prop · GD037 · 1989-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1989/90:7 om försöksverksamhet med samhällstjänst Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdragur regeringsprotokollet . 1propositionen föreslås en lag om försöksverksamhet med samhällstjänst. Lageninnebär att rätten i brottmål i vissa fall får döma till skyddstillsyn medföreskrift att den dömde skall utföra oavlönat arbete i angiven omfattning(samhällstjänst). En förutsättning för en sådan dom är att den dömde harförklarat sig villig att följa en sådan föreskrift samt att föreskriften bedömsvara av avgörande betydelse för att döma till skyddstillsyn i stället förfängelse. Försöksverksamheten föreslås omfatta brottmål som prövas av ,, , eller . Samhällstjänstär främst avsedd att användas för yngre lagöverträdare vid sådan brottslighetsom annars skulle följas av ett kortare eller medellångt fängelsestraff.Domstolen skall i domen ange hur långt straff som skulle ha utdömts, omfängelse i stället valts som påföljd. Om den dömde inte fullgör sinaskyldigheter på ett riktigt sätt, får påföljden undanröjas och ersättas med ettfängelsestraff. Domstolen skall härvid beakta vad som angetts om fängelsestraffetslängd i den tidigare domen. Dearbetsuppgifter som skall utföras skall inte hämtas från den reguljära arbetsmarknaden.Främst ideella föreningar men även vissa myndigheter förutsätts kunnatillhandahålla arbetsuppgifter. Försöksverksamheten skall pågå under åren1990-1992. Lagförslageti denna proposition har granskats av lagrådet. Propositionen innehåller därförtre huvuddelar: lagrådsremissen (s. 3), lagrådets yttrande (s. 39) ochregeringens beslut om proposition (s. 43). 1 1989/90. Propositionens lagförslag Prop. Lag om försöksverksamhet med samhällstjänst 1 § I brottmål, som prövas avUppsala, , , eller och vid högrerätts prövning av sådant mål, gäller bestämmelsema i 2 §. 2 § Om det vid val av påföljdenligt 30 kap. är av avgörande betydelse för att rätten, i ställetför att döma till fängelse, skall kunna döma till skyddstillsyn eller förordnaatt tidigare ådömd skyddstillsyn skall avse nya brott, får rätten, utöver vadsom följer av 28 kap. 6 § , meddela särskild föreskrift som avserskyldighet att i samband med verkställigheten utföra oavlönat arbete i lägst40 och högst (samhällstjänst). Detta gäller dock endast under fömtsättningatt den tilltalade förklarat sig villig att följa en sådan föreskrift. Meddelarrätten föreskrift med stöd av första stycket, skall det i domslutet anges hurlångt fängelsestraff som skulle ha dömts ut, om fängelse i stället valts som påföljd. meddelats med stöd av första stycket och återkallar den tilltaladesitt samtycke vid högre rätts prövning av målet, får rätten utan hinder av 51kap. 25 § första stycket första meningen och 55 kap. 15 § första stycketrättegångsbalken döma till fängelse. 3§Övervakningsnämnden får ändra eller upphäva en föreskrift som har meddelatsenligt 2 § när det finns skäl till det. I fråga om dom med sådan föreskrifttillämpas vad som föreskrivs i 26 kap. 17 §, 28 kap. 7 § och 8 § första stycketförsta meningen och andra stycket samt 37 kap. 8 § andra stycket och 10 §brottsbalken om andra föreskrifter vid skyddstillsyn. Omdet behövs för att den dömde skall stå under övervakning till dess det föreskrivnaarbetet har utförts, får övervakningsnämnden besluta om övervakning av dendömde efter det att har gått av prövotiden, dock längsttill prövotidens utgång. 4 § Om rätten undanröjer en dompå skyddstillsyn med föreskrift enligt 2 § första stycket och i stället dömer tillfängelse, skall rätten beakta uppgift som avses i 2 § andra stycket när straffetslängd bestäms. 5 § Lagen (1977:265) om statligtpersonskadeskydd skall tillämpas på den som utför sådant arbete som avses i 2 §.I stället för vad som föreskrivs i 4 § om skyddstid i den lagen gäller attpersonskadeskyddet inträder när den dömde påbörjaren resa till arbetsplatsen ienlighet med uppgjord arbetsplan och upphör när en resa från arbetsplatsenavslutas. 6 § Regeringen eller denmyndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om ersättning frånstaten för skador som orsakats av den dömde vid sådant arbete som avses i 2 §. Dennalag träder i kraft och upphör att gälla vid utgången av år1992. Har föreskrift enligt 2 § meddelats innan lagen upphört att gälla, skalldock bestämmelserna i 2-6 §§ fortsätta att tillämpas. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande;statsrådet , ordförande, och statsråden , ,, R. , , , , , ,, , , Lööw Lagrådsremiss om försöksverksamhet med samhällstjänst Fråganom att öppna möjligheter att döma till s. k. samhällstjänst berördes avregeringen och i samband med att kontraktsvård infördessom en ny variant av kriminalvård i frihet och som ett alternativ till fängdse (prop.1986/87:106, JuU 32, rskr. Regeringen lade i det aktuellalagstiftningsärendet inte fram något förslag i ämnet, men dåvarandejustitieministern uttalade att det kunde finnas anledning att återkomma tillfrågan om samhällstjänst, om erfarenheterna av pågående försök med samhällstjänsti och motiverade det. delade denna uppfattning. Inom upprättades i febmari 1989 en promemoria medförslag till försöksverksamhet med samhällstjänst (dnr 89-561). En sammanfattningav promemorian bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1. Promemorian var föremål för en hearing i justitiedepartementetmed företrädare för myndigheter och organisationer. En sammanställning av vadsom framkom vid hearingen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga2 . Jagavser att nu ta upp frågan om att inleda en försöksverksamhet med samhällstjänstsom reaktion på brott. 2 Bakgrund Prop. Undersenare år har det i en lång rad länder pågått ett intensivt arbete för attskapa nya straffrättsliga reaktionsformer som kan användas i stället för frihetsstraffoch som inte har så många skadliga verkningar som sådana straff. Ett av de mestuppmärksammade och vanligast förekommande altemativen är en sanktion sominnebär att den dömde blir skyldig att under sin fritid utföra ett oavlönat, samhällsnyttigtarbete. Sanktionen bmkar i den kriminalpolitiska debatten kallassamhällstjänst. Olikaskäl har åberopats för att öppna möjligheter att döma till samhällstjänst.Påföljden skulle kunna ses som ett mer konstmktivt och billigare altemativ änett kort fängelsestraff. Ett annat skäl som framförts har varit värdet av attföra lagöverträdare i nära kontakt med de samhällsmedlemmar som är i störstbehov av hjälp och stöd. Även sådana aspekter som intresset av proportionalitetmellan brott och straffbar förts fram. En del har också sett samhällstjänst somett nytt inslag i straffsystemet med tyngdpunkten på gottgörelse tillsamhället. Denengelska formen av samhällstjänst ("community service order") är enav de äldsta och kanske den i mest uppmärksamm.ade varianten avsamhällstjänst. Påföljden förekommer emellertid i olika former i ett stortantal länder såväl i västvärlden som i vissa öststater. Av särskilt intresseför svensk del är att samhällstjänst har använts på försök i sedan år1982 och i . Detgemensamma innehållet i de olika former av samhällstjänst som förekommer iandra länders straffsystem kan sammanfattas på följande sätt. Den dömde blirskyldig att , i regel , på sin fritid utföra oavlönat, samhällsnyttigtarbete i offentlig eller offentligt stödd verksamhet eller åt ideellaorganisationer i en omfattning som bmkar variera mellan cirka 40 och 240timmar. Arbetstidens längd fastställs av domstolen efter brottets svårhet. Dendömde är inte berövad friheten och står oftast inte heller under någon annantillsyn. Arbetet utförs i regel och under veckoslut. Som exempel påarbetsuppgifter kan nämnas uppmstning av hus och lägenheter åt äldre ochhandikappade, biträde vid arkeologiska utgrävningar och naturvårdsprojekt,reparation av leksaker åt barnhem och förskolor, uppförande av lekplatser,renhållning i parker och utmed vägar samt besöksverksamhet i ålderdomshem ochpå sjukhus. Om arbetet inte fullföljs, kan domen på samhällstjänst undanröjasoch ersättas av ett frihetsstraff. Fråganom att införa samhällstjänst i det svenska påföljdssystemet har tidigarebehandlats av frivårdskommittén. 1 sitt slutbetänkande (SOU 1984:32) Nya altemativtill frihetsstraff tog kommittén upp denna fråga ingående och redovisade därvidför- och nackdelar med samhällstjänst samt olika tänkbara utformningar av ensådan påföljdsform. Blandfördelama i jämförelse med andra påföljder märktes enligt kom- Prop. 1989/90:7 mittenatt vissa reparativa och pedagogiska inslag kunde sägas vara innefattade iverkställigheten av en sådan påföljd och även att denna borde kunna göras merameningsfull för den dömde än verkställighet av andra påföljder. Ytterligarefördelar kunde ligga i att den dömde fick fördjupad kontakt med andra människorunder verkställigheten. Kommittén påpekade också att tanken på samhällstjänstsom ett lämpligt inslag i påföljdssystemet även syntes ha fått en vissförankring i det allmänna rättsmedvetandet. Samtidigtvar emellertid enligt kommittén en rad nackdelar och komplikationerförknippade med att införa samhällstjänst som brottspåföljd. Särskilt gälldedetta om man tänkte sig samhällstjänst som ett altemativ till i första handfrihetsstraff. Kommittén var tveksam till om samhällstjänst verkligen kundeanvändas i de fall påföljden annars skulle bli fängelse. Kommittén pekade pådels att samhällstjänst fömtsatte en arbetsförmåga som fängelseklienteletsällan har och dels att det var tveksamt i vad mån samhällstjänst kunde ansestillgodose de allmänpreventiva krav som i allmänhet föranleder att ettfängelsestraff döms ut. Somett ytterligare skäl mot samhällstjänst anförde kommittén svårighe-tema attfinna lämpliga arbetsuppgifter. Kommittén hade undersökt möjlighetema ochkommit fram till att det knappast var tänkbart att i vårt land bygga upp ensamhällstjänst på offentlig eller offentligt stödd verksamhet utan storaekonomiska insatser. I stället torde man i så fall få basera verkställighetenåtminstone i huvudsak på ideella och liknande organisationer. Detta kunde leda tillbristande stadga och kontinuitet och individuellt mycket skiftande utformningav verkställigheten. Motsamhällstjänst kunde enligt kommittén också anföras mer principiellainvändningar. Det var sålunda tveksamt om skyldigheten att utföra arbete bordeanvändas som en straffrättslig reaktion. Arbete uppfattades av de flesta som enförmån och utgjorde ett väsentligt inslag i samhällslivet. Enligt kommitténmåste det då självklart vara ett principiellt dilemma att använda arbete äveni bestraffande syfte. Kommitténansåg att man inte borde införa samhällstjänst i påföljdssystemet, om man intedärigenom trodde sig kunna vinna positiva effekter som inte kunde uppnås inomdet nuvarande systemets ram. I princip fanns det enligt kommittén mot denna bakgmndtre tänkbara skäl för att införa samhällstjänst. Ett var att åstadkomma enkraftigare eller åtminstone mera speciell reaktion på viss brottslighet ellerför vissa brottslingar, där gällande straflformer inte bedömdes somtillräckliga eller lämpliga. Ett annat skäl var att få till stånd en förbättradrehabilitering av lagöverträdare med minskad återfallsfrekvens som följd. Etttredje skäl var att erbjuda domstolarna ytterligare ett altemativ att användasi stället för fängelse för att man därigenom skulle minska antalet frihetsberövanden. Kommittén ställde sigtveksam till att införa samhällstjänst på bekost nad av bötesstraffets användningsområde. Kommittén ansåg att det inte heller fanns någon gmnd för att anta att samhällstjänst skulle leda till påtagligt förbättrad rehabilitering. Det enda tänkbara skälet för att införa samhällstjänst skulle enligt kommittén vara att påföljden i vissa fall skulle 5 kunna ha fängelsestraffetsallmänpreventiva verkan och därför kunna Prop. 1989/90:7 användas i ställetför sådana straff. Svårigheterna skulle dock bli stora att bland föngelseklienteletvälja ut de kategorier lagöverträdare för vilka samhällstjänst skulle kunnavara en lämplig påföljd. Föratt kunna ta ställning till frågan om samhällstjänst borde införas i detsvenska påföljdssystemet fann kommittén det nödvändigt att ta upp vissa frågorom hur påföljden skulle kunna tänkas bli utformad, om den infördes, samt vilka fömtsättningarsom skulle gälla för tillämpningen av den och hur den skulle verkställas. 1fråga om utformningen fann kommittén det bäst att knyta samhällstjänst till enpåföljd som kommittén föreslagit i ett tidigare delbetänkande (SOU 1981:90)och som där kallats villkorligt fängelse. Denna påföljd skulle innebära atträtten dömde ut ett fängelsestraff men medgav anstånd med straffetsverkställighet. Beträffande fömtsättningama för påföljden uttalade kommitténatt den tilltalade borde kunna förväntas uppfylla samhällstjänstens krav, attden tilltalade borde samtycka till påföljdsvalet och att det kunde vara rimligtatt samhällstjänst användes endast vid brott som leder till fängelse i högst ettår. När det slutligen gäller arbetets art ansåg kommittén att samhällstjänst iförsta hand borde baseras på mer syssdsättningsbetonade uppgifter hos ideellaoch liknande organisationer som redan tidigare byggde sin verksamhet påoavlönade, ideella insatser. drog av dessa överväganden var att det var många nackdelarförenade med påföljden. 1 första hand gällde det svårig-hetema att få påföljdenatt ersätta fängelsestraff. Vidare skulle samhällstjänst leda till ett osäkerturval av lagöverträdare, eftersom det skulle vara svårt att generellt angevilka som borde kunna komma i fråga för påföljden. De principiellainvändningar som kunde resas mot påföljden var också betydande, liksom svårigheternaatt finna lämpliga arbetsuppgifter. På gmnd härav ansåg kommittén attsamhällstjänst inte borde införas. De positiva inslag som ändå fanns isamhällstjänst borde i stället tas till vara inom ramen för sådanfritidsverksamhet utom anstalt som kunde äga mm med stöd av 14 § lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt (KvaL). Remissutfalletvar i den här aktuella delen ganska splittrat. Ett trettiotal remissinstanseranslöt sig till kommitténs uppfattning, medan ett femtontal instanser ställdesig positiva till tanken på samhällstjänst som ett inslag i det straffrättsligasanktionssystemet. De remissinstanser somställde sig bakom kommitténs ståndpunkt an slöt sig i allmänhet till dess överväganden när det gällde nackdelar och svårigheter med den aktuella sanktionsformen. Sålunda ansåg åtskilliga remissinstanser att samhällstjänst från allmänpreventiva utgångspunkter inte i någon större utsträckning skulle kunna utgöra en ersättning för fängelsestraff. Flera remissinstanser ansåg det också tveksamt om det klientel som med en sådan inriktning skulle komma i fråga för samhälls tjänst hade den arbetsförmåga som sanktionen i och för sig krävde. 1 det sammanhanget erinrades bl. a. om att frihetsstraff här i landet tillgrips ( förhållandevissent under den s. k. brottskarriären och att det därför är ett Prop.1989/90:7 ganska "nedgånget" klientel som är intaget i fängelse.Kommitténs uppfattning att det av principiella skäl ingav betänkligheter attanvända arbete som straffrättslig påföljd delades också av åtskilligaremissinstanser. Mångaremissinstanser redovisade emellertid en från kommittén avvikande uppfattning.Några av dem ansåg att man borde vänta med att ta ställning i frågan till dessdet skett en utvärdering av de försök med samhällstjänst som pågår i Danmarkoch . Flertaletav de remissinstanser som ställde sig positiva till samhällstjänst ansåg attkommittén överdrivit de svårigheter som en sådan påföljdsform skulle föra medsig. Man framhöll också från många håll de positiva effekter som samhällstjänstkunde antas innebära och som kommittén berört. Olika synpunkter gjorde siggällande i frågan om samhällstjänst i enlighet med kommitténs tankegångar iså fall borde förenas med villkorligt fängelse eller om det var möjligt attinordna den under påföljden skyddstillsyn. Den senare lösningen förordades avnågra remissinstanser. Från något håll påpekades att samhällstjänst i så fallkunde användas i kombination med skyddstillsyn i stället för fängelse. Frivårdskommitténsoch remissinstansemas uppfattningar i frågan om samhällstjänst utgjordebeslutsunderlag i lagstiftningsärendet om s.k. kontraktsvård m.m. Regeringensställningstagande i saken innebar att samhällstjänst inte då borde införas somsjälvständig påföljd. Föredragande statsrådet framhöll emellertid att fråganborde kunna tas upp till ny prövning, om utvärderingen av de pågående försökenmed samhällstjänst i och gav anledning till det (prop.1986/87:106 s. 20 ff.). gav uttryck för samma uppfattning (JuU1986/87:32 s. 18 ff., rskr. 2.3 Samhällstjänst i och År1982 påbörjades försöksverksamhet med samhällstjänst i ochNordjylland. Försöket har därefter utvidgats till att gällahela landet. Samhällstjänst ådöms som en föreskrift enligt reglema ommotsvarigheten till villkorlig dom, antingen med eller utan faststäUt straff.Föreskriften den dömde åläggs att utföra lägst 40 och högst 200timmars oavlönat arbete inom en fastställd tidrymd. Antalet arbetstimmar strafftiden bestäms med hänsyn till brottets svårhet. Den tid under vilkenarbetet skall utföras fastställs med hänsyn till strafftidens längd. Dentilltalades samtycke är en fömtsättning för domen. En annan fömtsättning äratt samhällstjänst bedöms vara lämplig för den tilltalade. Lämplighetsbedömningengörs av den fria kriminalforsorgen (den danska motsvarighetentill skyddskonsulenten) på begäran av domstolen. Påfölj- Pröp, 1989/90:7 denkan användas även för arbetslösa personer. Sedan domen på samhälls tjänstmeddelats fastställer den fria kriminalforsorgen var och när arbetet skallutföras. arbetet utförs står den dömde under övervak ning.Samhällstjänsten är till skillnad från andra föreskrifter vid villkorlig dom förbunden med ett strängt tillsyns- och sanktionssystem. Allvarligaförsummelser skall leda till ovillkorliga frihetsstraff. Den danska mot svarighetentill skyddskonsulenten har ålagts att svara för försöksverksamheten ochkontrollera att villkoren följs, och särskild vikt har lagts vid en snabb ochmärkbar reaktion om villkoren överträds. Enligtdet folketingsbeslut som ligger till grund för försöksverksamheten skallsamhällstjänst användas endast som altemativ till ovillkorliga frihetsstraff. Någonövre gräns för vilka strafftider som kan ersättas med samhällstjänst angesinte, men tanken är att det i huvudsak skall röra sig om sex till åtta månader.Det finns inte några restriktioner beträffande för vilka brott som påföljdenkan komma i fråga. Den är dock tänkt att i första hand användas vidförmögenhetsbrott. När det gäller vålds- och narkotikabrott har anbefalltsviss varsamhet. har också angett att samhällstjänst företrädesvisskall vara aktuell för unga lagöverträdare, men några åldersbegränsningar harinte införts. Pågmndval av en genomförd utvärdering av försöksverksamheten övervägsför närvarande på vilket sätt samhällstjänst kan ingå som en permanent del idet danska straffsystemet. Försöksverksamheteni kom i gång relativt långsamt och tog egentlig fart först när försöketblev landsomfattande . Fram till utgången av hade drygt 1 000domar på samhällstjänst avkunnats sedan försöksordningen infördes. Under sammatid hade det kommit in ca 4000 förfrågningar till kriminalforsorgen omlämplighetsbedömning och i drygt 3000 fall av dessa hade domstolen beslutatdom. Drygt en tredjedel av förfrågningarna hade resulterat i dom påsamhällstjänst. De övriga fallen fördelade sig på ovillkorlig dom i entredjedel av fallen och villkorlig dom utan föreskrift om samhällstjänst i entredjedel. Tillströmningenav mål där frågan om samhällstjänst aktualiseras är nu någorlunda stabil; kriminalforsorgenfår omkring 100 förfrågningar om lämplighetsbedömning. Detövervägande antalet av domarna på samhällstjänst () har gälltförmögenhetsbrott. Men påföljden har kommit i fråga även för vålds-ochnarkotikabrottslighet. Ungefär70% av dem som dömts till samhällstjänst är i åldern 15 . Erfarenheternahar visat att det i praktiken varit svårt att använda samhällstjänst förrelativt unga lagöverträdare (). En förklaring anses vara att de som iden åldern kan komma i fråga för ett ovillkorligt frihetsstraff ofta är så hårtbelastade att de inte kan visa den stabilitet som är nödvändig för attgenomföra samhällstjänst. Fråganom samhällstjänst i enlighet med intentionerna i praktiken verk Prop.1989/90:7 ligen kommit att användas endast i de fall påföljden annars skulle haresulterat i fängelse har undersökts av en arbetsgmpp inom justitieministe-riet.Gmppens slutsats är att samhällstjänst till övervägande del använts somalternativ till fängelsestraff. Ettvillkor för försöket var att endast sådana arbetsuppgifter som annars inteskulle bli utförda fick komma i fråga för samhällstjänst. Samhällstjänst ficksåledes inte inkräkta på den egentliga arbetsmarknaden. Erfarenheterna harvisat att det trots denna begränsning inte har förelegat några problem attfinna lämpliga arbetsuppgifter. För en stor del av arbetsuppgifterna ståridrottsrörelserna. Barn- och ungdomsorganisationer såsom scoutrörelser ochliknande har tillhandahållit arbetstillfällen, liksom organisationer somarbetar med socialt hjälparbete, miljöskydd och liknande. Allt eftersomförsöket framskridit har organisationer och institutioner hört av sig för attkomma med i verksamheten. En viktig princip har varit att den som dömts tillsamhällstjänst skall ingå i en arbetsgemenskap med icke-kriminella ochmålsättningen har varit att det inte skall finnas mer än en dömd åt gången påvarje arbetsplats. 1 av domarna påsamhällstjänst har verkställigheten fullföljts. 1 har verkställighetenupphört , nämligen på gmnd av villkorsöverträdelser, på gmndav ny kriminalitet och ca på gmnd av sjukdom ochliknande. Det är företrädesvis helt unga, tidigare straffade män som haravbrutit samhällstjänsten . Det uppges också att det beträffande dömdamed villkor om behandling för narkotikamissbruk föreligger en högre risk föravbrott. Denundersökning som har gjorts beträffande återfall bland dem som dömts tillsamhällstjänst visar ett klart lägre återfallstal jämfört med dem som dömtstill antingen villkorlig dom eller frihetsstraff. 1 kriminalforsor-gensutvärdering anförs dock att resultatet måste tolkas med viss försiktighet eftersomundersökningen bygger på ett mycket litet underlag och försökssituationen i sigkan ha påverkat återfallstalet i positiv riktning. Härtillkommer att de som dömts till samhällstjänst är särskilt utvalda som lämpligaatt undergå just en sådan påföljd. Häri ligger att de mest instabila,missbrukande och återfallsbenägna kriminella personerna på förhand harsorterats bort. Enförsöksordning med samhällstjänst pågår även i . Försöketblev till en början begränsat till Rogaland. utvidgades försöket tillatt gälla också Hordaland och Hedmark/Oppland. Försöksverksamhetenliknar mycket den som genomförs i . Samhällstjänst ådöms i form av enföreskrift vid villkorlig dom (betinget dom). Villkorlig dom finns i iform av anstånd med antingen straftets ådömande eller dess verkställande. om samhällstjänst har det så gott som uteslutande varit fråga omanstånd med straffverkställigheten. ges om att den dömde skall ståunder övervakning och utföra ett visst antal timmars samhällstjänst. Timantaletkan vara lägst 50 och högst 240 och bestäms enligt vanliga straffmätnings-regler.Som vägledning anges i föreskrifter för samhällstjänsten att en månads fängelsebör motsvara 20 timmars samhällstjänst. För de korta fängelsestraffen (3 månader) bör samhällstjänsten normalt fastställas till 50 timmar.Övervakningstiden är och högst . Det fastställs ocksåen prövotid som skall vara längre än verkställighetstiden. Den bmkar vara sexmånader, eller . Samhällstjänstskall så långt möjligt användas bara för lagöverträdare som annars hade fåttfängelse på upp , undantagsvis upp till . Den skall hasitt viktigaste användningsområde vid stöldbrott och skadegörelse. Den skallinte vara utesluten vid mindre allvarlig och tillfällig befattning mednarkotika.