prop · GD0376 · 1989-12-31 00:00:00 — Jag delar regionalpoliliska kommitténsuppfattning, att tillgången till billiga och rationella transportlösningar m.m. är en gmndfömtsättning för landsbygdsföretagens möjligheter att utvecklaproduktion i små samverkande enheter. Landsbygdskampanjenuppmärksammade bl.a brislen på bostäder på landsbygden. Ävenboendeservicedelegationen har uppmärksammat denna brist, som särskilt berörunga som vill flytta hemifrån men ändå stanna på orten, samt äldre ochhandikappade som inte längre klarar av att bo i sina ofta tungarbetade egnahemoch jordbmksfastigheter. Ensärskild arbetsgmpp för boende- och servicefrågor på landsbygden har bildalsmed representanter för , plan- och bosladsverkei,stadsmiljörådel, boendeservicedelegationen, glesbygdsdelegalionen,och . Syftet med gmppens arbete är alt ökamöjlighetema till boende på landsbygden. Olika lösningar kommer att studerasinom bl. a. hyres- och bostadsrättsboendel saml vad gäller lokaler för service,kultur och samvaro. Exempel kommer att redovisas på hur det traditionelltstorskaliga och lätortscenlrerade sektorstänkan-del kan ersättas medplanerings- och arbetsmodeller som utgår från den lokala nivån, ärsektorsövergripande och samordnar såväl offentliga, kommersiella sominformella resurser. Detta arbete bör enligt min mening skapa godafömtsättningar för att lösa de speciella problem som hänger samman medlandsbygdens boende- och servicefrågor. Det får sedan ankomma på regeringenatt överväga eventuella förändringar i regler m.m., föratt underiätta boende pålandsbygden. anser att bostadslånesystemet bör ses över för allunderlätta anpassning av ny bebyggelse till regionens bebyggelsetraditioner.Jag föraisätter alt den nämnda gmppen behandlar även denna fråga. Det gälleräven kommitténs förslag om FoU-insatser som syftar till att tillvaratabebyggelsens identitetsskapande egenskaper. Jagvill i detta sammanhang erinra om de nya bestämmelsema för beräkning avlåneunderlag och pantvärde för bostadslån som trädde i kraft den 1 oktober1989, där tillägg kan göras för särskilt kostnadskrävande utformning av huseller den yttre miljön. Del kan t.ex. gälla om huset ges en särskild utformningmed hänsyn till bebyggelsemiljön i ett område med samlad äldre bebyggelse. kommunala översiktsplaneringen och i de kommunala bostadsbyggnadsprogrammenbör bostadsförsörjningen på landsbygden ägnas ökad uppmärksamhet. Därvid böräven anpassning till den lokala byggnadstraditionen samt natur- ochkulturmiljön beaktas. Inomramen för landsbygdskampanjen betonades bl.a. bygdens kvaliteter, och då ävenfrågan om kulturens betydelse för utvecklingen på landsbygden. Kulturen bidrartill en lokal identitet och sammanhållning. Det gäller således inte all försökakopiera stadens kultumtbud, utan att ta tillvara den lokala livskvaliteten.Detta kan skapa bättre fömtsättningar atl få ungdomama all rota sig i bygdenoch stanna kvar efter utbildningen. Kultumtbudet kan även göra en bygd meraattraktiv när det gäller rekrytering av kvalificerad arbetskraft från andradelar av landet. Det är också viktigt med kultursatsningar som skapar enattraktiv miljö för kvinnoma och ger dem möjlighet till meningsfullafritidsaktiviteter. Det är vidare viktigt att profilera och marknadsförabygdens särprägel. På så sätt förbättras fömlsältningama för att utveckla s.k. bygdeturism. Inomramen för medlen för regional projektverksamhet bör länsstyrelsemauppmärksamma och kunna stödja kultursatsningar av betydelse för den regionalautvecklingen. Samlingslokalemafyller en viktig funktion i glesbygden för studieverksamhet och kulturellaaktiviteter. Jag har tidigare (avsnitt 10.2) behandlat möjligheten att få stödlill byggande eller uppmstning av sådana lokaler. 10.4 Övriga glesbygds- och landsbygdsfrågor Jaghar i det föregående avsnittet redovisat olika samhällssektorer av storbetydelse för glesbygdens och landsbygdens utveckling. 1 de följande tar jagupp ytterligare ell antal frågor som är vikliga i sammanhanget. Även dessafrågor harjag tidigare (avsnitt 8) belyst i ell vidare regionalpolitiskt sammanhang.1 detta avsnitt framhäver jag därför den glesbygds- och landsbygdspolitiskaaspekten. Människomapå landsbygden har startat en process som växer i styrka. Det är särskiltglädjande att det ofta är kvinnoma som gått i läten, exempelvis genom att bildanätverk och starta småföretag. Del är också viktigt atl kvinnoma är med ochformar en miljö och kulturaktiviteter som de upplever som attraktiva. Jaghar tidigare (avsnitt 7.5) redovisat ålgärder för alt främja kvinnors företagande. Jag avvisade där regionalpoliliska kommitténs förslag om att inrätta särskilda kvinnliga kompetenscentra och menade atl i första hand de regionala utvecklingsfonderna bör utveckla sitt arbete med att främja kvinnors företagande. Det är ju dessutom så, att för människoma i landels glesbygd är det ofta långt till residensstaden eller annan större ort, varför varken det föreslagna kompetenscentret eller utvecklingsfonden är lätt nåbara. Vad som behövs för dessa kvinnor är därför stöd i form av rådgivning m. m. på närmare håll. Om detta sedan sker genom utveck lingsfonden, andra organ, i särskilda projekt eller via lokalrådgivare etc. är mindre viktigt. Huvudsaken är atl en anpassning av verksamheten sker lill 184 Stöd till sådana särskilda insatser för kvinnor Prop. 1989/90:76 bör kunna lämnas av medlen för regional projektverksamhet somlänsstyrelserna disponerar. Jaghar tidigare (avsnitt 7.5) också redovisat att jag avser föreslå regeringenatt särskilda resurser ges till de regionala utvecklingsfondema i stödområdeslänenför att ge kvinnor, som driver eller vill starta förelag, råd och hjälp. Dethar ibland riktats kritik mot att en alltför liten andel av glesbygdsstödetgår till kvinnliga företagare. Förklaringen härtill sägs bl.a. vara att dessaofta finns inom servicesektorn, inom vilken investeringarna i maskiner ofta ärsmå, eller att de inte anses stödberättigade. Vad gäller den senare fråganmåste ett missförstånd råda, eftersom glesbygdsstödet inte är riktat till någonspeciell näringsgren. Enligtmin mening bör mitt tidigare förslag (avsnitt 10.2) om att öppna möjlighet attlämna glesbygdsstöd även till s. k. mjuka investeringar betydligt förbättrastödmöjligheterna för kvinnliga företagare. Utvecklingav småskalig, flexibel och landsbygdsanpassad teknik pågår på skilda områden,t. ex. inom skogsbmket. Vidareförädling av landsbygdens råvaror kan också ske ismåskalig form. Tele- och dalatekniken ger också nya möjligheter att bedriva olikaverksamheter i glesbygden. Styrelsenför teknisk utveckling (STU), ALA-gmppen vid lantbmksuni-versitetet och Centramför glesbygdsteknik i bedriver tillsammans utvecklingsarbeteavseende småskalig livsmedelsförädling. Den livsmedelspoliliska arbetsgmppenhar föreslagit alt särskilda resurser bör avsättas för den småskaligalivsmedelsförädlingen. Denna fråga kommer att behandlas i denlivsmedelspolitiska propositionen senare i vår. har föreslagit att 10 milj. kr. av STU:s anslagavsätts för tillämpad FoU vid landsbygdsföretag. Enligt min mening bör STUfortsätta all särskilt uppmärksamma behovet av att utveckla teknik anpassadtill produktion i små enheter. Intressant i sammanhanget är bl. a det nämnda arbetetsom STU tillsammans med bl. a. lanlbmksuni-versitetet bedriver i Norrbottenslän. Det bör övervägas om inte denna verksamhet bör utvidgas till övriga delarav inlandet. Medel för verksamheten bör kunna anvisas från det särskildaanslaget för regionalpolitiska infrastmkturåtgärder som jag tidigare föreslagit(avsnitt 9). SINDoch STU har avrapporterat det pågående teknikspridningsprogrammet för nortaSveriges inland. Det syftar till att höja inlandsföretagens kompetens inom denmodema tekniken. Jag har tidigare (avsnitt 8.3) föreslagit atlregionalpolitiska medel bör avsättas för att på försök stödja en verksamhet medteknikkonsulter i stödområdena. Givetvis bör i dessas uppdrag ingå att ävenbeakta behovet att utveckla den småskaliga tekniken. Enligtmin mening är det betydelsefullt att stimulera de nyskapande kraflema på landsbygden. I olika delar av landet har bildals lokala uppfin- narföreningar och i flera kommuner i har bildats särskil- ] 35 da rådgivargmpper förinnovatörer. Jag anser att det är viktigt att la till Prop. 1989/90:76 varasådana kreativa krafter och menar all länsstyrelserna bör uppmuntra ochekonomiskt kunna stödja rådgivning till uppfinnare. Denmoderna tekniken har skapat förutsättningar för att på landsbygden utföraarbete på distans åt företag i tätorter. En sådan utveckling är också på gång,men bör kunna få betydligt större omfattning än . Jag vill i dettasammanhang erinra om de möjligheter som finns att inom glesbygdsstödet, somstöd till företag i glesbygd, lämna bidrag till merkostnader för driften somföranleds av hemarbetet. Ettstort antal telestugor har tillkommit, inte minsl under landsbygdskampanjen,med stöd från bl.a statens industriverk, , arbetsmarknadsdepartementetoch glesbygdsdelegationen. Vid dessa bedrivs bl.a. utbildning och rådgivningsamt finns tillgång till modern utmstning på data- ochtelekommunikationsområdet. En fortsättning av sådan verksamhet anser jag varaav stort värde för vissa glesbygdsområden. Skärgårdsinsatsernaingår som en del i glesbygdspolitiken. Många problem och utvecklingsfrågor ärgemensamma med den glesbygd som finns på fastlandet. Skärgårdens speciellaproblem rör främst transportfrågoma. Speciellt för skärgården är också att denlill stora delar ligger relativt nära storstäderna. Det senare har inneburitsommarturism och attraktivitet vad gäller fritidsboende, men även en i huvudsakpositiv befolkningsutveckling. Liksomhittills bör länsstyrelserna kunna stödja det lokala utvecklingsarbetet iskärgårdsområdena med hjälp av glesbygdsstöd och projektmedel. Kommunernasviktigaste roll i glesbygds- och landsbygdspolitiken bör vara som pådrivandeoch samordnande kraft i den lokala resursmobiliseringen. Detta innebär att debör ägna stor uppmärksamhet åt allmänt näringslivsfrämjande insatser, som kanbidra till att stimulera en gynnsam utveckling i glesbygden för såvälproducerande företag som andra verksamheter. Kommunernahar alltså en viktig roll för att underlätta människornas möjligheter att booch verka på landsbygden. En del kommuner har anställt särskildalandsbygdsutvecklare för att bedriva denna verksamhet. Det kanske allraviktigaste området för det kommunala agerandet är dock att medverka till attutveckla den lokala infrastmkturen. Det gäller t.ex. skolan, barnomsorgen,bostadsförsörjningen osv. Mångalandsbygdsområden ligger i utkanten av resp. kommun och ansluter till liknandeområden i annan kommun. Det är då viktigt att de administrativa gränserna inteupplevs som eller utgör hinder i det lokala utvecklingsarbetet. 1 stället måstei sådana områden ske en samverkan mellan olika myndigheter över såväl kommun-som länsgränser. Glesbygdsdelegationenmenar i sitt landsbygdsprogram, att en försöks- 186 verksamhet bör startas,inom vilken kommunerna inom en särskild glesbygdsram bör få disponera olikastatliga sektorsorgans medel med beslutanderätt. Jag vill här peka på denförsöksverksamhet som bedrivs med s. k. frikommuner. Försöket harnyligen förlängts och kommer att slutredovisas under 1991.1 samband med dettavill jag också hänvisa till vad jag tidigare (avsnitt 6.3) anfört ommöjligheten för länsstyrelserna att överföra medel till kommunerna för allmäntnäringslivsfrämjande åtgärder. I övrigt bör kommunerna intensifiera sinainsatser på atl, som jag tidigare nämnt, allmänt förstärka den lokalainfrastmkturen. För övrigt avser regeringen (finansministern) att tillsätta enutredning som skall se över skatteutjämningssystemet och statsbidrag tillkommunal verksamhet. Mitt förslag:Glesbygdsdelegalionen skall ombildas till myndighet med utökad och delvis nyverksamhet samt lokaliseras lill . Utredningsförslag: Ensärskild utredningsman har i rapporten om insatser i och Norrlandsinland bl. a. föreslagit att ett centram för landsbygdsutveckling bör inrättasi (bilaga 5). Förslaget innebär bl.a. alt glesbygdsdelegationensresurser och verksamhet skulle ingå i den nya myndigheten. Volymmässigtföreslås myndigheten när den är fullt utbyggd omfatta 15 tjänster och disponerai storleksordningen 10 milj. kr. Detaljutformningen avorganisationen m.m. föreslås bli gjord av en särskild utredningsman. En särskild utredare hardärefter på regeringens uppdrag utarbetat förslag till organisation m. m. förbildande av ett centralt organ för glesbygdsfrågor (bilaga 8).Utredningsarbetet har bedrivits i samråd med glesbygdsdelegationen och övrigamyndigheter som berörts av förslaget. Förslaget innebär ikorthet att en glesbygdsmyndighet bildas med en budget på 15 milj. kr., varav10 milj. kr. föreslås få användas för utvecklingsprojekt m. m. Blandhuvuduppgiftema för den nya myndigheten nämns att vara ett nationelltkunskapscentrum med god överblick över glesbygdsproblemen och över det arbetesom bedrivs för att komma till rätta med dem. Myndigheten ska också förmedlainformation i dessa frågor till myndigheter, organisationer och allmänhet. Denska också fortlöpande värdera resultaten av de samhällsinsatser som görs, somunderlag för beslut om glesbygdspolitikens fortsatta inriktning. Tillhuvuduppgifterna ska vidare höra att i samverkan med andra myndigheter stödjadet utvecklingsarbete som bedrivs på lokal och regional nivå. På central nivåska myndigheten verka för samordning av statliga insatser och anpassning avsektorspoliliken till glesbygdspolitikens mål. Dess uppgift ska också vara attbevaka konsekvenserna för glesbygdens utveckling av statliga åtgärder avgenerell natur samt att la initiativ av skilda slag för att förbättra villkoren förboende, sysselsättning och serviceförsörjning i gles- Prop. 1989/90:76bygden. Remissinstanserna;Rapporten har remissbehandlats.Förslaget om ett centmm för landsbygdsutveckling i har i allmänhetfått ett positivt mottagande, även om invändningar rests på en del punkter.Några remissinstanser uttrycker t.ex. farhågor för alt glesbygdsdelegalionenshittillsvarande roll som pådrivare på departementsnivå skall gå förlorad.Glesbygdsdelegationen menar att en bas bör finnas kvar i . Skälenför mitt förslag: Glesbygdsdelegationen tillsattes och fick i allmänthållna direktiv tiU uppgift att bl.a. behandla för glesbygden specifikasysselsättnings- och serviceproblem, med tyngdpunkten på de s. k. skogslänensinre delar samt skärgårdsområdena. Verksamheten var i början av mindreomfattning. I första hand bedrevs utredningsverksamhet t. ex. i samband medutformningen av det samlade glesbygdsstödet som infördes . Så småningomblev projektverksamheten, där olika pilotprojekt initierades, allt viktigare.Delegationens ekonomiska resurser ökades också successivt och har under desenaste åren uppgått till ca 5 milj. kr. Finansieringen har skett viakommilléanslaget på ansvarigt departement. Under den av initieradelandsbygdskampanjen fick delegationen betydande särskilda tillskott förgenomförandel av kampanjen. Enligtmin mening har glesbygdsdelegalionen ulfört ett värdefullt arbetesom på många områden fört glesbygdspoliliken framåt. Bådade genomförda utredningama har visat alt det, inte minst ,blivit allt fler myndigheter och organ som arbetar med och avsätter resurserför glesbygds- och landsbygdsutveckling. Denna utveckling finner jagvärdefull. uppkommer det risk för visst dubbelarbete, där de olikaaktörema inte alltid vet vilka projekt eller verksamheter som redan prövats påannat håll. Enligt min mening bör effektivitetsvinster för arbetet medoffensiva glesbygdsinsatser kunna uppnås genom ett utbyggt samarbete. Jag menarockså att den inriktning av glesbygds- och landsbygdsinsatsema som jagföreslagit ställer ökade krav på ett centralt samordningsorgan. Delta blir inteminst viktigt när del gäller att bevaka seklorsfrågoma. Jagdelar i huvudsak organisationsutredarens bedömning vad gäller inriktningen avverksamheten. Somjagtidigare nämnt (avsnitt 10.3) har lantbmksstyrelsen under senare årintensifierat sitt arbete med landsbygdsfrågor. Enligt min mening är detväsentligt med ett utvecklat samarbete mellan den nya glesbygdsmyndigheten ochlanlbraksslyrelsen. Styrelsens framtida verksamhet på delta område hängersamman med de förändringar som kan följa av bl. a. den proposition om en nylivsmedelspolitik, som regeringen kommer alt förelägga senare i vår. Den nyaglesbygdsmyndighetens verksamhetsinriktning bör i huvudsak vara densamma som den hittillsvarande glesbygdsdelegationens. Dämt över bör den ges vissa nya arbetsuppgifter. Myndigheten bör arbeta med utvecklingsfrågor för alt förbättra glesbygds- och landsbygdsbefolkningens 188 levnadsförhållandeni olika delar av landet, men med tyngdpunkten i Prop. 1989/90:76skogslänens inre delar samt i skärgårdsområdena. Informationoch rådgivning i glesbygdsfrågor, liksom utredningsverksamhet bör ingå iarbetsuppgiftema. Rådgivnings- och utbildningsverksamhet bör bl. a. avselänsslyrelsemas glesbygdsstödshandläggare. har vad gällerstödet till kommersiell service genomfört ett förtjänstfullt arbete med träffarför erfarenhetsutbyte och praxisdiskussioner. Den nya myndigheten börfortsättningsvis svara för atl sådan verksamhet kommer lill stånd vad gällerstöd lill förelag i glesbygder och andra glesbygdsinsalser. Myndighetenbör bedriva projekt av pilotkaraktär med betydelse för glesbygdens utveckling.Projektverksamheten bör liksom av naturliga skäl ske i samverkan medandra myndigheter och organ. Vid valet av projekt bör riksintresse- ochpilotkaraktären betonas. För andra, i och för sig intressanta projekt, finnsresurser och ansvar på den regionala nivån. Iavsaknad av en särskild myndighet på glesbygdsområdet har ansvarigt departementhandlagt ärenden som rör länsstyrelsemas infrianden av kreditgarantier tillföretag i glesbygd. Jag avser att senare föreslå regeringen all den nyamyndigheten övertar denna arbetsuppgift. Närdet gäller uppföljning och utvärdering av glesbygdsstödet och andraglesbygdspoliliska insatser har bl. a. riksrevisionsverkel och statskontoret,på regeringens uppdrag, genomfört sådana utredningsinsatser. Riksdagensrevisorer har,som jag tidigare nämnt, påpekat behovet av riktlinjer föreffektivare uppföljning och utvärdering av glesbygdsstödet. Givelvis harlänsstyrelsema huvudansvar för en bättre uppföljning av glesbygdsinsals-ema,men den nya myndigheten bör kunna medverka i utarbetandet av lämpliga mtiner. Dennya myndigheten bör lokaliseras till . En sådan lokalisering innebäratt myndigheten kommer närmare de vardagliga glesbygdsfrå-goma, somkommunikalionsmöjlighetema till andra delar av landet förblir goda. Enlokalisering till innebär dessutom utflyttning av statlig verksamhetfrån och ett sysselsättningstillskott till . De flestaremissinstanser som kommenterat ortsvalet har ställt sig positiva tillÖstersund. Några har uttryckt farhågor för att en lokalisering lill Östersundriskerar medföra atl kontaklema med regeringen försvåras, vilket menligtskulle inverka på möjligheten att agera pådrivande i olika frågor. Jag menaratl dessa farhågor är överdrivna. Tvärtom kan den föreslagna frikopplingen gestörre frihet att agera. Jagvill också ta fasta på den roll som Hela ska leva,enligt organisationsutredaren, bör kunna spela framöver när det gäller attskapa opinion för glesbygdsfrågoma. Rådet kommer enligt sin egenverksamhetsplan bl. a. att ha kontakt och samarbete med olika samhällsorgan isyfte all öka förståelsen för betydelsen av lokal mobilisering samllandsbygdens utveckling. Det avser också att göra uttalanden och uppvaktningarhos myndigheter i syfte all bevaka dessa frågor. Någon risk för alt intelandsbygdsfrågoma även i fortsättningen kommer atl uppmärksammas föreliggerenligt min mening därför inte. Jaghar tidigare (avsnitt 10.3) redovisat den s.k. ALA-gmppens verk- 189 samhet vid Sverigeslantbmksuniversitet. Gmppens arbete, bl. a. med att sprida kunskap om aktuellforskning, som kan omsättas i konkreta landsbygdssatsningar, har klarakopplingar till den nya glesbygdsmyndighetens verksamhet. Jag fömtsätter därföratt etl samarbete dem emeUan kommer att utvecklas. Det ankommer på den nyaglesbygdsmyndigheten och lantbmksuniversitelel att komma överens om formemaför samarbetet. Myndigheten själv bör få avgöra, om den även ska medverka ifinansieringen av ALA-gmppens verksamhet. Det bör bli en uppgift förregeringen att senare utforma de närmare instmklionema för myndighetensuppbyggnad och verksamhet. Uppbyggnaden av myndighetens kansli bör enligt minmening ske successivt. Myndigheten bör själv få stor frihet att avgöra hurstor del av tilldelade medel som den finner bör avsättas i fasta resurser ochhur myckel som den vill använda för köp av tillfälliga tjänster eller tillprojektverksamhet. För utvecklingsprojekt m. m. beräknarjag att den nyamyndigheten bör disponera ca 10 milj. kr., vilket innebär en tredubblingjämfört med vad glesbygdsdelegationen disponerar för innevarande budgetår.Några remissinstanser har förordat betydligt störte belopp. Jag villemellertid erinra om alt huvudansvaret för genomförandel av glesbygds- ochlandsbygdsinsalser ligger på länsstyrelsema. Enligt min mening är det därför iförsta hand medlen för regionala utvecklingsinsatser som behöver förslärkas,vilket jag också senare kommer att föreslå (avsnitt 16). Organisationsutredaren harföreslagit att den nya myndigheten ska benämnas förglesbygdsfrågor. Enligt min mening är detta etl bra förslag, men jag trorsamtidigt att viss risk kan uppstå för att ett sådant namn kan komma attsammanblandas med . Eftersom glesbygdsdelegationen som begreppsedan länge är välkänt, och den nya myndigheten i stora stycken kommer attfortsätta den verksamhet som delegationen tidigare bedrivit, föreslårjag attden nya myndigheten kallas för glesbygdsdelegationen. Jag återkommer (avsnitt16) till frågan om resurser till den nya glesbygdsmyndigheten. 11 Regionalpolitiska åtgärder i orter och regioner somgenomgår strukturförändringar Min bedömning:Näringslivels successiva stmkturomvandling bör underlättas. Människor ochregioner som berörs bör inte ensamma behöva ta eventuella negativa konsekvenserav sådana förändringar. Vid mycket omfattande förändringar bör nyetablering ochexpansion inom näringslivet kunna underlättas med regionalpolitiska och andrasamhällsinsatser. Kommittén: Kommitténframhåller att stmkturomvandling är uttryck för det ekonomiska livets dynamik.Ekonomisk tillväxt nationellt och regionalt - fömtsätterdenna dynamik. Dynamiken i det ekonomiska livet Prop. 1989/90:76 bär inom sigfröet till förändringar av lokaliserings- och bosättningsmönster. Menbefintliga stmklurer påverkar också fömtsättningama för alt näringslivet på enort, i en region eller ett land skall bli dynamiskt. Kommittén talar isammanhanget om ekonomiskt fungerande regioner där näringslivet förmår varaintemationellt konkurtenskraftigl. För atl detta ska vara möjligt krävsförbättringar av rambetingelsema. De risker för stmkturförändringar som finnsi bl. a. och Bergslagen, där näringslivet domineras av storabasindustrier, framhålls vidare av kommittén. Remissinstanserna:Remissinstansema har i relativt liten utsträckning tagit upp frågan om hurstmkturförändringar bör hanteras. De som berör problemaliken framhåller i regelbehovet av differentierade arbetsmarknader och vikten av att skapautveeklingsfömtsättningar genom en väl utbyggd infrastmktur. Skälenför min bedömning: av regionalpolitikens mål är alt främja Sverigesekonomiska tillväxt. För att uppnå detta mål måste näringslivetskonkurtenskraft upprätthållas. Successiva stmkturförändringar bör därförunderlättas så att olönsamma verksamheter kan ersättas eller fömyas. Härigenomkan resurser föras över lill sektorer med bättre utvecklingsmöjligheter. Stmkturomvandlingsproblemenbemöttes i slutet av 1970-talel och medomfattande finansiellt stöd lill krisdrab-bade förelag och branscher främstvarvs-, stål-, massa-, pappers- och tekoindustrin. Sedanbörjan av har däremot regeringens inställning till stöd lillkrisföretag varit ytterst restriktiv.