prop · GD037 · 1989-12-31 00:00:00 — Ettvärde med att införa samhällstjänst som påföljd för brott ligger som har nämntsi att den dömde får känna att han gör något meningsfullt och att han gesmöjlighet att ingå i en arbetsgemenskap med personer som inte tillhör hansvanliga umgängeskrets. För att de positiva effekterna av samhällstjänst skallkunna tas till vara är därför valet av arbetsuppgift viktigt. Erfarenheternafrån visar exempelvis att många dömda fortsätter att hålla kontakt medarbetsplatserna även efter det att de har fullgjort samhällstjänsten. Motdenna bakgmnd är det viktigt att valet av arbetsuppgifter sker så att de dömdainte uppfattar samhällstjänsten som förnedrande eller integri-tetskränkande.Arbetsuppgifter som av dem kan upplevas på det sättet bör därför i görligastemån undvikas. Inte heller får samhällstjänsten uppfattas som att den innebäratt oavlönad arbetskraft ställs till den reguljära arbetsmarknadensförfogande. De arbetsuppgifter som väljs för samhällstjänst bör därför så långtdet är möjligt vara av den arten att de normalt inte utförs av anställda. Enligtmin uppfattning kan det ligga ett särskilt värde i att förlägga samhällstjänstentill någon form av ideell verksamhet. För de dömda kommer i regel den sortensarbete att innebära att de kommer i kontakt med engagerade människor och gesmöjligheter till nya intressen och en meningsfull fritid. Det samarbete somkriminalvården har med ideella organisationer bör här kunnabidra till att man får fram lämpliga arbetsuppgifter för samhällstjänst,exempelvis inom fritids- och friluftsliv och idrottsrörelser, natur- ochmiljövårdssektorn, bildningsförbund och kyrkliga organisationer. Detbör i sammanhanget framhållas att den som utför samhällstjänst inte ärarbetstagare i civilrättslig mening och att arbetsmiljölagen (1977:1160) därförinte blir tillämplig. Självfallet bör emellertid de arbetsuppgifter som dendömde skall utföra vara sådana att de inte innebär särskilda risker förolycksfall eller skador. Skyddskonsulenten bör särskilt uppmärksamma detta vidval av lämpliga arbetsuppgifter för samhällstjänst. Såsnart som möjligt efter det att en dom på samhällstjänst gått i verkställighet,vilket i regel sker på domsdagen, bör skyddskonsulenten tillsammans med dendömde göra upp en arbetsplan. Detta bör ske efter domen. Iarbetsplanen bör anges vilka villkor som skall gälla för genomförandet avsamhällstjänsten. Såsnart arbetsplanen har upprättats bör den dömde besöka arbetsplatsentillsammans med antingen frivårdsdistriktets kontaktman eller den handläggaresom skall ansvara för ärendet. Det är naturligtvisviktigt att det finns en god kontakt mellan arbetsplat sen och skyddskonsulenten som samhällstjänsten pågår. Under försöksverksamheten är det lämpligt att pröva olika former för 27 detta samarbete som kanvariera både när det gäller form och intensitet. Väsentligt är att"arbetsgivarens" behov av service och handledning kan tillgodosesliksom att det skapas ändamålsenliga former för kontroll av hur arbetet utförs.I princip bör kontrollen ankomma på fri vården och inte på "arbetsgivaren".Det kan nämnas att såväl det norska som det danska systemet innebär att en frivårdstjänstemanregelbundet besöker en arbetsplats som används för samhällstjänst. Detta gersjälvfallet god kontroll och goda möjligheter att etablera en kontakt med dendömde. har emellertid en sådan ordning visat sig resurskrävande. Jaganser därför att även andra former bör kunna prövas i den föreslagnaförsöksverksamheten. Vad som då ligger närmast till hands är att lekmannaövervakareanlitas för arbetsplatsbesöken. Som har nämntsmåste kriminalvårdsmyndigheterna ha möjlighet att göra de ändringar avsamhällstjänsten som är påkallade. Härigenom ges det möjlighet att välja någotarbete som kan passa den dömdes förutsättningar bättre än det först bestämdaoch att omplacera honom till detta. En särskild fråga är vad som skall hända omden dömde på gmnd av flyttning eller något annat sådant skäl inte kan fullgörasamhällstjänsten i enlighet med den uppgjorda arbetsplanen. Om det är fråga omett tidsbegränsat hinder, torde det inte vara några problem förskyddskonsulenten att justera arbetsplanen. Gäller det t. ex. en definitivflyttning, bör i första hand undersökas om man kan finna någon lösning isamarbete med skyddskonsulenten på den nya orten. Mitt förslag innebär ju intenågot hinder för att en dom med föreskrift om samhällstjänst verkställs inomnågot annat distrikt än dem som i första hand kommer att beröras av försöket. Antaletsådana fall torde emellertid bli begränsat. 3.6 Den dömdes skyldigheter m. m. Mitt förslag: Dendömde är skyldig att utföra arbetet i enlighet med den arbetsplan somfastställs. Vid misskötsamhet gäller reglerna i BrB om vilka åtgärder som kanvidtas vid dom på skyddstillsyn. har härvid att taställning till om talan skall föras om att undanröja skyddstillsynen. Undanröjspåföljden, skall den dömde tillgodoräknas vad han har undergått till följd avden tidigare domen. Promemorieförslagetöverensstämmer med mitt förslag. Hearingen: De deltagaresom yttrade sig i denna del hade ingen erinran mot promemorieförslaget. Skälen för mitt förslag:Den dömdes viktigaste skyldighet är att utföra det arbete som ålagts honomgenom domen och på det sätt som angetts i arbetsplanen. För påföljdenstrovärdighet och därmed för dess möjligheter att fungera som ett realistisktalternativ till fängelse är det därför som jag ser det nödvändigt att misskötsamhetleder till en reaktion. Enligtmin uppfattning krävs det att samhällstjänsten snabbt kan bytas utmot en annan påföljd, om den dömde inte fullgör arbetet enligt sitt Prop.1989/90:7 åtagande och arbetsplanen. Detta skulle, i likhet med vad som gällervid föreskrift om kontraktsvård, kunna säkerställas genom särskilda regler omrapportering av misskötsamhet till åklagare. På motsvarande sätt som vidkontraktsvård skulle domstolen i så fall kunna ålägga den som tillhandahållerarbetet att direkt till åklagaren rapportera eventuella missförhållanden. Vidkontraktsvård kommer emellertid en sådan föreskrift i fråga främst i de falldär den dömde placeras för vård vid någon institution på långt avstånd frånhemorten. Institutionen åläggs då rapportskyldighet närmast som en ersättningför den övervakning som normalt skall fullgöras genomskyddskonsulentorganisationen. Vid samhällstjänst däremot kommer den dömde attbo kvar på hemorten och således även medan samhällstjänsten verkställs varaföremål för normal övervakning. Till detta skall läggas att främst deorganisationer som kommer att engageras i samhällstjänsten i många fall intebör åläggas en sådan rapportskyldighet, som ju utgör ett led i kontrollen avden dömde. Föratt påföljdsformen skall vara ett trovärdigt alternativ till fängelse är detviktigt att man har som utgångspunkt att misskötsamhet skall leda till atttalan förs om undanröjande. Normalt bör misskött samhällstjänst betraktas somett sådant allvarligt åsidosättande av den dömdes åligganden att 28 kap. 8 § BrBär tillämplig. Omständighetema kan dock vara sådana att övervakningsnämnden kannöja sig med att meddela den dömde en varning. I princip bör bedömningen blilikartad den som skall göras vid kontraktsvård Ofr prop. 1986/87:106 s. 42). Jaganser att de allmänna reglema om förfarandet vid undanröjande av skyddstillsynbör tillämpas även vid dom på samhällstjänst. Det innebär att skyddskonsulentenskall anmäla misskötsamhet till övervakningsnämnden, som alltså är det organsom skall göra anmälan till åklagaren. Denne har sedan att ta ställning till omtalan skall föras vid domstol om att undanröja skyddstillsynen. Detkan tyckas vara överflödigt att skyddskonsulenten skall anmäla saken tillövervakningsnämnden och inte direkt till åklagaren. Att göra avsteg från denannars gällande proceduren under försöksverksamheten anser jag emellertidolämpligt. Det betyder att den bedömning som vid kontraktsvård skall göras avåklagaren vid samhällstjänst normalt ankommer på övervakningsnämnden. För attsäkerställa en snabb och konsekvent reaktion på misskötsamheten är detemellertid mycket angeläget att skyddskonsulenten håller en kontinuerligkontakt med de arbetsplatser som är aktuella och att det sker en skyndsamhandläggning i alla led av förfarandet, således också hos övervakningsnämndenoch åklagaren liksom hos domstolen. Det alternativafängelsestraff som domstolen angett i domen på sam hällstjänst bör tas som utgångspunkt för straffmätningen när skyddstill synen skall undanröjas. Någon automatisk fastställelse av detta straff bör dock inte ske. Den dömde bör nämligen, i enlighet med vanliga regler vid skyddstillsyn, få tillgodoräkna sig den verkställighet han redan undergått. Domstolen skall därför när straffets längd bestäms ta skälig hänsyn till vad den dömde undergått till följd av domen på samhällstjänst. Närdet meddelas att den som är dömd till samhällstjänst inte fullföljer Prop.1989/90:7 arbetet enligt den fastställda planen, kan det i vissa fall,exempelvis när det inte är känt var han uppehåller sig, finnas skäl att enligtde regler som redan nu gäller vid verkställighet av dom på skyddstillsynbesluta att han skall omhändertas. Dessa regler innebär bl. a. följande (se 28kap. 11 § BrB). Beslutom omhändertagande får meddelas av övervakningsnämnd eller av domstol vidvilken talan om undanröjande förs. Den omhändertagne får inte hållas kvarlängre än . Om det finns synnerliga skäl, får det dock genom nyttbeslut förordnas att han skall hållas kvar ytterligare högst . Om dendömde är omhändertagen när domstolen meddelar beslut att skyddstillsynen skallundanröjas, får den besluta att han skall vara omhändertagen också forsättningsvistill dess beslutet vinner laga kraft. Dentid som den dömde är omhändertagen efter domstolens beslut om undanröjande skallenligt vad som föreskrivs i lagen (1974:202) om beräkning av strafftidavräknas från det ådömda fängelsestraffet. Dessabestämmelser om omhändertagande blir sålunda med mitt förslag tillämpliga ocksånär fråga uppkommer om att undanröja skyddstillsyn med föreskrift omsamhällstjänst. Några andra, särskilda regler för samhällstjänstens del idetta avseende torde inte behövas. Denallvarligaste formen av misskötsamhet är naturligtvis återfall i brott. Någonsärskild reglering behövs inte för det fallet att skyddstillsyn med föreskriftom samhällstjänst undanröjs på grund av ny eller nyupptäckt brottslighet.Eftersom avsikten är att samhällstjänst alltid skall träda i stället för ettfängelsestraff som annars skulle ha ådömts, ligger det dock i sakens natur attdet i vart fall för den som gör sig skyldig till ny brottslighet efter domen påsamhällstjänst finns små möjligheter att undgå att skyddstillsynen undanröjs.Helt undantagslös kan en sådan regel dock inte vara, eftersom det kan varafråga om brott av bagatellartad natur eller om återfall i slutet avsamhällstjänstens verkställighet. 3.7 Förfarandet före beslut om samhällstjänst Fråganom samhällstjänst bör ådömas bör i största möjliga utsträckning aktualiserasredan på personutredningsstadiet. Om frågan väcks först när domstolen hållerhuvudförhandling i målet, leder detta till olägenheter eftersomhuvudförhandlingen måste uppskjutas i avvaktan på ytterligare utredning. Det äralltså viktigt att den som utför personutredningen i målet personundersökareneller handläggande assistent hos skyddskonsulenten - i de fall det kan varaaktuellt överväger möjligheterna till samhällstjänst. Även domstolen bör isamband med att den beslutar om personundersökning eller inhämtar ett yttrandefrån skyddskonsulenten kunna göra personutredaren uppmärksam på att denne börutreda fömtsättningama för samhällstjänst. Om den tilltalade harförsvarare bör denne, om han avser att yrka att påföljden bestäms till samhällstjänst, före huvudförhandlingen anmäla hos domstolen att han anser att förutsättningarna för detta bör 30 Domstolen kan dåöverväga om ett sådant påföljdsval med hänsyn till brottets art och svårhetoch övriga omständigheter kan bli aktuellt och i så fall besluta ompersonutredning. Även åklagaren bör, i samband med att åtal väcks i målet,anmäla behov av en sådan utredning, om han anser att det kan finnasförutsättningar för att ådöma samhällstjänst. Polisen bör därför uppmärksammaåklagaren på ett eventuellt behov av personutredning. Innan skyddskonsulenten iett enskilt fall förordar samhällstjänst som påföljd bör naturligtvis dentilltalade informeras om innebörden av och villkoren för samhällstjänst i olikaavseenden. Skyddskonsulenten bör därvid redogöra för vilka arbetsuppgifter,arbetsplatser och arbetstider som kan komma i fråga. Eftersom arbetsplats ocharbetstider slutligen bestäms efter domen får den tilltalade förklara sigvillig att acceptera vad som senare kan komma att bestämmas. Den tilltaladeskall vidare informeras om att han inte får ta emot ersättning för arbetet,men att han vid behov kan kompenseras för utgifter föranledda av arbetet.Slutligen är det angeläget att upplysa den tilltalade om konsekvenserna av attsamhällstjänsten missköts. 3.8 Ersättning för skada m.m. Mitt förslag: Densom utför arbete inom samhällstjänstens ram skall omfattas av lagen (1977:265)om statligt personskadeskydd. Sådana av den dömde orsakade skador som tillfogas"arbetsgivaren" eller någon där anställd eller som föranlederskadeståndsskyldighet enligt skadeståndslagen för "arbetsgivaren"skall ersättas av staten. Regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter omdetta. Promemorieförslagetinnebär att den dömde inte skall omfattas av lagen om statligt personskadeskyddnär han utför arbete inom ramen för samhällstjänst. ifrågasatte vid hearingen om inte den som utför arbeteinom ramen för ådömd samhällstjänst bör omfattas av lagen om statligtpersonskadeskydd. Verket pekade därvid på att samtycket till att utföraarbetet skett under förutsättningen att det annars skulle bli fråga omfängelse. Skälen för mitt förslag:Enligt min mening bör den dömde ha samma skadeskydd som en intagen ikriminalvårdsanstalt, eftersom han verkställer en påföljd när han utför arbeteinom samhällstjänsten och därmed i realiteten inte själv kan avbryta arbetetutan att bli ådömd fängelse. Jag anser därför, i motsats till uppfattningen ipromemorian, att den som utför arbete inom samhällstjänstens ram i likhet meden intagen i kriminalvårdsanstalt skall omfattas av lagen om statligt personskade-skydd. Den som har dömts till kontraktsvård omfattas däremot inte av lagen om statligtpersonskadeskydd. Förhållandena vid utförandet av samhällstjänsten är intejämförbara med den vård och behandling som ryms inom Attfrågan om statligt personskadeskydd vid samhälls- Prop. 1989/90:7 tjänstlöses så som här förordas betyder därför inte att samma ordning bör gälla ifråga om kontraktsvården. Jag har i denna del samrått med chefen försocialdepartementet. Enligtvad som uttalas i promemorian måste man räkna med att "arbetsgivaren"(föreningen eller myndigheten) i vissa fall kan bli skadeståndsskyldig förskador som den dömde vållar genom fel eller försummelse i sitt arbete. Härtillkommer att den dömde även utan vållande kan komma att orsaka skador sommedför kostnader för "arbetsgivaren". För att presumtiva"arbetsgivare" inte skall avhålla sig från att erbjuda arbetstillfällenmed hänvisning till de ekonomiska risker det skulle kunna innebära, bör enligtmin uppfattning staten åta sig ansvar för vissa skador som den dömde kan kommaatt orsaka under verkställigheten av samhällstjänsten. Jag vill här peka påatt staten på motsvarande sätt har åtagit sig ansvar vid vissarbetsmarknadsutbildning (prop. 1974:87, InU 12, rskr. Närdet gäller samhällstjänsten bör följande gälla. De skador som ersätts är delsperson- eller sakskador som har tillfogats "arbetsgivaren" ellernågon där anställd, oavsett om den dömde är vållande till skadan eller inte,dels rena förmögenhetsskador som den dömde genom brott har vållat "arbetsgivaren"eller någon där anställd. Staten är vidare skyldig att ersätta vad som svararmot den ersättning som "arbetsgivaren" måste betala enligtskadeståndslagen (1972:207) när den dömde genom fel eller försummelse iarbetet har vållat antingen personskada eller sakskada som drabbat annan somutför samhällstjänst eller utomstående. Detsamma gäller när den dömde genombrott i arbetet vållat annan som utför samhällstjänst eller utomstående renförmögenhetsskada. Ersättningen bör kunna jämkas t. ex. om"arbetsgivaren" eller någon som är anställd hos honom har varit medvållandetill skadan. Vid sakskada bör ersättningen också kunna jämkas, om det ärskäligt med hänsyn till tecknade försäkringar. Riksdagenbör bemyndiga regeringen att ersätta skada vid verkställigheten avsamhällstjänst hos icke statlig arbetsgivare i huvudsaklig överensstämmelsemed vad jag här har föreslagit. Regeringen bör kunna meddela de föreskriftersom kan anses lämpliga i detta hänseende. Förslagetom försöksverksamhet med samhällstjänst ger, som framgår av vad jag har anfört i det föregående, skyddskonsulenterna ett stort inflytan de över hur försöket kommer att kunna genomföras. Initialt krävs ett omfattande kartläggningsarbete för att inventera vilka olika arbetsuppgif ter som kan tas fram samt för att ta kontakt med berörda organisationer och bygga upp en "arbetsplatsbank". Skyddskonsulenten skall i samband med en personundersökning eller ett yttrande till tingsrätten utreda fömt sättningen för en föreskrift om samhällstjänst. Slutligen skall skyddskonsu lenten ansvara också för verkställigheten av samhällstjänsten. Som fram går av avsnitt 3.2 anser jag att de skyddskonsulentdistrikt som i första hand berörs av försöket bör tillföras särskilda resurser för detta. Försöketmed samhällstjänst bör utvärderas av brottsförebyggande rå- Prop. 1989/90:7det. Utvärderingen är viktig för att ge svar på frågan om samhällstjänstanvänds i stället för fängelse men även för att belysa många andra frågor somär obesvarade vid försöksstarten. Dennya lag om försöksverksamhet med samhällstjänst som jag föreslår bör träda ikraft den . Lagen bör gälla även i fråga om brott som har begåttsföre ikraftträdandet. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag tilllag om försöksverksamhet med samhällstjänst. Förslaget bör fogas som bilaga 3till protokollet i detta ärende. Förslagettill lag om försöksverksamhet med samhällstjänst Dennya lagen är avsedd att omfatta en försöksverksamhet med samhällstjänst,begränsad såväl tidsmässigt som geografiskt. En utgångspunkt har varit att denlagreglering som erfordras för försöksverksamhetens genomförande görs såbegränsad som möjligt och leder till att så små ingrepp som möjligt sker iannan permanent lagstiftning. Lagen innehåller därför endast de särbestämmelsersom samhällstjänsten kräver. Samhällstjänst föreslås lagtekniskt konstmerad påmotsvarande sätt som kontraktsvård, dvs. som en föreskrift vid dom påskyddstillsyn. 1 den mån särbestämmelser inte meddelas i den nya lagen, skallövriga bestämmelser i om skyddstillsyn tillämpas. Paragrafeninnehåller bestämmelser om den lokala avgränsningen av försöksverksamheten . Avgränsningentar, som framgår av hänvisningen till 2 §, sikte på enbart domstols beslut attförena en skyddstillsynsdom med en föreskrift om samhällstjänst. Har någon fåtten sådan föreskrift, är däremot bestämmelsema i 3 och 4 §§ om frågor som kanaktualiseras efter det att en föreskrift har meddelats tillämpliga oberoende avvar verkställigheten äger mm eller vilken myndighet eller domstol som har attpröva en fråga av detta slag. Möjlighetenatt förena en dom på skyddstillsyn med en särskild föreskrift omsamhällstjänst gäller endast i brottmål som avgörs av , ,, eller eller som efter att ha avgjorts vidnågon av dessa tingsrätter därefter är föremål för prövning i högre instans. 3 1989/90. allmänna motiveringen (avsnitt 3.5) har angetts vilka kriterier som skallgälla för att samhällstjänst skall kunna komma i fråga som påföljd för brottet. Samhällstjänstenär konstmerad som en speciell form av föreskrift inom ramen för skyddstillsyn.Rätten får i anslutning till en skyddstillsynsdom enligt första stycket förstameningen meddela en föreskrift om att den tilltalade skall utföra oavlönatarbete under ett bestämt antal timmar. Domstolenskall i föreskriften bestämma hur många timmar samhällstjänsten skall omfatta.Som har angetts i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.4) skall dettafastställas med utgångspunkt i brottslighetens straffvärde enligt reglerna i 29kap. Lägst 40 och högst 200 timmars arbete skall ådömas. Det har inteansetts lämpligt att under försöksverksamheten ge närmare föreskrifter omvilket antal arbetstimmar som bör ådömas i olika fall. Att det lägstatimantalet skall motsvara de kortaste fängelsestraffen är dock självklart. Föratt nödvändig flexibilitet skall finnas under verkställigheten bör närmareanvisningar för arbetets utförande överlämnas till skyddskonsulentensbestämmande. Som framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 3.5) äravsikten att skyddskonsulenten skall upprätta en arbetsplan som den dömde ärskyldig att följa. En föreskrift om samhällstjänst bör därför lämpligeninnehålla, utöver antalet arbetstimmar, att dessa skall utföras enligt denarbetsplan som skyddskonsulenten upprättar. Föreskriftom samhällstjänst liknar en föreskrift om kontraktsvård så till vida att den fömtsättskomma i fråga endast när påföljden annars skulle ha blivit fängelse. Enskillnad är dock att en föreskrift om kontraktsvård fömtsätter ett sambandmellan ett vårdbehov och den aktuella brottsligheten. Något motsvarande kravgäller inte för att meddela en föreskrift om samhällstjänst. Bestämmelseni första stycket första meningen innebär att domstolen, även om fängelse annarsskulle ha följt på brottet, får döma till skyddstillsyn om en föreskrift omsamhällstjänst framstår som lämplig för den tilltalade och arbete kan anordnasför honom i samband med att en dom på skyddstillsyn verkställs. Av 30 kap. 9 §första stycket BrB följer att skyddstillsyn kan komma i fråga, om det finnsanledning anta att en sådan påföljd kan bidra till att den tilltalade avhållersig från fortsatt brottslighet. Skyddstillsyn med en föreskrift omsamhällstjänst är således inte avsedd att komma till användning, om det heltsaknas anledning att anta att den dömde kommer att återfalla i brott. Det avseddaarbetet skall alltså kunna antas påverka den tilltalades förhållanden på sådantsätt att risken för återfall i brott kan komma att minska. Enligtandra meningen i första stycket krävs det att den tilltalade förklarar sigvillig att följa en föreskrift om samhällstjänst. Samtycket måste föreliggainnan rätten fattar beslut i påföljdsfrågan. Itredje meningen anges vidare som fömtsättning för samhällstjänst att föreskriftenhärom skall vara av avgörande betydelse för att skyddstillsyn skall bli påföljden istället för fängelse. Somhar angetts i den allmänna motiveringen (avsnitt 3.4) är avsikten Prop.1989/90:7 att domstolen, när skyddstillsyn med föreskrift om samhällstjänst ådöms,i domen skall ange längden av det fängelsestraff som skulle ha ådömts, omfängelse hade valts i stället. En bestämmelse om detta har tagits in i andrastycket i paragrafen. Den ansluter till motsvarande regel beträffande kontraktsvård(28 kap. 6 a § BrB). Detbör påpekas att det inte finns hinder mot att även andra föreskrifter lämnas isamband med en dom på samhällstjänst. Paragrafeninnehåller regler om ändring m. m. av föreskrifter enligt 2 §. Förstastycket första meningen innebär att övervakningsnämnden kan ändra eller upphävaen föreskrift om samhällstjänst men däremot inte meddela en ny sådanföreskrift. Med hänsyn till att gmnden för en föreskrift om samhällstjänst iväsentliga avseenden är annorlunda än vid andra typer av föreskrifter vidskyddstillsyn som meddelas av behand-lingsmässiga skäl framstår det somnaturligt att det av domstolen fastställda timantalet för arbete som skallutföras bör ändras endast marginellt när det finns skäl till det.