prop · GD03130 · 1989-12-31 00:00:00 — Föratt udämning skall kunna medges mäste vissa i lagarna uppställda villkor varauppfyllda. Sålunda fär enligt 1957 ärs lag svensk medborgare inte udämnas.Enligt samma lag skall den gäming för vilken udämning begärs motsvara brott förvilket enligt svensk lag föreskrivs fängelse i mer än ett är. Vidare färudämning inte beviljas för ett politiskt brott. I lagarna anges (x;kså vissaandra hinder mot utiämning. Lagamainnebär ingen skyldighet för att bevilja udämning, även om samdiga devillkor som anges i den tilllämpliga lagen är uppfyllda. Genom udämningsavtalmed en annan stat kan emeUertid ha åtagit sig att till den statenutlämna en person som uppehåller sig här. Ett sädant avtal måste dock alltidsom fömtsättning för utlämning frän innehålla bestämmelser som innebäratt åttninstone de minimiviUkor för udämning som uppställts i udämningslagamaskall vara uppfyllda. har bilaterala utlämningsavtalendast med , förenta stater, , Austtalien ochCanada. Däriämte har tillttätt den europeiska udämningskonventionen. 2.4 Övriga nordiska länders tillträde till de aktuellainstrumenten Danmarkhar undertecknat samtliga överenskommelser och ratificerat Monttealprotokollet. Fråndansk sida anses några lagändringar inte behöva ske för att de aktuellainstmmenten skall kunna tillttädas. Enligt dansk rätt (§ 8 sttaffeloven)föreligger det nämligen "universeU" dansk jurisdiktion bettäffandegämingar som omfattas av en mellanfolklig överenskommmelse, enligt viUcenDanmark är förpliktat att lagfora dem som gjort sig skyldiga till sådanagämingar. Avsikten är att ratifikation skall ske sä snart som möjligt av deandra två överenskommelserna. Ett problem som föreligger är dock vilkenståndpunkt och Färöama intar i frägan. Finlandhar undertecknat MonttalprotokoUet och Romkonventionen men inte ° Avsiktenär inte att genomföra separat lagstifming för att skall kunnaratificera Romkonventionen, utan de nödvändiga lagändringama är tänkta att skeinom ramen för den totalreform av sttafflagen som förbereds. I ett kapitel omallmänfarUga brott skaU en bestämmelse om trafiksabotage som i aUt väsentUgtmotsvarar Romkonventionens krav pä kriminalisering tas in. Bestämmelsenom ttafiksabotage är avsedd att utformas sä generellt att ävensabotagehandlingar mot flygplan omfattas. Däremot skulle bestämmelsen inteomfatta kriminaliseringen i artikel 1 bis (b) i artikel II. 1 i Monttealprotokollet av gämingar som "omintetgör deservicefunktioner som finns pä flygplatsen". Enratificering av Romkonventionen och Monttealprotokollet beräknas kunna skeförst i samband med sttafflagsreformens genomförande. Islandhar undertecknat Monttealprotokollet cx;h avser att ratificera det. F. n.övervägs ett förslag tUl vissa ändringar i strafflagen som krävs innan ratifikationkan ske. Det gäller bl. a. en utvidgning av 165 § strafflagen, som nuinnehäller bestämmelser om luftfartssabotage, till att omfatta även sädanabrott som avses i MontrealprotokoUet och som riktar sig mot intemationellaflygplatser. ,som inte deltog i arbetet pä Romkonventionen och Romprotokollet, har inteundertecknat dessa överenskommelser. Enligt vad som har inhämtats finns det förnärvarande inga planer på att skaU tillträda överen skommel sema. Norgehar undertecknat samtUga överenskommelser. Ettnorskt tillttäde till Monttealprotokollet anses inte kräva lagändringar.Ratifikation från norsk sida av detta protokoll kan därför förväntas skereladvt snabbt. BettäffandeRominstramenten kommer man att ta ställning till en eventuellratifikation. Som förberedelse för detta har motsvarigheten till bestämmelsemai 13 kap. 5 a § BrB om kapning av luftfartyg utvidgats till att omfatta ävenfartyg och anläggningar och inrättningar pä kontinental-scx;keln. 3.1 tillträde till de aktuella instrumenten Prop.1989/90:130 Allmänmotivering Mittförslag: skall ratificera Monttealprotokollet samt Romkonventionen ochRomprotokollet Promemorieförslagetöverensstämmer med mitt. Skälenför mitt förslag: Terroristdåd med intemationeU anknyming fortsätter att varaett svärartat problem världen över. Människoliv och gmndläggande humanitäravärden sätts därvid ofta pä spel. Inget land kan pä förhand helt skydda sigmot denna typ av våldsbrott, hur rigorösa säkerhetsåtgärder som än vidtas. Itakt med det stigande antalet intemationella terroristaktioner har därförinsikten ökat om behovet av mellanstatligt samarbete som ett av medlen för attbekämpa dessa brott, som kan sägas hota själva grandvalama för internationellsamfärdsel och samverkan. SamticUgtmed att uppfatmingen om önskvärdheten av ökat samarbete över gränsema fatt enallt bredare intemationeU förankring har det emeUertid uppkommit svärigheternär det gäller att konkretisera samarbetets inriktning och former. Svärighetemahar sin gmnd i bl. a. att de bakomliggande orsakema till terroristaktionemaofta gär att spåra i djupgående sociala, ekonomiska eUer poUtiskamotsättningar. Under1960- (x;h 1970-talen har samarbetet Ukväl lett tUl konkreta resultat pä detregionala säväl som pä det globala planet. Det polisiära samarbetet byggssuccessivt ut. För svensk del gäller det frainför allt samarbetet inom ramenför . Samarbetet har vidare lett tUl ett antal intemationeUa överenskommelser.Tre konventioner för att förstärka skyddet för den civila luftfarten harantagits, nämligen 1963 ärs Tokyokonvention om brott och vissa andra handlingarombord pä luftfartyg samt Haag- och Monttealkonventionema. Vidare antogs är1973 en diplomatskyddskonvention. antog en konvention ombekämpande av terrorism m. m. och är 1979 antog FN en konvention om tagande avgisslan. Hämtöver har liksom bl. a. antagiten rad resolutioner som rör intemationeU terrorism. Ocksä inom den EuropeiskaGemenskapen (EG) och bilateralt mellan olika stater pägär arbete i syfte attmotverka terrorism. , som tillmäter internationell samverkan pä dettaområde stor betydelse, har tiUtttt samtUga av de här nämnda konventionema. Deintemationella instmment som jag nu tar upp har det gemensamma syftet attbekämpa den intemationella terrorismen. Överenskommelsema är avsedda attmotverka sådana brott som innefattar allvarliga faror för den intemationellaluftfarten, den internationella sjöfarten eller de fasta plattformar som ärbelägna pä kontinentalsockeln. Ändamålen med instramenten lUcsom inttesset fränsvensk sida att i sä stor utsträckning som möjligt delta i intemationelltsamarbete som kan medverka till att bekämpa den intemationella ter- rorismen och tiU att dencivila luftfartens och sjöfartens säkerhet upprätthälls talar med styrka föratt bör tiUttäda ocksä dessa överenskommelser. När det gäller föreskriftemai artikel 16 i Romkonventionen om mellanstatligt skiljeförfarande, som även ärtillämpliga i fräga om Romprotokollet, kan sägas att dessa inte rörförhållanden som avses i bestämmelsema i 10 kap. 5 § regeringsformen ommöjUgheterna att överlåta intem svensk beslutanderätt dU icke-svenska organ.Motsvarande föreskrifter om skiljeförfarande finns i bl. a. Haagkonventionen.Enligt min mening finns inte nägon anledning för att utnyttjamöjligheten att reservera sig på denna punkt. Jag kommer i det följandeatt ta upp frågan vilka lagstifmingsåtgärder som krävs med anledning av attSverige ratificerar insttumenten. Mittförslag: Bestämmelsema i 13 kap. 5 a § BrB om kapning av luftfartyg ochluftfartssabotage ändras så att de kommer att omfatta även gämingar enligt denya överenskommelsema. Brottsbeteckningarna ändras till kapning resp. sjö-eller luftfartssabotage. En särskild bestämmelse om flygplatssabotage införs. Bestämmelseni 2 kap. 3 § BrB om domstols behörighet ändras så att den täcker brottenkapning, sjö- eller luftfartssabotage cx;h flygplatssabotage samt försök ulldessa brott. Vissa andra följdändringar görs i bl.a. BrB. Promemorieförslagetöverensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstansernaär positiva till promemorieförslaget i dess huvuddrag, men har gjortinvändningar mot enskildheter i förslaget. Skälen för mitt förslag:En utgångspunkt vid bedömningen av vilka lagstiftningsåtgärder som krävs medanledning av att ratificerar instramenten är att en avtalsslutande statkan tillgodose kraven i fräga om brottsbeskrivningar, lämpliga sttaff m. m.antingen genom bestämmelser som gällde redan vid tillkomst av resp.överenskommelse, eventuellt med någon komplettering, eller genom att införa nyabestämmelser som direkt bygger pä överenskommelsens regler. Det är främst i trehänseenden som ett tillttäde till den nya konventionen och de bägge protokollenkräver överväganden angående behovet av förändrad lagstiftning. Avgrandläggande betydelse är de krav som överenskommelsema ställer när detgäller sttaffansvarets omfattning. Även frågorna om jurisdiktion och udämningär emellertid centtala i sammanhanget Vilka krav somöverenskommelsema ställer i fräga om kriminaliseringens omfattning är i vissmän oklart. Det bör emellertid noteras att överenskommelsema tar sikte bara päsådana åtgärder som typiskt sett utgör allvarliga hot mot säkerheten vidflygplatser, för sjöfarten eller för fasta plattformar. ten är således inte attalla former av hot eller väld som förekommer i de ak- Prop. 1989/90:130 tuellasammanhangen skall omfattas av överenskommelsema. När det gällerAllmanmotivenng Monttealprotokollet har detta kommit till uttryck bl. a. genomatt överenskommelsen gäller endast för uppsätliga gämingar som äventyrar ellerär ägnade att äventyra säkerheten vid en flygplats. Föratom bettäffandekap-ningar gäller i princip samma slags begränsning i Romkonventionen ochRomprotokollet. Detkan mot den bakgranden antas att gällande svenska sttaffbestämmelser i och försig sträcker sig tilhäckligt långt för att tillgodose de krav som överenskommelsemaställer bettäffande kriminaliseringens omfattning. Vad som möjligen kan geupphov till viss tvekan i det hänseendet är främst att olaga tvang ärstraffbart pä försöksstadiet endast i de fall dä det fullbordade brottet är attanse som grovt. Sädana gämingar som omfattas av de aktueUa överenskommelsemaoch som enligt svensk rätt är att bedöma som olaga tvång torde dock genomgåendei sin fullbordade form vara att bedöma som grovt brott. Att allmänfarUgvårdslöshet, som ju är ett oaktsamhetsbrott, inte är sttafföart päförsöksstadiet föranleder inte heller nägot behov av ändrad lagstifming. Isammanhanget bör emellertid ocksä uppmärksammas kravet som följer avMontrealkonventionen (art. 3) att sädana gämingar som omfattas avMonttealprotokollet skall vara belagda med sttänga sttaff Detta krav torde fäförstås som ett anspråk pä att tillgängligt sttaffmaximum inte fär vara alltförlågt. Vilken nivä som kan vara acceptabel i detta hänseende mäste bedömas medhänsyn till den allmänna sttaffnivän i resp. land. Med en sädan utgångspunktlär de i tillgängliga straffmaxima genomgående ligga pä en sådan niväatt de får anses motsvara de krav som gäller enligt Monttealkonventionen.Kraven pä "appropriate" straff enligt Romkonventionen och Romprotokolletmäste ocksä anses vara uppfyllda av den nu gällande svenska lagstiftningen. Fräganom tillgängligt sttaffmaximum är av betydelse även när det gäller utlämning förbrott. Enligt 4 § lagen om utlämning för brott fär udämning inte ske, om inteden gäming för vilken udämning begärs motsvarar brott för vilket det enligtsvensk lag är föreskrivet fängelse i mer än ett är. Om utlämning sker för ettsädant brott, fär dock utlämning medges ocksä för nägon annan gäming sommotsvarar brott enligt svensk lag. Denu aktuella överenskommelsema innebär att ätar sig att se till attgärningar som omfattas av instmmenten utgör brott som kan medföra utlämning.Däremot är inte skyldigt att bifalla en utlämningsansökan. Om udämninginte sker, skall möjlighet finnas att utöva jurisdUction. ' Vissa av de brottenligt svensk rätt som motsvarar gämingar som omfattas av överenskommelserna ärgradindelade, varvid inte samtliga grader uppfyller kravet pä att fängelse imer än ett är skall vara föreskrivet för brottet. Detta gäller exempelvis ringamisshandel samt åverkan och skadegörelse som inte är grov. I praktiken torde sädanagämingar sedda isolerade för sig inte omfattas av överenskommelsema. Ävenbortsett från detta fär emellertid överenskommelsemas krav pä utlämningsbarhetanses vara uppfyllda när det finns en grövre form av brottet med en sttaffskalasom är tillräcklig för att utlämning skall kunna ske. En annan sak är attSverige, 3 1989/90. 1 saml Nr 130 om utlämning inte medges iett kordcret fall med hänsyn till tillgängligt Prop. 1989/90:130 sttaffmaximum,är skyldigt att kunna utöva jurisdiktion, om gärningen Allmänmotiveringomfattas av den aktueUa överenskommelsen. Fräganom jurisdiktion kan enUgt svensk rätt sägas innehålla två moment. Det första avdessa gäller frägan om den svenska kriminaliseringen överhuvudtaget omfattargämingar som är begångna utomlands eUer med andra ord om sädana är att anse sombrott enligt svensk lag. Svensk rätt sttäcker sig i detta hänseendeutomordendigt långt, och någon tvekan synes inte kunna råda om att sädanagämingar som omfattas av överenskommelsema är att anse som brott enligt svensklag oberoende av var de är begångna. I fråga om sabotage bör emellertidanmärkas att brottet såvitt gäller angreppsobjektet är nationellt begränsatSttaffbestämmelscn gäller sålunda inte gäming som riktar sig mot samfärdseleUer anläggning utomlands. Samma inskränkning gäller i fräga om möjlighetemaatt bestraffa en gäming som annars skulle utgöra försök eUer förberedelse tillsabotage. Föratt skall kunna utöva jurisdiktion krävs dessutom att svensk domstol ärbehörig. Även i det hänseendet sttäcker sig svensk rätt långt. Svensk domstolär i princip alltid behörig även för brott som begåtts utom riket, omgämingsmannen är en svensk medborgare eller en utlänning som har sitt hemvist iSverige. Detsamma gäller bettäffande nordiska medborgare som befinner sig iSverige cx;h udänningar som efter brottet blivit svenska medborgare eller tagitsitt hemvist här. Bettäffande andra udänningar är det normalt en fömtsättningför att svensk domstol skall vara behörig att udän-ningen befinner sig här iriket samt att det enligt svensk lag kan följa mer än sex månaders fängelse förbrottet. I samtliga nu berörda fall gäUer emellertid den begränsningen attsvensk domstol inte är behörig, om gämingen är fri frän ansvar enhgt lagen pägämingsorten. Denu berörda reglema synes i och för sig vara fullt tillräckliga för att svenskrätt skall uppfylla överenskommelsernas krav beträffande jurisdiktion. Den endapunkt där det kan diskuteras om dessa krav sttäcker sig längre än vad somgäller enligt svensk rätt avser de fall dä inte på begäran lämnar utnägon rill en annan avtalsstat. Kravet på s. k. dubbel straffbarhet innebärsjälvfallet inte några problem i sädana fall. Däremot skulle problem kunnauppkomma, om gärningar som omfattas av överenskommelsema enligt svensk lag intekan medföra mer än sex månaders fängelse. Detta skulle kunna gälla exempelvisringa misshandel och skadegörelse. Säsom jag tidigare berört torde emellertidgämingar som inte är att anse som allvarUgare än sä inte omfattas avöverenskommelsema. Motbakgrand av vad jag nu har sagt kan det i och för sig anföras skäl för attnägon särskild lagstiftning inte krävs för en svensk ratificering av deaktuella överenskommelsema. Även om sä skulle vara fallet, är det emellertidtveksamt om en ratificering bör ske utan att de svenska sttaffbestämmelsemaanpassas till åtagandena enligt överenskommelsema genom särskilda sttaffbestämmelsersom tar sikte pä just den typ av handlingar som omfattas av dessa. Genom ensädan ordning kan de tveksamheter som kan råda om i vad män svensk rättmotsvarar överenskommelsemas krav undanröjas. Med hänsyn tillöverenskommelsemas betydelse framstår det också som motiverat att i svensk rätt införabestämmelser som mer direkt motsvarar innehållet i de Prop. 1989/90:130aktuella insttumenten. Detta gäller särskilt mot bakgrand av att det i anslut-Allmänmotivering ning rill tidigare överenskommelser redan har införtssärskilda bestämmelser om kapning av luftfartyg och luftfartssabotage som i saknära anknyter till den typ av gämingar som är aktuella. Enligt inin meningbör därför sistnämnda bestämmelser ändras sä att de kommer att omfatta ävenöverträdelser enligt de nya överenskommelsema. Ilagrädsremissen uttalade jag att den av mig förordade ordningen emellertid iviss mån innebär som juridiska fakultetsstyrelsen vid universitetpåpekat i sitt remissvar en speciallagsriftning inom BrB:s ram. Det fortsattaintemarionella samarbetet när det gäller terrorism kommer med stor sannolikhetatt leda till ytterligare överenskommelser där statema åtar sig att somintemationeUa brott kriminalisera angrepp mot andra utsatta objekt. Dettaskulle med en fortsatt tillämpning av den ordning som jag nu förordar leda tUlnya former av exempelvis sabotage. Pä sikt torde det därför vara önskvärt attde bestämmelser i som kan vara tillämpliga vid terroristhancUingar ses överi ett sammanhang i syfte att anpassa bestämmelsema till den utveckling som ägtrum under senare är och härigenom ocksä motverka att framtida överenskommelserkräver särskild lagstiftning på samma sätt som hitintills ansetts nödvändigteller i varje fall lämpligt. Jag vill i detta sammanhang nämna att det inomEuroparådet har bildats en expertkommitté för att studera tiUämpningen avstraffrätt pä terroristhandlingar och att deltar i detta arbete. Närdet gäller frägan om jurisdiktion tas i promemorian upp möjligheten att införaen ordning motsvarande den som gäller i . Detta skulle innebära att engenerell regel införs som gör svensk domstol behörig bettäffande gämingar somomfattas av en mellanfolklig överenskommelse enligt vilken är förpUktatatt kunna utöva domsrätt. En sådan ordning, som flera remissinstanser ställtsig positiva till, skulle medföra vissa fördelar frän praktisk synpunkt ochskulle underlätta möjlighetema för att i fortsättningen tillttädaintemationella överenskommelser med krav på vidgad nationell kriminalisering.Mot bakgrand av den lösning av frägan om kriminalisering som jag här harföreslagit förordarjag emellertid att frägan om domstols behörighet i dettasammanhang löses pä samma sätt som tidigare vid motsvarande lagstiftning. Ilikhet med vad jag sagt bettäffande frågan om kriminalisering böremellertid frägan om jurisdiktion pä sikt fä en generell lösning. Den danskaordningen kan dä vara av inttesse som förebild. Lagrådethar i sitt ytttande instämt i att de bestämmelser i som kan varatillämpliga pä terroristhandlingar bör ses över i ett sammanhang. Enligt lagrådetbör vid den översynen dels fömyade överväganden göras om lämpligaste metod attinförliva de intemationella överenskommelsema med svensk rätt, delskonkurrensfrågorna uppmärksammas. Medhänsyn till de förordade ändringama bettäffande domstols behörighet krävs intenägra ändringar i udämningslagstifmingen. Jagövergår nu till att behandla vissa särskilda frågor som sammanhänger med deerforderliga lagändringama. 1989/90:130 Av Monttreatprotokollet föranledda lagärulringar Allmänmotivering Ipromemorian föresläs att det i BrB införs en bestämmelse om flygplatssabotagesom med undantag för skadegörelse pä uppstäUt luftfartyg som inte är i ttafik täcker de förfaranden som behandlas i MonttealprotokoUet. När det gällerskadegörelse pä ett uppställt luftfartyg föresläs i promemorian att sädanagämingar skall behandlas i anslutning tUl bestämmelsen om sabotage motluftfartyg (13 kap. 5 a § BrB). Ipromemorieförslagets bestämmelse om flygplatssabotage används uttrycket attgämingsmannen angriper en flygplats. Detta uttryck har ingen motsvarighet iMonttealprotokollet. har ifrågasatt om det inte finns enrisk för att uttrycket kan leda till vissa problem. Det skulle nämligen bl. a.för fallande dom komma att krävas att gämingsmannen haft uppsåt att angripaflygplatsen som sädan. Somjag tidigare anfört omfattas alla de olika förfaranden som behandlas avkonventionen och de båda protokollen i allt väsentligt redan av svenskasttaffregler. Monttealprotokollet (x;h den nu föreslagna sttaffregleringen kansägas ha som främsta syfte att i en mer aUmän bemärkelse skydda flygresenäreroch ancha som har ärenden tUl en flygplats eller arbetar där. Det är viktigtatt betona denna aspekt Brott av "privat" natur skaU naturUgtvis inteomfattas av den särskilda straffbestämmelsen. Denna begränsning fär emellertidanses framgå av att det för sttaffansvar krävs att gämingen äventyrar eller ärägnad att äventyra säkerheten vid flygplatsen. Enligt min mening saknas detdärför anledning att i lagtexten begränsa ansvaret till angrepp motflygplatsen. Pä sä sätt undviks ocksä det tUlämpningsproblem som kan ligga iatt gämingsmannen gör gällande att angreppsobjektet inte var flygplatsen utanexempelvis vissa personer. Enligtpromemorieförslaget skall tillämpningen av bestämmelsen vara begränsad tillflygplatser som är öppna för internationell trafik. Denna begränsning har sinmotsvarighet i Monttealprotokollet. Flera remissinstanser har varit kritiskatill begränsningen cx;h ifrågasatt det lämpliga i att sabotage mot flygplatserskall bedömas enUgt olika regler beroende pä om det är fråga om intemationeUeller inrikes ttafik. Somjag inledningsvis anfört är avsikten att flygplatser med säväl inrikes-somutrikesttafik skall omfattas av Monttealprotokollet. Utanför protokolletstillämpningsområde torde falla bara sädana flygplatser som är avsedda attanvändas enbart för inrikesflygningar. Avintresse för del i fräga om avgränsningen till vissa flygplatser ärregleringen i luftfartslagstiftningen. Enligt 6 kap. 12 § luftfartslagen(1957:297) får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreskrivavilka flygplatser som får användas vid olika slag av luftfart. EnUgt 96 §första stycket luftfartsförordningen (1986:171) får sålunda luftfartsverketbestämma att bara vissa flygplatser fär användas vid flygningar till och frånSverige. har med stöd av denna bestämmelse förordnat attföratom , cx;h Stump ett tjugotal allmänna flygplatser färanvändas för sädan ttafik. Det sagda innebär att denföreslagna bestämmelsen kommer att omfatta i Prop. 1989/90:130 stort sett allaviktigare öfikflygplatser i . Andra flygplatser, nämligenAllmänmotivering militära flygplatser, enskilda flygplatser, till viUca allmänheteni princip inte har tillttäde, och mindre flygplatser som i första hand betjänarsportflyget omfattas av de allmänna sttaffbestämmelsema. Sistnämndabestämmelser torde i allt väsendigt tillgodose kravet pä erforderligkriminalisering i dessa fall. Närdet gäller skadegörelse pä luftfartyg, som inte är i ttafdc men uppställt pä enflygplats, föresläs i promemorian att sådana gämingar skaU omfattas avbestämmelsen i 13 kap. 5 a § andra stycket första punkten BrB, som gällersabotage mot bl. a. luftfartyg. För att ett angrepp mot ett luftfartyg som inteär i ttafik men är uppställt pä en flygplats som används för civil luftfart iinteraationell ttafik skall omfattas av Montrealprotokollet krävs bl. a. attgämingen äventyrar eller är ägnad att äventyra säkerheten vid flygplatsen. Ipromemorians förslag till den nämnda bestämmelsen uppställs emellertidinget sädant krav eller något särskilt krav på att åtgärden skall vara ägnadatt framkalla fara för luftfartygets säkerhet. RUcspolisstyrelsen har påpekatatt det kan förekomma att ett sålunda uppställt luftfartyg utsätts föromfattande skadegörelse utan att det för den delen medför fara vare sig försäkerheten pä flygplatsen eller för flygsäkerheten eftersom skadan kanupptäckas innan luftfartyget tas i trafUc. IMontrealkonventionen regleras skadegörelse på luftfartyg som är i ttafik. Dennuvarande bestämmelsen om luftfartssabotage i 13 kap. 5 a § ancha stycket BrBhar sin grand i dessa konventionsätaganden. När det gäller betydelsen avbegreppet "i ttafik" finns det en skillnad mellan konventionen ochsttaffbestämmelsen. EnUgt artikel 2 (b) i Monttealkonventionen skall ett luftfartyganses vara i ttafik frän det ögonblick dä markpersonalen eller besättningenbörjar förbereda luftfartyget för en viss bestämd flygning rill dess tjugofyratimmar har förflurit efter varje landning.