prop · GD0342 · 1989-12-31 00:00:00 — Stateneller kommun skall ersätta Staten eller kommun skall ersätta personskada, sakskada eller ren för- personskada, sakskada eller ren för mögenhetsskada, som vållas genom mögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndig- fel eller försummelse /' samband hetsutövning i verksamhet för vars med myndighetsutövning i verk- fullgörande staten eller kommunen samhet för vars fullgörande staten svarar. eller kommunen svarar. Vadsom sägs i första stycket om kommun gäller också landstingskommun,kommunalförbund, församling och kyrklig samfällighet. Talanom ersättning enligt 2 § får Talan om ersättning enligt 2 § får ej föras med anledning av beslut av ej föras med anledning av beslut av eller regeringen eller av eller regeringen eller av högsta domstolen, regeringsrätten högsta domstolen, regeringsrätten eller försäkringsdomstolen, om icke elXer försäkringsöverdomstolen, om beslutet upphävts eller ändrats. Så- icke beslutet upphävts eller änd- dan talan får ej heller föras med råts. Sådan talan får ej heller föras anledning av beslut av lägre myn- med anledning av beslut av lägre dighet mot vilket talan fullföljts hos myndighet vilket ejter överklagande regeringen, högsta domstolen, rege- prövats av regeringen, högsta dom- ringsrätten eller/Öwän/jso/m/o- stolen, regeringsrätten eWer JÖrsäk- len utan att beslutet upphävts eller ringsöverdomstolen utan att beslu- ändrats. tet upphävts eller ändrats. Dennalag träder i kraft . Sammanställning av remissyttrandena Prop. Betänkandet (Ds 1989:12) Det allmännas ansvar enligtskadeståndslagen Efterremiss har yttranden över betänkandet avgetts av . Kammarrätten iStockholm, . i ,, riksåklagaren, justitiekanslem, datainspektionen.Försvarets civilförvaltning, , , ,, universitets juridiska fakultetsnämnd, patent- ochregistreringsverket, ombudsmän (), , , , , kommun, Stockholmsstad, , . (), (), , , ,, Småföretagens och Köpmannaförbund.Yttranden har också inkommit från Medborgarrättsrörelsen Friheten i . Remissyttrandena återges i regel ioavkortat skick och utan bearbetning. 1 Allmänna och sammanfattande synpunkter Hovrättentillstyrker de i promemorian föreslagna ändringarna i 3 kap skadeståndslagenoch anför i anslutning härtill följande. Bortsettfrån den behandling vissa motioner i ämnet lett till i , saknas ennärmare analys av behovet nu av en förändring av det allmännas skadeståndsansvar.Det enda promemorian innehåller härom är de allmänna överväganden som görs påsid 1316. Hovrätten har vid sitt ställningstagande godtagit denna utgångspunktför en reform. Denföreslagna reformen går ut på dels att det allmännas ansvar utvidgas att avseinte enbart åtgärder "vid" myndighetsutövning utan även "isamband" härmed dels att de nuvarande särskilda begränsningsreglerna upphävsoch ersätts med allmänna skadeståndsrättsliga begränsningar vad gäller oaktsamhet,medvållande, kausalitet m.m. De närmare gränsdragningarna överlåtes åtdomstolspraxis. Detföreliggande rättsområdet handlar om den enskildes och det allmän nas förhållande till varandra, vilka krav vi kan ställa på våra myndigheter osv. Det kunde då sägas, att så centrala frågor borde vara närmare lagregle- rade och i vart fall grundade på närmare utredningar än vad som redovisas i promemorian inte minst vad gäller kostnaderna. Emellertid har vi här att göra med ett rättsområde, skadeståndsrälten, som svårligen låter sig detalj regleras i på förhand uppställda normer. Det är desto bättre lämpat för reglering i praxis vilken, inom den allmänna skadeståndsrättens ramar, kan på ett bättre sätt än lagstiftaren beakta de samhällsförändringar och därav följande, skiftande värderingar som bör vara vägledande för frågan om skadestånd skall utgå eller ej. På gmnd av det anfördafinner hovrätten den valda lagstiftningstekni- Prop.. 1989/90:42 ken, att ihuvudsak överlämna de angivna gränsdragningsfrågorna till Bilaga 3rättspraxis, riktig. Hovrättenhar härmed inte, liksom promemorian, tagit ställning till i vilka fall detallmänna bör bära strikt ansvar för sin verksamhet. Hovrätten utgår ifrån attfortsätta överväganden härom kommer att göras inom de enskilda rättsområdena. Ävenom goda skäl kan anföras till stöd för att närma skadeståndslagens bestämmelserom statens och kommunens skadeståndsansvar vid myndighetsutövning till vad somgäller enskilda arbetsgivares ansvar för person-och sakskada, måste det dock i sammanhangetbeaktas att den myndighetsutövande verksamhet som bedrivs av stat och kommun iväsentliga avseenden skiljer sig från verksamhet som bedrivs av enskildaarbetsgivare. Det allmänna kan som regel till skillnad från enskildaarbetsgivare inte undandra sig verksamheten i fråga. Det bör också hållas iminnet att den myndighetsutövande verksamheten innebär en serviceför allmänheten, vilken som regel kostar ringa eller inget, för den enskilde. Detkan också gälla områden där beslut måste fattas snabbt och därmängden av beslut är så stor att smärre fel inte kan undvikas. Detanförda innebär inte att kammarätten, annat än på en punkt, motsätter sig deframlagda förslagen om ändringar i skadeståndslagen. I de fall där bestämmelsersom uttryckligen inskränker det allmännas ansvar föreslås avskaffade underhänvisning till att andra bestämmelser i lagen kan ge ett i det närmaste likagott skydd för det allmänna saknas det anledning till erinran. Såledesmotsätter sig inte kammarrätten förslaget om slopande av bestämmelsen i 3 kap 4§ skadeståndslagen. Inte heller vill kammarrätten motsätta sig upphävandet avden s. k. standardregeln i 3 kap 3 § skadeståndslagen. Kammarrätten kan ocksåav andra skäl tillstyrka upphävandet av bestämmelsen i 3 kap 5 §skadeståndslagen. Däremot bör enligt kammarrättens mening uttrycket "vidmyndighetsutövning" i 3 kap 1 och 2 §§ skadeståndslagen inte ändras till"i samband med myndighetsutövning". Detär enligt tingsrättens mening väsentligen en politisk fråga om staten vill ta på sig ett utvidgat skadeståndsansvar. Vid en granskning av förslaget är en viktig aspekt i vilken mån de föreslagna ändringarna är ändamålsen liga och kan antas leda till åsyftat resultat. Detta i sin tur kräver dock en redovisning av vad som ligger bakom utredningsuppdraget och även vad som har aktualiserat en ändrad inställning i förhållande till vad lagutskot tet tidigare uttryckt. Det är en brist att någon sådan redovisning inte ges i promemorian, där inte heller några egentliga direktiv återges. Detta för svårar en allsidig bedömning av vad som är viktiga förändringar i regle ringen av det allmännas skadeståndsansvar. Ipromemorian sägs visserligen att skärpningen av det allmännas ansvar Prop.1989/90:42 i praktiken inte kommer att innebära några större förändringar i förhållan-Bilaga 3 de till vad som gällt. Det uttalade syftet är dock just attutöka ansvaret och tingsrätten är inte övertygad om att de ekonomiska konsekvensernaär försumbara. Detta gäller inte bara skadeståndskravens antal eller storiekutan även handläggningen av kraven hos myndigheter och domstolar. De i viss månökade kraven på myndigheternas verksamhet som förslaget speglar exempelvisatt dröjsmål i handläggningen av ett ärende kan vara ersättningsgmndande måste också, trots vad som sägs därom på sid 60, föra med sig krav påresursförstärkningar från myndigheterna. Lagrådethar i yttrande över prop. 1988/89:113 om ändring i (tjänstefel)förordat att hela frågan om ansvar i den offentliga verksamheten prövas pånytt när erforderligt utredningsunderlag föreligger. Tingsrätten delar dennauppfattning. Tingsrätten motsätter sig dock inte att det nu framlagda förslagetleder till lagstiftning. Länsstyrelsenansluter sig i stort till de förslag till ändringar i skadeståndslagen somutredningen lagt fram. Detär enligt mening väsentligt för allmänhetens tilltro till denoffentliga verksamheten att den enskilde tillförsäkras en någorlunda generösrätt till skadestånd om han drabbas av ekonomisk skada på gmnd av myndighetersfel och försummelser. Påde skäl utredningen anfört finner även att det skadeståndsrättsligaansvaret inte bör inskränkas till fall där brottslig gärning föreligger utan haen mer vidsträckt giltighet. De föreslagna lagändringarna beträffande rättentill skadestånd bör alltså kunna genomföras oberoende av planeradeförändringar på det straffrättsliga området. Länsstyrelsendelar också utredningens bedömning att en utvidgning av det allmännas skadetåndsansvarenligt utredningens riktlinjer inte behöver medföra någon större belastning påstatens eller kommunernas finanser. Rikspolisstyrelseninstämmer i huvudsak i utredarens bedömningar och tillstyrker förslaget tilländring av skadeståndslagen sånär som på 3 kap 3 §, som föreslås förblioförändrad. Rikspolisstyrelsenprövar mellan 300 och 400 ersättningsanspråk enligt skadeståndslagen.Den helt övervägande delen av dessa avser skador vid myndighetsutövning, och imer än hälften av fallen bedöms anspråken vara berättigade. Mellan fem och tiofall leder till domstolsprocess. Iett avseende uppfattas regleringen av det allmännas skadeståndsansvar som alltför restriktiv. Det är när tredje man lider skada i samband med en i och för sig helt korrekt myndighetsutövning. Som exempel kan nämnas att 33 3 1989/90. polismän i samband medgripandet av en våldsam person råkar stöta till Prop. 1989/90:42 enförbipasserande, vars glasögon går sönder, eller att polisen vid ett Bilaga3 korrekt ingripande i en fastighet måste åsamka skador på dörrar. Dessa fall omfattastyvärr inte av den föreslagna utvidgningen av statens skyldighet och möjlighetatt utge ersättning. 1 övrigt har den hittillsvarande ordningen i stort settfungerat bra. Närman genom SkL införde möjlighet att ålägga staten och kommunernaskyldighet att ersätta skada som vållats vid myndighetsutövning innebar dettaen radikal förändring i förhållande till det rådande rättsläget.Reformen föregicks av mycken tvekan, särskilt vad gällde dess principiellainnebörd och vad den från ekonomisk synpunkt kunde komma att medföra för statoch kommun. De nya skadeståndsreglerna var också mycket försiktigt hållna ochavvek i vissa väsentliga hänseenden från vad som skulle komma att gälla enskildverksamhet. Ävendet nu framlagda förslaget andas stor försiktighet. Något mer omfattande ochallmänt behov av ett utvidgat ansvar för skada vållad vid myndighetsutövningsynes i och för sig inte heller föreligga. Vad som väckt debatten ellerhållit den vid liv alltsedan de nuvarande reglernas tillkomst torde vara ettfåtal uppmärksammade skadefall där ersättning inte utgått. Påett väsentligt område finns en långtgående ersättningsskyldighetför staten, nämligen när det gäller ersättning i anledning av frihetsinskränkning,där ett strikt ansvar förekommer. Förslag om motsvarande reglering när detgäller ingrepp enligt betalningssäkringslagen föreligger också. Pånu berörda områden, som båda har stark anknytning till åklagarnas verksamhet,finns eller kan komma att finnas en mycket långtgående ersättningsskyldighetför staten. På de områden där de allmänna skadeståndsreglerna gäller äremellertid skadeskyddet mycket begränsat. Som ett grundläggande skäl för atttillskapa ersättningsskyldighet för staten och kommunerna har anförts att ensådan skyldighet behövs för att hos allmänheten skapa tilltro till och respektför statliga och kommunala organs handhavande av dem ålagdamyndighetsfunktioner, vilka ofta kan innefatta högst ingripande åtgärder motden enskilde. Med den utveckling som den offentliga sektorn undergått sedan SkL:nstillkomst torde, med denna utgångspunkt, skälet för skadeståndsrättsligt ansvarför staten och kommunerna nu ha blivit starkare. På det straffrättsligaområdet har statsmakterna redan vidtagit åtgärder under hänvisning till denoffentliga sektorns förändringar (jfr prop 1988/89:113 s 8). Det synes logisktatt nu låta inte bara den enskilde tjänstemannens utan även det allmännasansvar utvidgas för att därmed söka trygga allmänhetens förtroende för denoffentliga verksamheten, och detta gäller enligt min mening även om enutvidgning av det straffrättsliga ansvaret i viss mån utvidgar området förstatens och kommunernas skadeståndsrättsliga ansvar. 1enlighet med det anförda vill jag tillstyrka att statens och kommuner- 34 De statsfinansiella respektive de kommunalekonomi- Prop.1989/90:42 ska konsekvenserna torde bli begränsade. Utöver den "goodwill"som ett Bilaga 3 vidgat skadeståndsansvar kan beräknas skapa, medför deföreslagna ändringarna generellt en icke obetydlig förenkling av det nuvaranderegelsystemet. Detta är en vinst i och för sig. Enligtmin mening är det viktigt att slå fast att skadeståndsansvaret för det allmännaredan nu i princip inte är lindrigare än vad som gäller för enskild verksamhet.I själva verket bär staten inom ganska vida ramar ett större ansvar. Det skallemellertid tilläggas att det föreligger goda skäl för att ha ett sådant störreansvar i allmän verksamhet. Ipromemorian får de begränsningar i det allmännas skadeståndsansvar som finns iskadeståndslagen en utföriig behandling. Till detta är att anmärka att dessabegränsningar inte alls har den betydelse i den skadereglerande verksamhetensom ofta påstås i den allmänna debatten. Detta bestyrks för övrigt av attpromemorians förslag om avskaffande av flertalet av begränsningarna inte avutredningsmannen framställs på det sättet att det allmännas skadeståndsansvarhärigenom vidgas i någon mera påtaglig utsträckning. Förklaringen ligger i attde regler i skadeståndslagens 3 kap som ger intrycket av att vara principielltviktiga begränsningar i det allmännas skadeståndsansvar, särskilt standardregelnoch passiviietsregdn, i själva verket uttrycker vad som ändå skulle följa aven rimlig tillämpning av allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser, såsom attskadeståndsansvar i princip inträder endast vid oaktsamhet eller att den skadelidandesmedverkan till skadan kan medföra nedsättning av eller befrielse frånskadeståndsansvar. Promemorianhar tillkommit i största skyndsamhet men den är likväl en synpunktsrik,insiktsfull och intresseväckande analys av skadeståndsansvar vidmyndighetsutövning. Promemorians förslag är uppenbarligen framlagda i tanke attmera långsiktigt möta de krav om skärpning av det allmännas skadeståndsansvarsom framställts i . Enligtmin mening är flera av de förslag som framläggs i promemorian av den karaktärenatt de lämpligen bör föranleda att skadeståndslagens regler ändras i en förstaomgång genom en proposition nu . Jag menar för egen del att dessalagändringar inte i någon påtaglig utsträckning vidgar det allmännasskadeståndsansvar. I detta avseende finns emellertid självfallet utrymme förandra värderingar. Även om inte regelsystemet ändras i sakligt hänseende genomförslagen så åstadkoms dock en enligt min mening tillfredsställande förenklingoch en bättre överensstämmelse med den inställning som kommit tilluttryck i skaderegleringen på myndighetsutövningsområdel. Det kan därför varamotiverat med ändringar av 3 kap skadeståndslagen i en första omgång även medbeaktande av att ett mera vittsyftande parlamentariskt utredningsarbete kommeralt inledas på området . Mininställning är sammanfattningsvis att förslag på gmndval av prome bör föreläggas rörande följande fyra frågor, nämligen 35 standardregeln(3:3), passivitetsregeln såvitt gäller rekvisitet "giltig ur- Prop.1989/90:42 säkt" (3:4), näringsverksamhetsregeln (3:5) och regeln omtaleförbud be- Bilaga 3 träffande beslut av de högsta statsmakterna ochdomstolarna (3:7). Däremot bör någon lagändring inte ske i en första omgång ifrågor som på ett eller annat sätt har principiell betydelse. Sådana frågor börförutsättningslöst behandlas av en kommande pariamentarisk utredning. Hit hörfrågorna om ändring av huvudregeln i 3 kap 2 § skadeståndslagen om skada som harvållats "vid myndighetsutövning" och om ett eventuellt avskaffande avpassivitetsregeln i 3 kap 4 § skadeståndslagen. Rättenatt erhålla skadestånd utgör ett viktigt inslag i skyddet för den personligaintegriteten. Bestämmelser om skadeståndsskyldighet finns i 23 § datalagen. Genomde nu föreslagna ändringarna i skadeståndslagen utvidgas ansvaret för stat ochkommun att svara för fel och försummelser av sina anställda. Förslaget innebären förstärkning av integritetsskyddet. Datainspektionen tillstyrker förslaget. Civilförvaltningendelar utredarens uppfattning att det allmännas ansvar bör utvidgas i denomfattning som anges i promemorian. Skäl som talar för en sådan utvidgning ärdels att den torde stå i överensstämmelse med den allmänna rättsuppfattningenoch dels att det blir en enklare prövning, vilket är resursbesparande. tilldelas statliga myndigheter allt mindre anslag för att fullgöra en växandearbetsbörda. På grund av de rationaliseringar man nödgas göra ökar risken förfel, som i sin lur kan leda till skadeståndsansvar. Även med beaktande av dennämnda kostnadsrisken finner civilförvaltningen att övervägande skäl talar förden föreslagna utvidgningen av det allmännas ansvar. Civilförvaltningenhar genom brev fått justitiekanslerns (JK) uppdrag att handläggaanspråk på ersättning för skada i fall då anspråket grundas på att värnpliktigblivit oriktigt inkallad till tjänstgöring. Efter anmälan till JK kancivilförvaltningen utge skadestånd . Ersättningsanspråkdämtöver skall hänskjutas till JK. Antalet ärenden, som FCF prövar , ärfå och överstiger vanligtvis inte tio. 1 flertalet fall har ersättning utgivitsenligt nu gällande regler. Den föreslagna utvidgningen kommer att medföra attersättning kommer att utges i ytterligare några fall, men kostnadsökningen pågrund av utvidgningen kommer för civilförvaltningens del att bli begränsad. Samhällsutvecklingen(socialt, ekonomiskt och tekniskt) och det faktum attallt större krav har kommit att ställas på den offentliga sektorn har lett 36 tillatt myndigheternas möjlighet att ingripa i enskilda människors förhål- Prop.1989/90:42 landen och bestämma över deras rättigheter och skyldigheter påmånga Bilaga 3 områden vidgats. anser att det avdenna anledning kan finnas skäl att utvidga det allmännas ansvar enligtskadeståndslagen (SkL). Riksförsäkringsverketanser att förvaltningslagens servicebestämmdser i allmänhetens ögon kan fåstörre tyngd om de skyldigheter som där och på annat sätt åläggs en myndighetmotsvaras av ett vidgat ansvar för det allmänna att svara för skada som kandrabba den enskilde. Detta kan i stort sett utformas så som utredaren föreslår.Verket anser dock att ytterligare klarläggande behövs för hur den föreslagnalagregeln skall tillämpas. I annat fall förutser verket betydande gränsdragningsproblem. Socialstyrelsentillstyrker förslagen i departementspromemorian om ändringar iskadeståndslagen. Denföreslagna utvidgningen av det allmännas ansvar har kommit till uttryck främstgenom att ansvarsområdet utsträcks till att omfatta flera åtgärder utanför denegentliga myndighetsutövningen och genom att standardregeln slopas. RSVdelar utredarens uppfattning att reglerna om det allmännas skadeståndsansvarbör göras mer generösa. Det förhållandet att nuvarande regler på områdetuppfattas som orimliga och orättvisa av allmänheten är betänkligt och utgör isig ett tungt vägande skäl för ändring. Att det allmänna visar sig villigt attbetala uppkomna skador är viktigt när det gäller att upprätthålla allmänhetensförtroende för myndigheternas verksamhet. Möjligheten att slå ut skadorna påkollektivet av skattebetalare talar också för att det allmännas ansvar för bl aren förmögenhetsskada bör utvidgas och bestämmelserna närmas till vad som gällerför enskilda arbetsgivares ansvar för person- och sakskada. Verketanser således att de överväganden som ligger bakom gängse skadeståndsrättsligaprinciper talar myckel starkt för att standardregeln slopas. Likaså är detrimligt att den grundläggande ansvarsregelns räckvidd utökas till att omfattaäven åtgärder som inte är fullt så fast knutna till myndighetsutövningen som fömtsättsnu. RSV tillstyrker därför förslaget i dessa delar. Verketanser dock att promemorians beskrivning av ansvarsregdns tillämpningsområde äralltför allmänt hållen. Verket anser således att man i propositionen tydligareoch gärna med flera exempel närmare bör ange ansvarsområdets vidd. Fleralänsskattemyndigheter har uttryckt farhågor för att en skärpning av skadeståndsansvaret kan leda till en alltför stor försiktighet hos de anställda och på så sätt hämma effektiviteten och serviceviljan. Enligt RSVs mening finns en uppenbar risk för sådana effekter och för en allmänt 37 ökad känsla av utsatthethos de anställda om inte de offentliga arbetsgivar- Prop. 1989/90:42 na tydligtredovisar sin hållning i denna fråga. Denna hållning måste ta sin Bilaga 3utgångspunkt i att det, trots höga krav och ambitioner att handla rätt ochriktigt, är oundvikligt att fel uppkommer i myndigheternas verksamhet. Detta äroch förblir en realitet som såväl chefer som övriga tjänstemän måste inse ochlära sig leva med. Om det kan konstateras att ett fel blivit begånget bör detenligt RSVs mening normalt kännas mer tillfredställande att myndighetenersätter en eventuell skada än att denna stannar på den enskilde som drabbas avfelet. En öppen och klarläggande diskussion om detta inom myndighetema liksomom sättet att förhålla sig till en tjänsteman som vållat skadan är nödvändigför att motverka oro och andra befarade olägenheter av ett utvidgatskadeståndsansvar. Vadgäller den del av verksamheten som består i att lämna råd och upplysningar, enverksamhet som är speciellt omfattande inom skatteförvaltningen, kan ocksåinsatser i form av utbildning och instruktioner samt vissa organisatoriskaförändringar på ell verksamt sätt bidra till anpassningen till de ändradereglerna. Konsumentverketanser att de föreslagna skärpningarna av det allmännas skadeståndsansvar är välmotiverade och tillstyrker förslaget. Utgångspunktenför detta yttrande är att utredningsmannens uppdrag har gällt en begränsadöversyn av skadeståndslagens regler om ansvaret för myndighetsutövning. Fakultetsslyrelsenkänner emellertid till att det även föreligger en hemställan från omen allsidig, parlamentarisk utredning. Fakultetsstyrelsentillstyrker utredningsmannens förslag om upphävande av de särskilda reglernaom begränsning av stats och kommuns ansvar dels enligt den s. k. standardregelni 3 kap. 3 §, dels för skada i näringsverksamhet enligt 3 kap. 5 §. Styrelsentillstyrker även ändringen av 3 kap. 7 §. Beträffande övriga förslag ärfakultetsstyrelsen mera tveksam. PRVhar inte någon principiell invändning mot de i promemorian före slagna ändringarna i regelsystemet för det allmännas skadeståndsansvar. Mot bakgrund av att PRV är självfinansierande och att myndighetens verksamhet till vissa delar präglas av i tillämplig lagstiftning fömtsedd ofullkomlighet finner PRV emellertid att de faktiska konsekvenserna för myndigheten av de föreslagna ändringarna blir andra än de som rent allmänt förutses i promemorian. Med anledning härav finner PRV skäl att med utgångspunkt i nu föreliggande promemoria framföra följande all männa synpunkter. I promemorian anförs att den föreslagna reformen av det allmännas 38 skadeståndsskyldighetinte borde möta några betänkligheter ur ekonomisk Prop. 1989/90:42 synpunkteftersom det gäller skadeståndsskyldiga med speciella möjlighe- Bilaga 3ter att slå ut skadoma på ett stort kollektiv, nämligen skattebetalarna. 1den bedömningen av de ekonomiska konsekvensema för de berörda som görs ipromemorian har inte beaktats att möjligheten att på ett kollektiv fördelarisken för uppkommande skador inte föreligger för myndigheter som liksom PRVär självfinansierande. Hos myndigheten belastar skadestånd detverksamhetsområde inom vilket skadan uppkommer. Sålunda fördelas risken föruppkommande skador på en begränsad kundkrets. Detta innebär attavgiftshöjningar, som kan bli erforderiiga för att möta de ekonomiska konsekvensemaav den föreslagna ansvarsskärpningen, kommer att inom exempelvis namnenhelendrabba en ekonomiskt sett inte särskilt stark kundkrets.