prop · GD0342 · 1989-12-31 00:00:00 — Folksamtillstyrker en utvidgning av det allmännas skadeståndsansvar i enlighet medutredarens förslag och förordar en fortsatt parlamentarisk utredning i enlighetmed lagutskottets uttalande i betänkandet 1988/1989:LU31. Folksamdelar uppfattningen att skadeståndsansvaret för det allmänna bör utvidgas genom upphävande av reglerna i 3 kap 3 5 §§. Avskaffandet av dessa begränsningar kommer att leda till en större generositet mot de skadelidande och en förenkling i rättstillämpningen. De föreslagna ändringarnaom ett utvidgat ansvar torde inte föranleda Prop. 1989/90:42 någrasärskilda betänkligheter ur försäkringsrättslig synpunkt. Några änd- Bilaga3 ringar eller inskränkningar i försäkringsbolagens åtaganden enligt den s. k. kommunansvarsförsäkringenär inte påkallade med undantag av nödvändiga premiejusteringar. Attgällande regler för det allmännas skadeståndsansvar är bristfälliga och påvissa punkter direkt stötande från allmänhetens synpunkt har uppmärksammatsi den allmänna debatten och i . Deförslag som läggs fram i den remitterade promemorian råder bot på vissa - dockinte alla - av de brister för att åstadkomma skadeståndsregler för detallmänna som står bättre i samklang med den allmänna rättsuppfattningen.Industriförbundet kan därför tillstyrka de föreslagna förändringarna. behandlar i sitt betänkande 1988/89:LU31 det allmännasskadeståndsansvar. Organisationerna tillstyrker utskottets förslag om etttillsättande av en utredning som kan föreslå ett mer långtgåendeskadeståndsansvar än det i den remitterade promemorian. Vi anser exempelvisatt skadestånd måste kunna utgå till den skadelidande i ett fall som NJA1987:535 där gick ut med ett oriktigt pressmeddelande vilketinnebar en avsevärt minskad försäljning för ett tillverkande företag. Iavvaktan på utredningen föreslår vi att det remitterade förslaget genomförs. 2 Förslaget att byta "vid myndighetsutövning"mot "i samband med myndighetsutövning" Manbör enligt kammarrättens mening inte frångå uttrycket "vid myndig hetsutövning" i 3 kap 1 och 2§§ skadeståndslagen. Syftet med förslaget att införa begreppet "i samband med myndighetsutövning" är att vidga ra men för det allmännas skadeståndsansvar. Kravet på anknytning till ett visst ärende som innebär myndighetsutövning uttunnas. Så snart myndig heten eller dess funktionärer uppträder med den auktoritet och det ansvar som följer av myndighetens offentliga maktutövning skall skadeståndskyl dighet enligt 3:2 kunna aktualiseras. Skälet för denna utvidgning av det allmännas ansvar är att detta även skall kunna omfatta sådan service som mer allmän rådgivning och upplysningsverksamhet under fömtsättning att råden eller upplysningarna ges mot bakgmnd av myndighetens myndig hetsutövande funktioner. En sådan utvidgning synes dock komma att innebära att det läggs ett större ansvar på myndigheter när det gäller allmän service- och rådgivningsverksamhet än vad som gäller i övrigt. Tillräckligaskäl för en sådan utvidgning av det allmännas ansvar har enligt Prop.1989/90:42 kammarrättens mening inte förebringats. Genom de avgöranden i högstaBilaga 3 domstolen av frågor om det allmännas ansvar för allmän rådgivnings-och upplysningsverksamhet som föreligger har den nuvarande regle-. ringenfått en uttolkning som ger ett i alla avseenden rimligt resultat. Skäl saknasdärför att frångå nuvarande ordning som för ansvar vid myndighetsutövningkräver anknytning till ett visst ärende i vilket myndighetsutövningförekommer. Förslagetfår antas ha utformats för att i viss mån tillmötesgå i den allmänna debattenframförda krav på ett utvidgat ansvar. Det kan dock enligt tingsrättens meningifrågasättas om promemorian utgör ett tillräckligt underiag för lagstiftning.Ett exempel på ett område där en mer utförlig bakgmndsredovisning hade varit påsin plats utgör pressmeddelanden. Sådana meddelanden är dessutom konkretaexempel på myndighetsaktivitet som typiskt sett inte har någon anknytning lillett visst ärende med enskild som part, en situation som avses bli omfattad avde föreslagna reglema. Rättsfallet NJA 1987 sid 535 (pressmeddelande frånkonsumentverket) synes i detta sammanhang ha spelat en viktig roll iutredarens överväganden. För belysning av det ställningstagande som görs ifråga om ansvaret för felaktigheter i pressmeddelanden och andra upplysningar tillmassmedia (jfr sid 31) hade det varit värdefullt med en närmare redovisning avvilka regler och målsättningar som styr denna del av myndigheternasverksamhet. Tingsrättenhar i yttrande över departementspromemorian (Ds 1988:32) Myndighetsmissbmkkritiserat användningen av uttrycket "i samband medmyndighetsutövning" bl a därför att det kunde ifrågasättas om ytterligareett begrepp vid sidan av de redan använda "i" och "vid" myndighetsutövningborde införas. Argumentet är fortfarande giltigt. 1 den av nyligenantagna bestämmelsen i om tjänstefel har "vid"myndighetsutövning använts. måste konstateras att den åsyftadeutvidgningen av skadeståndsansvaret knappast kan åstadkommas enbart genom attstandardregeln avskaffas. Ändringen måste komma till uttryck i lagtexten, mendetta bör ske på annat sätt än genom att införa begreppet "i sambandmed". Därvid kan möjligen övervägas att införa skilda regler för renförmögenhetsskada och för person- och sakskada, där person- och sakskada kankräva en generösare behandling. Demotivuttalanden som görs i anslutning till ändringen kan ibland synas oklara. Så till exempel talas det i specialmotiveringen (sid 58 m och 59 n) om betydelsen för vållandebedömningen av vad den enskilde kan förvänta sig. Med uttrycket "den enskilde" kan förstås både enenskild part i ett ärende och allmänheten i stort och det är inte helt klart vad som avses. Vidare måste rimligen enskildas förväntningar ibland komma i konflikt med en i huvudsak, om än inte formellt, bevarad standardregel som bygger på en mer objektiv bedömning. 4 1989/90. Denföreslagna ändringen av 3 kap 2§ skadeståndslagen kommer med all nga 3sannolikhet att innebära ett ökat antal skadeståndsanspråk, som grundas påpåståenden om felaktiga upplysningar i samband med myndighetsutövning. Dettakommer bl a att innebära ökade krav på utredningsinsatser vid de lokalamyndigheterna och en viss ökad arbetsinsats centralt. Däremot är det tveksamtom skyldigheten att utge ersättning inom polisväsendet kommer att öka nämnvärti praktiken. Förmögenhetsskador som har sin gmnd i felaktiga upplysningar imyndigheternas serviceverksamhet faller ju fortfarande utanför rätten tillersättning. I fråga om de fall som kommer att omfattas av ändringsförslaget ärdet rimligt att staten åläggs ersättningsskyldighet. Denföreslagna ändringen i 3 kap 1 § andra stycket och i 2§ första stycket skadeståndslagenvarigenom uttiycket "vid myndighetsutövning" ersätts med uttrycket"i samband med myndighetsutövning" syftar till att vidga ramen fördet allmännas skadeståndsansvar. Sålunda skall ansvaret enligt förslagetutsträckas till att omfatta även handlande utan samband med denoffentliga maktutövningen. Dock bör ansvaret enligt promemorian "på detena eller andra sättet" anknyta till myndighetsbegreppet. (Se s 29 och 30i promemorian). I promemorian anges i allmänna ordalag att, så snartmyndigheten eller dess funktionärer uppträder med den auktoritet och det ansvarsom följer av myndighetens offentliga maktutövning, handlandet bör kunnamedföra skadeståndsskyldighet (se s 31). Denutvidgning av skadeståndsansvaret som sålunda föreslås syftar även till attlåta ansvaret innefatta sådan service som utgör mera allmän rådgivnings- ochupplysningsverksamhet under fömtsättning att råden eller upplysningarna ges motbakgmnd av myndighetens myndighetsutövande funktioner. Promemorianinnehåller inte - och detta är en mycket väsentlig brist som föranletts av denskyndsamhet med vilken utredningsarbetet har genomförts någon genomgång ochanalys från nu aktuella utgångspunkter av olika statliga och kommunalamyndigheters myndighetsutövande verksamhet samt inte heller någon närmare,konkret redovisning av vad den föreslagna lagändringen kan komma att betyda förolika typsituationer i myndigheternas verksamhet. Detbör framhållas i detta sammanhang att det i justitiekanslerns skade reglerande verksamhet finns ett rikhaltigt material som kommer från skilda myndighetsområden och som representerar de mest varierande skadetyper. Detta material, kompletterat på lämpligt sätt, kan utgöra en god gmnd för en analys och en redovisning av anförd karaktär. Självfalletär en sådan arbetsuppgift relativt tidsödande och komplicerad Prop.1989/90:42 att utföra. Utgångspunktenför förslaget att vidga det allmännas skadeståndsansvar synes främst ha varitden diskussion som har förts kring rättsfallet NJA 1987 s535. Jag har i ettyttrande till lagutskottet (se 1988/89:LU2) utvecklat minsyn på behovet av lagstiftningsåtgärder med anledning av rättsfallet. Det finnsanledning att här återge följande delar av yttrandet. Detfall som främst anförs i motionerna som skäl för att utvidga statens skadeståndsansvarär högsta domstolens avgörande NJA 1987 s 535, det s.k. Trifolium-fallet. Imålet, där staten företräddes av justitiekanslem, har domstolen dragit en gränsför myndighetsutövningsbegreppet i överensstämmelse med principema iskadeståndslagen. Jag kan hålla med om att utgången kan synasotillfredsställande utifrån den enskilda partens intresse. Fallet röremellertid affärsförhållanden och med dessa förhållanden särskilt förenaderisker. Överhuvudtaget är omständigheterna i målet så speciella att utgångenenligt min mening inte utgör ett argument för en allmän utvidgning av statensskadeståndsansvar. Enligterfarenheterna från min skadereglerande verksamhet får den nuvarandebegränsningen av statens ansvar vanligen betydelse i förhållanden av helt annanbeskaffenhet. Som exempel kan nämnas fall, där felaktiga upplysningar lämnatsav en tjänsteman vid en allmän försäkringskassa utan att något ärende omförsäkringsersättning varit aktuellt. Enligt min mening skulle det föraalldeles för långt att i denna typ av fall överväga skadeståndsskyldighet såsnart någon brist eller felaktighet förekommit vid upplysningen. Ett sådantansvar skulle i alltför hög grad hämma uppfyllandet av den serviceskyldighetsom förvaltningslagen ålägger de offentliganställda. Härmed vill jag naturligtvisinte ha sagt att det på något sätt skulle vara eftersträvansvärt attupplysningar lämnas utan närmare eftertanke. Jag återkommer strax till detta.Jämförelse kan i detta sammanhang'göras med den privata sektorn där detknappast kommer i fråga att göra lämnandet av allmänna upplysningar utanförkontraktsförhållanden skadeståndsgmndande. Minprincipiella inställning i frågan om en utvidgning av skadeståndsansvaret fördet allmänna i myndighetsutövningsfall är oförändrad. Den utveckling ochprecisering av rättsläget som har skett och som kan förväntas ske irättspraxis ger enligt min mening uttryck för en ändamålsenlig avvägning mellande skilda intressen som skall tillgodoses genom skadeståndsregleringen. Jaganser vidare att en ansvarsskärpning kan leda till en inte önskvärd återhållsamhethos myndigheterna framför allt när det gäller service till allmänheten i formav råd och upplysningar. Sålunda föreligger det enligt min mening en stor riskför att myndigheterna avstår från att ge anvisningar i olika hänseenden, trotsatt det för allmänheten framstår som angeläget. Jaganser inte att reglerna om statens och kommunernas ansvar vid myndighetsutövning kan ändras i förevarande hänseende utan samband med en mera genomgripande översyn av reglerna om det allmännas skade ståndsansvar. En sådan översyn kan emellertid vara motiverad. Enligt min mening måste det därvid klarläggas vilka konsekvenser som ändringen i förevarande hänseende får med avseende på myndigheternas verksamhet 51 och relationerna tillallmänheten. När det gäller ansvaret för råd och Prop. 1989/90:42 upplysningaranser jag att det inte är lämpligt at någon slutlig ställning las Bilaga 3förrän det har klarlagts bland annat hur denna verksamhet skall bedrivas ochdokumenteras från myndighetems sida med avseende på t ex broschyrer, annonsereller mera allmänna uttalanden vid telefonsamtal. Det torde även varanödvändigt att klargöra vilka krav som kan ställas på omedelbara ochuttömmande svar från en myndighets sida och vilka reservationer som kan ellerbör förenas med uppgiftslämnandet. Vadsärskilt gäller den lagtekniska utformningen av promemorians förslag rörandestatens och kommunernas skadeståndsansvar i myndighetsutövningsfall vill jagframhålla följande. Förslaget att ersätta uttrycket "vidmyndighetsutövning" med "i samband med myndighetsutövning" innebären alldeles för löslig och oprecis ram för lagregleringen. För att en sådanförändring skall vara godtagbar från lagteknisk synpunkt krävs en mycket utföriigoch klariäggande motivering. Något sådant kan inte genomföras i dettalagstiftningsärende. Skulle förslaget likväl genomföras nu uppstår enligt minmening allvarliga olägenheter för såväl enskilda som för de rättstillämpandeorganen på de statliga och kommunala områdena. Erfarenheten visar att det taren lång följd av år innan klarläggande avgöranden kan åstadkommas irättspraxis. Men efter lagändringens ikraftträdande börenskilda människor och de skadereglerande organen ha en ganska precisuppfattning om lagregleringens konkreta innebörd. Eftersom detta inte ärmöjligt, uppstår rättsosäkerhet och skapas tvister som kan var onödiga. Jagavstyrker aUtså bestämt att de föreslagna ändringarna i 3 kap 1 § andra stycketoch i 2 § första stycket skadeståndslagen rörande skada vid myndighetsutövninggenomförs. Det bör ankomma på en blivande parlamentarisk utredning att ta uppdenna komplicerade fråga till en sådan noggrann genomlysning som endast kan skei ett sedvanligt utredningsförfarande. Rekvisitet"vid myndighetsutövning" föreslås utbytt till förmån för rekvi sitet "i samband med myndighetsutövning". Avsikten är att i viss månslå av på kravet på anknytning till ett visst ärende som innebär myndighetsut övning så att även "sådan service som mera allmän rådgivnings- och upplysningsverksamhet skulle kunna falla inom paragrafens område, un der förutsättning att råden eller upplysningarna ges mot bakgrund av myndighetens myndighetsutövande funktioner". kan här förutse betydande gränsdragningsproblem, exempelvis vad som kommer att gälla beträffande pressmeddelanden och broschyrer samt för upplysningar som lämnas vid telefonförfrågningar. Gränsdragningsproble matiken kommer sannolikt att accentueras dels med hänsyn till att kravet på nära sammanhang mellan myndighetsutövningen och den skadevållan de åtgärden mjukas upp och dels med hänsyn till att vållandebedömningen kommer att bli avgörande för frågan om ett visst handlande medför 52 skadeståndsansvarför det allmänna, om standardregeln i 3:3 SkL upp- Prop. 1989/90:42 hävs.Delta gäller även om, som utredaren påpekar (s 57), "del karakteris- Bilaga3 tiska resonemanget enligt standardregeln" inte skulle mista sinbetydelse. Omen lagändring genomförs anser verket det nödvändigt att ytterligare klarläggandegörs om gränsdragningen mellan vad som skall anses innefattas i uttrycket"samband med" myndighetsutövning applicerat på broschyrer,telefonupplysningar och liknande situationer respektive vad som skall ansesfalla utanför. Entyp av ärenden som enligt RFV:s uppfattning belyser den anförda problematikenär de s k broschyrfallen, dvs de fall där ett antal försäkrade genom enbroschyr om föräldrapenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL)ansåg sig ha fått felaktiga upplysningar som orsakat uteblivna inkomster. Justitiekanslem(JK) ansåg i dessa ärenden att den information om reglerna förföräldraförsäkring som lämnats genom den nämnda broschyren inte kunde ansesvara lämnad vid myndighetsutövning i skadeståndslagens mening. Någonersättning kunde således inte lämnas de aktuella försäkrade genom JK:s försorg.REV uppmärksmmade regeringen på problemet i en skrivelse i juni 1987.Regeringen () har "med hänsyn till de särskildaomständigheter som föreligger i ärendet", lämnat ersättning i ett antalenskilda fall. En trolig följd av de föreslagna lagändringarna är attersättning i de ovan angivna fallen skulle kunna tillerkännas enligt SkL. Enfråga som enligt verkets mening också behöver kommenteras ytterligare ärmyndigheternas ansvar för felaktiga eller ofullständiga lipplysning-ar.Upplysningar och svar på förfrågningar om regler inom socialförsäkrings- ochbidragsområdet ställer stora krav på tjänstemännen hos försäkringskassorna medhänsyn till det komplexa regelsystem som finns inom flera delar av området. Omtjänstemannen uppfattar en försäkrads fråga om föräldrapenningförmåner enbartsom en allmän förfrågan som besvaras som ett led i kassans serviceverksamhetgörs sannolikt inte några anteckningar vare sig av de uppgifter som denförsäkrade lämnar eller de upplysningar som den försäkrade får. Upplysningarnakan dock tänkas leda till skadeståndskrav om den försäkrade medupplysningarna som gmnd planerar sin föräldraledighet men sedan inte får de förmånersom hon/han enligt samtalet med kassan uppfattat sig ha rätt till. De lämnadeupplysningarna kan i sig vara korrekta med ofullständiga på grund av atttjänstemannen inte känner till alla förhållanden i det enskilda fallet. Detfinns många detaljregler som styr den försäkrades rätt till förmåner. Omförfrågningarna inte har någon anknytning till ett aktuellt ärende, kanupplysningarna i så måtto bli felaktiga att vissa detaljer förbises som i detenskilda fallet påverkar rätten till eller storleken av förmånerna. Problemetvid ett skadeståndskrav är alt det i sådana fall sannolikt helt kommer attsaknas dokumentation som ger ledning för att utreda vad som förekommit frånömse håll. Varjefall där ersättning tillerkänns någon försäkrad enligt SkL får omedelbara följder för respektive försäkringskassas förvaltningskostnader. Till saken hör att det inte är möjligt att förutse och därmed budgetera denna typ av kostnad. Om lagändringen skulle medföra ett väsentligt 53 5 1989/90. utökat skadeståndsansvarför "allmänna" upplysningar som avser verk- Prop. 1989/90:42samheten, kan detta när det gäller försäkringskassornas verksamhet tänkas Bilaga 3 föranleda rätt till skadestånd i betydligt fler fall än förnärvarande. I förlängningen kan detta också negativt påverka kassomas servicemot allmänheten. Verkettillstyrker förslaget med vissa kommentarer. (Se redogörelsen för verketssynpunkter under 1 ovan.) Detprincipiellt viktigaste delförslaget avser ändringen i 2§ från skadeståndsansvarför fel eller försummelse "vid" myndighetsutövning till ansvar förförsumlighet "i samband" med myndighetsutövning. Enligt fakultetsstyrelsensmening har högsta domstolens praxis inneburit en rimlig avgränsning avbegreppet "vid myndighetsutövning" i sådana fall då någon liditskada till följd av felaktiga upplysningar, nämligen genom ett krav på attupplysningen skall vara lämnad med tanke på den frågandes egen situation ochmed tanke på ett förväntat ärende. Den utvidgade tillämpning som skulle följaav en ändring av lagtexten enligt förslaget skulle enligt utredningsmannenfrämst ha till syfte att "markera att man i viss mån slår av på kravet påanknytning till ett visst ärende som innebär myndighetsutövning" (s. 31,jfr s. 55). Stat och kommun har ettsträngare ansvar för rena förmögenhetsskador än andra rättssubjekt, eftersom huvudregeln i andra fall är att ett generellt ansvar för sådana skador fömtsätter att skadan orsakats genom brott. (Se 2 kap. De rättspolitiska skälen för detta skärpta ansvar är främst att medborgama är nödsakade att i många sammanhang underkasta sig statli ga och kommunala beslut, och att nödvändigheten att söka kontakt med den offentliga verksamheten gör att situationen inte bör leda till en sämre rättsställning för den skadelidande än i ett kontraktsförhållande. I kon traktsförhållanden gäller ett culpaansvar som huvudregel inte bara för person- och sakskador utan också för rena förmögenhetsskador. Dessa rättspolitiska skäl föreligger inte, i varje fall inte alls lika klart, om detär fråga om åtgärder "i samband" med myndighetsutövning. Genom de exempel på felaktiga upplysningar till enskilda som utredningsmannen särskilt diskuterar hamnar man i själva verket i situationer, som i princip lika gärna kan tänkas uppkomma i privat verksamhet. Felaktiga upplys ningar om en varas egenskaper med följd att någon drabbas av ren förmö genhetsskada kan lika gärna lämnas av ett privat företag för vamprovning- ar som av . Skadeståndsansvaret bör då knappast bero på hur nära samband, som finns med myndighetsutövning, utan vilket all mänt ansvar som bör åvila stat och kommun likaväl som enskilda och företag för vållande av rena förmögenhetsskador utan att det föreligger vare sig brottslig handling eller myndighetsutövning. Som förutsattes vid skadeståndslagens tillkomst är det klart, att det här kan ske en rättsutveck- 54 (Detta markeras också av HD:s ståndpunkt i NJA 1987 s. 692 Prop.1989/90:42 angående ansvaret för felaktigt värderingsintyg. Detta mål har docki och Bilaga 3 för sig kanske inte betydelse för stats ochkommuns ansvar.) Vidareinnebär det föreslagna kravet på "samband" med myndighetsutövning enganska oskarp gränsdragning. Förslaget till specialmotivering till 2§ bekräftaratt det här bli fråga om tämligen oprecisa resonemang. Även önskemål om klarheti regelbildningen gör därför den föreslagna avgränsningen diskutabel. Fakultetsstyrelsenanser följaktligen att den föreslagna utvidgningen inte nu bör genomföras,eftersom både rättspolitiska och rättstekniska skäl talar däremot.Utgångspunkten för en kommande utredning bör vara att allsidigt pröva om och ivad mån särregler erfordras för det allmännas skadeståndsansvar. En fråga blirdå i vad mån det behövs särskilda regler angående ansvaret för felaktigaupplysningar från statliga och kommunala organ, bl. a. med hänsyn tillupplysningar som lämnats av befattningshavare som ej har beslutsfunktioner. 1promemorian föreslås att paragrafens tillämpningsområde utvidgas till attomfatta sådant handlande som utan att anknyta till visst ärende präglas avmyndighetsutövande funktioner. Det innebär att sådan service som förvaltningslagenålägger de offentliganställda skall falla inom paragrafens område, om den harnära anknytning till myndighetsutövande verksamhet. Saknar sådan service varjesamband med myndighetsutövning skall det allmänna inte bli ansvarigt enligtparagrafen. PRVvill i detta sammanhang erinra om att det utanför den allmänna serviceskyldighetenvid vissa verk, däribland PRV, finns en service som tillhandahålls inom ramenför s k uppdragsverksamhet. Sådan uppdragsverksamhet kan komma att ligga bådeinom och utom ansvarsområdet enligt utredningens förslag. PRVanser att utredningen inte ger tillräcklig ledning för bedömningen av denviktiga gränsen för tillämpningen av skadeståndsregeln såvitt gäller nubehandlade verksamhet. EnligtPRV:s uppfattning bör sådan service som utgörs av allmän råd-givnings-ochupplysningsverksamhet falla inom paragrafens område. Däremot bör sådan servicesom, trots att den har nära samband med myndighetsutövande funtioner och rörrättsförhållandet mellan myndigheten och den enskilde, har mer karaktär avavtal mellan parterna, inte anses vara sådan myndighetsutövning att den fallerinom paragrafens tillämpningsområde. 1promemorian tas frågan om förhållandet till bestämmelsen om vidgad serviceskyldighet i 4§ förvaltningslagen upp. Effekterna av denna vidgade serviceskyldighet på skadeståndsmöjligheterna vid t ex felaktiga råd och upplysningar har ännu inte visat sig. Redan nu finns en potentiell risk för 55 attskadeståndskrav på gmnd av felaktigheter när man lämnar råd och Prop.1989/90:42 Vidgas skadeståndsmöjligheterna ännu mer ökar givet- Bilaga 3 Det råder knappast någon tvekan om att detta kommer attleda till ökad försiktighet i rådgivningen. Man skall ha klart för sig att rådgivningoch upplysningar i konkreta ärenden kan vara betydligt svårare änvad man föreställer sig i promemorian. Inom tex byggområdet sker