prop · GD03154 · 1989-12-31 00:00:00 — Kriminalvårdsstyrelsenhar föreslagit att lokall fattade klienlbeslut skall underställas styrelsensprövning bara om beslutet gäller avskildhet enligt 20 § första stycket KvaL.Under remissbehandlingen av framställningen har kriminalvårdsdireklören iStockholm anfört att en sådan förändring innebär en försämring frånrättssäkerhetssynpunkt för de intagna. Föregen del vill jag framhålla att det finns anledning att vara myckel uppmärksam på hur rättssäkerheten för den intagne påverkas av att besluten fallas på lokal nivå. Jag vill här peka på all den nuvarande ordningen inne bär att den intagne har möjlighet att hos överklaga ell beslut som har fallats av en tjänsteman med stöd av KvaL eller KvalK och all styrelsen har befogenhet all ändra ett sådant beslut även om den intagne inte har överklagat det till styrelsen (42 § KvaLK). Styrelsens beslut kan i sin lur överklagas till kammarrätten (59 § KvaL). del härigenom frånrättssäkerhetssynpunkt vara en tillräckligt betryggande ordning all beslutskall anmälas för styrelsen i stället för att underställas styrelsens prövning.Möjligheten för styrelsen att ändra etl beslut kan sålunda sägas vara likastor vid anmälan som vid underställning. En ordning med all beslut anmäls förstyrelsen skulle enligt min mening dessutom medföra att styrelsens resurserutnyttjades mera effektivt än med ett undersläll-ningsförfarande. Att beslutenanmäls för styrelsen skulle vidare på samma sätt som då besluten underställsför prövning ge styrelsen överblick över de beslut som fallas på lokal nivå. Jag anser mol denna bakgmndall del nuvarande underställningsförfa-randel bör ersättas med en skyldighetatt i motsvarande fall för anmäla etl beslut som harfallals på lokal ni vå. Milt förslag nu är sålunda all denna förändringgenomförs i fråga om beslut enligt 47 § andra stycket 2 KvaL om lidslillägg viddisciplinförseelse. Förslaget föranleder en ändrad utformning av 61 § KvaL. Jagavser all återkomma lill regeringen om de ändringar i KvalK som aktualiseras isammanhanget. Det bör framhållas att regeringen med milt förslag har möjlighetall, om del t. ex. skulle visa sig att rättssäkerheten vid handläggningen av enviss typ av ärenden kan ifrågasättas, föreskriva alt vissa beslut även ifortsättningen skall underställas prövning eller attytterligare beslut skall anmälas för styrelsen. Självfallet kan det å andrasidan visa sig att även anmälningsförfarandet kan avskaffas utan risker frånrättssäkerhetssynpunkt. 2.1.2Möjlighet att delegera upptagande av nöjdförklaring Mitt förslag:Befogenheten för chefen för en kriminalvårdsanslalt, ett häkte eller en rättspsykiatriskklinik att motta nöjdförklaring beträffande den som är intagen där som häktadfår överlåtas på andra tjänstemän vid myndigheten. Kriminalvårdsstyrelsensförslag överensstämmer med milt. Skälen för mitt förslag:Enligt 4 § SlidL får den som är häktad avge nöjdförklaring inför styresmannenvid den kriminalvårdsanstalt där han är inlagen eller föreståndaren för dethäkte eller chefen för den rällspsykiatriska klinik där han förvaras. Om densom får motta nöjdförklaringen inle är närvarande, får förklaringen avges införden som är i hans ställe. I paragrafen anges vidare i fråga om den som ärhäktad och förvaras på rättspsykiatrisk klinik all regeringen kan förordna attnöjdförklaring i vissa fall skall avges inför närmaste polismyndighet. I linje med vad jag nysshar föreslagit beträffande beslutsfallande i klienlärenden bör även rätten allmotta nöjdförklaring kunna överflyttas på andra tjänstemän vid myndigheten änchefen, under fömtsättning att det är lämpligare att dessa handhar dennauppgift. Enligt min mening bör detta kunna bidra lill att effektiviseraverksamheten genom att så långt möjligt frigöra chefema för anstalter ochhäkten från arbetet med enskilda klienter till fömiån förledningsuppgifter. En regel om att även andra tjänstemän vid myndigheten fårmotta nöjdförklaring bör därför införas i HäL. Jag kommer senare attföreslå regeringen de förordningsändringar som mitt förslag här föranleder. 2.2 Sysselsättningsplikt för intagna ikriminalvårdsanstalt Mitt förslag: Eninlagen i kriminalvårdsanslalt, som inte uppbär ålderspension, skall varaskyldig alt utföra det arbete, delta i den undervisning, utbildning eller arbetsträningeller ha den sysselsättning i övrigt som anvisas honom. En intagen som uppbärförtidspension eller sjukbidrag skall emellertid kunna åläggas att hasysselsättning bara av den art och i den omfattning som är lämplig med hänsyntill hans förmåga. Promemorieförslagetöverensstämmer i stort med milt. JO:syttrande över promemorieförslaget: JO tillstyrker i huvudsak den lösning somförordas i promemorian. Enligt JO är det dock både naturligt och lämpligt altdet i 12 § KvaL anges all en inlagen som uppbär pension eller sjukbidrag inteär skyldig att ulföra arbete eller delta i arbelslräning. Bakgrunden till mittförslag: Enligt 12 § KvaL är en intagen skyldig alt ulföra del arbete ellerdelta i den undervisning eller utbildning som åläggs honom. Avkriminalvårdsstyrelsens tillämpningsföreskrifter till regeln följer alt enintagen som är pensionär eller har beviljats sjukbidrag inte får åläggas arbeteeller någon annan sysselsättning (43 § andra stycket KWFS 1986:4). harpå regeringens uppdrag sett över utformningen av straffverkställigheten förintagna som uppbär sjukbidrag, förtidspension eller ålderspension m. m. Enligtstyrelsens utredning skulle en stor del av denna gmpp intagna kunnasysselsättas, om de får sysselsättning som är avpassad för dem. I många fall ärorsaken till att personer av denna kategori inte kan fungera på den reguljäraarbetsmarknaden utanför anstalten att de lill följd av alkohol- eller narkotikaproblemoch dåligt utvecklade arbetsvanor har svårt att regelbundet inställa sig på enarbetsplats. Dessa problem gör sig normalt inle gällande på samma sätt underden lid de är intagna i anstalt. Del skulle därför enligt utredningen vara enfördel, om skyldigheten all delta i olika aktiviteter under anstallstidenomfattade även denna gmpp intagna. En utvidgning av den i 12§ KvaL fastställda s. k. arbetsplikten lill att omfatta även sysselsättning avterapikaraktär kan enligt utredning öka möjlighetenalt förmå intagna som uppbär förtidspension eller sjukbidrag att delta i olikaaktiviteter som de annars ställer sig negativa lill. På detta sätt skulleintagna som på gmnd av missbmksskador eller av andra skäl har nedsattarbetsförmåga lättare kunna placeras i en arbetslränande sysselsättning som kanförbättra deras förhållanden och framgent ge möjlighet till en mer normalarbetsinsats. vilkensysselsättning som är mest lämplig för denna kategori intagna bör Prop.1989/90:154 enligt utredning samråd ske med läkare.Enligt utredningen bör den vidgade skyldigheten för de intagna att ha någonform av sysselsättning omfatta även deltagande i olika former avbehandlingsinsatser. Kriminalvårdsstyrelsenhar därför föreslagit att 12 § KvaL utvidgas lill all omfatta ävensysselsättning av terapikaraktär saml olika behandlingsformer. Vidare harstyrelsen förordat att det av denna paragraf skall framgå all intagna somuppbär sjukbidrag eller förtidspension skall åläggas all delta i sysselsättning,undervisning eller behandling av den art och i den omfattning som är lämplig. Medutgångspunkt från utredning har inom justitiedepartementetupprättats en promemoria med förslag lill ändringar i KvaL. När del gällerolika former av vård och behandling av mera medicinsk karaktär bör enligt promemorieförslagetdeUagandet, lill skillnad från vad som föreslås av styrelsen, alltjämt ienlighet med hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) bygga på frivillighet.Liksom förslag innebär emellertid promemorieförslagetalt skyldigheten alt delta i olika typer av aktiviteter utvidgas till attutöver arbete, undervisning och utbildning omfatta även olika former avsysselsättning, arbelslräning m. m. Skyldigheten skall enligt förslaget omfattasamtliga intagna, även dem som uppbär pension eller sjukbidrag. Styresmannenbör i samråd med läkare se lill all sysselsättningen är lämpligt avpassad eflerden intagnes förmåga, vilket enligt vad som anförs i promemorian är av särskildbetydelse för en inlagen som uppbär sjukbidrag eller förtidspension på grund avarbetshandikapp. Skälenför mitt förslag: Jag kan ansluta mig lill uppfattningen att syssel-sällningspliklenför intagna bör utvidgas så all dessa får en skyldighet all, utöverskyldigheten att utföra arbete eller delta i undervisning eller utbildning,delta i arbelslräning eller ha någon annan sysselsättning som anvisas dem. Frånskyldigheten att ha sysselsättning bör emellertid i linje med nuvarandeordning de intagna som uppbär ålderspension vara undantagna. Däremot börskyldigheten i princip omfatta även sådana intagna som uppbär förtidspensioneller sjukbidrag. De arbetsuppgifter som de intagna utför är emellertid avmyckel olika karaktär. En utgångspunkt vid all anstalts- eller arbetsplaceringär vilken förmåga den intagne har all klara av olika arbetsuppgifter. När detgäller intagna som uppbär förtidspension eller sjukbidrag är del särskiltviktigt all sysselsättningen är avpassad efler förmågan. Enligt min uppfattningbör därför skyldigheten i dessa fall vara begränsad lill sysselsättning av denart och i den omfattning som är lämplig med hänsyn lill den intagnes förmåga.Del kan därför i sådana fall vara lämpligt all samråda med läkare innan denintagne åläggs all ha en viss sysselsättning. Närdet gäller olika former av vård och behandling av mera medicinsk karaktär bör, som uttalas i promemorian, deltagandet även r fortsättningen bygga på frivillighel. Jag vill här peka på all har uttalatsig i denna riktning (se t. ex. JuU 1987/88:31 s. 23, rskr. Någon skyldighet för de intagna alt genomgå vård eller behandling bör därför inte införas. 2.3Sjukvårdssekretessen i verksamheten vid häkten Mitt förslag: Omden som är intagen i ell häkte är bärare av en smittsam sjukdom som enligt smitlskyddslagen(1988:1472) utgör en sam-hällsfarlig sjukdom, t.ex. HIV-infeklion, skall hälso-och sjukvårdspersonal vid häktet kunna lämna ut uppgift om del lill chefen förhäktet ulan h inder av den sekretess som annars gäller inom hälso- och sjukvården.Chefen får i sin lur informera övrig berörd personal i den utsträckning delbehövs för omhändertagandet av den häktade i lik-hel med vad som gäller ifråga om intagna i kriminalvårdsanslalt. Kriminalvårdsstyrelsensförslag överensstämmer med mitt. RemissinstansenJO har inle någon erinran mol förslaget. Bakgrunden till mittförslag: För uppgifter rörande intagnas och häktades hälsotillstånd och andrapersonliga förhållanden som finns inom hälso- och sjukvården vid en kriminalvårdsanslalteller ell häkte råder hälso- och sjukvårdssekretess enligt 7 kap. 1 §sekretesslagen (1980:100). Hälso- och sjukvårdssekretessen gäller sålunda inlebara i hälso- och sjukvård som bedrivs i organisatoriskt självständigaformerutan även närsådan verksamhet ingår som ell inslag i någon annanförvaltning. Tanken är all i dessa fall den del av verksamheten som är atträkna lill hälso- och sjukvård skall falla under den sekrelessreglering somgäller för det området och inte under den reglering som annars gäller för värdmyndighelen.I den mån uppgifterna förekommer i värdmyndighelens primära verksamhet bliremellertid den där gällande sekretessen tillämplig (prop. 1979/80:2 del A s.165 f.). För kriminalvårdens del gäller bestämmelsen i 7 kap. 21 § förstastycket första meningen sekretesslagen enligt vilken sekretess gäller inomkriminalvården för uppgift om någon enskilds personliga förhållanden, om delkan antas all den enskilde eller någon honom närslående lider men eller attfara uppkommer för alt någon utsätts för våld eller något annal allvariigt menom uppgiften röjs. En konsekvens av dennasekretessreglering var tidigare all t. ex. en läkare eller sjuksköterska vid enkriminalvårdsanslalt, som fick kännedom om all en inlagen där var smittad av HIV-infeklion,inle kunde lämna den uppgiften vidare lill övrig personal vid anstalten,om den intagne inte själv samtyckte till del. Efler en ändring i 37 § KvaL (prop.1986/87:2, SoU 9, rskr. 82), skall emellertid numera hälso- ochsjukvårdspersonal inom kriminalvården, som får kännedom om all en inlagenlider av sådan smittsam sjukdom som enligt smitlskyddslagen (1988:1472) ulgören samhällsfartig sjukdom, underrätta chefen för anstalten, om del behövs medhänsyn lill fara för att smittan skall spridas. Denna underrättelseskyldighetbryter igenom sekretessen (14 kap. 1 § sekretesslagen). Som skäl för denna sekretessbrylanderegel anförde föredragande statsrådet vid lagändringen bl. a. följande (prop.1986/87:2 s. 42). Uppenbariigen förelåg i vissa situationer elt slarki intresseför anstallspersonalen att ha kännedom om vilka intagna som är smittbärare bl.a. för all personalen skall kunna vidta erforderliga skyddsåtgärder. I sambandmed visilalion av de intagnas bostadsutrymmen eller övriga lokaler kunde t.ex.blodiga injek- Del kunde inle gärna hävdas all perso- Prop. nålen utan möjligheter allskydda sig skall behöva utsätta sig för de risker som kan vara förknippademed genomförandel av sådana eller liknande För att del inleskulle behöva råda något tvivel om att uppgifter om att en inlagen ärsmittbärare skall kunna lämnas lill anslallsledningen i de beskrivna fallen borde delsålunda införas en uttrycklig regel som skulle möjliggöra det önskade uppgiftslämnandet. Skälenför mitt förslag: Enligt min uppfattning har skälen för en sekretessbrylanderegel när det gäller möjligheten för hälso- och sjukvårdspersonalen vid enkriminalvårdsanstalt alt lämna ut uppgifter om sådan smittsam sjukdom somenligt smitlskyddslagen ulgör en samhällsfarlig sjukdom till chefen föranstalten sammagillighel när del gäller förhållandena vid häkten. Jag vill härpeka på all har uttalat att den omständigheten allläkare och sjuksköterskor inle kan lämna ut uppgifter om t. ex. HIV-infeklionerhos intagna på häkte försvårat samarbetet mellan sjukvårdspersonal och övrigpersonal där och även i övrigt vållat osäkerhet hos vård- och tillsynspersonali deras arbete med intagna som kan befaras ha sådan infektion. Jagförordar därför alt det i HäL las in en regel om uppgiflsskyldighel moisvarandeden aktuella regeln i KvaL. Detbör påpekas alt den förordade bestämmelsen i HäL formellt sett omfattar ävenpol isarrester. I praktiken får emellertid uppgiflsskyldighelen inle någonfunktion här annal än undanlagsvis, eftersom den hälso- och sjukvårdspersonalsom anlitas för sjukvårdsinsatser vid polisarresler inle, i motsats lill falletvid häktena, är anställd inom kriminalvården. Också i dessa fall finns delnaturligtvis intresse av att personalen vid förvaringslo-kalen har informationom vilka intagna som är smittade med t.ex. HIV-infeklion. Frågan om uppgiflsskyldigheläremellertid här mer komplicerad med hänsyn lill just att hälso- ochsjukvårdspersonalen inle är anställd hos huvudmannen för förvaringslokalen såall hälso- och sjukvården i dessa fall såsom beträffande ell häkte kan sägasutgöra en del av verksamheten vid förvaringslokalen. Jag anser därför inte alldet finns tillräckligt underlag för att ge uppgiflsskyldighelen en sådanomfattning all den blir generellt tillämplig även i fråga om polisarresler.Det kan emellertid finnas anledning alt återkomma lill frågan. Beträffanderällspsykiatriska kliniker som också ulgör förvaringslokaler för häktade uppkommerinle det nu aktuella problemet, eftersom verksamheten vid dessa kliniker i sigomfattas av hälso- och sjukvårdssekrelessen (se 7 kap. 1 § andra meningensekretesslagen). Jaghar i denna del samrått med chefen för . 2.4Avskildhet vid utredning i ett disciplinärende Mitt förslag:Under utredningen av etl disciplinärende får en intagen tillfälligt hållasavskild, fömtom som från andra intagna, från andra personer såvitt gällerkontakter genom brev, telefonsamtal eller besök i den mån del oundgängligen ärnödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Moisvaranderegler skall gälla om den intagne placeras i häkte . Skälen för mitt förslag:Enligt 50 § KvaL får en intagen under utredningen i etl disciplinärendetillfälligt hållas avskild från andra intagna i den mån del är oundgängligennödvändigt för att syftet med utredningen inte skall äventyras. Kan denintagne inle hållas avskild på anstalten, får han enligt samma paragrafplaceras i häkte, om detla är lämpligare än att han förs över lill en annananstalt. JO har i etl beslut ioktober 1989 (dnr 231-1989) påpekat all del inle finns något lagstöd för attvägra en intagen, som hålls avskild enligt 50 § KvaL, att ha telefonsamtal medandra personer än intagna. Lagen medger enligt JO inle heller all kontakt iandra former, t. ex. per brev eller genom besök, kan hindras. Enligt JO gällerdel sagda vare sig den intagne förvaras i kriminalvårdsanslalt eller i häkte.I en skrivelse lill regeringen har JO med hänvisning till delnämnda beslutet hemställt all regeringen överväger ändringar i KvaL och HäL medanledning av de brister i lagstiftningen som påtalats i beslutet. Som kriminalvårdsstyrelsenhar påpekat i del aktuella JO-ärendet kan det i ell disciplinärende beträffandeden som är inlagen i kriminalvårdsanstalt i vissa fall finnas ett stort behovav att kunna hindra den intagne från att kommunicera även med andra personer änintagna. Jag anser därför i likhet med JO alt bristerna i lagstiftningen idetta hänseende bör undanröjas. Möjligheten all under utredningen av ell disciplinärendehålla en intagen avskild från andra bör därför utvidgas lill all omfattakontakter med andra personer än intagna genom brev, telefonsamtal eller besök.Med hänsyn till den korta lid del är fråga om i detla sammanhang avskildhetpå gmnd av utredning i disciplinärende får vara i högst anserjaginte alt den ytterligare inskränkning av den intagnes möjligheter allkommunicera med andra som en lagändring av den aktuella skulle medföra möternågra allvarliga betänkligheter från t.ex. humanitär synpunkt. Jag villframhålla all möjligheten all hindra kontakter genom brev m. m. inte skallutnyttjas så snart en intagen hålls avskild från andra intagna. Behovet avhinder mol kontakter skall vidare prövas för varje kontaktform för sig. Som JO har påpekat är detstyresmannen vid häktet som fattar beslut beträffande en inlagen i kriminalvårdsanslaltsom med slöd av 50 § KvaL förvaras i ell häkte. Enligt min mening bör del isådana fall i stället ankomma på en tjänsteman vid den aktuella anstalten allavgöra i vilken utsträckning restriktioner av del aktuella slaget skall åläggasden intagne. Del krävs annars att personal vid häktet får sätta sig in iutredningen i disciplinärendet föralt kunna avgöra vilka kontakter som bör förhindras. Detta förefaller Prop.1989/90:154 vara onödigt. Ienlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslaglill 1. lag om ändring i lagen(1974:202) om beräkning av strafftid m. m., 2. lag om ändring i lagen(1974:203) om kriminalvård i anstalt, 3. lag om ändring i lagen(1976:371) om behandling av anhållna och häktade m. 4. lag om ändring i , 5. lag om ändring i lagen(1963:193) om samarbete med , , och angåendeverkställighet av straff m. m., 6. lag oin ändring i lagen(1964:542) om personundersökning i brottmål, 7. lag om ändring i påsslagen(1978:302), 8. lag om ändring i lagen (1978:801)om intemationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet, 9. lag om ändring i smitlskyddslagen(1988:1472). Förslagetunder 9 har upprättals i samråd med chefen för . 4.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:202) omberäkning av strafftid m. m. Enligtförstastycket första meningen i dess nya lydelse får den som är häktad avgenöjdförklaring, fömtom inför chefen för en kriminalvårdsanslalt, ell häkteeller en rättspsykiatrisk klinik, inför någon annan tjänsteman där som harförordnats att motta sådan förklaring. Den ändringen har behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.1.2). Iandra meningen i första stycket har gjorts en ändring av terminologisk karaktär. Föreskrifteni första stycket tar sikte på nöjdförklaring av den som inle är häktad ellerinlagen i kriminalvårdsanslalt. Bestämmelsen har ändrats på moisvarande sällsom 4 § första stycket första meningen. Ändringen har behandlats i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.1.2). Ändringeni tredje stycket första meningen är en följd av de nya reglema i 4 och 6 §§ om möjlighet förnågon annan tjänsteman än chefen vid myndig- 33 3 1989/90. 1 sami Nr 154 heten all la emotnöjdförklaring. Bestämmelsen i andra meningen i tredje Prop. 1989/90:154 styckethar justerats med hänsyn lill att regler om förpassning till kriminalvårdsanslaltkan meddelas genom verkslällighelsföreskrifter. Dessutom har vissa språkligajusteringar gjorts i Iredje stycket. Enligtförstastycket andra meningen får regeringen eller en myndighet som regeringenbestämmer föreskriva all någon annan kriminalvårdsmyndighel än kriminalvårdsstyrelseneller en tjänsteman inom kriminalvården får falla beslut enligt lagen. Av denallmänna motiveringen (avsnitt 2.1) har framgått all avsikten är attbeslutsbefogenheten normall skall delegeras lill den lokala nivån, om del inleföreligger särskilda skäl all delegera befogenheten till den regionala nivån,och all de mer detaljerade reglema för delegering skall meddelas avkriminalvårdsstyrelsen. I tredje meningen i första stycket har vidtagits enjämkning av språklig karaktär. Justeringeni andra stycket är en följd av den utvidgade möjligheten enligt första stycketall delegera beslutsbefogenheter enligt lagen. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt Bestämmelseni andra stycket i paragrafen i dess nya utformning innebär all intagna skallberedas fömtom som undervisning, utbildning eller medicinskpsykologiskeller någon annan särskild behandling - arbetsträning eller någon annansysselsättning som kan fylla etl behov av något slag hos dem. Behovet avsysselsättning kan i vissa fall endast vara önskemålet att motverka denpassivitet som en anslallsvislelse kan innebära. Ändringamahar behandlats i allmänna motiveringen (avsnitt 2.2). Paragrafen i dess nyautformning innebären utvidgning av den s. k. arbetsplikten för intagna i kriminalvårdsanslalt.Enligtyora meningen gäller en syssel-sätlningsplikl som i princip omfattarsamtliga intagna. Intagnasom erhåller ålderspension får enligt andra meningen inle åläggas alt ha någonsysselsättning. Avbestämmelsen i andra meningen följer vidare att den som erhåller förtidspension ellersjukbidragär skyldigall ha sysselsättningbaraav den art och i den omfattning som kan anses lämplig. Intagna av dessa kategorier kan således enligt bestämmelsen åläggas att ha någon form av sysselsättning som är avpassad efler deras förmåga. Om den intagne motsätter sig att ha någon viss sysselsättning, bör samråd ske med läkare innan arten av sysselsättning bestäms. Även annars kan etl sådant samråd vara motiverat. 17och 18 §§ Prop. Justeringarnai paragrafema är en följd av ändringen i 12 §. 26,29,och 30 §§ Ändringamai paragrafema har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4) ochinnebär alt en inlagen, som tillfälligt hålls avskild från andra intagna underutredningen i elt disciplinärende, även kan förvägras kontakter med andrapersoner under denna lid, i den mån det oundgängligen är nödvändigt för allsyftet med utredningen inte skall äventyras. Iandra stycket i paragrafen har gjorts klart att även beslut som meddelas av någonannan kriminalvårdsmyndighel än efler de-legeringgälleromedelbart, om inle något annal beslutas. Dessutom har vissa språkligajusteringar gjorts i paragrafen. Degmndläggande principema för delegation av beslutsbefogenheter inomkriminalvården har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1). Paragrafeni dess nya utformning innebär att de beslutsbefogenheter som enligt lagen lillkommerbl. a. kan överlåtas, fömtom såsom nu lill tjänstemäninom kriminalvården, till andra kriminalvårds-myndigheter. Avsikten är att demer detaljerade reglema för delegering skall meddelas av kriminalvårdsstyrelsenefter regeringens bemyndigande.