prop · GD03146 · 1989-12-31 00:00:00 — Riksdagenhar som jag tidigare berört beslutat om miljöförbätt rande åtgärder i jordbmket. Åtgärderaa avser bl. a. regler för lagring och spridning av stallgödsel och har beräknats leda till en halvering av kväve läckaget nån till år2000. Inom ramen för det nordiska samarbe- 104 tethar som målsättning angetts att kväveläckaget skaU halveras i vissa Prop.1989/90:146 känsliga kustområden och i förhållande . Föratt stimulera lantbmkaraa att snabbt bygga ut gödsdvårdsanlägg-ningaraaslagringskapacitet finns möjlighet att få bidrag avinvesteringskostnaden, dock högst , inom vissa områden. Lantbmksstyrelsenhar redovisat förslag till uppföljning av riksdagsbeslutet ommiljöförbättrande åtgärder. Förslagen innebär bl.a. restriktioner ispridningstidpunkt för stallgödsel även för andra områden än de som i dagomfattas av riksdagsbeslutet samt förslag om grön mark. Förslagen kommer attremissbehandlas. Jag avser att i samband med nästa års miljöpropositionåterkomma till regeringen med förslag i denna fråga. I det sammanhanget kommerjag även att behandla frågan om en eventuell förändring av konstmktionen avbidraget för uppbyggnad av lagringskapacitet för gödsel. Denmodema växtodlingen med sin specialisering och ensidighet bygger på attbekämpning av ogräs, skadesvampar och skadeinsekter kan utföras med kemiskamedel. Efter att användningen av modema bekämpningsmedel inom jordbmket harpågått , kan konstateras att dessa ibland återfinns i t.ex. yt- och gmndvatten samt direkt eller indirekt påverkar den vilda ochfaunan i jordbmkslandskapet. Ett fortsatt aktivt arbete för att minskaanvändningen av bekämpningsmedel är således enligt min mening mycketangeläget. Jag återkommer i det följande med förslag i denna del. Utvecklingeni jordbmket har bidragit till att värdefulla områden från natur- ochkulturmiljövårdssynpunkt har minskat i antal och omfattning iodlingslandskapet. Många växtarter som tidigare betraktades som vanliga ochsjälvklara inslag i landskapet är sällsynta eUer hotade. Förfaunan har fömtsättningama för artrikedom i slättlandskapet förändrats genomatt de miljöer som olika arter kräver i stor utsträckning har försvunnit. Dessamiljöer motsvaras till stor del av de delar av landskapet som har bibehållitsin prägel från äldre odlingsformer. Åtgärder måste vidtas för att bryta dennautveckling. Den påverkan på flora och fauna som jag nu beskrivit leder till attden genetiska variationen och mångfalden i landskapet utarmas. Storamonokulturer med likadana eller närbesläktade sorter är ett annat exempel pådetta. Avsaknaden av variation gör dessutom dessa kulturer avsevärt mycketkänsligare för skadegörare än odlingssystem där en mer varierad art- ochsortsammansättning råder. Den utveckling som landskapet har genomgått har bl.a.inneburit att viktiga natur- och kuUurvärden gått till spillo. Med denförändrade inriktningen av livsmedelspolitiken förändras enligt min mening enav de gmndläggande orsakema till denna utveckling. För att bl. a.öka variationsrikedomen i odlingslandskapet och för att bevara den genetiskamångfalden och de natur- och kulturmiljövärden som finns i odlingslandskapet,har jag för avsikt att föreslå att ersättning skall kunna utgå förlandskapsvårdande insatser. Jag återkommer till det i det följande. Detär emellertid viktigt att reformens effekter på detta område noga följs. Jag avser därför att föreslå regeringen att får i 105 uppdrag att i samråd medlantbruksstyrelsen och fortlöpande följa och utvärderamiljöeffekten av den nya livsmedelspolitiken. Mittförslagr Bmkningsplikten i lagen om skötsel av jordbmksmark tas bort. Kravet påtillstånd för att få ta jordbmksmark ur produktion ersätts med enanmälningsskyldighet och definitionen av jordbmksmark i skötsellagen vidgastill att även omfatta naturliga betesmarker. En anmälan om att ta jordbmksmarkur produktion skall göras till marken avsestas ur produktion. För vissa, från natur- eller kulturmiljösynpunkt, särskiUvärdefuUa områden skall sådan anmälan göras i förväg. Ersättning skallkunna betalas till lantbmkare för landskapsvårdande insatser. Ett permanentanslag för bevarande av vissa från natur- eller kulturmiljösynpunkt värdefuUaodlingslandskap bör därför inrättas. Ersättningen bör tills vidare bestämmas icivilrättsliga avtal mellan bmkare och berörda myndigheter. Regeringenbeslutar om stödets fördelning på län efter ett förslag från statensnaturvårdsverk. förslag upprättas tillsammans medlantbmksstyrelsen och . För nästa budgetår föreslås 100milj. LAGrs förslagrÖverensstämmer i huvudsak med mitt. LAG föreslår emellertid att en anmälan omatt ta mark ur produktion skall göras endast före nedläggningen ochatt landskapsvårdsstödet successivt ökas från 50 milj. kr. /91med 50 milj. kr. tiU 250 milj. kr. Remissinstansernar Endastett fåtal remissinstanser har yttrat sig om bmkningsplikten. De flesta av dessatillstyrker förslaget om att bmkningsplikten skall tas bort. anser att jordbmkamas möjligheter att bestämma övermarkanvändningen måste tryggas så att en markägare inte utan rätt tillersättning hindras i sitt utnyttjande av marken. Flertalet remissinstansersom har yttrat sig om det skall föreligga tillståndsplikt elleranmälningsskyldighet tillstyrker arbetsgmppens förslag. Flera remissinstanser,däribland lantbmksstyrelsen, anser dock att anmälan måste göras iförväg än de föreslagna tre månadema. Några remissinstanser framhåller attanmälningsplikten bör omfatta all jordbmksmark, dvs. Flera remissinstanserframhåller det önskvärda i att den skogsplantering som kan bli följden av LAG:sförslag i viss utsträckning bör styras mot användning av lövträd. Enligt någraremissinstanser förbättrar det möjlighetema för en framtida åtemppodling. Ettstort antal remissinstanser, däribland , riks- Prop.1989/90:146 antikvarieämbetet och , anser att tillståndskravet börbehållas som ett nödvändigt instrument för att styra markanvändningen. Länsstyrelseni anser att detta åtminstone bör gälla inom områden somklassificerats som riksintressanta enligt naturresurslagen. Någraremissinstanser anser att arbetsgruppens förslag står i dålig överensstämmelsemed naturresurslagens bestämmelser. anser attskötseUagen bör förstärkas i de avseenden som gagnar miljömålen och knytas tillnaturresurslagens bestämmelser. Flertaletremissinstanser tillstyrker att ett utökat stöd för landskapsvård byggs upp. Deflesta remissinstanserna anser att stödbeloppet endast räcker till att bevarade mest skyddsvärda biotoperaa, kulturmiljöerna och landskapstyperna.Arbetsgmppens förslag saknar miljökonsekvensanalys enligt flera avremissinstanserna som även anser att de positiva miljöeffekterna blir minst ide områden där miljöbelastningen är störst och behöver reduceras. Riksantikvarieämbetetanför att övergången från det nuvarande systemet till ett marknadsanpassatsystem inger farhågor för kulturmiljön, eftersom förslaget anvisar få och fögastyrande övergångsåtgärder. Från kulturhistorisk synpunkt är det viktigt attnedläggning av jordbmksmark inte drabbar de områden som redan varit föremål fören omfattande nedläggning. Lantbruksstyrelsenanser att förslagets miljökonsekvenser är mer omfattande och svåröverskådligaän vad som framgår av arbetsgmppens analyser. Styrelsen tillstyrker att ettutökat stöd för landskapsvård byggs upp, men bedömer att det föreslagnaanslaget på 250milj. endast räcker till att bevara de mestskyddsvärda biotoperna, kulturmiljöerna och landskapstyperna. Naturvårdsverketanför att utredningens förslag innebär att landskapsomvandlingen kommer attske ännu snabbare än och på ett sätt som inte tillräckligt tar tillvara landskapets värden. Verket bedömer att minst 500milj. behöver avsättastill NOLA-stöd för att rädda hälften av riksintressanta odlingsområden. Den nuföreslagna nya livsmedelspolitiken kommer enligt att påskyndanedläggningen av framför allt betesmarker i skogs- och mellanbygder men ävenav , bl. a. i . Sverigeslantbmksuniversitet anser att miljökonsekvensanalysen måste betraktas som svag,varför det är svårt att få en klar bild av förslagets miljöeffekter, vilket börmana tiU försiktighet. Skälenfor mitt förslagr och kultiverad betesmark skall om marken är lämpligför jordbmksproduktion enligt bestämmelserna i skötsellagen bmkas på ettändamålsenligt sätt. Marken får inte tas ur produktion utan tillstånd. Syftetmed bestämmelserna är att motverka att jordbmksmark läggs ned. har produktiviteten i jordbmket ökat ochfömtsättningarna att på ett lönsamt sätt få avsättning för det som producerashar minskat. 1 och med denna utveckling har skötsellagens bestämmelser ombrukningsplikt blivit otidsenliga. Genomändringar av skötsellagen har möjligheten att få tillstånd 107 till nedläggning avåkermark vidgats. Enbart en vidgad tillståndsmöjlighet Prop. 1989/90:146 ärenligt min mening inte tillräcklig för att i ett längre perspektiv uppnå ettutnyttjande av marken som är lämpligt både från enskild och från samhällsekonomisksynpunkt. Med en ändrad livsmedelspolitik där större krav ställs pålantbrukarna att agera som företagare på en marknad finns inte skäl att ha kvarbestämmelser om att jordbmksföretagarna skall vara skyldiga att hålla allnuvarande jordbruksmark i produktion. Jordbruksföretagarna måste själva fåavgöra på vilket sätt jordbruksmarken skall användas om de skall kunna mötamarknadens skiftande krav. Jag anser mot den bakgrunden att bmkningsplikten ochtillståndsplikten för den som vill ta jordbruksmark ur produktion inte längrebör behållas. Dennya livsmedelspolitiken innebär bl. a. att samhället i fortsättningen endastskall betala för efterfrågade varor och tjänster. I de fall natur- ellerkulturmiljövärden i odlingslandskapet hotas till följd av att bmkaren har föravsikt att t. ex. plantera skog på marken, bör samhället ha möjlighet attavtala med brukaren att mot viss ersättning fortsätta med jordbruksproduktion.1 vissa fall bör även omkringliggande mark kunna komma i fråga för ersättningom bedömer att marken i fråga är av vikt för att kunna skapa denhelhetsbild av landskapet som natur- eller kulturmiljövården kräver. Bevarandeav denna helhetsbild i landskapet är också ett av syftena med möjligheten attfå ersättning för landskapsvårdande insatser i odlingslandskapet. Länsstyrelsenbör också ha möjlighet att inom ramen för de medel som anslås förlandskapsvårdande åtgärder själv gå in aktivt för att bevara vissa naturtyper.På så sätt skapas ytterligare möjligheter för samhället att säkerställavärdefulla miljöer i landskapet och att få den variationsrikedom ochflexibilitet i användningen som är nödvändig. Jag återkommer i det följandetill denna fråga. Föratt myndigheterna skall kunna agera krävs att de får vetskap om när enjordbrukare har för avsikt att ta jordbruksmark ur produktion. EhUgt min meningkan detta tillgodoses genom att det införs en anmälningsskyldighet tilllänsstyrelsen för den som har för avsikt att ta jordbruksmark ur produktion.Det är viktigt att anmälan sker i så god tid att får möjlighetoch tid att bedöma om den aktuella marken är angelägen att bevara. Enligt minbedömning bör i de allra flesta fall vara en skälig tid.Myndigheterna har då möjlighet att besiktiga området ,vilket är nödvändigt för att avgöra hur de natur- och kulturmiljövärden somberörs skall bedömas. Förvissa från naturvårds- eller kulturmiljövårdssynpunkt särskilt bety delsefulla områden kan emellertid behöva utsträckas . I detta sammanhang är det viktigt att påpeka det angelägna i att länsstyrelserna så snabbt som möjligt meddelar den som anmält sin avsikt att ta jordbruksmark ur produktion att området är betydelsefullt från naturvårds- eller kulturmiljövårdssynpunkt och att myndigheten har för avsikt att ta upp förhandlingar om ett fortsatt brukande enligt vad jag beskrivit i det föregående. På så sätt bör onödigt dröjsmål vid handlägg ning av dessa ärenden kunna undvikas. De områden där det kan bli aktuellt att kräva anmälan marken får tas ur produk tion bör redan innan vara väl kända av både länsstyrelse Och markägare. Dessabevarandevärda miljöer finns ofta redovisade i länsstyrelsernas Prop.1989/90:146 naturvårdsplaner eller i kommunala översiktsplaner enligt plan- ochbygglagen (1987:10). Naturiigabetesmarker omfattas inte av något tillståndskrav. Jag anseratt det är angeläget att myndigheterna får kännedom också om när sådana markertas ur drift. Sådana marker bör i stor utsträckning hållas i hävd av natur-eller kulturmiljöskäl. Anmälningsskyldigheten bör därför även omfattanedläggning av sådana marker. Omjordbrukarna, som jag föreslår, i ökad utsträckning ges möjlighet att anpassamarkanvändningen till de förutsättningar som för tillfället råder, är detviktigt att betona att marken skall anses vara jordbmksmark även om dentillfälligt har tagits ur jordbmksproduktion. För att skapa tillräckligflexibilitet i produktionssystemet måste det vara tillåtet för en markägareatt låta vila för att därefter åtemppta brakandet närförutsättningarna medger det. Att marken inte har bmkats innebärdärför inte automatiskt att marken inte längre används för jordbruksproduktion.Omständigheter som bl.a. stmkturen på det jordbruksföretag i vilket markeningår och företagens inriktning måste vägas in i bedömningen. börsom framgår av vad jag anfört vara den myndighet som skall handlägganedläggningsfrågorna. Dessa utökade arbetsuppgifter för länsstyrelserna börfinansieras genom omprioriteringar av myndigheternas verksamhet. Det är vidareenligt min mening naturligt att i detta sammanhang engagera den kompetens som lantbmksnämnder-nautgör på detta område. Natur-och kulturmiljövården är inte endast en statlig angelägenhet utan är även ettansvar för kommunerna. Myndigheterna bör därför i dessa frågor samråda medkommunen. Kommunerna har möjlighet att själva sluta avtal med fastighetsägareom fortsatt bmkande eller att svara för viss del av kostnaden för denlandskapsvård som myndigheten avtalar om. Det är därför viktigt att deöverväganden som gör i fråga om ett fortsatt bmkande av markensker i samråd med kommunen så att även denna får möjlighet att ta till vara dekommunala intressena. Ävenmed stöd av gällande bestämmelser i naturvårdslagen (1964:822) är det möjligtatt ingripa föratt skydda och vårda odlingslandskapet. Detta kan ske t.ex.genom bildandet av naturreservat eller naturvårdsområde. När länsstyrelsenbeslutar om bildande av naturreservat kan den föreskriva vissa inskränkningari rätten att förfoga över fastigheten liksom att vissa åtgärder vidtas.Bestämmelserna om naturreservat innebär även att kulturvärden i landskapet kanskyddas. Naturreservat kan därför bildas t. ex. för att skydda öppen bygd motigenskogning. Ävenpå andra sätt kan åtgärder vidtas för att skydda eller vårda naturmiljön,nämligen genom att avsätter områden till naturvårdsområde. Äveni sådana fall är ägaren skyldig att tåla vissa inskränkningar i nyttjandet ochvisst intrång. Beslut om naturreservat och naturvårdsområde blir bindandeockså mot ny ägare av fastigheten. Kommunerna har rätt, efter delegation frånlänsstyrelsen, att själva bilda naturreservat eller naturvårdsområde. Naturvårdslagenär föremål för översyn av naturvårds- 109 lagsutredningen (ME1988:04). Översynen syftar till att kartlägga om den Prop. 1989/90:146nuvarande lagstiftningen tar till vara naturvårdens intressen i tillräckligomfattning. Den skall även innehålla övervägande om kompletteringar behövs medhänsyn till kulturmiljövårdens intressen. Arbetet har beröringspunkter med deåtgärder som kan behöva vidtas till följd av en ny livsmedelspolitiks inverkanpå odlingslandskapet. Arbetet beräknas vara slutfört . Regeringenhar uppdragit åt att utarbeta enaktionsplan för naturvården. Av de riktlinjer för arbetet som regeringen harangett framgår bl. a. att alla förekommande naturtyper bör säkerställas så attde kan bibehållas i ekologisk stabilitet. Särskild uppmärksamhet bör ägnasbl.a. vissa miljöer i odlingslandskapet med stora natur- och kulturvärden. Enligtriktlinjema bör göra en bedömning av hur gällande lagstiftningoch de övriga medel som står till förfogande för att bevara naturtyperoch arter i vardagslandskapet inkl. och limniska miljöer svarar motde miljöpolitiska målen. Naturvårdsverketskall redovisa vilka åtgärder som har vidtagitsoch som behöver vidtas för att säkerställa en långsiktig hushållning mednatunesurser och för att bevara naturtyper och arter. Motbakgmnd av vad jag har anfört om pågående överväganden rörandenaturvårdslagstiftningen och aktionsplan för naturvården har jag, i samråd medchefema för och miljö- och ,funnit att det bör övervägas om anmälningsplikten vad gäller jordbmksmark avsärskild betydelse för naturvården eller kulturmiljövården bör förenas medmöjligheter att ställa villkor och, i fall av särskild betydelse för natur- ochkulturmiljövården, vägra omföringen till det nyttjande som anmälaren önskar. Iavvaktan på dessa överväganden anserjag såsom jag tidigare anfört att dentidigare föreslagna anmälningsplikten skall kunna utsträckas till . Detfinns emellertid anledning att återkomma till den frågan i den miljöpolitiskaproposition som regeringen avser förelägga . Denareal som vid en avreglering kommer att överföras till annan användning bidrar till att hålla landskapet öppet och innehåller vissa natur- och kulturmiljövärden. I den mån dessa värden är av nationellt intresse bör samhället enligt min mening i fortsättningen ta ett ökat ansvar för att den marken även fortsättningsvis hålls i hävd. Detta ansvar har i stor utsträckning legat på den enskilde markägaren genom skötsel lagens bestämmelser om bmkningsplikt och tillståndskrav för att ta mar ken ur produktion. 1 det föregående har jag redovisat skälen till att dessa bestämmelser nu bör tas bort. Den fortsatta hävden av denna typ av arealer bör i stället kunna säkerställas genom att träffar avtal med den berörda bmkaren om att mot viss ersättning för detta land skapsvårdande arbete fortsätta hävden. Tills vidare bör civilrättsliga avtal vara den modell som tillämpas. Stor erfarenhet av detta finns redan hos lantbmksnämnder och länsstyrelser bl. a. genom de möjligheter till bidrag för naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet, s.k. NOLA-bidrag, som finns 1 iq I det uppdrag att följa och utvärdera miljöeffektema Prop. 1989/90:146 som regeringen avser att ge till , bör ingåatt utvärdera formema för hanteringen av anslaget till landskapsvård. Gmndenför en fungerande landskapsvård måste vara ekonomiskt bärkraftigajordbmksföretag. Områden där det kan bli aktueUt med avtal om landskapsvårdmåste väljas så att det för överskådlig framtid finns fömtsättningar för ettlevande jordbmk med möjlighet till djurhållning. Helhetsbilden av landskapetsom kuUurbärare är viktig. Av den anledningen bör utgångspunkten vara att avtalendast träffas om det innebär att nationeUt intressanta natur- ochkulturmiljövärden i landskapet kan säkerställas. I vissa fall bör dock, somjag tidigare påpekat, ersättning kunna utgå till angränsande arealer om debehövs för ett bevarat helhetsintryck av landskapets natur- och kulturvärden.Avtal om ersättning för fortsatt bmkande bör komma i fråga i bl. a. de faUbmkaren anmält sin avsikt att ta marken ur jordbmksproduktion. Principen bör,som jag tidigare redovisat, vara att endast betala för efterfrågade varor ochtjänster. Inom ramen för ett anslag för landskapsvårdande åtgärder bör docklänsstyrelsen ha möjlighet att aktivt verka för att marker av nationelltintresse från natureller kulturmiljövårdssynpunkt hålls öppna. Ersättningskall dock inte kunna komma i fråga för olika punktvisa natur- ellerkuUurvärden. För den typen av naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet disponerarsåväl som lantbmksstyrelsen och särskildamedel. Regeringenhar i febmari uppdragit åt att i samråd medlantbmksstyrelsen och utforma ett stöd för att bevaravissa odlingslandskap enligt bl.a. de riktlinjer jag redovisat.Utgångspunkten för uppdraget har varit att huvuddelen av de medel som anvisasskall fördelas regionalt. Myndighetema har var för sig lämnat en delredovisningav uppdraget i den dd som avser kriterier för fördelning av ersättning ochpraktisk hantering. Det är angeläget att framhålla vikten av att samråd skermellan de berörda myndighetema. En utgångspunkt för anslaget tilllandskapsvårdsersättning är att anslaget skall användas till att säkerstäUavärdefulla miljöer som innehåller fastlagda kvaliteter från naturvårds- ellerkulturmiljövårdssynpunkt. Anslaget skall i huvudsak användas till markvård. Enannan utgångspunkt för landskapsvårdsersättning bör vara en helhetssyn. Detfinns starka samband mellan bevarandet av naturvärden ochkulturmiljövärden. Enligtmin mening bör väsentligt större belopp än vad LAG föreslagit anvisas de kommandetre åren. Således föreslår jag ett i förhållande till LAG:s förslag dubbeU såstort belopp för budgetåren 1990/91 och 1991/92, dvs. 100 resp. 200 milj. kr.För /93 bör 250 milj. kr. Storleken på bidrag årendärefter får bedömas när närmare erfarenheter vunnits. Medelför detta ändamål bör anvisas över fjortonde huvudtiteln som ett nytt anslag benämnt Landskapsvårdande åtgärder. Jag har i denna fråga samrått med chefema för utbildnings- och miljö- och energidepartemen ten. Jag återkommer till frågan om anslag för /91 under avsnittet anslagsfrågor. Regeringen fördelaranslaget tiU länsstyrelsema efter förslag från na- Prop. 1989/90:146turvårdsverket. Förslaget skall utarbetas gemensamt med riksantikvarieämbetetoch lantbmksstyrelsen och bl. a. omfatta förslag om länsvis fördelning ochlämpliga målsättningar för anslagets fördelning så att myndigheteraasintressen kan beaktas inom ramen för en helhetssyn på anslagets användning.Målsättningama skall vara så formulerade att en uppföljning och utvärdering avmåluppfylldsien kan genomföras. bör få i uppdrag av regeringenatt, i samarbete med och lantbmksstyrelsen, kontinuerligtfölja användningen av medlen vid länsstyrelsema samt utvärdera effektema ochbehovet av landskapsvårdsersättningen. Regeringen avser att anvisa vissaresurser till , lantbmksstyrelsen ochriksantikvarieämbetet för den ökade centrala administration som blir ettresultat av regeringens beslut om landskapsvårdsersättning. På regional nivåbör ansvaret för det praktiska arbetet åligga dels länsstyrelsemas miljövårds-och kulturmiljöenheter i samråd med planenhetema, dels lantbmksnämndema. Det ärviktigt att lantbmksnämndemas kompetens i bl.a. ekonomiska och tekniska frågorkan utnyttjas. Jag vill i detta sammanhang erinra om att lantbmksnämndema frånden kommer att ingå i länsstyrelsema. Denersättning jag nu har föreslagit bör bara komma i fråga när det finns ett nationeUtintresse av att bevara marken i hävd. Jag vill slutligen understryka det ansvarkommunema har för bevarandet av odlingslandskap av lokalt intresse. Vid ettlokalt intresse bör således ansvaret åvila kommunema. Genomde ersättningar för landskapsvård jag nu föreslår och i kombination med demöjligheter naturvårdslagen erbjuder samt frivilliga åtaganden från bl.a.kommuner kommer det att finnas goda möjligheter att säkerställa värdefullaområden i odlingslandskapet. anser att insatsema måsteges sådan omfattning att alla faser av jordbmkets kolonisationsförlopp finnsrepresenterade i framtidens odlingslandskap. harberäknat att minst hälften av de ännu återstående naturliga ängs- ochhagmarkema har sådant värde att de bör bevaras. För att bibehålla helhetsbildenoch karaktären i stort i dessa områden krävs dessutom att även viss omgivandebetes- och hävdas. Även vissa områden med värdefull landskapsbild börenligt bevaras. Jagbedömer dock inte att all den som kan komma att tas ur produktion tillföljd av reformen tillhör de marker som är särskilt bevarandevärda av natur-eller kulturmiljöskäl. En stor del av den mark som anser börbevaras skulle även komma att tas ur produktion med en fortsättning avnuvarande jordbmkspolitik. Även sådan mark skall, om det finns sådana skäl,bevaras och kunna komma i åtnjutande av de medel som jag föreslår. Enligtmin uppfattning skall samhället erbjuda ersättning när marken inte kan hävdas på kommersiella villkor utan statligt ingripande.