prop · GD03116 · 1989-12-31 00:00:00 — I företagsförvärvslagen bör därför införas en särskildbestämmelse av innebörd att bestämmelsema i lagen eller det faktum att ettallmänt aktiebolag har ett utlänningsförbehåll i sin bolagsordning intehindrar banken från att förvärva aktier under de fömtsättningar som anges iBRL. Förvärvav fast egendom utgör inte någon större del av den rörelse en bank bedriver.Det finns därför inte samma skäl som beträffande aktieförvärv att undantabankens förvärv av fast egendom från fastighetsförvärvslagens tillämpning. Denu bestående bankaktiebolagen har bildats och utvecklats inom ramen för dengällande ordningen, som innebär att bankaktier över huvud taget inte fårförvärvas av utlänningar och att det inte finns några lagregler omutlänningsförbehåll för bankaktiebolag. Som framgått anser jag att BAL:s förbudmot utländskt ägande bör upphävas och en möjlighet öppnas för utländskarättssubjekt att förvärva aktier i en svenskägd bank inom de ramar som anges iföretagsförvärvslagen. Emellertid bör en så ingripande förändring i beståendebolagsförhållanden inte genomföras utan hänsynstagande till de nuvarandeaktieägamas önskemål. Möjligheten till förvärv med stöd av de nya reglema bördärför inte öppnas förrän aktieägama i de berörda bankbolagen har beslutat påen bolagsstämma att aktiema i deras bolag helt eller delvis skall görastillgängliga för utländskt ägande. Vidare bör samhället tillförsäkras kontrollöver utvecklingen genom ett krav på att sådana beslut skall godkännas avregeringen. Regler med det innehållet bör tas in i övergångsbestämmelserna. Jagåterkommer till detaljerna i specialmotiveringen. Vadgäller de nuvarande utlandsägda bankema hänvisas tiU avsnitt 3.2.2. Slutligen viUjag nämna attdet inom pågåren över syn av aktiebolagslagens och banklagstiftningens krav på svenskt med borgarskap för stiftare, styrelseledamöter och revisorer. Översynen, som har 53 initierats av kommerskoUegium, syftar till att detta krav skall slopas. 3.2.2 Svenskt ägande iutlandsägda svenska bankaktiebolag Mittförslag: För förvärv av aktier i utlandsägda dotterbanker i skalltillämpas samma regler som föreslås gälla för förvärv av aktier i svenskägdabankaktiebolag. Kreditmarknadskommitténhar inte lagt fram något förslag i denna fråga. Remissinstanserna:Några remissinstanser, däribland , har anfört attsvenska förvärv bör tillåtas i bankaktiebolag bildat av utländskt bankföretag isamma utsträckning som utländskt förvärv blir tillåtet i svenskägtbankaktiebolag. Skälenför mitt förslag: Enligt 3 kap. 3 § andra stycket bankaktiebolagslagen(1987:618, ) får aktier i ett bankaktiebolag som är bildat av ett utländskt bankföretagförvärvas endast av utländskt bankföretag som har fått regeringens tillståndrill förvärvet. 1984/85:191 medförslagom utländska banketableringar iSverige föreslogs ett första steg mot att tillåta utländska banker att etablerasig här i landet. Flera skäl talade för att välja bankaktiebolaget sometableringsform. Eftersom förslaget var inriktat på att möjliggöra förutländska banker att driva bankverksamhet i , diskuterades intemöjligheten att låta svenska fysiska eller juridiska personer förvärva aktier idessa utländska dotterbanker. Etttiotal utländska dotterbanker har sedan starten etablerat sig på den svenskamarknaden. Något egentligt skäl att bibehålla dessa vid ett hundraprocentigtutländskt ägande, när möjlighetema till ett blandat utländskt/ svenskt ägandenu skapas i de från börian helsvenska bankaktiebolagen, finns inte. Någonuppdelning i svenskägda och utlandsägda banker skall således ej längre ske. Jagföreslår alltså att specialbestämmelsen för de utlandsägda bankaktiebolagen att de som regel skall vara av utländska bankföretag helägda dotterbanker upphör att gälla. Dessa banker blir därmed underkastade samma regler som övrigabankaktiebolag. Aktiemai de nuvarande utlandsägda svenska bankema innehas av ett eller högst tvåutländska bankföretag. Vid lagens ikraftträdande bör därför den nuvarandespecialbestämmelsen upphöra att gälla. Med tanke på att det här ärfråga om bolag med så få ägare behövs inte någon bestämmelse om beslut avbolagsstämma innan aktierna kan förvärvas av andra än som anges i den nuvaranderegeln. 3.2.3Utländskt ägande i försäkringsaktiebolag Minbedömning: Några begränsningar i fråga om möjligheterna för utlänningar attförvärva aktier i försäkringsaktiebolag bör inte göras () förslag: Kommitténs förslag om generell ägarbegränsning träffar ävenutlänningar. ländskträttssubjekt föreslås inte få förvärva aktier i försäkringsaktiebolag i Prop.1989/90:116 den mån förvärvarens samlade innehav därigenom kommer att överstigafemton procent av röstetalet för samtliga aktier eller tjugo procent av aktiekapitalet.Viss möjlighet till dispens skall finnas. Någon gräns för det sammanlagdautländska inflytandet motsvarande den kreditmarknadskommittén föreslagit förbankaktiebolagen ingår inte i detta förslag. Remissinstanserna:Av de remissinstanser som särskilt uttalar sig om det utländska ägandettillstyrker LO förslaget. inställning är i denna deldensamma som i fråga om genereUa begränsningsregler. Inspektionen förordardock en gemensam lösning för svenskt och utländskt ägande. - Följande instanseravstyrker eller uttrycker sig negativt om förslaget: NO, , , ,med , och . NO har föreslagit att lagen (1982:617) om udändskaförvärv av svenska företag m.m. (företagsförvärvslagen) görs tillämplig påförsäkringsaktiebolagen. Skälenför min bedömning: Försäkringsaktiebolag eller aktier i ett sådant bolagomfattas inte av företagsförvärvslagen (se 2 § den lagen). Enligt 18 kap. 1 §försäkringsrörelselagen (1982:713, FRL) finns en möjlighet att iförsäkringsaktiebolags bolagsordning införa förbehåU om att aktier i bolagetinte får förvärvas av andra rättssubjekt än t .ex. fysiska personer med svensktmedborgarskap (utlänningsförbehåll). Någon lagregel, motsvarande den i 3 kap. 3§ bankaktiebolagslagen (1987:618, ), som innebär ett förbud för utlänningatt bli aktieägare i ett försäkringsaktiebolag finns inte. Utlänningsförbehållhar, med några undantag, inte förts in i försäkringsaktiebolagensbolagsordningar. Etableringav utlandsägda försäkringsföretag i kan ske dels genom att ettutländskt försäkringsföretag etablerar en filial enligt bestämmelsema i lagen(1950:272) om rätt för utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelsei , dels genom att företaget här upprättar ett dotterföretag som blirunderkastat bestämmelsema i försäkringsrörelselagen. Medan det alltsedanslutet av har varit förbjudet för utländska rättssubjekt att innehaaktier i svenska bankaktiebolag, kan ett utländskt försäkringsföretag ellerannat utländskt rättssubjekt dämtöver förvärva aktier i ett redan existerandesvenskt försäkringsaktiebolag. FVKhar inte kunnat finna någon förklaring eUer redovisade motiv till att aktier iförsäkringsaktiebolagen är fritt överlåtbara till utländska ägare. Kommitténanser att de motiv som ligger bakom förbudet för utländska rättssubjekt attförvärva bankaktier har samma vikt i fråga om utländska aktieinnehav i svenskaförsäkringsaktiebolag. Kommittén konstaterar emellertid att detutländska aktieinnehavet i svenska försäkringsaktiebolag varitförhållandevis obetydligt och att avsaknaden av reglering inte torde ha medförtnågra olägenheter för vare sig försäkringstagarkollektivet,försäkringsväsendet eller den svenska samhällsekonomin i stort. SomFVK konstaterat har den nu gällande ordningen inte gett upphov till några missförhållanden. I enlighet med den inställning jag har re- 55 dovisat i frågan omutländskt ägande i svenska bankaktiebolag finner jag inte anledning att föreslånågra regler som generellt begränsar utländska rättssubjekts möjlighet attförvärva aktier i svenska försäkringsaktiebolag. Emellertid kan det knappastanföras några skäl för att försäkringsaktiebolagen skall stå utanförden förvärvslagstiftning som reglerar alla andra svenska aktiebolag (se ävenavsnitt 3.2.4). Försäkringsaktiebolagen tillhör ju de största placerama bådevad gäller aktier och fastigheter. Jag anser alltså att företagsförvärvslagenbör omfatta även försäkringsaktiebolagen. Med hänsyn till att avsaknaden avförvärvsreglering för försäkringsaktiebolagen inte har inneburit någraolägenheter anser jag dock att denna ändring kan anstå tills ställning tagitstill förslaget om en reviderad förvärvslagstiftning. 3.2.4Utländskt ägande i kreditaktiebolag, finansbolagoch fondkommissionsbolag Mitt förslag:Förbuden för utlänningar att förvärva aktier i finansbolag ochfondkommissionsbolag upphävs. Lagen (1982:617) om utländska förvärv av svenskaföretag m.m. (företagsförvärvslagen) görs i stället tillämplig på dessa bolag. () förslag: Kommittén föreslår att finansbolag och kreditaktiebolag skallverka i en gemensam ny företagsform, kreditmarknadsbolag, och attföretagsförvärvslagen skall vara tillämplig på denna typ av bolag.Fondkomissionsbolag föreslås också falla in under företagsförvärvslagen. Remissinstanserna:Bankinspektionen, fullmäktige i riksbank, (), , patent- och registreringsverket och tillstyrker förslaget. och,såvitt gäller kreditmarknadsbolagen. () lämnar förslagetutan erinran. LO föreslår att liknande ägarrestriktioner som gäller för bankskall införas för fondkom-missionbolag. Medborgarrättsrörelsen Friheten iSverige anser att ingen ägarbegränsning skall förekomma. Skälen för mitt förslag:Enligt 10 § lagen (1988:606) om finansbolag och 8 a § fondkommissionslagen(1979:748) får endast olika svenska rättssubjekt förvärva aktier i finansbolagresp. Ienlighet med vad jag anfört beträffande bank- och försäkringsaktiebolag är detidag angeläget att genom avreglering stimulera konkurrensen meUan företagen.Inom fondkommissionsrörelsen har vinstnivån varit mycket hög äveninternationelU sett. Det gör det extra angeläget att öppna den svenskamarknaden för utländska företag så att kostnadseffektiviteten och konkurrensenfrämjas. Med fria kapitalrörelser kommer de internationellavärdepappersmarknadema att bli allt viktigare för de inhemska placerarna.Kraven på utländsk kompetens kan förväntas komma att öka snabbt. För hushållenkan värdepappersmarknadema relativt bli av mer global natur änlånemarknadema och ge ökade valmöjligheter med Prop. 1989/90:116 avseendepå riskspridning och avkastning. Det finns därför goda skäl att så långtmöjligt undanröja etableringshinder i olika former. Enligtmin mening finns det inte heller anledning att tro att några missförhållandenskulle uppstå om utlänningar fick möjlighet att förvärva aktier i svenskafinansbolag och fondkommissionsbolag. Några samhällsekonomiska skyddsintressenav den art som kan sägas gälla för bankmarknaden kan inte åberopas på dessafinansiella områden. Ettavskaffande av de särskilda förbuden mot utländska aktieförvärv skulle ocksånärma de svenska reglema till vad som gäller intemationellt och därmedförbättra möjligheterna till ett svenskt deltagande i handeln med finansiellatjänster över gränserna. Jagföreslår alltså att förbuden mot utländskt ägande i finansbolag ochfondkommissionsbolag upphävs. Företagsförvärvslagen gäller för praktiskt tagetalla svenska aktiebolag. Jag har tidigare framfört skäl för att låta lagenomfatta bankaktiebolag och, , försäkringsaktiebolag. Det är avsamma skäl naturligt att lagen får full tiUämpning även på finansbolag ochfondkommissionsbolag. Ilikhet med vad jag anfört beträffande bankerna (se avsnitt 3.2.1), bör denomständigheten att ett fondkommissionsbolag inte har något utlänningsförbehålli sin bolagsordning inte hindra att bolaget förvärvar aktier i den utsträckningsom är tillåten enligt fondkommissionslagen (se specialmotiveringen till företagsförvärvslagen).Finansbolagslagen innehåller inte regler om begränsningar i möjlighetema attförvärva aktier motsvarande de som finns i bankrörelselagen (1987:617, BRL) ochfondkommissionslagen. För finansbolag finner jag därför inte skäl att göra någraundantag från företagsförvärvslagens tillämpning. Närförbudet mot utländskt ägande i finansbolag och fondkommissionsbolag tas bort,bör för dessa bolag gälla samma typ av övergångsbestämmelser som jag ovan harföreslagit för bankaktiebolagens del. Förkreditaktiebolagen finns i detta avseende inga särregler. Företagsförvärvslagenträffar därmed förvärv av aktier i kreditaktiebolag. Bolagsordningarna i dessabolag har genomgående försetts med utlänningsförbehåll. Enligt2 § aktiefondslagen (1974:931) får aktiefondsverksamhet inte utövas av annanän svenskt fondbolag. 14 § samma lag föreskrivs en skyldighet för fondbolag attta in ett utlänningsförbehåll i bolagsordningen. Genom att ta bort dennabestämmelse skulle man möjliggöra utländskt ägande även i fondbolagen.Aktiefondslagen är emeUertid som tidigare nämnts (se avsnitt 2.1.1) föremål fören översyn. Frågan om utländskt ägande i fondbolagen får behandlas i detsammanhanget. Mittförslag: Vid beviljande av oktroj för en bank skall inte längre göras någonbehovsprövning. Sådan prövning skall inte heller göras vid tillstånd förbankaktiebolag att etablera filial i utlandet. De materiella prövningsviUkorenges därför en utformning som innebär att oktroj eller tillstånd skall ges omden planerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en sundbankverksamhet. Oktroj förbankaktiebolag skall ges tills vidare och således inte längre varatidsbegränsad. () har inte föreslagit några ändringar av reglema om behovsprövning vidbeviljande av tillstånd (oktroj) för nya banker. Kommittén har därvid hänvisattill det ställningstagande kommittén redovisade i delbetänkandet om utländskabanketableringar i (Ds Fi 1984:20). Kommittén fann där att det varuppenbart att behovet av banker på marknaden måste prövas. Man ställde sigavvisande till en lösning efter mönster i försäkringsrörelselagen. Remissinstanserna: Någraremissinstanser har i yttrandena över KMK:s betänkande tagit upp frågan ombehovsprövningen för nya banker. Fullmäktige i riksbank anser att denrena behovsprövningen bör utmönstras. Som skäl härför anförs dels attinnebörden och betydelsen av behovsprövningen är oklar, dels attbehovsprövningen innebär att håller fast vid ett etableringshinder somintemationellt sett har få motsvarigheter. En behovsprövning står också istrid med . Liknande synpunkter har även framförts av NO. Skälen för mitt förslag:Vid ansökan om bankoktroj sker såväl en formell som en materiell prövning. Denformella prövningen går ut på att granska humvida vissa i lagstiftningenpreciserade krav är uppfyllda eller inte. Häri ingår t.ex. att undersöka ombolagsordningen överensstämmer med lagens krav och om rätta och formelltriktiga handlingar fogats tiU ansökan. Den materiella prövningen innebär enbedömning av humvida i lagstiftningen angivna allmänna kriterier förverksamhetens innehåll och inriktning kan anses uppfyllda. Kriteriet för denmateriella prövningen uttrycks i bankla-gama på det sättet att den planeradeverksamheten skall vara nyttig för det allmänna, se 2 kap. 3§ tredje stycketbankaktiebolagslagen (1987:618, ), 2 kap. 3 § tredje stycket sparbankslagen(1987:619) och 2 kap. 2 § fjärde stycket föreningsbankslagen (1987:620). Den materiella sidan avoktrojprövningen innefattar både kvantitativa och kvalitativa moment. Denkvantitativa prövningen, dvs. behovsprövningen, infördes för affärsbankemaredan genom banklagstiftning. Som skäl för villkoret att verksamhetenskall vara till nytta för det allmänna angavs i förarbetena att man med stöd avgjorda erfarenheter hade anledning att befara, att uppkomsten av nya bankerkunde bli så stark, att de, långt ifrån att stärka och utveckla ett suntaffärsliv, tvärtom på flera sätt blev till skada för det allmänna. Det ansågsdärför föreligga behov av att kunna hindra tillskapandet av banker i sådanafall, då de uppenbarligen inte skulle varatill nytta för det allmänna. Vid senare införande av oktrojprövning för Prop. 1989/90:116 sparbanker och motsvarigheten till dagens föreningsbanker harliknande argumentering förts. Fråganom behovsprövningen togs upp i prop. 1986/87:12 om ny banklagstiftning (s. 7)med anledning av att NO i sitt remissyttrande över banklagsutredningensslutbetänkande (SOU 1984:27) ifrågasatt om inte tiden var mogen att slopa dennaprövning. I propositionen föreslogs emellertid inte någon ändring. Detanmärktes dock att det kunde finnas anledning att återkomma till frågan närKMK:s huvudbetänkande låg färdigt. Enligtmin mening finns det nu flera starka skäl som talar för att behovsprövningenvid tillstånd för bank att driva verksamhet bör överges. Ävenom olika uttalanden i förarbetena ger viss vägledning vid tolkning avnyttorekvisitet så föreligger ändå en osäkerhet om dess exakta innebörd. Dennaolägenhet gör sig framför allt gällande i fråga om den i rekvisitet liggandebehovsprövningen. Den kvantitativa bedömning av marknaden som en sådan prövningfömtsätter framstår för mig som vansklig. Den ger också ett betydände utrymmeför godtycke. Möjlighetfinns även att genom behovsprincipen skydda de existerande bankema. En sådantillämpning skulle medföra risk för att konkurrensen mellan bankema kom attförsämras, något som inte skulle gagna allmänheten. Behovsprövningenkan också ses som en belastning i så måtto att den motverkar en anpassning tillinternationella förhållanden. Enligt t.ex. EG:s första banksamordningsdirektivfår ett etableringstillstånd inte göras beroende av marknadens ekonomiskabehov. Medhänsyn tiU vad jag nu anfört och då några bärande skäl för att ha kvarbehovsprövningen i samband med beviljande av oktroj enligt min mening inteföreligger, anser jag att den bör avskaffas. Olikartadekonkurrensförhållanden och de i vissa stycken speciella regler som gäller försparbanker och föreningsbanker, bl.a. verksamhetsområdessystemet, medförvisserligen att behovsprövningen inte har samma aktualitet för dessabankformer som för affärsbankema. De skäl för ett avskaffande avbehovsprövningen som jag redovisat får dock anses vara relevanta även försparbankerna och föreningsbankerna. Behovsprövningen bör därför mönstras utäven för dem. Denmateriella oktrojprövningen i övrigt skaU självfallet finnas kvar och får nuvidgat utrymme. Eftersom någon kvantitativ bedömning enligt mitt förslag intelängre skall göras bör villkoret för den materiella oktrojprövningen ges enannan utformning. Enligt min mening bör denna prövning i fortsättningen baseraspå en bedömning av humvida den planerade rörelsen kan antas komma att uppfyllakraven på en sund bankverksamhet. Kriteriet för den materiella oktrojprövningenkommer härigenom att knyta an till ett begrepp som redan finns inombanklagstiftningen. Ett av gmndelementen i bankinspektionens tillsyn överbankerna är nämligen enligt bankrörelselagen (1987:617, BRL) att bevakaintresset av en sund utveckling av bankverksamheten. Fömtsattatt de formella kraven är uppfyllda skall oktroj således beviljas om den tilltänkta verksamheten kan antas bli sådan att den kommer att 59 uppfylla kraven på en sundbankverksamhet. Oktrojprövningen får därmed Prop. 1989/90:116 en renodlatkvalitativ inriktning. Med stöd av sundhetskriteriet i BRL skall bl.a. bankens organisation, verksamhet enligt bolagsordningen, inre kontroll-och säkerhetsuppbyggnad prövas. Aktiekapitalet skall uppgå till ett belopp somär väl avvägt i förhållande till den planerade verksamheten. Vidareskall bankens verkställande ledning och större ägare bedömas uppfylla dekunskapsmässiga krav och vara så omdömesgilla i sitt handlande som erfordrasför att de skall kunna på ett långsiktigt och stabilt sätt driva en sundbankverksamhet. I detta avseende överensstämmer prövningen med den prövning somgörs enligt finansbolagslagen där auktorisationsfrågan avgörs avbankinspektionen. Härvid bedöms även de organisatoriska förhållanden undervilka finansbolagsverksamheten skall drivas. Uppmärksamhet riktas t.ex. på denverksamhet som en ägare driver vid sidan av den tillståndspHktiga rörelsen.Oktrojprövningen skaU aUtså utgöra en allsidig kvalitativ prövning. Isin tillsyn över bankema skall bankinspektionen se till att såväl lagar ochandra författningar som bankens egna stadgar m.m. följs av banken. Bankinspektionenskall även i övrigt med uppmärksamhet följa bankens verksamhet för att hållasig underrättad om förhållanden som kan inverka på en banks säkerhet eller iövrigt är av betydelse för en sund utveckling av bankverksamheten (7 kap. I §BRL). Detta innebär att banken under hela sin verksamhetstid måste uppfylla dekvalitativa krav som oktrojregeln ställer och att det i första hand ärbankinspektionen som har att ingripa mot missförhållanden. Inspektionen kanutfärda förelägganden för bankens styrelse att vidta rättelse. Om styrelseninte rättar sig efter ett föreläggande kan bankinspektionen göra anmälan tillregeringen, som kan förklara oktrojen förverkad (7 kap. 8 och 9 §§ ). Somexempel på missförhållanden anges i förarbetena till dessa bestämmelser bl.a.att bankbolagets medel i oproportionerligt stor utsträckning används förensidigt tillgodoseende av bankbolaget närstående personers intressen undersådana omständigheter att fara föreligger för att bolagets soliditet mbbas.Vidare nämns att bankbolaget genom alltför vidsträckt kreditgivning medverkartill spridning av osund spekulation i aktier eller fastigheter (se prop.1986/87:12 s. 319). Även i övrigt, om en ägares inverkan på bankens verksamhetmedför att bankens säkerhet eller sundhet äventyras, finns möjlighet förregeringen att återkalla oktrojen. Motbakgmnd av om de mänskliga rättigheterna kan detifrågasättas om beslut att inte bevilja oktroj eller om att återkalla oktrojborde prövas av domstol. Särskilt ett beslut om återkallande av oktroj är av såingripande natur att konventionens krav på tillgång till domstolsprövning görsig gällande. Den som är missnöjd med regeringens beslut i ett oktrojärende kanemellertid numera genom rättsprövning i regeringsrätten få prövat om beslutetstrider mot någon rättsregel. Bestämmelser om detta finns i lagen (1988:205) omrättsprövning av vissa förvaltningsbeslut. Genom denna möjlighet anser jag atteuropakonventionens krav på rätt till domstolsprövning är uppfyllt. Tillståndför ett bankaktiebolag att inrätta filial i utlandet skall enligt 4 § BRL lämnas om ändamålet kan anses vara till nytta för bankvä- Prop. 1989/90: 116 sendet eller det allmänna. Kriterietför tillstånd till filialetablering bör enligt min uppfattning vara utformat iöverensstämmelse med det kriterium som ligger till gmnd för en bankoktroj. Detinnebär att även tillstånd för filialetablering skall lämnas om den avseddaverksamheten i utlandet kan antas komma att uppfylla kraven på en sund bankverksamhet.Någon behovsprövning skall alltså inte heller här ske. Demateriella koncessions villkoren för svenska ochutländskayo>jä/cr/«5-yorf/a.? ändrades , då behovsprövningenavskaffades på försäkrings-sidan(prop. 1984/85:77,NU 11, rskr. 111, SFS1984:1115och 1116). gäller enligt 2 kap. 3 § tredje stycketförsäkringsrörelselagen respektive 7 § första stycket lagen (1950:272) om rättför utländska försäkringsföretag att driva försäkringsrörelse i attregeringen skall bevilja koncession om inte den planerade verksamheten bedömsvara oförenlig med en sund utveckling av försäkringsväsendet. Denuvarande materiella etableringsvillkoren för försäkringsbolagen är merinriktade på sundheten i det totala försäkringsväsendet och infördes så sentsom . Det finns därför inte skäl att nu föreslå en ändring iutformningen av koncessionsvillkoren i försäkringslagstiftningen så att destämmer överens med dem som föreslås gälla på bankområdet. Enligtmin mening kan det finnas skäl att ändra tillståndskraven även förfinansbolagen och fondkommissionsbolagen så att likformighet nås för institutenpå kapitalmarknaden. Denna fråga behöver dock övervägas ytterligare. Den harockså samband med KMK:s förslag om en enhetlig verksamhetsform,kreditmarknadsbolag, för finansbolag och kreditaktiebolag. Dessutom kan deförslag som lagt fram i sitt betänkande (SOU1989:72) Värdepappersmarknaden behöva tas med i bilden. Frågan fårdärför behandlas i ett senare sammanhang.