prop · GD0314 · 1989-12-31 00:00:00 — Jag vill härvid framhålla att denna bestämmelse inte utgör något hinder mot att begära handräckning med stöd av bestämmelserna i ett äldre avtal i fall då visserligen inte godkänt avtalet men avtalet i fråga enligt äldre regler eller särskilt bemyndigande införlivats med svensk rätt enligt beslut 104 avregeringen (seavsnitt 4.4). 14 §förstastycket anges vidare i likhet med Prop. 1989/90:14 vad som stadgas i 1 § andra stycket i fråga om handräckning iSverige i ärende rörande utländsk skatt eller allmän avgift vad sådanhandräckning får avse. Av 4 § andra stycket framgår att en sådan begäran skallgöras av den svenska behöriga myndigheten. Föratt den behöriga myndigheten skall få göra en framställning enligt 4 § andrastycket krävs dels att den begärda handräckningen inte strider motbestämmelserna i denna lag samt att framställningen kan ske enligtbestämmelserna i avtalet i fråga (5 § 1) dels ock att en mot den begärdahandräckningen svarande åtgärd kan vidtas här i riket i ett likartat ärende (5§ 2). För att en framställning skall få göras krävs vidare (5 § 3) attframställningen kan göras utan att detta skulle medföra att upplysningar lämnassom skulle röja handels-, affärs-, industri- eller yrkeshemlighet ellerkommersiell hemlighet eller i näringsverksamhet nyttjat förfaringssätt, omdetta skulle kunna leda till allvarligt förfång för näringsidkare i dennesnäringsverksamhet, eller upplysningar, vilkas överlämnande skulle strida motallmänna hänsyn (ordre public) eller mot för väsentliga intressen.Syftet med sistnämnda bestämmelse är att klargöra att en framställning omhandräckning till främmande stat inte får innehålla uppgifter av angivet slag. Förslagets6 § innehåller ett förbud för andra svenska myndigheter än domstolar attanvända uppgifter som erhållits med stöd av ett av godkänt avtal medfrämmande stat på ett sätt som skulle strida mot avtalet i fråga. Dennabestämmelse tar bl. a. sikte på det fall som jag behandlat i samband medgenomgången av konventionens sekretessbestämmelser (se avsnitt 3.4.5), dvs. detfall då till med stöd av Europaråds- och inkomnauppgifter innehåller information rörande en skatt eller avgift mot vilken den uppgiftslämnandestaten har avlämnat en reservation enligt konventionens artikel 30 punkt 1 a. 1enlighet med artikel 22 punkt 3 i konventionen får därvid inte användaden erhållna uppgiften som sådan för att t. ex. söka ändring i en skattskyldigstaxeringar. I7 § lämnas en definition av begreppet "behörig myndighet". I dehandräckningsavtal som ingår uppdras regelmässigt åt RSV att varasvensk behörig myndighet dock att det i särskilda fall ankommer på RSV attöverlämna ärenden till regeringen. Isyfte att sammanföra så många som möjligt av de gällande bestämmelsernarörande intemationell handräckning i skatte- och avgiftsärenden till den nuföreslagna lagen har i förslagets 8 § inarbetats de bestämmelser som förnärvarande återfinns i kungörelsen om handläggningen av vissahandräckningsärenden. I fråga om överenskommelser rörande sådant samarbete medskattemyndigheter i främmande stat som endast gäller det inbördes förhållandetmellan myndigheterna i fråga avser regeringen att i en kommande förordninguppdra åt RSV att handha dessa. Någon ändrad ordning härvidlag är således inteavsedd. Förslagets9 § syftar till att klargöra att vad som i denna lag stadgas om skatt och allmän avgift också gäller i fråga om på sådan skatt eller avgift belöpande ränta samt därmed sammanhängande administrativa pålagor 105 och kostnader i sambandmed indrivning. Således omfattas bl. a. ränta och Prop. 1989/90:14 avgift påskatt samt restavgift eller annan avgift som utgår på gmnd av försummadinbetalning eller redovisning av skatt, skattetillägg och förseningsavgiftenligt taxeringslagen (1956:623) och lagen om mervärdeskatt samt avgiftstilläggenligt lagen om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare. Vidare omfattasäven med skatt sammanhängande vite, t. ex. vite som har ådömts enligt 124 §ta:ceringslagen, 83 § uppbördslagen, 69 § lagen om mervärdeskatt, 67 § lagen(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt och 16 § lagen om uppbörd avsocialavgifter från arbetsgivare samt ersättning för sådan statsverkets kostnadvid indrivning av skatt eller avgift som inte har samband medrättegångsförfarande vid annan domstol än förvaltningsdomstol. 4.2 Handräckning i åt myndighet i främmande stat Dennaavdelning, som omfattar 10I7§§, innehåller bestämmelser rörande handräckningi som begärts av myndighet i främmande stat. Jag avser att senareföreslå regeringen att ytterligare ett antal frågor rörande handräckning enligtden nu föreslagna lagen regleras i en förordning. Det gäller bl. a. skyldighetenför kronofogdemyndigheten att sända betalningsanmaning till gäldenären innannågon annan indrivningsåtgärd vidtas, skyldighet att underrätta den svenskabehöriga myndigheten om invändningar mot kravet, omräkning av fordringsbeloppettill svenska kronor samt kronofogdemyndighetens redovisning av medel ochvidtagna åtgärder m. m. Dei 10 § intagna bestämmelsema är tillämpliga på alla de former av bistånd medhandräckning i som lämnas åt myndighet i främmande stat, dvs. såväl ifråga om informationsutbyte som indrivning och delgivning. I10 § klargörs inledningsvis att det är den svenska behöriga myndighe ten, dvs. i normalfallet RSV som i varje enskilt fall har att förordna om handräckning åt främmande stat. Enligt denna bestämmelse är det således RSV som i sin egenskap av svensk behörig myndighet skall pröva humvida begärda uppgifter skall inhämtas respektive överlämnas, om delgivning skall ske respektive om indrivning skall verkställas. Vidare ankommer det enligt denna bestämmelse på RSV att, på sätt föreskrivs i bl.a. artikel 13 punkt 2 i den nu aktuella Europaråds- och , vid behov och i enlighet med bestämmelsema i intern svensk rätt möjligt godkänna, erkänna, komplettera eller ersätta en verkställighetstitel som är giltig i den ansökande staten med en verkställiglietstitd som är giltig här i riket. Som jag redan tidigare redovisat skall emellertid, innan sådant förordnande meddelas, en prövning ske humvida de i denna lag uppställda fömtsättningama för att bevilja den begärda handräckningen är för handen. Iförtydligande syfte anges i 10 § första stycket att den svenska behöriga Prop. 1989/90:14 myndigheten kan uppdra åt annan myndighet, t. ex.kronofogdemyndighet eller länsskattemyndighet, att ombesörja den aktuellahandräckningen. Fördet fall begärd handräckning föranleder talan inför svensk domstol ellermyndighet äger svensk behörig myndighet enligt 10 § andra stycket även mottastämning samt själv eller genom ombud tala och svara inför sådan domstol ellermyndighet. Detta kan, i enlighet med vad jag tidigare anfört (se avsnitt3.3.2.2 och 3.3.2.3), exempelvis bli fallet då handräckning begärs i fråga omsäkringsåtgärder. Jag vill i detta sammanhang framhålla att det oftast tordevara lämpligt att svensk behörig myndighet rådgör med den behöriga myndigheteni den ansökande staten då talan inför domstol eller rhyndighet uppkommit ellerkan bli aktuell. 4.2.2Utredning i i ärende angående utländsk skatt eller allmän avgift Företrädareför utländsk myndighet kan, enligt lagen om utredning i utländskt skatteärende,medges att närvara vid en skatteutredning i . I förslagets11 § första stycke stadgas också att så kan ske samt anges att en framställningi frågan skall göras av den behöriga myndigheten i den utsändande staten.Vidare klargörs att frågan huruvida en företrädare för utländsk myndighet rentfaktiskt skall få närvara vid en skatteutredning i skall prövas av densvenska behöriga myndigheten. För att en sådan framställning skall beviljasmåste naturligtvis krävas att företrädarens närvaro vid skatteutredningen är avväsentligt intresse för den utländska myndigheten. Som redan framgår av lagens1 § måste vidare fråga vara om handräckning i ärende rörande skatt eller annanallmän avgift samt frågan om en företrädares rätt att närvara vara reglerad iett av godkänt avtal med främmande stat. I11 § andra stycket klargörs vidare att en företrädare för utländsk myndighetsom tillåtits närvara vid en skatteutredning i under inga förhållandenfår företa sig något som är att betrakta som myndighetsutövning. Dettaankommer på svensk myndighet eller tjänsteman. 12 § intagna bestämmelsen rörande skyldighet att i vissa fall underrätta den eller de som berörs av uppgifter som sänds till utländsk myndighet saknar motsvarighet i nu gällande lagstiftning på området. Bestämmelsen syftar till att ge den som berörs av en uppgift kännedom om vad som översänds till en utländsk myndighet för att därigenom ge denne möjlighet att bemöta uppgifterna eller att hos svensk myndighet begära att uppgifterna korrigeras med hänsyn till vad som anförts eller efter ytterliga re utredning. Med hänsyn till att informationsutbyte mellan stater bygger på ömsesidiga överenskommelser har det emellertid inte varit möjligt att införa en tvingande bestämmelse om att underrättelse alltid skall ske, i fall då underrättelsen inte är uppenbart obehövlig, när utländsk myndighet tillställs uppgifter till ledning för beskattning eller uttag av avgift. Syftet med bestämmelsen är i stället att underrättelse skall ske, om inte de i 12 § andra stycket intagna undantagen är tillämpliga, då uppgifter som inhäm tats genom revision eller annan särskild granskning översänds till utländsk 107 myndighet eller dåuppgifter på begäran av utländsk myndighet översänds Prop. 1989/90:14 tilldenna myndighet. I enlighet härmed faller t. ex. obligatoriska kontrolluppgiftersamt i deklaration lämnade uppgifter utanför 12 § tillämpningsområde. Detskall dock framhållas att detta inte innebär att svenska skattemyndigheter, omde skulle finna att det föreligger ett behov av att underrättelse sker och attdetta inte skulle strida mot överenskommelsen i fråga, skulle vara förhindradeatt underrätta den som berörs av en sådan uppgift om att uppgiften i frågaöversänts till utländsk myndighet. Inte heller utgör den omständigheten attunderrättelse enligt 12 § enbart behöver ske för kännedom att den svenskamyndigheten är förhindrad att inhämta synpunkter från den som berörs avuppgifterna innan de översänds till den utländska myndigheten. De i 12 § andrastycket angivna undantagen innebär att underrättelse enligt 12 § inte behöverske om underrättelsen är uppenbart obehövlig, därför att den skattskyldigeredan har kännedom om att uppgifterna har översänts, eller om det kan befarasatt underrättelsen skulle försvåra genomförandet av utländsk myndighetsutredning eller beslut i ärendet. Somjag redan nämnt är informationsutbytemellan olika stater reglerat i olika former av överenskommelser vilka ställerolika former av krav på parterna, t. ex. vad avser frågan om underrättelsetill den som berörs av översända uppgifter. Detta förhållande har gjort detnödvändigt att ta in den en ytterligare begränsning som tar sikte på det fallatt en underrättelse skulle strida mot bestämmelserna i den tillämpligaöverenskommelsen. En bestämmelse av denna innebörd återfinns i 12§ andrastycket 3. Vid tveksamhet huruvida underrättelse kan ske eller inte bör den svenskabehöriga myndigheten konsultera sin utländska motsvarighet i den stat sombegärt handräckningen. 4.2.3Indrivning i av utländsk skatt eller allmän avgift Enligt2 § skall handräckning i ärende rörande utländsk skatt eller allmän avgift skei enlighet med vad som gäller för handräckning i ärende angående närmastjämförliga svenska skatt eller avgift. Ettundantag från denna regel återfinns dock i 13 § såvitt gäller preskription.Enligt denna bestämmelse skall i fråga om preskription lagstiftningen i denstat som begärt handräckningen tillämpas om en bestämmelse därom tagits in iett avtal med främmande stat. Har preskriptionsfrågan inte behandlats i ettsådant avtal eller sägs i avtalet att lagstiftningen i den anmodade statenskall tillämpas medför detta naturiigtvis att svensk lagstiftning skalltillämpas då handräckningen sker i . Som redan tidigare anförts ankommerdet på den behöriga myndigheten (dvs. i normalfallet RSV) att tillse atttillämplig utländsk preskriptionslagstiftning finns tillgänglig och efterlevs. I14§ har i förtydligande syfte tagits in ett stadgande om att införsel enligt 15kap. utsökningsbalken får ske vid indrivning av främmande stats skatter ochavgifter. Detta torde emellertid redan följa av 2 § första stycket. Enbegäran om indrivning i av en främmande stats skatter eller avgifter kan i vissa fall komma att leda fram till att åtgärder bör vidtas för 108 attförsätta den betalningsskyldige i konkurs eller att inleda rättegångsför- Prop.1989/90:14 farande vid annan domstol än förvaltningsdomstol. I 15§ klargörs attdessa möjligheter står öppna då fråga är om indrivning av en främmande statsskatter eller avgifter, dock att bemyndigande först skall inhämtas från svenskbehörig myndighet. Sistnämnda krav på att inhämta behörig myndighetsgodkännande har tillkommit i syfte att möjliggöra ett samråd med den ansökandestaten innan nu ifrågavarande åtgärder vidtas. Enligt15 § andra stycket skall bemyndigande från svensk behörig myndighet ocksåinhämtas innan ett ackordsförslag antas. Syftet med denna bestämmelse är attsäkerställa att svensk behörig myndighet kan uppfylla det i artikel 16 iEuroparåds- och (se avsnitt 3.3.2.6 ovan) intagna stadgandet. Enligtsåväl det nordiska handräckningsavtalet som Europaråds- och OECD-konventionenom ömsesidig handräckning gäller att utländsk skatt och avgift som drivs in iSverige inte åtnjuter någon förmånsrätt enligt lagen (1971:1072) omförmånsberättigade skattefordringar m.m. Detta förhållande har klariagts genomden i 16 § intagna bestämmelsen. 4.2.4Delgivning av handlingar i ärende angående utländsk skatt eller allmän avgift Delgivningav handlingar i ärende angående skatt eller allmän avgift i främmande statskall enligt 17 § ske i enlighet med bestämmelserna i delgivningslagen(1970:428) och delgivningsförordningen (1979:101) såvida inte annat följer avsvensk behörig myndighets förordnande enligt 10 §. Denna bestämmelse kan vid enförsta anblick synas strida mot bestämmelsen i lagens 2 § . Syftet med den i17 § intagna bestämmelsen är emellertid inte att delgivning i de nu aktuellafallen skall få ske på andra sätt än vad som följer av intern svensk rätt utanendast att klargöra att den i delgivningslagen angivna turordningen mellanolika former av delgivning inte gäller för det fall den svenska behörigamyndigheten förordnat annoriedes. Sådana förordnande kan t. ex. bli aktuella ifall då den ansökande stat med stöd av konventionens artikel 17 punkt 2 bbegärt att delgivning skall ske på visst bestämt sätt, exempelvis genomstämningsman eller kungörelse. 4.3 Handräckning i annan stat i svenskt ärende rörandeskatt eller allmän avgift Dei 10 17 §§ intagna bestämmelserna tar, som jag anfört ovan, enbart sikte påfall då utländsk myndighet begärt handräckning i . Det föreliggeremellertid också ett behov av att reglera det omvända förhållandet, dvs falldå svensk myndighet begär handräckning i en främmande stat. Bestämmelsernahärom återfinns i lagens 18 21 §§ . Ilikhet med vad gäller handräckning i i utländskt ärende röran de skatt eller allmän avgift avser jag att senare föreslå regeringen att ytterligare ett antal frågor rörande handräckning i annan stat i svenskt ärende rörande skatt eller allmän avgift enligt den nu föreslagna lagen regleras i en förordning. 4.3.1Utbyte av upplysningar Prop. I18 § första stycket klargörs att svensk myndighet kan begära handräckning förinförskaffande av information som är erforderlig i svenskt ärende rörande skatteller allmän avgift. Vidare anges i paragrafens andra stycke att svenskmyndighet i sådant ärende som är av väsentligt intresse för beskattningen iSverige får begära att företrädare för myndigheten får närvara vid utredningeni den främmande staten. Jag vill i detta sammanhang framhålla att företrädareför svensk myndighet som deltar vid en utredning utomlands naturligtvis intefår vidta någon åtgärd i den främmande staten som kan vara att anse sommyndighetsutövning och att företrädaren har att efterfölja de ytterligarebegränsningar som kan åläggas honom av myndigheterna i den främmande staten. 4.3.2Indrivning i utlandet av svensk skatt eller allmän avgift Innanjag närmare går in på de i förslaget till lag om ömsesidig handräckning iärende rörande skatt eller allmän avgift intagna bestämmelserna rörandeindrivning i främmande stat av svensk skatt eller allmän avgift vill jag förstnågot behandla en därmed sammanhängande fråga, nämligen det förslag somtidigare lagts fram av skatteindrivningsutredningen (B 1981:02) i betänkandet(Ds Fi 1984:14) Indrivningsuppdrag till och från utlandet. 4.3.2.1Nu gällande ordning för indrivning i utlandet Omen gäldenär vistas utomlands och en skatte- eller avgiftsfordran mot honom intekan drivas in här i riket finns det i de flesta fall bara två åtgärder somkronofogdemyndigheten kan ta initiativ till. Den ena åtgärden är betalningsanmaningtill gäldenären genom svensk beskickning eller svenskt konsulat (konsulatanmaning).Den andra åtgärden är handräckninggenom den andra statens myndigheter.Sistnämnda åtgärd förutsätter emellertid att det finns ett avtal mellan Sverigeoch denna andra stat om handräckning. Jag kommer därför att i fortsättningenkalla det förfarandet för avtalshandräckning. InomNorden används inte konsulatanmaning. Vistas gäldenären i annat nordiskt landskickar kronofogdemyndigheten på samma sätt som inom ett krav i vanligbrevförsändelse. Vistasgäldenären utom används däremot konsulatanmaning dels som en förberedelseför avtalshandräckning, dels som enda möjliga åtgärd när det inte finns någotavtal innehållande regler om handräckning mellan och vistelselandet. Ärfordringsbeloppet större än fordras det i princip att konsulatanmaninghar skett för att fordringen skall kunna skrivas av (61 § 1 mom.uppbördslagen). Avtalshandräckning i utomnordiskt land får äga mm först sedan konsulatanmaninghar skett och gäldenären inte betalat på anmaning (31 § andra stycketuppbördsförordningen). Vidsåväl konsulatanmaning som avtalshandräckning är ärendevägen 110 denatt kronofogdemyndigheten gör framställning till länsskattemyndighe- Prop.1989/90:14 ten. Det är sedan länsskattemyndigheten som, efter granskning ochkomplettering vid behov, skickar handlingarna till vederbörande beskickningrespektive till den svenska behöriga myndigheten. RSV är härvid behörigmyndighet vid tillämpning av samtliga nu gällande avtal som innehåller reglerom handräckning. Andraåtgärder för utlandsindrivning, såsom att myndigheterna verkar för att få gäldenärentillhörig egendom i utlandet indragen i ett svenskt konkursförfarande ellerliknande, förekommer bara i ett litet antal fall. 4.3.2.2Allmänt om skatteindrivningsutredningens förslag Frågahar tid efter annan väckts om ett smidigare förfarande än vidindrivning i utlandet av svensk skatt eller allmän avgift. 1 sitt betänkandehar skatteindrivningsutredningen utförligt behandlat denna fråga. 1betänkandet föreslog utredningen ändringar främst vad gäller handläggningsordningenför indrivningsuppdrag till utlandet avseende skatter och avgifter.Sammanfattningsvis innefattade utredningens förslag attärendevägen förkortas genom att kronofogdemyndigheterna när de begär indrivningi utlandet vänder sig direkt till RSV och inte som till (numera)länsskattemyndigheten, som efter genomgång och eventuell kompletteringvidarebefordrar ärendet till RSV, atten specialistfunktion inrättas vid RSV för att ta hand om utlandsin-drivningsfallen, attärendena skall kunna handläggas mer differentierat och attmyndigheterna inte skall vara bundna av beloppsgränser när det gäller attavgöra vilka åtgärder som skall vidtas och konsulatanmaning inte längre skall vara obligatorisk innan handräckningbegärs i ett utomnordiskt land med stöd av avtal mellan och denfrämmande staten. Skatteindrivningsutredningenutgick från att exekutionsväsendets ADB-system () bör användas för att skaparationella rutiner för hanteringen av utlandsfallen hos kronofogdemyndigheternaoch RSV. Deförslag som utredningen lade fram har i det stora hela tagits emot positivt avremissinstanserna. Vissa av remissinstanserna kritiserade emellertid förslagetatt låta kronofogdemyndigheterna begära indrivning i utlandet direkt hos RSV.Vad avser inrättandet av en specialistfunktion för utlandsindrivning anfördenågra av remissinstanserna att en sådan funktion endast borde handlägga deverkligt komplicerade fallen. Andra remissinstanser ansåg att specialistfunktionenborde förläggas inte till RSV utan till en kronofogdemyndighet, exempelvis deni . Somframgår av vad jag sagt tog skatteindrivningsutredningens förslag inte bara sikte på handräckning enligt avtal med främmande stat utan också på andra åtgärder för att driva in skatte- eller avgiftsfordringar i utlandet, t. ex. anmaning genom svensk beskickning eller konsulat. I vissa delar, bland annat när det gäller ADB-stödet vid handläggningen, kan förslaget inte genomföras utan att RSV ges avsevärd tid för förberedelser. I andra delar kanemellertid förslaget genomföras utan omfattande Prop. 1989/90:14förberedelser. Jag finner tidpunkten lämplig att nu ta upp en del av skatteindrivningsutredningensförslag och kommer i det följande att redovisa mina överväganden i fråga omhandläggningsordningen vid utlandsindrivning. Skatteindrivningsutredningenkonstaterade att den långa ärendevägen vid utlandsindrivning av skatt innebäratt åtskilligt dubbelarbete utförs vad gäller diarieföring och genomgång avärendena etc. Utredningen föreslog med anledning härav att ärendena inte längreskall passera (numera) länsskattemyndigheten innan de överlämnas till RSV. Flertaletav remissinstanserna har tillstyrkt utredningens förslag i denna del ellerlämnat det utan erinran. Justitiekanslem, RSV och statskontoret, som i principär positiva till att ärendevägen förkortas, har dock framhållit att den uppdragsgivandemyndigheten (dvs den myndighet som givit indrivningsuppdraget tillkronofogdemyndigheten) måste ha möjlighet att granska utlandsfallen medavseende på riktigheten av debiteringen. Till de remissinstanser som motsattesig förslaget hörde länsstyrelserna i , samt län. Deremissinstanser som framfört kritik mot förslaget har enligt min mening intetillräckligt klart hållit isär frågan om granskning av förutsättningarna förhandräckning, kontorsmässig hantering etc, å ena sidan, och granskning av denbakomliggande debiteringens riktighet, å andra sidan. För egen del är jagvisserligen tveksam till att myndigheterna lägger ned stora resurser på attgranska riktigheten av debiteringen på det stadium när indrivning i utlandetblir aktuell. Det kan emellertid inte uteslutas att det finns fall däroklarheter kring debiteringen bör upp innan handräckning begärs. Enlämplig ordning är härvid att RSV i ärenden i vilka debiteringen eller denbakomliggande taxeringen kan misstänkas vara felaktig, t. ex. då fråga är om skönsmässigtuppskattade taxeringar (vilket framgår av de från kronofogdemyndighetenöversända indrivningshandlingarna), översänder ärendet till den uppdragsgivandemyndigheten för en särskild granskning. Jag utgår från att det bara är i enmindre del av fallen som det råder sådan tvekan angående debiteringen eller denbakomliggande taxeringen att ärendet behöver vila hosRSV i avvaktan på myndighetens ställningstagande. Jaganser däremot inte att man bör behålla en ordning som innebär att flera myndigheter än nödvändigt lägger ned arbete på att bedöma förut sättningarna för handräckning eller på kontorsmässig hantering av ären det. Som utredningen föreslagit bör därför framställningen om handräck ning göras av kronofogdemyndigheten direkt hos den behöriga myndighe ten, dvs. Det är verket som har det yttersta ansvaret för att bedöma om ett handräckningsavtal kan tillämpas i ett visst fall eller inte. Vad gäller kravet på att det skall föreligga väsentliga svårigheter att driva in fordring en i bör RSV kunna utgå från att kronofogdemyndigheten har gjort en riktig bedömning.