prop · GD0387 · 1989-12-31 00:00:00 — 3. om käranden har hemvist iSverige och svensk lag enligt 3 eller 4 § är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden, 4. om frågan rör egendom iSverige, eller 5. om svaranden i en uppkommenfråga har godtagit att saken prövas i eller har gått i svaromål i sakenutan invändning om domstolens behörighet. Särskildabestämmelser om svensk domstols behörighet i frågor om bodelning med anledning av en makes död finns i lagen (1937:81) om 36 internationellarättsförhållanden rörande dödsbo. En sådan fråga får tas Prop. 1989/90:87upp av svensk domstol även i fall som anges i första stycket 2, 3 och 5. (Jfr4 kap. I § och 6 kap. 4 § i de sakkunnigas lagförslag 1.) Iparagrafen anges när svensk domsrätt föreligger. Enfråga om makars förmögenhetsförhållanden kan aktualiseras vid domstol såsom ettmål eller ett ärende, antingen under äktenskapet eller efler dess upplösninggenom äktenskapsskillnad eller dödsfall. Paragrafenupptar i första stycket en katalog med alternativt tillämpligabehörighetsgrunder. kan behörighet föreligga enligt mer än engrund. Det är dock tillräckligt för domsrätt att behörighet föreligger enligtnågon av grunderna. Kalalogen är inte uttömmande. Av andra stycket i paragrafenframgår all särskilda behörighetsregler finns i lagen (1937:81) ominternationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Denallmänna begränsning i lagens tillämpningsområde som följer av 1 § andrastycket, bl.a. såvitt avser nordiska förhållanden, får betydelse också förfrågan om domsrätt. I 8§ förordning finns regler om domsrätt i intemordiskaförhållanden för frågor om bodelning som prövas i samband med hemskillnad ochäktenskapsskillnad (jfr beträffande boskillnad 5 § förordning och 19§ lagen (1987:788) om införande av ). Dessa regler läcker dockinte alla situationer där fråga om domsrätt kan aktualiseras. Del betyder attbestämmelserna i förevarande paragraf i viss utsträckning är tillämpliga även inordiska förhållanden. Enligtpunkt 1 får en fråga om makars förmögenhetsförhållanden tas upp av svenskdomstol, om frågan har samband med ett äktenskapsmål i . Av betydelseför behörigheten är därför till en början reglerna om domsrätt i sådana mål.Här skall endast nämnas att det för utomnordiska förhållanden främst ärreglerna i 3 kap. 2 och 3 §§ lagen (1904:26 s.l) om vissa internationellarättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap som är tillämpliga. Med äklenskapsmålavses enligt 3 kap. 1 § samma lag mål om äktenskapsskillnad och mål där tvistenrör frågan om en man och en kvinna är förenade i äktenskap med varandra (jfr 14kap. 1 § ). Attfrågan skall ha samband med etl äktenskapsmål betyder att makarna eller någonav dem måste ha väckt talan i ett äktenskapsmål i och atl del skallföreligga ett sakligt samband mellan del målet och den aktualiserade förmögenhetsrätlsligafrågan. Del bör normall inte vålla några svårigheter att i etl enskilt fallfastslå om ett sådant samband föreligger eller inte. Detlorde ofta inträffa all den förmögenhetsrätlsliga frågan väcks vid domstol först har förflutit från del all äklenskapsmålet avgjordes. Detta saknar emellertid betydelse för frågan om svensk doms rätt föreligger. Avgörande är i stället om det finns ell samband mellan äktenskapsmålet och den förmögenhetsrättsliga frågan. Dentyp av tvister som vanligen kan komma att bli aktuell i detta Tvister om bodelning med anledning Prop. 1989/90:87 aväktenskapsskillnad avgörs normalt av en bodelningsförrättare. Denne kan utses imålet om äktenskapsskillnad men också efter del att domen på äktenskapsskillnadhar vunnit laga kraft. Kan makarna inte komma överens, skall bodelningsförällarenpröva sådana tvistiga frågor som är av betydelse för bodelningen och som detinte pågår rättegång om (se 17 kap. ). Ingenting hindraremellertid alt en make väcker talan direkt vid domstol för att få en särskildbodelningsfråga prövad. En make kan också väcka talan om av enbodelning som en bodelningsförrättare gjort. Domsrätten enligt punkt I läckersamtliga dessa fall. Ipunkterna 2 och 3 är domsrätten knuten lill makarnas hemvist i . Enligtpunkten 2 är svensk domstol alltid behörig all pröva en fråga om makarsförmögenhetsförhållanden, om svaranden har hemvist i . Denna punktomfattar också det mer praktiska fallet all båda makarna har hemvist här. Föratt domsrätt skall gmndas på enbart kärandens hemvist i krävs enligtpunkten 3 att svensk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden.Del framgår av 3 och 4 § § när så är fallet. Makarna kan ha träffat avtalenligt 3 § om att svensk lag skall tillämpas. Del kan också vara så all makarnahar haft sitt sista gemensamma hemvist i och all svensk lag därför ärtillämplig enligt 4 §. Även när den tillämpliga lagen bestäms enligt 1931 årsförordning för intemordiska förhållanden kan svensk domsrätt grundas på denförevarande bestämmelsen. En legaldefinilion av begreppet hemvist finns i 14 §. Omsaken rör egendom som finns i , föreligger domsrätt enligt punkt 4.Frågan har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3). 1 allmänhettorde det inte föreligga några svårigheter alt konstatera om viss egendom finnsi eller inte. En fordran på pengar som har satts in i en bank här ilandet eller en fordran hos ell försäkringsbolag på grund av försäkringsavtalsom tillhör förelagels rörelse här i landet får anses som här befintligegendom. Motsvarande får anses gälla i fråga om annan fordran hos gäldenär häri landet, såvida inte fordringen gmndas på ett löpande skuldebrev ellerliknande och handlingen finns i utlandet (jfr 3 kap. 3§ lagen (1937:81) ominternationella rättsförhållanden rörande dödsbo och 10 kap. 3 §rättegångsbalken). Bestämmelseni punkt 4 är tillämplig inte bara på tvister mellan makar utan också i fråga omärenden där någon tvist mellan makarna inte föreligger. Etl sådant fall kanvara registrering av gåva mellan makar avseende en i belägen fastighet(jfr 8 kap. 1 § och 16 kap. ). Sådan registrering är en fömtsättningför lagfart (se 20 kap. 7§ 10 jordabalken). Debehörighetsgrundande oriiständigheter som anges i punkterna 2 4 hänför sig tillliden när talan väcks. Av allmänna processrätlsliga principer får anses följaall behörigheten inte upphör, om del sedan stämning har delgetts svarandeninträffar en ändring av de omständigheter som har grundat domstolens behörighet(jfr 10 kap. 15 § ). Det har därför inte ansetts nödvändigt medén särskild bestämmelse om det i förevarande lag; jfr dock 3 kap. 5 § lagen(1904:26 s. 1) om vissa interna- liondlarättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap och 4 § Prop.1989/90:87 andra stycket lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor. Enligtpunkt 5 föreligger domsrätt om svaranden i en uppkommen fråga har godtagit attsaken prövas i eller har gått i svaromål i saken utan invändning omrättens behörighet. Bestämmelsen innebär att svensk domsrätt kan skapas avparterna själva genom uttryckliga eller underförstådda avtal eller genomsvarandens passivitet, när ingen annan gmnd för svensk domstols behörighetfinns. Somjaghar framhållit i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3) godtas inte avtal om atlsvensk domstol skall pröva en eventuell framtida tvist. Överenskommelsen måsteha träffats i en redan uppkommen tvist, då partema har möjlighet att överblickalämpligheten av att denna blir löst i . Det är inte nödvändigt atlöverenskommelsen har träffats först sedan talan väckts. En överenskommelse somträffas före rättegångens inledande måste emellertid ha ett sakligt ochtidsmässigt samband med del rättegångsförfarande som faktiskt inleds. Om denpart som skall uppträda som svarandepart i en förestående process har godtagit atlsaken skall prövas i , måste käranden väcka talan inom viss rimlig liddärefter. Del går emellertid inte att ange någon bestämd tidsgräns. Frågan om svarandenskall vara bunden av ett tidigare lämnat samtycke får bedömas mot bakgmnd avomständigheterna i det enskilda fallet. Svenskdomsrätt kan också uppkomma genom all svaranden går i svaromål i sak ulan allframställa någon invändning om rättens behörighet. I svarandens passivitet kanligga ell godkännande av all svensk domstol prövar målet men passiviteten kanockså bero på förbiseende. Fråganom svensk domstol är behörig får behandlas som andra rälle-gångshinder varstillämpning är beroende av invändning från svarandeparten. Del betyder bl.aall en invändning måste framställas inom den lid som anges i 34 kap. 2 §rättegångsbalken. Om svaranden inte i rätt tid har gjort invändning omdomstolens behörighet eller om han har uteblivit från första inställelsen,skall domstolen i enlighet med vad som föreskrivs i 10 kap. 18 §rättegångsbalken lägga kärandens uppgifter till gmnd för prövningen avdomsrättsfrågan. Iparagrafens andra stycke hänvisas, såvitt gäller svensk domstols behörighet ifrågor om bodelning med anledning av en makes död, lill särskilda bestämmelseri lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo.Bodelning efter den som vid sin död hade hemvist i får enligt 2 kap. 1§ lag förrättas här i landet. Delsamma gäller under vissa fömtsättningarom den avlidne inte hade hemvist här men var svensk medborgare eller hade egendomhär (2 kap. 2 § samma lag). Utöver dessa gmnder för svensk domstols behörigheti frågor om bodelning med anledning av en makes död föreligger behörighet ocksåpå gmndval av vad som anges i förevarande paragrafs första stycke punktema 2, 3och 5. Bestämmelsernai andra stycket medför alt frågor om bodelning och arvskifte med anledning av någons död i de flesta fall kommer all behand- 39 las lika såvitt gällersvensk domstols behörighet. 1 några undanlagsfall Prop. 1989/90:87 kommer docksvensk domstol att vara behörig endast beträffande bodelningsfrågan. Detta är l.ex.fallet när en utländsk medborgare som har hemvist i ullandel och har all sinegendom där avlider och dennes make har hemvist i och är svarande itvisten om egendomen. 1 detta och liknande fall framstår det dock som befogalall frågan om bodelning kan las upp i och all, sedan slutuppgörelsenmellan makama har åstadkommits här, arvskiftesfrågan får avgöras i den avlidneshemland. Dessa fall torde dock vara sällsynta. Föreliggersvensk domsrätt enligt bestämmelsema i paragrafen avgör våra intema fommreglervilken svensk domstol som är behörig atl ta upp målet eller ärendet. Om någonsådan behörig domstol inte finns, skall enligt 13 § frågan tas upp avStockholms tingsrätt. Harmakar eller blivande makar skriftligen avtalat all en viss stals lag skall tillämpaspå deras förmögenhetsförhållanden, skall det gälla om 1. avtalet avser lagen i en statdär någon av dem hade hemvist eller var medborgare när avtalet ingicks, och 2. något annal inte följer av 5-12§§ . Ärden ena maken död, får den efterlevande maken ingå ell avtal enligt förstastycket med den avlidnes arvingar och universella lestamenlstagare. (Jfr4 kap. 2 § i de sakkunnigas lagförslag 1.) Paragrafenöppnar en möjlighet för makar och blivande makar att träffa avtal om alt ellvisst lands lag skall tillämpas på deras förmögenhetsförhållanden. Lagvalsmöjlighetenhar dock vissa begränsningar. Makarna eller de blivande makarna kan bara väljalagen i en stat där någon av dem har hemvist eller är medborgare när avtaletingås. Skälen för dessa begränsningar har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.2.3). Bestämmelseni första stycket innebär all om makarna harlräffat ett giltigt avtal dettaskall tillämpas oavsett vilken.inställning lill sådana avtal som man har i denstat vars lag makama har vall som tillämplig. Del saknar också betydelse om denstaten på gmnd av avtalet eller på gmnd av någon annan lagvalsregel anser sinegen interna lag och därmed sina egna intemationellt privaträltsliga reglertillämpliga på makamas förmögenhetsförhållanden. Uppfattningen i andra statersom makarna har anknytning till är också ovidkommande i detta hänseende. Av första stycket framgår atlell avtal om tillämplig lag kan träffas av makar och blivande makar. Avtalet skall avse makamas förmögenhetsför hållanden under äktenskapet. Det kommer emellertid också all ligga lill gmnd för den avveckling av den ekonomiska gemenskapen som sker i 40 sambandmed äktenskapsskillnad eller dödsfall. 1 vissa fall kommer bodd- Prop.1989/90:87 ningtill stånd först sedan äktenskapet har upplösts. upplöstsbör i sådana fall inte hindra alt (de fömtvarande) makama ingår ettavtal om tillämplig lag som skall tillämpas vid bodelningen. intebehöva markeras särskilt i lagtexten (jfr betänkandet s. 259). enamaken är död, gäller enligt andra stycket av förevarande paragraf att avtaletom tillämplig lag kan ingås mellan efterlevande maken och den Avtaletär bindande för makarna oeh kan således inte återkallas ensidigt av den enamaken. Ingenting hindrar emellertid att makama senare gemensamt upphäveravtalet eller träffar ell nytt avtal med ell annat innehåll. Lageninnehåller inga bestämmelser om en makes behörighet all ingå ett avtal omtillämplig lag. Den saken får bedömas enligt den lag som är tillämplig påmakens personliga förhållanden. I praktiken handlar del framför allt om alt myndighetsåldemvarierar i olika länder. svenska intemationella privaträtten har, som har nämnts, utvecklingenunder senare år gått i riktning mol ett ökat hänsynslagande till hemvistet somavgörande anknylningsfaktum. När nu reglerna lag upphör atl gälla ochdet därför inte längre i fråga om en makes behörighet all ingå avtal finnsnågra skrivna kollisionsregler som bygger på nationaliteten som anknylningsfaktor,finns del möjlighet alt i större utsträckning beakta partens hemvist närfrågan skall prövas. Del har ell egenvärde all ingångna avtal mellan makar fårgälla. Detta gör det motiverat att pröva en makes behörighet enligt de altemativarättsordningar som maken har anknytning lill. Del bör då spela mindre roll avvilket slag anknytningen är. Är en make behörig all ingå avtal enligt enrättsordning som maken har en rimlig anknytning lill, bör del varatillräckligt. Ingen av makama bör därefter ha möjlighet alt rygga avtalet på gmndav den makens bristande behörighet enligt någon annan rättsordning som makenhar anknytning till. De lagar som i första hand kan komma i fråga vid en sådanbedömning är lagen i det land där maken har hemvist eller är medborgare och denlag som är bestämmande för makarnas förmögenhetsförhållanden. Även den lag sommakama avtalat som tillämplig enligt den förevarande bestämmelsen bör kunnabeaktas. Ettavtal om makars förmögenhetsförhållanden skall vara skriftligt. Muntliga avtal godtas således inte. Vid sidan härav behöver avtalet inte upprättas i någon speciell form. Sannolikt kommer många makar att använda sig av ell äktenskapsförord. Men man kan också länka sig all den gemensamma viljan om lagvalet kommer till uttryck i ett inbördes testa mente eller i en bodelningshandling. Humvida en handling skall anses innefatta en överenskommelse om lagval får avgöras efter en tolkning av ordalydelsen. Denna kan direkt uttrycka all etl visst lands lag skall tilläm pas på makamas förhållanden. Det kan emellertid också framgå mer indirekt all makama har varit överens om ett visst lagval. 1 ell sådant fall kan den enda rimliga tolkningen vara att makama har avtalat all ett visst lands lag skall tillämpas. Enligt den förevarande bestämmelsen skall detta avtal då gälla. Ett avtal om tillämpliglag fixerar inte en gång för alla de materiella Prop. 1989/90:87 regler somskall tillämpas på makamas förmögenhetsförhållanden. Innehållet i dentillämpliga lagen kan komma att ändras och det får då genom tolkning av avtaletoch övergångsbestämmelsema till den nya lagen utrönas vilka bestämmelser somskall tillämpas. Framgår inte annat av avtalet bör hänvisningen till ell visstlands lag som regel betyda all del är gällande regler i dellandet som skall tillämpas, om något annal inte följer av övergångsbestämmelsemalill den nya lagen Ofr rättsfallet NJA 1968 s. 126). 1 enskilda fall kanomständigheterna emellertid vara säregna och motivera ell avsteg från regelnalt den valda lagen skall tillämpas i den utformning den har förtillämpningen (jfr rättsfallet NJA 1960 A 37). Har det i ett land förekommitomvälvande samhällsförändringar som lett till radikalt ändrade regler efterdel all avtalet träffades, lorde det ofta redan genom en tolkning av avtaletfölja att makarna inte avsett all sådana förändringar skall tillåtas slå igenompå deras förmögenhetsförhållanden. Avtaletskall avse makamas egendom i dess helhet. Någon möjlighet all i avtalet göra enuppdelning av egendomen och låta de olika delarna följa lagstiftningen i skildaländer finns således inte. Om någon egendom uttryckligen har undanlagils frånen bestämmelse om tillämplig lag i avtalet, får det i varje enskilt fall genomtolkning av avtalet avgöras om avtalet är giltigt eller inte. ex. endast en mindre del av makamas egendom, förefaller del rimligt atlavtalet tillämpas fullt ut och att undantagsregeln således lämnas utanavseende. Makamasfrihet all välja rättsordning är inte obegränsad. Av punkterna 1 och 2 i förstastycket följer vissa begränsningar. Enligt punkten 1 krävs all makama eller deblivande makama har anknytning genom hemvist eller nationalitet lill del landvars rättsordning avtalet avser. Del är emellertid tillräckligt all avtaletavser lagen i en stat där någon av dem har hemvist eller är medborgare. Dennaanknytning skall föreligga för avtalets ingående. Det spelar däremoiingen roll om anknytningen lill den valda rättsordningen upphör senare underäktenskapet. Av del anförda (jfr avsnitt 2.1.6) följer att avialsmöjlighelen ärbegränsad till alt avse den intema lagstiftningen i ett land. Den valdarättsordningens lagvalsregler omfattas alltså inte av avtalsfriheten. Nären make har dubbelt medborgarskap omfattar valrätten båda med-borgarskapsländemaslagar. Vid dubbelt medborgarskap skall kravet på anknytning med andra ord inteuppfattas som en begränsning till det land som maken har starkast anknytningtill. Om det ena medborgarskapet är svenskt, finns del inte något som hindrarall makama väljer den utländska rättsordningen som tillämplig lag. Makamahar enligt bestämmelsen också möjlighet all välja lagen i en stat där någon avdem har hemvist när avtalet ingås. Begreppet hemvist definieras i 14 §. Dellagval som gjorts genom avtalet får inte alllid full genomslagskrafl. Vissabegränsningar följer av punkt 2 i första stycket, som hänvisar lill 5 12§§ ilagen. Dessa paragrafer innehåller bestämmelser av tvingande karaktär,som bl.a inskränker möjligheterna all tillämpa utländsk rätt i Prop.1989/90:87 vissa angivna situationer. Bestämmelseni andra stycket tar i första hand sikte på den situationen att äktenskapet harupplösts genom dödsfall och den efterievande maken inför den föreståendeavvecklingen av den ekonomiska gemenskapen genom bodelning vill träffa avtalmed den avlidnes rättsinnehavare (arvingar och universella lestamenlstagare,jfr 9 kap. 5 § ) om tillämplig lag. 1 själva verket är detkanske i denna situation som avtal om tillämplig lag får störst praktiskbetydelse. Enligt bestämmelsen kan ell sådant avtal träffas under deförutsättningar som anges i första stycket. Det betyder att avtalet måste avselagen i en stal där den efterlevande maken har hemvist eller är medborgare näravtalet ingås. Den avlidne makens anknytning till ell visst land genomnationalitet eller tidigare hemvist kan däremoi inte ligga till grund' för lagvalel.Del är alltså inte möjligt att som tillämplig lag t. ex. välja rättsordningen idet land som den avlidne maken var medborgare i, om den efterlevande maken harhemvist och är medborgare i ell annal land. Den anknytning som den avlidnes rättsägarekan ha till olika länder saknar betydelse för lagvalet. Bestämmelseni andra stycket kan tillämpas också när en make har avlidit efter del altansökan om äktenskapsskillnad har gjorts Ofr 9 kap. 11 § ). Hartillämplig lag inte bestämts genom avtal, gäller lagen i den stat där makarnatog hemvist när de gifte sig. Ombåda makarna senare har tagit hemvist i en annan stat och varit bosalla där , tillämpas i stället den statens lag. Har båda makarna tidigare underäktenskapet haft hemvist i den staten eller är båda makarna medborgare i denstaten, tillämpas dock den statens lag så snart de har tagit hemvist i staten. (Jfr4 kap. 3 § i de sakkunnigas lagförslag 1.) 1paragrafen anges vilken lag som blir tillämplig på makars förmögenhetsförhållanden,om de inte har avtalat om tillämplig lag enligt 3 §. Paragrafens tillämpning fömtsättersåledes att det inte föreligger ett giltigt avtal om tillämplig lag. I denallmänna motiveringen (avsnitt 2.2.1) har redogjorts för den närmare bakgmnden lillbestämmelserna. Bestämmelsenhar utformats så all del fömtsätts alt makarna har eller har haft hemvist i samma stat. Detta är emellertid inte alllid fallet. Undan lagsvis kan del förekomma att makarna har haft hemvist på skilda håll. Lagen tillhandahåller ingen lagvalsregel för sådana fall. Tillämplig lag får då bestämmas med hänsyn lill vilken stal makarna har starkast anknytning 43 lill.I ell sådant sammanhang kan även makarnas nationalitet få betydelse. Prop.1989/90:87 1 brist på ell gemensamt hemvist kan sålunda ett gemensamt medborgarskapvara den faktor som grundar den starkaste anknytningen och därmed blirbestämmande för lagvalel. Närdel i bestämmelsen fömtsätts att makarna tar hemvist i samma land innebär delinte etl krav på etl gemensamt hemvist i del landet. Bestämmelsens krav äruppfyllt även om de bor på skilda håll inom ett och samma land. Enligtbestämmelsen i första stycket är det lagen i den stat där makarna log hemvistnär de gifte sig som skall gälla för deras förmögenhetsförhållanden. Vidbedömningen av hemvistet kan man givelvis inte begränsa sig till att beaktaförhållandena vid dagen för vigseln. Makarnas avsikt all etablera sig i ellvisst land kanske inte realiseras förrän någon lid därefter och det blir dålagen i det landet som skall tillämpas. Iprincip skall frågan om hemvislkravet är uppfyllt bedömas individuellt förmakarna 14 §). Det är dock oundvikligt att bedömningen för var och enpåverkas av den andres förhållanden. Om en svensk kvinna med hemvist i Sverigegifter sig med en gäslsluderande från ell annal land och de bildar hem iSverige, bör man i allmänhet kunna utgå från all båda makarna har hemvist här.Del gäller även i fall då hemvislanknytningen hit för mannens vidkommande vartvivelaktig före äktenskapet. Hemvislfrågan kommer i regel upp som enefterhandsbedömning och vållar då i allmänhet inte några problem. Iandra stycket ges regler om byte av tillämplig lag för del fallet all makarnaflyttar från ell land lill ett annat. Enligt dessa regler skall båda makarna hatagit hemvist i en ny stat och varit bosatta där för alt det nyalandets lag skall bli tillämplig på deras förmögenhetsförhållanden. Flyttarmakarna inte lill det nya landet räknas lidsfristen från den tidpunktdå den sist anlände maken bosatte sig där. ISverige kan som regel frågan om bosättning avgöras med ledning avfolkbokföringen. Helt utslagsgivande är denna emellertid inte. En viss fördröjningkan förekomma exempelvis på så sätt all en lill inflyttad person förstefter en tids bosättning blir kyrkobokförd här. En motsvarande fördröjning kanockså förekomma när någon flyttar från . Den exakta beräkningen avbosättningens längd får betydelse endast i de förmodligen fåtaliga fall dåfrågan om tillämplig lag ställs på sin spets i nära anslutning till utgången avtvåårsfristen. 1regel kommer hemvislkravet atl anses vara uppfyllt när bosättningen har varat . Det kan dock länkas all makarna eller en av dem ännu efter två årsbosättning inte kan anses ha hemvist i det nya landet. Ett eventuellt byte avtillämplig lag sker då i stället vid den senare tidpunkt då båda makarna har fåtthemvist där. 1 styckets andra meningges regler för det fall då makarna flyttar till ett land där de har haft hemvist eller där de båda är medborgare. densituationen blir den nya lagen tillämplig så snart båda makarna har Prop.1989/90:87 tagit hemvist där.