prop · GD0376 · 1989-12-31 00:00:00 — Målsättningenär att EG genom sina stmkturfonder (regionalfonden, sociala fonden ochjordbmksfonden) ska kunna genomföra olika regionalpolitisktmotiverade åtgärder inom en ekonomisk bidragsram av 14 miljarder ECU (ca 100miljarder SEK) . EGhar ställt upp följande mål för insatser genom bl. a. sina stmkturfonder: 1. att bidra till utveckling ochstmkturell anpassning av de regioner där utvecklingen släpar efter, 2. att omstmkturera regioner,gränsregioner eller delar av regioner som är utsatta för omfattandestmkturförändringar, 3. att bekämpalångtidsarbetslöshet, 4. att underlätta ungdomarsinträde på arbetsmarknaden, 5. att reformera jordbmkspolitikengenom a) att öka takten istmkturanpassningen av jordbruket och b)att underlätta utvecklingen ijordbmksområden. EG:sregionalpolitik är i praktiken i hög grad inriktad på åtgärder i områden därlevnadsstandarden är mycket låg eller där det föreligger allvarligundersysselsättning. Det betyder att , , , ochdelar av och tillhör de områden där huvuddelen av EG:sregionalpolitiska insatser görs. Insatserna från stmkturfon-derna bestårframförallt av stöd till infrastmkturinvesteringar. Utöverde regionalpolitiska insatser, som genomförs genom EG:s gemensamma organ,bedriver medlemsländerna inom EG också en egen nationell regionalpolitik. Deenskilda har genomfört betydande förändringarifråga om det egna landets regionalpolitik. Degenerella dragen i dessa förändringar är följande: renabidrag har ökat i betydelse räntestödoch skattelättnader har fått minskad betydelse enförskjutning sker från investeringsstöd till "mjuka" investeringaroch insatser för alt förbättra utvecklingsmiljön för näringslivet genomförandetav regionalpolitiken decentraliseras och stödhandlägg-' ningen förenklas stödinsatsernablir alltmer selektiva medan automatiken i stödsystemen överges stödområdenabegränsas och stödinsatserna koncentreras till de sämst Prop. 1989/90:76ställda områdena och stödnivåemahar ökat något, vilket sammanhänger med att man alltmer frångår stöd tillinvesteringar i företag till förmån för infrastmkturåtgärder. nordiska länderna kan några aktuella regionalpolitiska frågor av intresselyftas fram. IDanmark beslutades om nya riktlinjer beträffande regionalpolitiken. Bl.a. har införts bidrag till företagsrådgivning och teknisk infrastmktur. Vidarehar stödområdena efter förhandlingar med EG reviderats och begränsats. Dessutombegränsades möjligheterna att lämna stöd till investeringar i lokaler m. m.och en ålerbetalningsplikl infördes. Regionalpolitikenhar behandlats i . Fömtom en översyn av olika lagar somreglerar regionalpolitiken har en viktig fråga varit hur Helsingforsregionenssnabba tillväxt ska kunna dämpas. Bl.a. har en tillfällig investeringsskattlagts på affärs- och kontorsbyggen. Stmkturomvandlingsproblem och landsbygdsutvecklingsfrågortillhör de prioriterade regionalpolitiska frågorna. Regionalpolitikeni har genomgått vissa förändringar. Den mest påtagliga förändringen kannog sägas vara den tämligen kraftiga minskning av stödområdena som gjorts. 1 övrigtsatsar man på l.ex. kompelens-utveckling och teknikspridning för att därigenomåstadkomma en snabbare näringslivsutveckling. Den norska regeringen haraviserat en stortings-melding om befolknings- och näringslivsförhållandena iFinnmark och Nord Troms. Delångsiktiga regionala utvecklingsproblemen i gäller de storaförändringama i befolkningsfördelningen. Åttiotalet har inneburit ständigtökande flyttningar från landsbygden till Reykjaviksområdet. Statsministern hartillkallat en regionalpolilisk kommitté som fått till uppgift att i samarbetemed Regionalinstituttet formulera en ny regionalpolitik. De storakonjunktursvängningarna i den isländska ekonomin leder till stora ekonomiskaproblem för de förelag som arbetar på export. På kort sikt är det nödvändigtatt minska fiskekvoterna av torsk och minska exporten av färsk fisk, eftersomdetta innebär att den arbetsintensiva delen av fiskindustrin flyttar tillutlandet. Dessutom har antalet stora fabrikstrålare ökat, vilket innebär attsysselsättningen på landsbygden minskar, vilket leder till nya regionalaproblem. Detnordiska regionalpolitiska samarbetet omfattar gränsregionalt samarbete,gemensamma stödordningar, utrednings- och utvecklingsarbete, regionalpoliliskforskning samt informations- och erfarenhetsutbyte. (de för regionalpolitiken ansvariga ministrarna) har i november1989 beslutat lägga fram ett nytt samarbetsprogram som behandlatvid sessionen 1990. Det framlagda förslaget grundas på ett omfattandeutrednings- och utvärderingsarbete. Innan beslut fattades om detta program hardet varit ute på en bred remiss. Programmet, som avser perioden t. o. m. år1994, har följande inriktning: Nyaformer för samverkan mellan olika regioner i ska utveck las. Kunskapsutvecklingsamt informations- och erfarenhetsutbyte skall ges Prop. 1989/90:76 ökadprioritet. Samarbetemed och påverkan på samhällssektorer med stor betydelse för den regionalautvecklingen skall förslärkas. Ettgemensamt nordiskt agerande i vissa intemationella frågor skall åstadkommas. Degemensamma regionalpolitiska stödordningar som finns i form av Nordiskautvecklingsfonden för Väsinorden (, , ) samt Nordiskainvesteringsbankens s. k. regionallåneordning förblir oförändrade. Programmethar utformats som etl flexibelt och övergripande ramprogram. Programmet skallkompletteras med handlingsinriktade och mer detaljerade åtgärdsprogram för t.ex. den gränsregionala verksamheten saml det sektorövergripande samarbetet. 1den nordiska ekonomiska handlingsplanen har för perioden 92 bl.a.avsatts 3milj. DKK för kompetensutveckling i utsatta regioner. Ansvaret fördetta projekt ligger inom det regionalpolitiska området. Projektet harinriktats mot möbelindustrin och frågor om samarbete mellan möbeltillverkare,formgivning, produktionsteknik m. m. Detregionalpolitiska samarbetet inom är främst inriktat på erfarenhetsutbytesamt utredningsprojekt och andra aktiviteter som ibland utmynnar i rekommendationerfrån organisationen. har arbetet bl. a. varit inriktat påbetydelsen av teknikspridning, infrastmktur m.m. för den regionalautvecklingen. Vidare har särskilda utredningar gjorts beträffande s. k.ekonomiska frizoner. Särskilda genomgångar har också gjorts avregionalpolitiken i och . Ikommande års program skall infrastmkturfrågor, frågor om ekonomiska frizoner,miljöfrågor, decentralisering och landsbygdsutveckling särskilt beaktas.Vidare har en ad hoc-grapp tillsatts för att utarbeta förslag omregionalpolitiskt samarbete med länder i . kommer engenomgång att göras av regionalpolitiken i . Ijuni 1990 kommer industridepartementet, ochteleverket alt tillsammans med (Working Party No 6, Regional DevelopmentPolicy of och , Policy) anordna etl seminarium förlagt till Kirana omtelekommunikationemas betydelse för all åstadkomma regional utveckling. 1Europarådets regi genomfördes ett seminarium i om fysiskplanering och regional utvecklingsplanering i samband med strukturomvandling. Under1989 avslutades också landsbygdskampanj. Jagvill också nämna alt tillsammans med , , ,och deltar i ett samarbete kring frågor om regionalutveckling. Samarbetet organiseras och drivs av European Policies ResearchCentre (EPRC) knutet till i . Samarbetet ärinriktat på regionalpolitiska frågor som rör stöd lill företag,infrastmkturfrågor, EG:s regionalpolitik m. m. Sammanfattningsviskan jag konstatera att den vikt jag i mina förslag 47 lagtvid satsningar på infrastmkturåtgärder, decentralisering m. m. stämmer välöverens med den allmänna policyinriklning som växer fram i , EG och OECDnär det gäller regionalpolitiken. Inom regeringskanslietföljs de regionalpolitiska frågorna inom EG av en tjänstemannagrapp som arbetarmed frågor om närings- och regionalpolitik. Särskilda studier har bl. a.genomförts om hur på det regionalpolitiska området tillämpas ipraktiken. Jag vill också nämna att statens industriverk (SIND) inlett enutredning om konsekvensema av förverkligandet av EG:s inre marknad för svenskindustri. Inom det nordiskaregionalpolitiska samarbetet är avsikten att ländema gemensamt inför EG bl. a.ska presentera de särdrag som finns i (glesbefolkade områden,näringslivsstmktur, långa avstånd, klimatförhållanden etc.) och som motiverarkraftfulla regionalpolitiska insatser. 6 Organisation och administration av regionalautvecklingsinsatser Min bedömning: Föralt nå de regionalpolitiska målen krävs åtgärder inom en rad olika samhälls-och politikområden. Verksamheten inom respektive område bör därför utformas såatt de krav som de regionalpolitiska målen ställer uppfylls. Huvudprincipen börvara att detta skall ske som en integrerad del av verksamheten och inom deordinarie medelsramar som ställs lill respektive polilikområdes förfogande. Kommittén: Kommitténbetonar regionalpolitikens bredd och menar att insatser inom olikapolitikområden behövs för att vi skall få väl fungerande regioner i alla delarav landet. För att den sektorspolitik som har beslutat om skallgenomsyra politikens tillämpning i län, landsting och kommuner, är det enligtkommittén viktigt att vissa geografiska hänsyn byggs in i sektorspolitiken samtatt de gemensamma nationella målen uttrycks tydligt. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser delar utredningens uppfattning om atlregionalpolitiken omfattar åtgärder inom en rad olika sektorsområden och ombehovet av förbättrad målstyrning och sektorssamordning på central ochregional nivå. Skälen för min bedömning:Den regionala utvecklingen är det samlade resultatet av en mångfald beslut inomnäringslivet och den offentliga sektom samt av hushåll och enskilda individer. Slödel lill näringslivethar varit den mest uppmärksammade delen av regionalpolitiken alltsedanlokaliseringspolitikens tillkomst . Statsmakternasambition har varit att genom olika former av stöd till enskilda företag påverkabeslut om lokalisering och expansion så att en större andel avföretagens verksamhet förläggs till de regionalpoli- Prop. 1989/90:76 tisktprioriterade områdena än vad som annars skulle bli fallet. Synenpå regionalpolitikens innehåll har successivt breddats. Med den inriktning avde regionalpolitiska målen som jag redogjort för, är regionalpolitikenen viktig del av samhällets allmänna välfärdspolitik. kan en välutformad och genomförd regionalpolitik aktivt bidra till att samhälletsresurser i form av arbetskraft och kapital utnyttjas på ett effektivt sätt såall den ekonomiska tillväxten främjas. Båda dessa förhållanden motiverar attregionalpolitiken på ett medvetet sätt integreras i den statligasektorspolitiken. Iårets budgetpropsition (prop. 1989/90:100 bil. 2) redovisar regeringen sinallmänna syn på utvecklingen av den offentliga sektom. De utgångspunkter somär vägledande för utvecklingsarbetet det gäller t. ex. tydligareansvarsfördelning och bättre samordning mellan offentliga verksamheter,övergång till en mer mål- och resultatorienlerad styming av den offentligaverksamheten, decentralisering, valfrihet i fråga om verksamhetsformer ocharbetssätt samt en rationell personalpolitik - bör i tilllämpliga delar varavägledande också i det regionalpolitiska arbetet. framhåller som utgångspunkt för sina övervägandenoch förslag att "regionalpolitiken omfattar samtliga de insatser somkrävs för att främja utvecklingen i de delar av landet som är prioriterade.Realiserandet av regionalpolitiken sker genom insatser inom den ekonomiskapolitiken och inom välfärdspolitiken i olika former av statligsektorspolitik." Jag delar i allt väsentligt kommitténs synsätt i dettaavseende. Kommitténhar i sitt belänkande redovisat det geografiska utfallet av huvuddelen av deresurser som fördelas över statsbudgeten under ett budgetår. Resultaten haräven redovisats i en särskild rapport (Staten i geografin SOU 1989:65). Avdenna redovisning framgår att det finns en förhållandevis godöverensstämmelse mellan regionalpoliliska prioriteringar och insatsemasfördelning inom vissa sektorer/politikområden. Det gäller t.ex. inomarbetsmarknadspolitiken, som spelar en viktig roll för attupprätthålla regional balans. Skatteutjämningssystemet är etl annat område därden regionalpolitiska profilen är tydlig. Inom vissa andra sektorer, som ärdelar av den generella välfärdspolitiken, fördelas resursema per capita, vilketger ett från regionalpolilisk utgångspunkt tämligen neutralt utfall. bambidrag, vissa pensioner, bidrag till gmndskolan etc. De geografiskaskillnader som kan noteras beror främst på skillnader i befolkningensåldersstraktur. Inomandra sektorer däremot, som högre utbildning, forskning, delar av kulturområdet, vissa delar av kommunikationssektom etc. fördelas resur ser över landet på etl sätt som avviker från de regionalpoliliska priorite ringarna. Huvudorsaken till detta är att det är fråga om verksamheter som med de kvalitetskrav eller andra krav som definierats inom sektom endast kan bedrivas på ett begränsat antal platser i landet. handlar det ofta om sådana verksamheter som betraktas som strategiska för den regio nala utvecklingen. Här uppstår således konflikter mellan tillgänglighet och kvalitet. Med utnyttjande av ny teknik, nya verksamhetsformer etc. bör 49 4 1989/90. sådana konfliktersuccessivt kunna övervinnas. a. de ovan nämnda sektorerna har ocksåunder skett en rad förändringar där stor hänsyn tagits tillregionala aspekter. Politiken för olikasektorsområden måste utformas med utgångspunkt från de mål och krav som gällerinom respektive sektor. Det är en fömtsättning för en tydlig och effektiv politik.Samtidigt anser jag det principiellt viktigt att när konkreta insatserplaneras inom olika sektorsområden, de ges en sådan inriktning och utformningatt de regionalpolitiska målen främjas. Detta är angeläget såväl från allmännavälfärdspolitiska utgångspunkter som från målet om tillväxt och högtresursutnyttjande i samhällsekonomin. För atl det skall vara möjligt för demsom genomför seklorspo-litiken att ta nödvändiga regionalpoliliska hänsyn, ärdet emellertid viktigt att de regionalpolitiska målen och riktlinjema för olikasektorsområden görs tydliga och precisa. Jag återkommer (avsnitt 6.2) tillformema för hur det bör ske. 1 vissa fall kan särskildaregionalpolitiska insatser i enskilda sektorer vara motiverade. Det gällerfrämst i fråga om utbyggnad eller förstärkning av infrastmkturen i prioriteraderegioner. För sådana insatser bör särskilda regionalpolitiska medel kunnadisponeras i kombination med ordinarie sektorsmedel. Jag återkommer senare(avsnitt 9) till denna fråga. 6.2 Organisation på central statlig nivå Minbedömning: Formerna för samordning av statens insatser inom och mellan olikasamhälls- och politikområden bör utvecklas så att de regionalpoliliska målenfrämjas. Mål och riktlinjer för regionalpolitiken bör därför preciseras så attde olika områdenas och berörda myndigheters regionalpolitiska roll och ansvartydliggörs. I vissa fall bör mål och riktlinjer t.ex. kunna uttryckas i form avservicenivåer eller motsvarande. Regionalpolitisktbetydelsefulla myndigheter bör i sina årliga anslagsframställningar redovisapå vilket sätt regionalpoliliska hänsyn har tagits och vilka resultat som haruppnåtts samt hur man avser alt följa upp fastställdariktlinjer och servicemål. Centralamyndigheter bör kunna ges särskilda utredningsuppdrag medregionalpolitiskinriktning.Vidareböröverläggningarmed verksledningargenomföras, arbetet inom regeringens statssekreterargmpp för regionalpolilisksamordning ytterligare intensifieras m. m. En ökad målstymingställer krav på effektiv uppföljning och utvärdering av insatta åtgärder. Kommittén: Kommittén anseratt regeringen, när mål och riktlinjer redovisas inom olika politik- ochsektorsområden, måste tydliggöra de regionalpolitiska målen så att de myndighetersom har att fullgöra regeringens och beslut, vet hur åtgärdemastämmer överens med fastlagda regionalpolitiska mål. Detär också enligt kommittén viktigt att olika åtgärder för regional Prop.1989/90:76 utveckling samordnas i och all olika intressen ochsektorsfrågor vägs mot varandra. Den särskilda statssekreterargmpp för regionalpolitiskafrågor som finns bör därför bevaras och om möjligt förstärkas. Kommitténanser att myndighetema i samband med sina årliga anslagsframställningar börredovisa på vilket sätt regionalpolitiska hänsyn har lagits och vilkaservicemål som stäUts upp och uppnåtts samt hur man avserverka för att följa uppställda riktlinjer och uppnå servicemålen. SINDbör enligt kommittén få en delvis annan roll än tidigare med tyngdpunkten merlagd på uppföljning och utvärdering av nationellt fastlagda mål än påstödhantering. SIND föreslås också ha ett ansvar för kompetensutveckling bl. a.genom all svara för erfarenhetsutbyte mellan län och kommuner i hela landet. att uppföljning och utvärdering av de olika re-gionalpolitiska insatserna bör få större betydelse. Remissinstanserna:Flera remissinstanser delar kommitténs syn på behovet av en förbättradmålstyming och om en precisering av de regionalpolitiska målen. SIND anser attmålen måste preciseras ytterligare för att målstyming skall kunna användas iregionalpolitiken. Såväl statskontoret som framhåller attdet från stymingssynpunkt är angeläget att kostnadema för regionalpolitiken sålångt det är möjligt görs synliga. Någraremissinstanser föreslår att en central organisation bildas för att bevaka hursektorsorganen uppfyller de regionalpolitiska målen. Det gör t. ex.länsstyrelsema i och och . SINDanser att verket bör få ansvaret för sektorssamordningen. Skälenför min bedömning: Den breda inriktningen av regionalpolitiken och desskoppling lill sektorspolitik, som jag har redogjort för, innebär bl.a.atl ett stort antal myndigheter får viktiga uppgifter när det gäller att genomföraregionalpolitiken. 1verksförordningen (1987:1100) regleras myndighetemas allmänna uppgifter ochansvar. I förordningens 5 § sägs att "Myndighetens chef skall se till attverksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt och att den utvecklas ochanpassas till de krav som ställs på den. Därvid skall beaktas de krav somställs av hänsyn till totalförsvaret, regionalpolitiken ochmiljöpolitiken." Vidareregleras i förordningen (1982:877) om regionalt utvecklingsarbete vissaskyldigheter för statliga myndigheter. I förordningens 3§ sägs att"statliga myndigheter efler sina fömtsättningar skall 1. isin planering ta hänsyn till verksamhetens betydelse för sysselsätt ningen, servicen och miljön i olika regioner, 2. beakta möjlighetema tilldecentralisering av sin verksamhet samt 3. inom sina verksamhetsområdenäven i övrigt verka för att de regionalpolitiska målen uppnås". Myndighetemahar således genom dessa och andra riktlinjer ett generellt ansvar att i den egna verksamheten väga in regionalpolitiska hänsyn. Inriktningenmåste här vara att genom målstyrning få myndigheterna att Prop. 1989/90:76uppmärksamma och beakta gällande riktlinjer. har de regionalpolitiskamålen inte alltid varit tillräckligt preciserade. För att myndigheterna på ettmeningsfullt sätt skall kunna uppfylla de krav som regionalpolitiken ställermåste operativa mål och riktlinjer formuleras för varje sektor. I1989 års kompletteringsproposilion (prop. 1988/89:150 bil. 1) redovisaderegeringen sin syn på arbetet med förnyelse och utveckling av den offentligaförvaltningen. Viktiga inslag i detta arbete är en förbättradverksamhetsplanering inom och en ökad mål- och resultatstyrningav myndigheternas verksamhet. Inom sker samordning av olikaåtgärder för regional utveckling och avvägning mellan regionalpoliliska mål ochmål för olika sektorers verksamhet inom ramen för verksamhetsplaneringen och ibudgetarbetet. Regeringens avsikt är att fortsättningsvis i budgetpropositionenfortlöpande ge en samlad redovisning av vilka regionalpoliliska övervägandensom gjorts, vilka viktigare beslut av regionalpolilisk betydelse som harfattals inom olika departements ansvarsområden etc. Utformningenav regionalpolitiska mål och riktlinjer för olika myndigheter kan ske på olikasätt beroende på den enskilda myndighetens verksamhet och förutsättningar iövrigt. Posten och är exempel på seklorsorgan vars verksamhet är avstor regionalpolilisk betydelse. Föratt bedöma statens regionalpolitiska ansvar på tele- och postområdena och isamband därmed precisera och postverkets roll har regeringentillsatt en parlamentarisk kommitté (dir. 1988:11). Kommittén skall redovisasina överväganden och förslag . Vidare kommer, som haraviserats i årets budgetproposition (prop. 1989/90:100, bil. 8), en översyn avstyrningen av affärsverk att göras. a. att behandla kraven på treårsplanernas innehåll, ekonomiskstyrning, organisation och redovisning samt hur den ägarmässiga uppföljningenskall ske. Inomregeringskansliet finns en slatssekreterargrupp som har tilluppgift att svara för regionalpolilisk samordning av insatser inom olikadepartements ansvarsområden. Gruppen består av statssekreterarna i deregionalpolitiskt viktigaste departementen och leds av statssekreteraren iindustridepartementet. Denna statssekreterargmpp bör tillsammans medföreträdare för regionalpolitiskt betydelsefulla sektorsmyndigheter ta framunderlag för utformningen av regionalpolitiska riktlinjer för myndighetema.Jag avser därför att intensifiera gruppens verksamhet. Det är också angelägetatt utnyttja olika expertorgan i detta arbete. Statskontoret bör t. ex. kunnamedverka med värdefull expertkunskap. Underiag för alt bedöma servicenivåer m.m. i olika regioner bör expertorganen kunna la fram. Regeringen, som har attavväga de regionalpolitiska målen mot andra väsentliga mål, bör sedan iregleringsbrev eller i annan lämplig form besluta om vilka riktlinjer som skallgälla för respektive myndighet. Myndigheternabör vidare i samband med sina anslagsframställningar och i förekommande falläven treårsplaner redovisa på vilka sätt de regionalpolitiska riktlinjema harbeaktats och vilka resultat som har uppnåtts samthur man avser att verka för att följa uppställda Prop.1989/90:76 riktlinjer och uppnå servicemål eller motsvarande. Detär också angeläget att utveckla samverkan och samarbete mellan olika myndigheteri regionalpolitiska frågor. Regeringen har tidigare uppdragit åt vissamyndigheter att gemensamt utreda eller på annat sätt behandla särskilda frågor.Uppdragen har i första hand berört SIND, STU, AMS, UHÄ och SÖ. Del har bl. a.gällt regional utbildningsplanering och regional teknikspridning.Erfarenheterna från dessa uppdrag är goda. Förutom alt regeringen har fåll ettunderlag för sina ställningstaganden, har de berörda myndigheterna utvecklatnya samarbetsformer och fått impulser som påverkat inriktningen av derasordinarie verksamhet. Regeringen bör därför även i andra sammanhang kunna tainitiativ till liknande samarbetsprojekt. Jag kommer senare (avsnitt 8.6) attavisera atl ett uppdrag skall lämnas till bl. a. länsstyrelsema och UHÄ att tafram ett planeringsunderlag för högskoleverksamheten. Blandde centrala myndighetema intar statens industriverk (SIND) en särställning ifråga om regionalpolitiken. SIND är central myndighet för det regionalpolitiskastödet till näringslivet. Verkets uppgifter innefattar handläggning av stöd ivissa ärenden, administration av den slödgivning som såväl regeringen som SINDoch länsstyrelserna svarar för samt viss rådgivning m. m. till länsstyrelserna. Jagkommer senare (avsnitt 7.2.1.5) bl.a. att föreslå att länsstyrelserna ifortsättningen skall svara för all administration och uppföljning avstöd-givningen på regional nivå. 1 stället bör SIND få ett ansvar föruppföljning av de beslut som fattas av regeringen och SIND samt för attutvärderingar av det regionalpolitiska stödet till näringslivet görsfortlöpande. Jag avser att senare återkomma till regeringen med förslag i dennafråga. SINDhar också i sin instruktion tilldelats vissa andra uppgifter på detregionalpolitiska området. SIND skall således bedriva viss projektverksamhet,svara för lokaliseringssamråd med den privata tjänste- och servicesektorn samtbedriva utredningsverksamhet på del regionalpoliliska området.