prop · GD0312 · 1989-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1989/90:12 om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar Prop. Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . 1propositionen föreslås en förenkling av kungörandet av internationellakonventioner som införlivas med svensk rätt genom s. k. inkorporering. Vidareskall enligt förslaget statliga och kyrkokommunala myndigheter i ökadutsträckning kungöra författningar i författningssamling. 1989/90. Lag om ändring i lagen (1976:633) om kungörande av lagar ochandra författningar Härigenomföreskrivs att 5, 6, 9, 10 och 14 §§ lagen (1976:633) om kungörande av lagaroch andra författningar' skall ha följande lydelse. Författningarsom beslutas av kyrkomötet eller en myndighet under kyrkomötet skall kungöras iSvenska kyrkans författningssamling. Detsamma skad gälla sådana författningar som 1. ett domkapitel eller en stiftsstyrelse beslutarmed stöd av bemyndi-ganden i författningar som beslutas av kyrkomötet, 2. kammarkollegiet beslutar med stödav bemyndiganden av regeringen enligt lagen (1988:183) om förvaltningen avkyrklig jord. Författningsom beslutas av central myndighet under regeringen skall kungöras iförfattningssamling som myndigheten enligt regeringens beslut låter utgeeller, om sådan författningssamling saknas, i annan av regeringen bestämdförfattningssamling som utges genom central myndighets försorg. SkallJÖrfattningsom avses iförs-ta stycket lända till efterrättelse endast inom ett ellernågra län, kan myndigheten besluta att författningen i stället skall kungörasi berörda läns fattningssamling. Finns ejförfattningssamling i vilken kungörande kan ske enligt första eller andrastycket skall författningen kungöras i . I övrigtfår författning som avses i första stycket kungöras i Svensk författningssamlingendast när det av särskilda skäl finnes vara den lämpligaste åtgärden. Författningarsom beslutas av centrala myndigheter under regeringen skall, om inte annatföljer av 5§ andra stycket, kungöras i den författningssamling som myndighetenenligt regeringens beslut låter e ut eller, om en sådan författningssamlingsaknas, i någon annan av regeringen bestämd författningssamling som ges utgenom en central myndighets försorg. Om författningen skallgälla endast inom ett eller några län, kan myndigheten besluta att författningeni stället skall kungöras i det berörda länets författningssamling. Omdet inte finns någon författningssamling i vilken kungörandet kan ske, skallförfattningen kungöras i . I övrigt får en sådanförfattning som avses i första stycket kungöras i Svensk författningssamlingendast när det av särskilda skäl anses vara den lämpligaste åtgärden. ' Lagen omtryckt 1982:1254. Senaste lydelse 1985:893. Författning som beslutasav länsstyrelse eller av annan regional eller lokal statlig myndighet som ärunderordnad regeringen och ej tillhör försvarsmakten skall kungöras iförfattningssamlingen för det län inom vilket myndigheten har sitt säte. Länetsförfattningssamling utges genom försorg. Görutomordentliga förhållanden det påkallat kan regeringen medge att författningsom avses i första stycket kungöres på annat sätt än i länetsförfattningssamling. Om kungörande avförfattning som beslutas av regional eller lokal myndighet som tillhör försvarsmaktenbeslutar regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Författningar som beslutasav en länsstyrelse eller av någon annan regional eller lokal statlig myndighetsom är underordnad regeringen och inte tillhör försvarsmakten skall, om inteannat följer av 5 § andra stycket, kungöras i författningssamlingen för detlän inom vilket myndigheten har sitt säte. ges ut genomlänsstyrelsens försorg. Om utomordentligaförhållanden kräver det, kan regeringen medge att författningen kungörs pånågot annat sätt än i länets författningssamling. Om kungörandet aförfattningar som beslutas av en regional eller lokal myndighet som tillhör försvarsmaktenbeslutar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Om kungörande av kommunalförfattning gäller vad som är särskilt föreskrivet. Om kungörandet avkommunala författningar gäller, utöver vad som följer av 5 § andra stycket, vadsom är särskilt föreskrivet. Omdet i en författning föreskrivs att en internationell överenskommelse eller enändring i en sådan skall gälla som svensk rätt, skall överenskommelsen ellerändringen kungöras på samma sätt som författningen. Om det är lämpligare, fårregeringen dock bestämma att överenskommelsen eller ändringen i stället skallkungöras på något annat sätt. Var kungörandet i sådant fall sker skall ges tillkänna i den författningssamling där författningen har kungjorts. Är en överenskommelse avfattad på mer än ett språk, får den myndighetsom utfärdar författningen besluta att endast en text skall kungöras. Finnsen svensk text, skall denna kungöras. En text som enligt överenskommelsenskall ha vitsordframför alla de andra, får inte utelämnas. Om en utländsk texthar utelämnats vid kungörandet av en överenskommelse, skall uppgift därvid läm- Senastelydelse 1985:17. " Senaste lydelse 1985:124. 11 1989/90. Omkungörande i övrigt i författningssamling som avses i denna lag av annat än författninggäller vad som är särskilt föreskrivet. nas om var denna textfinns tillgänglig. En överenskommelse sominte har svensk text skall kungöras tillsammans med en svensk översättning,om inte särskilda skäl föranleder något annat. Omkungörandet i övrigt i författningssamlingar som avses i denna lag av annat änförfattningar gäller vad som är särskilt föreskrivet. Dennalag träder i kraft . pp- 1989/90:12 Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministem , ordförande, och statsråden , ,, R. , , , , , G.Andersson, Lönnqvist, , , , , , Proposition om ändring i lagen (1976:633) om kungörande avlagar och andra författningar Dengmndläggande föreskriften om kungörande av författningar finns i 8 kap. 19 §andra stycket regeringsformen. Till gmndlagsföreskriften ansluter lagen(1976:633) om kungörande av lagar och andra författningar (kungörandelagen,omtryckt. 1982:1254), som i sin tur kompletteras av författningssamlingsförordningen(1976:725, omtryckt 1984:212). Enligt4 § kungörandelagen skall författningar som utfärdas av regeringen kungöras iSvensk författningssamling (SFS). Om det i en författning föreskrivs att eninternationell överenskommelse eller en ändring i en sådan skall gälla somsvensk rätt, skall överenskommelsen eller ändringen i normalfallet kungöras påsamma sätt som författningen (14§). Jag avser nu att ta upp vissa frågor somgäller kungörandet av internationella överenskommelser. Enligt5 § kungörandelagen skall författningar som beslutas av kyrkomötet eller enmyndighet under kyrkomötet kungöras i författningssamling (SKFS).I detta sammanhang tar jag också upp möjligheterna för vissa statligamyndigheter under regeringen och de nya kyrkokommunala myndigheterna påstiftsplanet stiftsstyrelserna att utnyttja SKFS för att kungöraförfattningar. Mitt förslag i denna del bygger på en promemoria som harutarbetats inom . Promemorian har remissbehandlats.Yttranden har kommit in från kammarkollegiet, ,domkapitlen i , och samt församlings- ochpastoratsförbund. Yttrandena finns tillgängliga i lagstiftningsärendet (dnr 89 573). Mittförslag: När en överenskommelse som är avfattad på mer än ett språkinkorporeras skall inte texterna på samtliga språk alltid behöva kungöras. Bakgrundentill mitt förslag: När ingår överenskommelser med andra stater ellermed mellanfolkliga organisationer innebär överenskommelserna att Sverigeikläder sig förpliktelser mot de övriga avtalsslutande parterna. Ett stortantal överenskommelser berör bara förhållandet mellan konventionsstaterna ochskall därför inte ha någon omedelbar återverkan på enskilda medborgaresrättsförhållanden. Andra överenskommelser innebär emellertid att åtarsig förpliktelser som mera direkt berör myndigheter och enskilda här i landet,t. ex. därför att myndigheten skall fullgöra vissa uppgifter eller därför attenskildas rättsförhållanden skall påverkas. Om åtagandena i en sådanöverenskommelse inte redan motsvaras av bestämmelser i vår intemarättsordning, måste överenskommelsen på ett eller annat sätt införlivas meddenna. I praxis har därvid två olika metoder kommit till användning, transformeringeller inkorporering. Vidtransformering omarbetas den intemationella överenskommelsen eller de delar avden som inte redan har motsvarigheter i svensk rätt till svenskförfattningstext. Inte sällan blir konventionstexten föremål för engenomgripande bearbetning såväl språkligt som redaktionellt för att anpassastill svensk lagstiftningsteknik och till övriga föreskrifter på området. Inkorporeringinnebär att det i en lag eller annan författning föreskrivs att konventionensbestämmelser direkt gäller i . Att en konvention inkorporeras innebärsåledes att den autentiska konventionstexten på ett eller flera språk blirdirekt tillämplig som svensk författningstext. Närkonventionsbestämmelser överförs till svensk rätt, har i praxis både transformeringsmetodenoch inkorporeringsmetoden använts. Den förra metoden kan alltid användas, medanden senare metoden endast används när det gäller sådana överenskommelser vilkasbestämmelser utan vidare kan bli gällande för enskilda och tillämpas av svenskadomstolar och andra myndigheter. Transformeringsmetoden används vanligen närdet gäller konventionsbestämmelser inom civilrätten, straffrätten ellerprocessrätten. Det finns dock exempel på att även civilrättsliga konventionerhar införlivats med svensk rätt genom inkorporering. Somjag redan har nämnt skall författningar som utfärdas av regeringen kungöras iSFS. Vidare sägs det i 14 § kungörandelagen att, om det i en författningföreskrivs att en intemationell överenskommelse eller en ändring i en sådanskall gälla som svensk rätt, överenskommelsen eller ändringen skall kungöraspå samma sätt som författningen. Om det är lämpligare, får regeringen dockbestämma att överenskommelsen eller ändringen i stället skall kungöras på någotannat sätt. Var kungörandet i sådant fall sker skall ges till känna i denförfattningssamling där författningen har kungjorts. Sedanår 1912 ger ut publikationen över- Prop.1989/90:12 enskommelser med främmande makter (SÖ). Enligt den praxis som har utbildatsig innehåller SÖ de internationella överenskommelser som hartillträtt genom undertecknande, ratifikation eller anslutning. Bestämmelsen i14 § medger att en överenskommelse kungörs i SO. Detär mycket vanligt att en internationell överenskommelse avfattas på fleraspråk. skall alla språken ha lika vitsord men det förekommer också attett språk ges företräde framför de andra. De nu gällande reglerna innebär attalla texterna måste kungöras. För att inte belasta SFS med alla texter somskall ha lika vitsord har det utvecklats en mtin innebärande att endast vissatexter kungörs i SFS medan de övriga tas in i SÖ. Ettexempel är det dubbelbeskattningsavtal som och . Avtalet är avfattat på kinesiska, svenska ochengelska språken. När det i lagen (1986:1027) om dubbelbeskattningsavtalmellan och föreskrevs att avtalet skulle gälla förSveriges del fogades den svenska och den engelska texten som bilaga till lagen.Däremot föreskrevs att den kinesiska texten skulle kungöras genom publicering iSÖ. Så skedde i SÖ 1986:63. Ettannat exempel är lagen (1987:822) om internationella köp som föreskriver att enFN-konvention i ämnet skall gälla som lag här i landet i originaltexiemaslydelse. Konventionen är avfattad på de sex officiella FN-språken arabiska,engelska, franska, kinesiska, ryska och spanska. I SFS kungjordes endastkonventionens engelska och franska originaltexter tillsammans med en svensköversättning. Texterna på övriga originalspråk kungjordes i SÖ 1987:87. Vidarekan nämnas de två avtal som tillsammans med de övrigamedlemsländerna inom den Europeiska frihandelssammanslut-ningen (EFTA) ingickmed den Europeiska ekonomiska gemenskapen (EEC). Konventionerna gällde dels ettgemensamt transiteringsförfarande, dels en förenkling av formaliteterna vidhandel med varor. Konventionerna var avfattade på danska, engelska, finska,franska, grekiska, isländska, italienska, nederländska, norska, portugisiska,spanska, svenska och tyska språken. Samtliga 13 språk var jämställda och ingetav dem hade alltså företräde framför de andra. När regeringen i förordningar(1987:1119 och 1987:1126) föreskrev att konventionerna skulle gälla förSveriges del kungjordes endast den svenska texten i SFS. De övriga texternakungjordes genom publicering i SÖ 1988:6 och 7. De båda konventionerna varmycket omfattande och upptog tillsammans inte mindre än 3 573 sidor i SÖ. Kungörandetblev därför också mycket kostsamt. Skälenför mitt förslag: Inom EG fästs stort avseende vid att de intema avtal som utgör en del av EG-rätten skall vara direkt tillämpliga inom hela gemenskapen och där kunna åberopas av enskilda inför domsto lar och myndigheter. Avtalen skall följaktligen som sådana beaktas av nationella myndigheter och domstolar i . Som en följd av det pågående harmoniserings- och integrationsarbetet kan det därför i framti den bli aktuellt att i större utsträckning än inkorporera i ställetför att transformera de avtal som ingås med EG. 7 Detär vanligt att överenskommelser avfattas på flera olika språk. Prop.1989/90:12 Antalet sådana överenskommelser kan väntas öka, särskilt till följdav det västeuropeiska integrationsarbetet. Men också konventioner antagna inom ramen för FN kommer att bidra till ökningen. Dettainnebär, med de regler om författningspublicering som gäller , attförfattningssamlingar och andra publikationer där överenskommelser kungörs,främst SÖ, i allt större utsträckning kommer att tyngas av texter på olikaspråk men med samma innehåll och ibland dessutom med ett annat alfabet än detlatinska. Det torde vara ytterst sällan som andra texter än på engelskaoch/eller franska kommer till praktisk användning i . Att kungöra fleraspråkversioner är också, som exemplet med visar, ettmycket dyrt förfarande. Jag föreslår därför att vissa lättnader införs i frågaom kravet på kungörande av överenskommelser avfattade på flera språk. Omen konvention både har en svensk originaltext och flera texter på andra språk,bör det i flertalet fall vara tillräckligt att kungöra den svenska texten.Denna situation förekommer huvudsakligen vid överenskommelser mellan denordiska länderna, och jag har erfarit att man både i och dåkungör endast en text. Det bör i anslutning till kungörandet upplysas om vartexterna på övriga språk finns att tillgå. Om inte texten offentliggjorts i SÖtorde det vanligtvis vara lämpligast att den som önskar ta del av en sådan textfår vända sig till . Förkonventioner på svenska och ytterligare endast ett språk, dvs. i första handbilaterala överenskommelser, bör något oavvisligt krav på att kungöra denutländska texten inte längre gälla. Om även den utländska texten skall kungörasfår avgöras från fall till fall. Skulleen konvention som saknar svensk originaltext inkorporeras blir den gällande pådet eller de utländska språk den är avfattad på. Om något eller några avspråken varit det i praktiken förhärskande arbetsspråket vid konventionenstillkomst, sannolikt då engelska eller franska, förefaller det naturligast attkungöra denna text. Har texten på något av språken vitsord framför alla deandra, bör självfallet texten på detta språk ingå bland dem som skall kungöras.Detta gäller även om konventionen skulle ha en svensk originaltext. Ominte särskilda skäl föranleder annat (jfr prop. 1984/85:33 med förslag till lag om internationell järnvägstrafik m. m. s. 203 ff., s. 268 ff. och s. 279 ff. samt LU 1984/85:17 s. 5 7), boren konvention som saknar svensk text kungöras tillsammans med en svensk översättning. Särskilda skäl att inte kungöra en svensk översättning kan exempelvis föreligga om det är fråga om en överenskommelse som riktar sig till myndigheter eller enskilda för vilka det ter sig mera naturligt att vid tillämpningen använda det eller de språk på vilka överenskommelsen är avfattad i stället för att utnyttja en svensk översättning. Detta kan vara fallet med utpräglat teknis ka överenskommelser som innehåller fackuttryck som är svåra att översät ta till svenska eller som saknar motsvarighet på svenska. I sådana fall torde en svensk översättning inte komma till användning. Det rör sig således i sådana fall om texter som enbart tillämpas av personer med speciella 8 fackkunskaper och förvilka det inte kan antas innebära några svårigheter att ta del avkonventionstexten. Om texten emellertid riktar sig till en bredare allmänhet,bör den alltid kungöras med en svensk översättning. Genom förslaget att detvid kungörandet skall anges var de icke kungjorda texterna finns tillgängligablir det möjligt för den som är intresserad att ta del av dessa språkversioner. Besparingseffektenav mitt förslag är svår att kostnadsberäkna, eftersom den blir beroende avantalet inkorporerade konventioner. Besparingen torde dock bli påtaglig. Jagföreslår att reglerna tas in i 14 §. Mittförslag: Vissa statliga myndigheter under regeringen och stiftsstyrelsernaskall kungöra författningar som uteslutande rör kyrkliga förhållanden i . Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget. Bakgrundentill mitt förslag: Detfinns ett domkapitel i varje stift. De grundläggande bestämmelserna omdomkapitlen finns i domkapitelslagen (1988:181). Närmare bestämmelser om derasuppgifter finns bl.a. i lagen (1982:942) om (omtryckt 1988:1429)och i prästanställningslagen (1988:184). Stiftsstyrelsernaär förvaltnings- och verkställighetsorgan i de stiftssamfälligheter som enligtförsamlingslagen (1988:180) skall finnas i varje stift. 1 en stiftssamfällighetingår alla de territoriella församlingarna i stiftet. Stiftssamfälligheten ären kyrklig kommun med vissa övergripande uppgifter inom stiftet. Bestämmelserom dess uppgifter och kompetens finns i 1 kap. 8 § församlingslagen. Huvudbestämmelsernaom stiftsstyrelsen och dess uppgifter finns i 9 kap. samma lag. a. förvaltningen av stiftssamfällighetens angelägenheter.Stiftsstyrelsen skall också handlägga de ärenden som ankommer på styrelsenenligt särskilda författningar. Hit hör bl.a. prästanställningslagen ochkyrkliga indelningslagen (1988:185). Enligt7 § andra stycket lagen om får kyrkomötet genom kyrkligkungörelse överiåta åt domkapitel, kyrkliga kommuner och kyrkokommunala förvaltningsmyndigheterattmeddela föreskrifterom böcker, sakrament,gudstjänst och övriga handlingar samt kollekter. Här är det alltså fråga om demöjligheter för kyrkomötet att vidareddegera sin normgivningsmakt som öppnadesgenom ändringar i regeringsformen och lagen om (SFS 1985:864 resp. 868). Somframhålls i prop. 1984/85:36 s. 16 och prop. 1989/90:12 1984/85:165 s.16 kan det gälla frågor om att vid gudstjänster eller andra förrättningar inomett stift eller inom en församling använda vissa kyrkliga böcker, ta upp kollekterför vissa ändamål eller bestämma dagar då kollek-ter skall tas upp försärskilda ändamål. är enligt 8 § lagen om en myndighetunder kyrkomötet. Av 5 § kungörandelagen följer att författningar sombeslutats av kyrkomötet och centralstyrelsen skall kungöras i SKFS. Enligt 8 a§ författningssamlingsförordningen (1976:725, omtryckt 1984:212) är detcentralstyrelsen som ger ut SKFS. Domkapitlenär regionala statliga myndigheter som är underordnade regeringen. Författningarsom beslutas av sådana myndigheter skall enligt 9 § kungörandelagen kungöras i"författningssamlingen för det län inom vilket myndigheten har sittsäte". Stiftsstyrelsernaär kyrkokommunala förvaltningsmyndigheter. Om kungörande av kommunalaförfattningar gäller enligt 10 § kungörandelagen vad som är särskiltföreskrivet. Hänvisningen avser dels föreskrifter i ett mindre antalspecialförfattningar om att vissa kommunala föreskrifter, som skall fastställasav en statlig myndighet, skall tas in i länets författningssamling, dels deallmänna kommunallagsreglema om tillkännagivande av fattade kommunala beslut(se prop. 1975/76:112 s. 87). För kyrkliga kommuner regleras bekantgörandet avderas beslut av bestämmelser i församlingslagen om tillkännagivande påförsamlings (samfällighets) anslagstavla av justeringen av fört protokoll ochav den plats där protokollet finns tillgängligt. Vad särskilt angårstiftsstyrelsen gäller enligt 9 kap. 7 § att kungörelser och tillkännagivandenskall anslås på stiftssamfällighetens anslagstavla. Vissaförfattningar beslutade av kammarkollegiet Ilagen (1988:183) om förvaltningen av kyrklig jord finns bl. a. bestämmelser omförvaltningen av löneboställen, prästlönefondsfastigheter och biskopsgårdar.Löneboställen är sådan fast egendom eller tomträtt vars avkastning är avseddför avlöning åt kyrkoherden eller komministern i ett visst pastorat. Prästlönefondsfastigheterär sådan fast egendom eller tomträtt som har förvärvats för medel urprästlönefonder från flera pastorat och vars avkastning är avsedd för avlöningåt kyrkoherden eller komministern i dessa pastorat. Biskopsgårdar är sådanfast egendom eller tomträtt där tjänstebostad är anvisad åt en biskop. Biskopsgårdaroch prästlönefondsfastigheter samt skogen på löneboställena förvaltas i regelav egendomsnämnder. Det skall finnas en sådan nämnd i varje stiftssamfällighet.Nämnden aren kyrkokommunal förvaltningsmyndighet. De grundläggandebestämmelserna om nämndens uppgifter och sammansättning m.m. finns i 4 6 §§lagen om förvaltningen av kyrklig jord. I 10§ första stycket dennalag föreskrivs att egendomsnämnden skall svara för löpande underhåll, skötsel och uppvärmning av , om detta inte enligt avtal skall ankomma på någon annan. påbiskopsgården byggas om eller en ny biskopsgård byggas, skall egen- Prop.1989/90:12 domsnämnden föreslå det hos regeringen eller den myndighet som regeringenbestämmer. (För i gäller särskilda bestämmelser.) Enligt 10§ andra stycket får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmermeddela ytterligare föreskrifter om hur egendomsnämndens åligganden enligtförsta stycket skall utföras. I19 § första stycket lagen föreskrivs att den vinst eller förlust som uppkommervid förvaltningen av prästlönefondsfastigheter av egendomsnämnden skallfördelas på pastoraten i förhållande till deras andelar i fastigheterna.Detsamma gäller för vinst eller föriust vid förvaltningen av skogen pålöneboställena. Enligt 19 § andra stycket får regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer meddela föreskrifter om hur andelarna skall beräknas. I55 § förordningen (1989:88) om förvaltningen av kyrklig jord har regeringenbemyndigat kammarkollegiet att meddela föreskrifter som avses i 10 och 19 §§lagen om förvaltningen av kyrklig jord samt att även i övrigt meddela deföreskrifter som behövs för verkställigheten av lagen och förordningen.Kollegiet skall dessutom enligt 5 § förordningen besluta föreskrifter om vilkauppgifter egendomsnämnderna skall ta in i de förteckningar nämnderna skallföra över den kyrkliga jorden i stiftet och pastoratens prästlönefonder. Kammarkollegietär en central myndighet under regeringen. I 6 § första stycket kungörandelagenföreskrivs att författningar som beslutas av en central myndighet under regeringenskall kungöras i den författningssamling som myndigheten enligt regeringensbeslut låter utge eller, om sådan författningssamling saknas, i någon annan avregeringen bestämd författningssamling som utges genom en central myndighetsförsorg. Skall författningen lända till efterrättelse endast inom ett ellernågra län kan myndigheten, enligt 6 § andra stycket, besluta att författningeni stället skall kungöras i berörda läns författningssamling. Finns det ingenförfattningssamling i vilken kungörande kan ske enligt första eller andrastycket, skall författningen, enligt tredje stycket, kungöras i SFS. Skälenför mitt förslag: Av landets 13 stift är det bara två och vars församlingar ligger inom ett län. och stift omfattarvartdera två län.