lämnats. Uppgiften omregisternumret för en viss videogramtitel kan också utnyttjas för kontroll av identitetenmellan pliktexemplaret och exemplaren i handeln. Datainspektionen,som har yttrat sig enligt sig enligt 2 a§ datalagen (1973:289) har ingenerinran mot de nu föreslagna bestämmelserna om de nya registren. 4.8Censur av offentligt visad film Mitt förslag: Ett villkorför att en film eller ett videogram skall få visas vid en offentligtillställning eller en allmän sammankomst skall liksom vara, attinnehållet har godkänts för sådan visning av statens biograföyrå. Utredningens förslag:Utredningen har inte ifrågasatt att censur av offentligt visad film skall varakvar. Remissinstanserna har iett fåtal fall berört denna fråga. Meningarna bland dessa är delade. Skälen för mitt förslag:Filmcensurens vara eller icke vara har länge debatterats. torde det dockråda bred enighet om att det inte går att avskaffa filmcensuren. Mediamarknadenär expansiv och finns tendenser att spekulera i våld på ett sätt sominte bör tolereras. Enligt biografförordningenstrafföeläggs överträdelser av bestämmelserna om filmcensur. Även de nyareglerna som hör samman med tillsynen bör straffsanktioneras. Jag föreslår atten gemensam ansvarsbestämmelse skall gälla för dessa fall. 4.8,1Granskningspliktens omfattning Mittförslag: Från granskningsplikten undantas som radio och TV, sändningarvia kabel samt reklam, vissa vammässor, utställningar och sportevenemang. Biograföyrånskall därtill kunna medge undantag från granskningsplikten, om avsikten är atten film eller ett videogram endast skall visas vid en bestämd filmfestivaleller liknande och att det sker endast för personer som fyllt . Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstansernahar i flertalet fall inte invänt mot förslaget. Skälenför mitt förslag: Även om det inte finns skäl att avskaffa filmcensurenfinns det heller inte skäl för att utvidga censuren av offentligt visad film.Däremot är det rimligt att något lätta på föreskrifterna när det gäller ettenstaka evenemang t. ex. filmfestivaler som riktar sig till en vuxen publik.Det är ett led i statens främjande av filmkonstens utveckling att underlättavisning av ny kvalitetsfilm. Hittillsvarande bestämmelser har ibland försvåratanordnandet av filmfestivaler etc. Biograföyrån får i enlighet med vadlagrådet har förordat förena ett medgivande om undantag från granskningspliktmed villkor som byrån finner nödvändiga. Det skall alltid röra sig om enenstaka eller möjligen några få bestämda visningar. Mitt förslag:Filmer eller videogram skall kunna förbjudas för visning för personer somfyllt endast om innehållet kan verka förråande. Med förråande skallavses i huvudsak skildringar som skulle bedömas som olaga våldsskildring eller bampomografibrott. Utredningens förslag:Överensstämmer med mitt förslag.