prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Ettannat fall dä tredje stycket blir tillämpligt är när förutsättningarna enligtandra stycket i och för sig föreligger men köparen av någon anledning ser signödsakad att använda varan även efter det att felet har uppdagats.I ett sådant fall går köparen inte miste om rätlen till hävning elleromleverans pä grund av att varan genom den fortsatta användningen förlorar ivärde, förutsatt att han ersätter säljaren för värdeminskningen. Regelni tredje stycket gäller oberoende av vad som är orsaken till värdeminskningen.Men den förutsätter naturiigtvis alt de grundläggande förutsättningarna förhävning respektive omleverans föreligger. 1989/90:89 gersåledes inte något utrymme för att "köpa" sig till hävningsrätt ivarje 46 § fall där ett fel föreligger. Avbestämmelsens ordalydelse framgär att den inte är avsedd för de fall då varanär hell förbrukad sä att ingenting kan återlämnas. De fallen regleras i andrastycket. Anspråk mot näringsidkare i tidigare säljled Omsäljaren är pä obestånd, har upphört med sin näringsverksamhet eller inte kananträffas, har köparen rätt att rikta anspråk pä grund av fel pä varan mot ennäringsidkare i tidigare säljled som har överlåtit varan för vidareförsäljning. Förstastycket gäller endast i den utsträckning motsvarande anspråk pä grund av felethade kunnat göras gällande mol näringsidkaren i tidigare säljled av den som harförvärvat varan frän honom. Avtal som inskränker rätten att göra anspråkgällande fär dock åberopas mot köparen endast om en sädan inskränkning medbindande verkan hade kunnat avtalas mellan denne och säljaren. Bristandereklamation i tidigare led är utan betydelse för köparens rätt. Omköparen vill rikta anspråk enligt denna paragraf mot en näringsidkare itidigare säljled, kan reklamation enligt 23 § göras hos denne eller hossäljaren. Har reklamation inte gjorts hos näringsidkaren i tidigare säljled,förlorar köparen sin rätt mot denne, om han inte underrättar näringsidkaren omsitt anspråk inom skälig tid efter det att han insett eller borde ha insett atlhan hade anledning alt framställa anspråket. (Jfr41 § i utredningens förslag) Iparagrafen anges förutsättningarna för att en konsument skall få vända sigdirekt till en näringsidkare i ett tidigare säljled med krav pä grund av fel ien vara. Bestämmelsen saknar tidigare motsvarighet. Rättentill direklkrav mot tidigare led är inte generell. Det krävs enligt förstastycket att det föreligger vissa särskilda omständigheter som gör altkonsumenten i praktiken saknar möjlighet alt fä sitt anspråk tillgodosett avsäljaren. En sädan omständighet är att säljaren är på obestånd. Detta är falletom han har gätt i konkurs, är föremål för ett ackordsförfarande eller harförklarat att han har inställt sina betalningar. Rättentill direkttalan mot ett bakre led föreligger vidare om säljaren har upphörtmed sin näringsverksamhet. Det kan vara fräga om alt en enskild näringsidkarehar slagit igen sin butik eller överlåtit sin rörelse eller att en juridiskperson har lagt ned sin verksamhet, vare sig delta har skett i samband medlikvidation eller inte. Det är inte tillräckligt att säljaren har slutat atthandla med sädana varor som köpel avsäg eller att han har slagit igen just denbutik där konsumenten gjorde sitt inköp. krävsatt han helt har upphört med näringsverksamhet av det aktuella Prop. 1989/90:89slaget. Detta är inte fallet om han fortsätter sin verksamhet pä en annan 46 §ort eller om en näringsidkare som drivit både detaljhandel och grossiströrelsefortsätter med enbart grossiströrelsen. Om näringsidkaren har övergått lill attdriva rörelse inom en helt annan bransch får han dock anses ha upphört mednäringsverksamhet i paragrafens mening. Om en radiohandlare övergått till attdriva en livsmedelsaffär eller om en livsmedelshandlare har övergått tkl attdriva taxirörelse, skall konsumenten med stöd av förevarande bestämmelse kunnarikta sina anspråk pä grund av fel i varan mol en näringsidkare i tidigare led. Bestämmelsenblir vidare tillämplig om säljaren inte kan anträffas. Den situationen kanuppstå exempelvis när köpel har skett pä en marknad eller annantillfällighetsförsäljning och del inte är möjligt att spåra säljaren. Ett annatexempel är att säljaren har lämnat landet. Vid köp på postorder är del inteovanligt att säljaren döljer sig bakom en box-adress och att det i praktiken äromöjligt för köparen att fä kontakt med säljaren. Även i det fallet fär detanses alt säljaren inte kan anträffas. Omsäljarens rörelse har övertagits av nägon annan, som har inträtt i den förreägarens förpliktelser, föreligger inte rätt till talan mot tidigare led. Omexempelvis en enskild näringsidkares rörelse drivs vidare av hans arvingar, harju ägarskiftet i och för sig inte inneburit nägol hinder för konsumenten att fäsitt anspråk mot säljaren tillgodosett. Omnägon av de i första stycket angivna förutsättningarna föreligger, harkonsumenten rätt att rikta sitt krav på grund av ett fel i varan direkt mol ennäringsidkare i bakre led som har överlåtit varan för vidareförsäljning.Konsumenten kan vända sig inte bara mot säljarens närmaste avtalspart, t. ex.en grossist, utan han kan efler eget val vända sig mol nägon längre tillbaka isäljkedjan, t. ex. lill importören eller tillverkaren. kan det ocksåvara möjligt för konsumenten all vända sig direkt mot den som har levererat enfelaktig komponent i den köpta varan. Förutsättningen härför är att feletdirekt kan hänföras till leveransen från en sädan underleverantör. Denförutsättningen torde dock endast sällan vara uppfylld. Enuttrycklig förutsättning för att rikta talan mot en säljare i tidigare led äratt den säljaren har överlåtit varan för vidareförsäljning. Detta innebär allexempelvis en tillverkare som uteslutande säljer sina produkter för installationhos den slutlige användaren inte skall behöva räkna med en reklamation frän. enkonsument som har förvärvat varan pä nägol ovanligt sätt, t. ex. vid enkonkursutförsäljning hos den förste köparen. Bestämmelsengäller bara konsumentens krav på grund av fel i varan och kravet kan endastriktas mot en säljare i bakre led som är näringsidkare. Den som av enbilhandlare har köpt en bil, som denne i sin tur har förvärvat av enprivatperson, kan alltså inte vända sig mot privatpersonen med sina krav, ombilhandlaren t. ex. skulle ha gått i konkurs. Vidare skall den mot vilkenkravet riktas utgöra ett led i den distributionskedja som leder fram till denslutlige köparen, konsumenten. krav är inte uppfyllt omett mellanliggande led har innehaft varan för eget Prop. 1989/90:89 bruk.Vid fel i begagnade varor kan därför nägol direktkrav inte göras 46 §gällande mot tillverkaren, även om det är fräga om ett fabrikationsfel. Enligtandra stycket begränsas konsumentens räll lill direkltalan mot ell tidigaresäljled genom att det krävs att ett motsvarande anspråk på grund av felet iprincip skulle ha kunna göras gällande mot näringsidkaren i del bakre ledet avden som förvärvat varan frän denne. En grundläggande förutsättning för allnågon i ett tidigare led skall kunna göras ansvarig för ett fel i varan blirdärmed att de fel som konsumenten åberopar för sitt anspråk förelåg redan närnäringsidkaren i del bakre ledet sälde varan vidare. Enligt allmännabevisbörderegler är det den som riktar ett krav med stöd av ett påstående omfel i varan som har att styrka att varan är felaktig. Vid en talan mot ettbakre led måste konsumenten även styrka att varan var felaktig redan vid dentidpunkt då näringsidkaren i det bakre ledet avlämnade varan till sin köpare.En konsument som vill vända sig med ett krav mol tillverkaren måste alltså visaall varan var felaktig inte bara när han mottog den frän detaljisten ulan redannär den lämnade tillverkaren. I mänga fall torde det vara möjligt, sedan ettfel väl har konstaterats, att utan svårigheter slä fast att felet mäste hauppkommit redan vid tillverkningen. I vissa situationer kan emellertidkonsumenten komma att ställas inför bevissvårigheter, t. ex. när det är frägaom en typ av skador som uppkommer under transport eller vid förvaring. Närdet gäller kravet pä att ett fel skall ha förelegat redan när varan lämnadenäringsidkaren i det tidigare säljledel är det atl märka att frågan om en varaär felaktig inte kan bedömas pä samma sätt när det gäller alla säljled. Vidbedömningen mäste nämligen tas hänsyn till de ofta skiftande förutsättningarnai de olika avtalsförhållandena. Detta innebär att felbedömningen kan bli enannan när man hänför sig lill detaljistens förvärv från sin leverantör än när manser till konsumentens köp, även om varan är oförändrad vid det senare köpet. Ärexempelvis varan objektivt sett utan fel, kan den trots det vara felaktigenligt avtalet mellan detaljisten och konsumenten. Del kan t. ex. bero pä attvaran saknar en egenskap som säljaren i sin marknadsföring har uppgett allvaran hade. Etl annat exempel kan vara att varan är felaktig därför altsäljaren inte har lämnat sädan information som han är skyldig all lämna.Säljaren kan också t. ex. ha försummat alt lämna sädana anvisningar som krävsnär varan säljs lill en konsument men som inte krävs vid annan försäljning. typen av fall som exemplen avser alt illustrera har konsumenten inte nägonmöjlighet all vända sig med sitt krav mol etl bakre led, eftersom varan inte kanbetraktas som felaktig enligt det avtal som gäller för försäljningen i detbakre ledet. Situationenkan vidare vara den all det fel i varan som konsumenten grundar sitt anspråk päinte utgjorde etl fel i köprällslig mening vid överlåtelsen frän det tidigareledet. Om exempelvis detaljisten vid sitt förvärvvar medveten om att varan var i nägol hänseende felaktig kan Prop. 1989/90: 89konsumenten inte göra något krav gällande mol detaljistens leverantör. 46 § Närdenne överlät varan awek den nämligen inte från vad som hade avtalats mellanhonom och säljaren. Pä samma sätt förhäller det sig om detaljisten på sätt somanges i 20 § förslaget till ny köplag före köpet har undersökt varan eller ettprov utan att märka felet trots att han hade bort göra det, eller om han utangodtagbar anledning har underlåtit all trots anmaning undersöka den. Eftersomsäljaren i den angivna situationen inte har rätt att göra sin leverantöransvarig för felet, har inte heller konsumenten i del fallet nägon rätt attgöra ett krav gällande mol denne. Enannan konsekvens av att anspråket skall kunna göras gällande av det bakreledets köpare är att konsumenten inte kan göra nägol direktkrav gällande motsin säljares leverantör, om den som säll varan till konsumenten själv harreklamerat hos sin leverantör pä grund av felet och fått kompensation för feletgenom prisavdrag. Atlden mot vilken direktkravet riktas gör gällande att han har en motfordran motden som säll varan lill konsumenten saknar däremot betydelse i detta sammanhang.Bestämmelsen i andra stycket första meningen anger nämligen bara somförutsättning för direkltalan mot näringsidkare i bakre led att"motsvarande anspråk" skall kunna göras gäkande av det bakre ledetsköpare. Frågan om hur detta anspråk skulle ha tillgodoselts (t. ex. genomkvittning) saknar alllsä betydelse. Annorlunda blir dock resultatet, omnäringsidkaren i del bakre ledet och dennes köpare har gjort en uppgörelse sominnebär att näringsidkarens mot-fordringar kvittas mot denne köpares anspråk avseendefel pä varan. Under förutsättning att näringsidkaren var i god tro, dvs. intekände till eller borde ha känt till att hans köpare säll den med fel behäftadevaran vidare och därvid gjort sig skyldig till kontraktsbrott mot sin köpare,torde konsumenten inte ha nägon rätt till direkttalan mot näringsidkaren i detbakre ledet. Iandra stycket föreskrivs vidare att ell avtal som inskränker rätten atl göraanspråk pä grund av fel i varan gällande fär av nägon i ett tidigare säljledåberopas mot konsumenten endast om en sådan inskränkning med bindande verkanhade kunnat avtalas mellan konsumenten och dennes säljare. Har konsumentenssäljare i förhällandet till sin leverantör exempelvis avstått frän rätt attgöra gällande anspråk pä grund av smärre fel som han själv kan avhjälpa, ärdelta inte bindande för konsumenten. Detsamma gäller varje form av friskrivningfrän skadeståndsansvar. Atträtten till direklkrav i övrigt begränsas till alt avse anspråk som hade kunnatgöras gällande av den som förvärvat varan från det tidigare ledet innebär bl.a. alt konsumenten i allmänhet inte kan räkna med att fä lika stor ekonomiskersättning då han vänder sig mol en näringsidkare i ett bakre led som hanskulle ha fält om han hade kunnat fä ersättningen av säljaren. Den praktiskabetydelsen härav begränsas dock om konsumenten väljer all kräva en ny varaeller all få felet avhjälpt. Om konsumenten av ennäringsidkare i etl bakre led kräver att få felet Prop. 1989/90:89 avhjälpt,blir dennes skyldighet atl efterkomma kravet beroende av om 46 § avhjälpandetkan ske utan oskälig kostnad eller olägenhet för honom (34 § förslaget till nyköplag). Möjligheten att avhjälpa ett fel även om konsumenten inte begärt detkan naturligtvis utnyttjas även av en näringsidkare i ett bakre led som blirutsatt för ett direktkrav. Rättentill hävning i samband med direkltalan förutsätter i praktiken att feletobjektivt sett är väsentligt. Det är inte tillräckligt att konsumentens säljarehar insett att felet är väsentligt för den enskilde köparen (jfr 39 § förslagetlill köplag). Säljarens insikt kan nämligen inte åberopas mol det bakre ledet. Kravetpå att motsvarande anspräk skulle ha kunnat göras gäkande mot näringsidkaren idet tidigare säljledel av den som har förvärvat varan från honom betyder attkonsumenten inte kan göra gällande ett direktkrav som inte har stöd vare sig iden allmänna köplagen eller i avtalet som reglerar överlätelsen från deltidigare säljledel. Denna inskränkning är av särskild betydelse när det gälleranspräk pä grund av en produktskada. Enligt 67 § förslaget till ny köplagomfattar nämligen skadestånd enligt den lagen inte ersättning för förlust somköparen tillfogas genom skada pä annal än den sälda varan. När del gällerproduktskador kan vid ell direktkrav mot ett tidigare säljled alltsåköprättsliga regler inte åberopas. I sådana fall får kravet i stället grundaspå allmänna skadeståndsrättsliga regler om produktansvar. Andrastycket innehåller ett betydelsefullt undantag frän kravet att anspråket skall hakunnat göras gällande mot näringsidkaren i det bakre ledet av den som förvärvatvaran frän denne. Om den befogenheten är utesluten pä grund av att det bakreledets medkontrahent inte har reklamerat påverkar delta inte konsumentensrätt atl framställa ett direktkrav. Itredje stycket behandlas frågan om reklamation som förutsättning för rätt tilldirekltalan mot en näringsidkare i etl tidigare säljled. I princip är detdärvid tillräckligt att köparen har reklamerat hos säljaren enligt reglerna i23 §. Ett direktkrav mot nägon i ett bakre led kan emellertid också framställasäven om nägon reklamation inte har skett hos säljaren. Del krävs då i ställetalt köparen har reklamerat hos den näringsidkare i det bakre ledet som kravetriktas mot. Även i det fallet gäller all reklamationen måste göras inom skäligrid från det alt konsumenten märkt eller borde ha märkt felet och - om inte engaranti har lämnais av det bakre ledet - från detalt konsumenten mottog varan. Genomatt reklamera hos säljaren bevarar konsumenten således sin rätt mot denne ochmot samtliga näringsidkare i bakre led. Genom att reklamera hos ennäringsidkare i bakre led bevarar han sin rätt mot denne men inte mol säljarenoch inte heller mot andra näringsidkare i Regeln i 24 §,som befriar konsumenten från reklamationsplik- Prop. 1989/90: 89 ten bl. a.om felet är sådant som avses i 18 §, kan åberopas ocksä mot 47 § ennäringsidkare i ett bakre led. Omkonsumenten har reklamerat endast hos säljaren, är han skyldig att tillkännagesitt anspräk hos näringsidkaren i del bakre ledet inom skälig lid efter det atthan har insett eller borde ha insett att han hade anledning att framställaanspråket mot denne. En konsument som vill bevara möjligheten atl rikta kravmol flera i bakre led måste därför lämna underrättelse till dem alla. När delgäller alt bedöma vad som skall anses vara en skälig tid bör inte alltförstränga krav ställas på en konsument. Av47 § framgår att en underrättelse enligt tredje stycket till en näringsidkare iett bakre led befordras på mottagarens risk. Omen konsument vid direktkrav inte fär sina anspräk täckta fullt ut, har hannaturligtvis kvar sin rätt all av säljaren kräva vad som kvarstår, underförutsättning att han reklamerat enligt 23 § med verkan mot denne eller alt hanenligt 24 § är befriad från reklamalionsskyldighel. Med hänsyn till debegränsningar som enligt första stycket gäller för rätten att framställa ettdirektkrav, torde det dock endast i undantagsfall bli möjligt att utnyttjadenna möjlighet. Harett meddelande som köparen skall lämna säljaren eller nägon annan enligt 12,15, 23, 26 eller 46 § avsänts på ett ändamålsenligt säll, får meddelandetåberopas även om det försenas, förvanskas eller inte kommer fram. Detsammagäller ett sådant meddelande om krav på betalning som säljaren skall lämnaköparen enligt 39 eller 40 §. (Jfr4 § i utredningens förslag) Dengenerella utgångspunkten inom avtalsrätten är att avsändaren står risken föratt hans meddelande inte kommer fram eller pä rätt sätt. Denna paragrafföreskriver undantag från huvudregeln, sä all vissa meddelanden - underförutsättning att de har avsänts pä ett ändamålsenligt sätt - gär pämottagarens risk. De meddelanden som det är fråga om är sådana där lagenålägger en part att reklamera eller på annat sätt ge tillkänna när han anseratt motparten har brustit i sina åtaganden eller skyldigheter enligtköpeavtalet. Bestämmelsernainnebär alt avsändaren får åberopa meddelandet även om det på grund av ettmissöde vid befordran har försenats, förvanskats till sitt innehåll eller intealls har kommit fram. Ändradlydelse i propositionsförslaget. Kravetpä alt meddelandet skall avsändas pä ett ändamålsenligt sätt innebär att delskall sändas pä ett sätl som är försvarligt med hänsyn till den föreliggandesituationen. Ett meddelande kan oftast sändas per post eller med andra i ochför sig likvärdiga befordringssätt, vilka visserligen inte lorde vara vanligavid konsumentköp, säsom telegram, telex och telefax. I många fall torde mandock i konsumentförhållanden kunna godta muntliga underrättelser. De meddelanden sombefordras pä mottagarens risk anges i lagrummet. Meddelanden frän köparen tillsäljaren som går på säljarens risk är köparens krav på fullgörelse (12 §),köparens hävningsförklaring eller krav på skadestånd vid säljarens dröjsmål (15§), köparens reklamation vid fel i varan (23 §) och köparens krav påavhjälpande eller omleverans (26 §) samt köparens anspräk med anledning av felmot en näringsidkare i tidigare säljled (46 §). De meddelanden frånsäljaren till köparen som gär pä köparens risk är säljarens krav på betalningenligt 39 och 40 §§. Uppräkningeni paragrafen är uttömmande, vilket innebär att övriga meddelanden enligt lagenbefordras på avsändarens risk. 4.2Förslaget till ändring i konsumenttjänstlagen (1985:716) 21 § Avhjälpsinte felet enligt vad som sägs i 20 §, fär konsumenten göra avdrag pä priset. Omsyftet med tjänsten i huvudsak är förfelat och näringsidkaren insett eller bortinse detta, fär konsumenten i stället häva avtalet. Detsamma gäller, omtjänsten har utförts i strid mot förbud enligt 4 § marknadsföringslagen(1975:1418) eller 6 § produktsäkerhelslagen (1988:1604). Har tjänsten utförts del och finns det starka skäl att anta att den inte kommer att fullföljasutan fel av väsentlig betydelse för konsumenten fär denne häva avtaletbeträffande återstående del. Är felet sådant att syftet med tjänsten i huvudsakär förfelat och näringsidkaren insett eller bort inse detta eller utförstjänsten i strid mot förbud enligt 4 § marknadsföringslagen eller 6 §produktsäkerhetslagen, fär konsumenten i stället häva avtalet i dess helhet. Omdet redan innan tjänsten har påbörjats finns starka skäl att anta att den intekommer att utföras utan fel av väsentlig betydelse för konsumenten, får dennehäva avtalet. (Utredningenhar inget motsvarande förslag) Ilagtexten har lagts till ett krav på synbarhet i frågan huruvida syftet medtjänsten är i huvudsak förfelat. Tillägget innebär inte någon ändring i sak(jfr prop. 1984/85:110 s. 237 och 357 f) utan tillägget har gjorts iförtydligande syfte och för att uppnå överensstämmelse med motsvarande bestämmelsei den föreslagna nya konsumenlköplagen. Ärdröjsmålet av väsentlig betydelse för konsumenten, fär han häva avtalet. Harmer än en obetydlig del av tjänsten utförts, fär konsumenten dock häva avtaletendast beträffande den del som återstår. Även i ett sådant fall fär avtalethävas i sin helhet, om syftet med tjänsten i huvudsak är förfelat pä grund avdröjsmålet och näringsidkaren insett eller bort inse detta. Om det finns starka skälatt anta att det kommer att inträffa dröjsmål av väsentlig betydelse förkonsumenten, får han häva avtalet i enlighet med vad som sägs i första stycket. (Utredningenhar inget motsvarande förslag) Ilagtexten har lagts till ett krav på synbarhel i frågan huruvida syftet medtjänsten är i huvudsak förfelat. Tikägget innebär inte någon ändring i sak (jfrprop. 1984/85:110 s. 263) utan tillägget har gjorts i förtydligande syfte ochför att uppnå överensstämmelse med motsvarande bestämmelse i den föreslagna nyakonsumenlköplagen. Prop.1989/90:89 29 § Näringsidkarenär skyldig att ersätta konsumenten skada som denne tillfogas pä grund avdröjsmål, om inte näringsidkaren visar att dröjsmålet beror pä ett hinderutanför hans kontroll som han inte skäligen kunde förväntas ha räknat med vidavtalets ingående och vars följder han Inte heller skäligen kunde ha undvikiteller övervunnit. Beror dröjsmålet på nägonsom näringsidkaren har anlitat för att helt eller delvis utföra tjänsten, ärnäringsidkaren fri frän skadeståndsskyldighet endast om också den som han haranlitat skulle vara fri enligt första stycket. Detsamma gäller om dröjsmåletberor pä en leverantör som näringsidkaren har anlitat eller nägon annan itidigare led. Näringsidkaren är skyldigall ersätta konsumenten skada som denne tillfogas på grund av fel, om intenäringsidkaren visar att det har förelegat ett sådant hinder som avses i förstaeller andra stycket för en felfri tjänst. Näringsidkarensskadesländsskyldighet pä grund av fel eller dröjsmäl omfattar även ersättningför skada på föremålet för tjänsten eller annan egendom som tillhör konsumenteneller någon medlem av hans hushåll. Näringsidkaren ochkonsumenten kan träffa avtal om att ersättning enligt första, andra ellertredje stycket ej skall omfatta förlust i näringsverksamhet. (Utredningenhar inget motsvarande förslag) Paragrafenreglerar näringsidkarens skyldighet att ersätta konsumenten för skador somdenne tillfogas pä grund av fel hos tjänsten eller dröjsmäl pä näringsidkarenssida. Förslaget innebär alt de grundläggande förutsättningarna förnäringsidkarens skadeståndsskyldighet bestäms på samma sätt förkonsumenttjänster som för konsumentköp. Näringsidkaren får etl s.k.kontrollansvar. Rörande den närmare innebörden av detta kan i tillämpliga delar hänvisastill vad som har anförts i specialmotiveringen lill 14 respektive 30 § iförslaget lill ny konsumentköplag. Som har anförts i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.8.1) torde en övergäng från ettpresumtionsansvar, som gäller i här avsedda fall, lill ettkonirokansvar få praktisk betydelse närmast i fråga om näringsidkarens ansvarför fel i det material som han har använt för att utföra tjänsten, exempelvisfärg vid ommålning av etl hus eller elektriska komponenter vid reparation av enTV. Om konsumenten tillfogas skada på grund av att det material somnäringsidkaren har använt är felaktigt, leder kontrollansvaret praktiskt tagetalltid till skadeståndsskyldighel för näringsidkaren.