prop · GD0374 · 1989-12-31 00:00:00 — Några särskildabestämmelser om beslutförhet om en ledamot får förfall och man inte hinnerkalla in en annan i hans ställe eller en ledamot måste avträda på gmnd av jävföreslås inte. För att inte riskera att beslulförheten skall brista bör därförregelmässigt, i enlighet med principbeslutet, fem lekmän kallas till varjesammanträde. 19.1,33 kap. Bestämmelsenbehandlas i avsnitt 6.1. Normalt fattas beslut på gmndval av de uppgifter den skattskyldige lämnat i sin självdeklaration och de kontrolluppgifter m. m. som kommit in utan någon särskild utredning från skaltemyndighetens sida. Bara om handlingarna ger anledning lill det och frågan avser ett tillräckligt stort belopp företas utredning. Den föreslagna regeln är inte avsedd att innebära all den nuvarande utredningsskyldighe ten utökas (jfr 65 § första stycket GTL). Utredningsskyldigheten kan där emot sägas ha fått delvis annat innehåll genom skattemyndighetens utöka de omprövningsmöjligheter. I det framtida förfarandet kan skattemyndig heten fatta beslut till den skattskyldiges nackdel även efter det att lax- 394 eringsperioden har gåttul. I de fall ett beslut ändras till den skattskyldiges Prop. 1989/90:74nackdel ställs helt andra krav på utredningen än när t. ex. denskattskyldi- Bilaga 4 ges yrkanden i en begäran om omprövning bifalls. Kommunikalionsreglemahar sina motsvarigheter i 65 § första stycket och 116 k § andra stycket GTL ochär således gemensamma för taxering och särskilda avgifter. Reglerom kommunikation när ett ärende tillförts uppgifter från någon annan än denskatteskyldige själv finns i 17 § FL. Det är emellertid nödvändigt med ensärskild regel i NTL med hänsyn till att kommunikationsskyldigheten påtaxeringsområdet går längre än vad FL föreskriver. 1första stycket bestäms kommunikationsskyldigheten när visserligen inte någotnytt tillförts ärendet genom någon annan men när skattemyndighetenifrågasätter all avvika från den skattskyldiges uppgifter eller att påförasärskild avgift. Den skatlskyldige skall således normalt ges tillfälle attyttra sig innan skattemyndigheten fattar etl beslut om avvikelse frånsjälvdeklarationen eller ett omprövningsbeslut på eget initiativ eller beslutom att påföra skattetillägg. Kommunikation kan underlåtas endast när det äronödigt, dvs. beslutet avser ändringar av så självklar karaktär att etl yttrandeav den skattskyldige inte skulle kunna medföra ett bättre beslutsunderlag. Denändrade ordalydelsen i förhållande till dagens regler avses inte innebära någonändring av den nuvarande kommunikationsskyldigheten på taxerings- ochavgiftsområdena utan skall täcka de olika behov av kommunikation som finns iolika ärenden. Del ligger i sakens natur att en regel av detta slag får olikainnehåll beroende på vilken typ av ärenden som är aktuell. Ett beslut omtaxering i enlighet med den skattskyldiges deklaration kan naturligtvis fattasutan kommunikation, medan t.ex. ett beslut om påförande av särskild avgiftnormalt fömtsätter att den skatlskyldige fått möjlighet att yttra sig över denifrågasatta åtgärden (avsnitt 10.3). 1andra stycket finns en hänvisning till 17 § FL. Som lagrådet påpekat i sittyttrande är avsikten med bestämmelsen att reglera dels den skattskyldiges rättatt få del av uppgifter som tillförts av annan än honom själv och dels hansrätt att få yttra sig över dem. Stycket har därför utformats i enlighet medlagrådets förslag. I 3§ finns ett undantag från kommunikationsskyldigheten i17§ FL. Bestämmelsenmotsvarar 66 b § första stycket GTL. Andra stycket i 66 b § GTL har förts rill4 kap. 4 §. Genombestämmelsen i 3§ ges skattemyndigheten rätt att i fråga om en förenklad självdeklaration fatta taxeringsbeslut på gmndval av uppgifter som den skattskyldige inte har lämnat eller fått ta ställning till. Detta avviker från den i 17 § första stycket FL föreskrivna kommunikationsskyl digheten. Denovillkorliga rätten för skaltskyldig att företräda inför laxeringsnämn- lga4 den och lämna upplysningar till ledning för sin taxering har inte överförtstill skattenämnden (se avsnitt 6.2). Den skatlskyldige skall dock få tillfälleatt lämna muntliga upplysningar inför skallenämnden om inte särskilda skältalar emot det. Detbör observeras att bestämmelsen endast avser möjligheten atl lämna upplysningarmuntligt inför skattenämnden i ärende som skall avgöras i nämnden. Detta har pålagrådets inrådan förtydligats i lagtexten. Paragrafen har, med en smärreredaktionell ändring, utformats i enlighet med lagrådels förslag. Möjlighetematill muntligt förfarandet i ärende hos skattemyndigheten som inte avgörs iskattenämnd regleras av 14§ FL. Beslutom att vägra muntlighet i ärenden som skall avgöras av nämnden fattas avnämnden. Av allmänna regler följer att ell beslut att vägra muntlighet fåröverklagas endast i samband med avgörandet i sak. Vadsom kommer fram vid en personlig inställelse måste dokumenteras.Dokumentationsskyldigheten framgår av 15 § FL och någon särskild regel i NTL ärinte nödvändig. Förstaoch andra styckena motsvarar 31 § 2 mom. första och andra styckena GTL. Någonregel om att upplysningama skall lämnas skriftligt motsvarande den som nufinns i 31 § 2 mom. första stycket har dock inte tagits in i NTL Cjfr 14 §andra stycket FL). Uppgiftsskyldigheteninträder enligt bestämmelsen först efter föreläggande (jfr 31 § 1 mom. GTL; 2kap. 3§ LSK). Uppgiftsskyldigheten är tämligen vidsträckt och kan t. ex. avseatt få in uppgifter om den skattskyldiges levnadskostnader för en mer allmänkontroll av deklarationens riktighet (prop. 1955:160 s. 103). Föreläggandefår avse att få in material för atl kontrollera de uppgifter den skattskyldigelämnat i sin självdeklaration eller annars för atl få underlag för all fallaett riktigt taxeringsbeslut avseende den skallskyldige. Däremot fårbestämmelsen inte utnyttjas för att kontrollera även självadeklarationsunderlagets riktighet. Som lagrådet påpekat är inte någonutvidgning av förelägganderätten i förhållande till dagens regler avsedd. Jagdelar lagrådets uppfattning att de begränsningar som gäller bör framgå avlagtexten och att det av lagtexten också bör framgå atl föreläggandet måsteutformas så att den skatlskyldige får klart för sig vilka upplysningar somavses med föreläggandet. Paragrafen har därför utformats i enlighet medlagrådets förslag. Tredjestycket innehåller en ändring i förhållande till dagens regler (se avsnitt 6.3). får endast ett föreläggande att lämna ytterliga re upplysningar förenas med vite (53 § GTL). föreslås att även ell föreläggande atl visa upp en handling får förenas med vite. Enligt den föreslagna regeln får etl föreläggande förenas med vite om det finns anled ning att anta att den skattskyldige annars inte följer föreläggandet. Någon sådan begränsning finns inte inskriven i GTL men torde ändå tillämpas. I NTL har endast tagits inde bestämmelser som avviker från lagen Prop. 1989/90:74 (1985:206) omviten. Några motsvarigheter till 123§ första stycket samt Bilaga 4 124§första och andra styckena GTL finns därför inte. Regelni 123 § första stycket GTL - att vite skall bestämmas till belopp som medhänsyn till den skattskyldiges ekonomiska förhållanden och omständigheterna iövrigt kan förmå honom att iaktta föreläggandet, dock lägst . har sinmotsvarighet i 3§ viteslagen. Någon beloppsgräns föreskrivs dock inte iviteslagen. I förarbetena till 3§ framhålls (prop. 1984/85:96 s. 27 och 49) attmyndigheten vid bestämmandel av vitets storiek kan ta hänsyn till tidigareådagalagd tredska och till vad som är känt om adressatensförmögenhetsförhållanden men även till värdet av del föremål som avses med föreläggandetoch till samhällsintresset av att föreläggandet vinner efterrättelse. På vissaområden får man räkna med en schabloniserad tillämpning. Det ligger i sakensnatur och får anses följa av den princip som uttryckts i 3§ att ett vite börbestämmas så högt att det inte blir ekonomiskt fördelaktigt att underlåta attiaktta det. INTL har inte någon beloppsgräns införts. Det bör anförtros skattemyndighetenoch att själva bestämma lämpliga vilesbelopp utifrån deallmänna riktlinjer som lagstiftaren meddelat. Ett vitesföreläggande skallliksom (55 § GTL) delges den skattskyldige. En bestämmelse om dettabör tas in i TF. Dethar i 6§ införts en möjlighet för den skattskyldige att befrias från sinaskyldigheter enligt förevarande paragraf Ett vitesföreläggande är inteöverklagbart Gfr 6 kap. 2§). Fråga om utdömande av vite prövas av länsrätten påansökan av den myndighet som utfärdat vitesföreläggandel. Ansökan görs hoslänsrätten i det län där myndigheten är belägen (6§ viteslagen). Vitetslämplighet får bedömas i mål om utdömande av vite (7 kap.2§). IGTL finns inte någon rätt för skattskyldig som förelagts atl lämna upplysningareller visa upp handling att befrias från sin skyldighet. En sådan möjlighet ärbefogad av rättssäkerhetsskäl och ges genom paragrafen. Den har utformats ienlighet med vad lagrådet föreslagit i sitt yttrande. Motsvarigheter tilKbestämmelsen finns vad avser undantagande av handlingar från taxeringsrevisioni 13§ och vad gäller befrielse från skyldigheten att efter föreläggande lämnakontrolluppgift i 3 kap. 3§ LSK. Länsrättens beslut i fråga om befrielse fårinte överklagas (6 kap. 10§ 1). Paragrafenmotsvarar med redaktionella ändringar de bestämmelser om Bilaga 4 s.k. taxeringsbesöksom i samband med RS-reformen infördes i 31§ 2 mom. tredje stycket GTL (prop.1977/78:181 s. 254). Reglernaom taxeringsrevision har överförts från GTL med endast smärre justeringar isak. Vissa redaktionella ändringar har vidtagits. Lagrådet avråder i sittyttrande från användning av uttryck som "den reviderade" och liknandei lagtexten. Lagrådet finner uttrycken oacceptabla från språklig synpunkt. Jagdelar inte lagrådets uppfattning utan anser att uttrycken väl kan användas ilagtexten. I övrigt har bestämmelserna om taxeringsrevision utformats ienligthet med vad lagrådet föreslagit. Förevarandeparagraf motsvarar 56 § 1 mom. första och andra styckena samt 57 § första ochandra styckena GTL . Detär skattemyndigheten som skall besluta om taxeringsrevision. Vem som harbefogenhet inom myndigheten att fatta sådana beslut bör regleras genomarbetsordning. Att även RSV har befogenhet att besluta om revision framgår av2 kap. 1 §. Vad gäller ett slags revision har beslutanderätten alltjämt lagtspå RSV, nämligen vid s. k. tredjemansrevisioner när den hos vilken revisionensker inte är skyldig att efter föreläggande lämna uppgifter om personerna ifråga. RSV har dock möjlighet att delegera beslutanderätten tillskattemyndighet. Av2 kap 2 § framgår vilken skattemyndighet som har beslutanderätt vad gällertaxeringsrevision och att beslutsbehörigheten kan överföras mellanskattemyndigheterna (se avsnitt 5.3). Bestämmelsenmotsvarar 57 § fjärde stycket GTL. Någon motsvarighet till den möjlighet somfinns i GTL att uppdra taxeringsrevision åt annan i bokföring och taxeringsakkunnig person som godkänts av länsskattemyndigheten har inte ansettsbefogad. Inte heller finns någon motsvarighet till det undantag frånjävsbestämmelserna i som finns i 57 § femte stycket GTL. Regelnmotsvarar 56 § 3 mom. första och andra styckena GTL. Bestämmelsen i det tredjestycket i momentet bör föras över till TF. Fjärde stycket bildaren egenparagraf, 14§. Regelnmotsvarar 56 § I mom. tredje - sjätte styckena GTL. Förstaoch andra styckena motsvarar 56 § 2 mom. GTL. Tredje stycket öiiaga 4motsvarar 58 § GTL. Regelnmotsvarar 56§ 4 mom. GTL. Att länsrättens beslut i fråga om undantagande intefår överklagas framgår av 6 kap. 10§ 2. Regelnmotsvarar 56 § 3 mom. sista stycket GTL. Regelnmotsvarar 43 § 5 mom. GTL. Regelnmotsvarar 46 § GTL. Regelnmotsvarar 50§ 1 mom. första stycket och 3 mom. GTL. Någonmotsvarighet till bestämmelsen i 50§ 1 mom. andra stycket GTL finns inte. Iöverensstämmelse med de strävanden som funnits atl delegeraförvaltningsärenden av löpande karaktär från regeringen till domstolar ochmyndigheter bör skattemyndigheten själv i stället för regeringen pröva enbegäran från en annan myndighet om att få ta del av uppgifter som avses iförsta stycket för statistisk bearbetning. Prövningen skall ske enligtsekretesslagens (1980:100) bestämmelser. Genomförandetav en ny skatteorganisation innebär en betydande minskning av antaletmyndigheter. Med hänsyn till att endast ett fåtal skattemyndigheter kommer attpröva framställningar om utlämnande av nämnda uppgifter till andra myndigheterför statistisk bearbetning bör en likformig tillämpning på samma nivå somtidigare kunna upprätthållas utan att regeringen skall behöva pröva varjesärskilt fall av utlämnande av uppgifter för statistisk bearbetning. Regelnmotsvaras av 50§ 1 mom. tredje stycket GTL. Detfinns tre typer av taxeringsbeslut, nämligen grundläggande beslut om årlig taxering,omprövningsbeslut och beslut om taxeringsåtgärder. taxeringsperioden kansåväl gmndläggande beslut om åriig taxering som Prop. 1989/90:74omprövningsbeslut fattas. Beslut om taxeringsåtgärder kommer bara i Bilaga4 fråga efter domstolsavgörande som innebär ändring av det tidigare beslutet(avsnitt 15). Iandra stycket har på lagrådets inrådan tagits in en bestämmelse om atl denskatteskyldige ulan dröjsmål skall underrättas om innehållet i ett taxeringsbeslutoch, om beslutet är till hans nackdel, om möjligheterna till omprövning ochöverklagande. Bestämmelsen har, till skillnad från lagrådets förslag, placeratsi 1 § eftersom den är tillämplig på alla typer av taxeringsbeslut. Paragrafenhar kommenterats i avsnitt 7.2. Beslut avseende den årliga taxeringen skallenligt första stycket ha fattats före utgången av november taxeringsåret.Slutskattesedel skall enligt 35 § första stycket UBL tillställas den skattskyldigesenast taxeringsåret. Iandra stycket finns en regel om att skattemyndigheten inte tillden skattskyldiges nackdel får fatta grundläggande beslut om årlig taxering,omprövningsbeslut och beslut om skattetillägg. Med omprövningsbeslut avsesnaturligtvis endast sådana omprövningsbeslut som rör den årliga laxeringen.Syftet med bestämmelsen är all förhindra all skattemyndighetens beslut fattasså sent att frågan inte hinner omprövas före utgången av november. Novembermånad skall i princip ägnas åt omprövning på begäran av den skatlskyldige föratt resultatet av omprövningen skall kunna beaktas vid utfärdandet avslutskattesedeln. Omsyftet med bestämmelsen i andra stycket skall uppnås är del naturligtvisangelägel att den skattskyldige så snart som möjlighet underrättas ominnehållet i ett taxeringsbeslut som gått honom emot och att han får besked omhur han skall förfara om han inte vill nöja sig med beslutet (se 1 § andrastycket). Bestämmelsenmotsvarar med endast redaktionella ändringar 21 § GTL. Regelnhar sin motsvarighet i 66 b § andra stycket GTL. 66 b § första stycket GTLåterfinns i 3 kap. 3§. Bestämmelsen möjliggör för skattemyndigheten att godtaen förenklad självdeklaration även om den skattskyldige genom den egentligeninte fullgjort sin deklarationsskyldighet. Bestämmelsenmotsvarar 65 a § GTL. Bestämmelsentillkom 1985 i samband med de nya reglema om beskattning av lön vidutlandstjänstgöring. Enligt 54 § första stycket f KL och punkt 3 avanvisningama till paragrafen frikallas en person som uppbär inkomst frånutlandstjänstgöring från skattskyldighet i för denna inkomst omtjänstgöringen pågått och avsett anställning hosarbetsgivare som bedriver näringsverksamhet från fast driftställe i det landdär arbetet utförts. Den som inte är anställd hos sådan arbetsgivare skalländå åtnjuta skattefrihet i för inkomst från utlandstjänstgöring omvistelsen och anställningen varat i ett och samma land. Omdet finns fömtsättningar alt tillämpa sexmånadersregdn står klart före utgångenav november taxeringsåret. Är del fråga om tillämpning av ettårsregeln ochutlandsvistelsen påbörjats i slutet av beskattningsåret vet man emellertid inteinnan gmndläggande beslut om årlig taxering måste fattas om fömtsättningama förskattebefrielse kommer att föreligga. En regel är nödvändig även i det framlidaförfarandet för att kunna medge skattskyldig skattebefrielse innanfömtsättningama för detta är helt uppfyllda. Paragrafenmotsvarar 65 § andra stycket GTL som infördes genom RS-reformen. Av förarbetenatill regeln framgår (prop. 1977/78:181 s. 244 f) att förordadeatt myndighetema skulle undvika bagatelländringar vid laxeringen och i ställetinrikta resursema på att upptäcka fall av väsentliga skatteundandraganden.Bestämmelsen borde därför utformas så att den gav skattemyndighetema möjlighetatt underiåta rättelse utan att den uppfattades som en generell"friregel" för de skattskyldiga. Regeln borde vara ett hjälpmedelför myndighetema att få större rörlighet i uppläggning och inriktning avgranskningen vid olika års taxering. Olika beloppsgränser borde sättas för feltill skattskyldigs förmån och fel till hans nackdel. Departementschefen anslötsig i stort till de principer som enligt utredningen borde gälla förgranskningsarbetet. Han framhöll att man vid utformningen av granskningsmtinemaborde göra skillnad mellan fall som kräver utredning och fall där detföreligger ett klart fel som genast kan rättas. Skattemyndighetenär skyldig atl fatta beslut i enlighet med skatteförfattningarna. Bestämmelsenmöjliggör för skattemyndigheten att underlåta att rätta mindre felaktigheter isjälvdeklarationerna. Bestämmelsen anger således endast ramama för näravvikelse får underlåtas. De principer som lades fast genom RS-reformen idetta avseende har fortfarande aktualitet. Det ankommer på attmeddela närmare riktlinjer. 26 1989/90. Bestämmelsemai 7 22§§ reglerar omprövningsförfarandet. I 6 kap. 6§ finns bestämmelser omomprövning i samband med överklagande. Skattemyndighetenär skyldig att på begäran av den skattskyldige ompröva ett taxeringsbeslut omfömtsättningar för en prövning i sak föreligger. Begäran skall ha kommit ininom femårsperioden. Någon beloppsgräns eller motsvarande har inte införts.Inte heller finns någon möjlighet för skattemyndigheten att avvisa en begäranmed hänvisning till all frågan tidigare varit föremål för omprövning. som fattat det gmndläggande beslutet är i princip behörig attfatta omprövningsbeslutel. Av bestämmelsema i 2 kap. 2 § följer dock attbeslutsbehörigheten kan överföras mellan skattemyndighetema. Elltaxeringsbeslut består av en mängd delfrågor och varje sådan delfråga kan bliföremål för omprövning. Omprövning kan ske av varje fråga som kan ha betydelseför beskattningen eller annat ekonomiskt mellanhavande med del allmänna (jfrkommentaren under 6 kap. 1 §). Omprövningkan ske så snart skattemyndigheten fatlat etl gmndläggande beslut; utfärdandetav slutskattesedeln behöver inte avvaktas. Tvärtom är det en fördel omomprövningen kan göras i sådan tid att resultatet kan beaktas på slutskattesedeln.Under november har dock skattemyndigheten inte möjligheter att fattaomprövningsbeslul avseende den årliga laxeringen till den skattskyldigesnackdel, se 2§ andra stycket. kommer därigenom atl i huvudsakreserveras för omprövningar på begäran av den skatlskyldige (jfr avsnitt 7.2). Taxeringsbeslutsom fattas efter utgången av november taxeringsåret blir definitionsmässigtomprövningsbeslut. Det kan inträffa att något gmndläggande taxeringsbeslutavseende den skattskyldige inte har faltals. Delta hindrar inte senareomprövningsbeslut. Skattemyndighetenär i princip skyldig att ompröva tidigare beslut om det föreligger skäl för enomprövning. Avtredje stycket framgår att skattemyndigheten får underlåta att på egetinitiativ ompröva ett beslut om omprövningen skulle avse endast ett mindrebelopp. Som redan nämnts finns inte någon motsvarande möjlighet att underlåtaomprövning i de fall den skattskyldige har begärt att en omprövning skallföretas. Regeln ger skattemyndigheten möjlighet att avstå från alt på egetintiativ ompröva ett beslut i vissa fall och skall ses i sammanhang medbestämmelsen i 6§. (Jfr kommentaren under denna paragraf) Rättegångsbalkensregler om rättskraft tillämpas i huvudsak analogivis även på förvaltningsområdet. Eftersom skattemyndigheterna nu får befo genhet och skyldighet att ompröva sina egna beslut görs i paragrafen en erinran om all domstols dom i mål om taxering vinner s.k. negativ rättskraft och all omprövning således inte kan ske av en fråga som domstol 4Q2 avgjort.Omprövning skall inte heller ske sedan en fråga efter överklagande Prop.1989/90:74 har överlämnats till domstol för prövning (litis pendens). Detta ärhuvudregeln i förvaltningsprocessen och behöver inte sägas särskilt. Rättskraftengäller endast den rättsföljd det varit fråga om i målet (se vidare avsnitt14.2). Bestämmelsen hindrar omprövning av t.ex. en fråga humvida viss inkomstskall beskattas eller avdrag skall medges för viss kostnad vid det aktuellataxeringsåret om detta prövats av domstol. Däremot är skattemyndighetenoförhindrad att ompröva frågor som visserligen har samband med den av domstolprövade men som ändå inte avser samma sak. Har länsrätten t. ex. vägrat enskattskyldig avdrag för kostnad för flygbiljett för en studieresa utomlands medmotivering alt kostnaderna inte var hänförliga till hans rörelse utan utgjordeprivata levnadskostnader skall skattemyndigheten således inte i det anfördaexemplet avvisa en begäran om omprövning med yrkande att avdrag skall medgesför hotell-kostnadema vid samma resa. Länsrättens dom kan naturiigtvis ändå haavgörande betydelse för utgången i omprövningsärendet. Nytillkommandeomständigheter (facta superveniens) kan medföra att omprövning får ske.Omständigheten skall inte ha kunnat åberopas i målet utan måste vara ny ochinte bara ha blivit känd för parterna efter domen. Så kan t. ex. återbetalningav viss del av en köpeskilling medföra att frågan om beräkning avrealisationsvinst kan omprövas, trots att den tidigare prövats av domstol.Hittar den skattskyldige ett tidigare bortglömt kvitto eller företer denskattskyldige ett intyg som upprättats efter domen är detta naturligtvis inteatt se som sådana nytillkommande omständigheter som inte omfattas avrättskraften. I12 § har införts en särskild regel för att möjliggöra omprövning på begäran avskattskyldig av en fråga som tidigare prövats av domstol genom lagakraftvunnetbeslut, om beslutet avviker från rättstillämpningen i ettregeringsrätlsavgörande som meddelats därefter. Paragrafenreglerar omprövning på begäran av den skattskyldige. Denskattskyldiges begäran skall framställas skriftligt. Angående undertecknade seI0§. Närden skatlskyldige begär omprövning skall skattemyndigheten inte gå in på enbedömning om omprövningsbeslutet är till för- eller nackdel för honom. Denskattskyldiges yrkanden kan innebära att han påförs högre skatt. Detta innebären ändring i förhållande till . Den skattskyldige kan enligt nuvaranderegler inte ansöka om eftertaxering av sig själv. Begäranskall för att tas upp till prövning i princip ha kommit in tillskattemyndigheten efter utgången av taxeringsåret. I annal fallskall begäran avvisas. Ett avvisningsbeslut kan överklagas. Länsrättens besluti anledning av överklagande av skattemyndighetens beslut att avvisa en begäranom omprövning såsom för sent inkommen får inte överklagas (6 kap.10§3,jfr30§FL). Skattemyndighetensomprövningsbeslut kan således fattas efter utgång en av femårsperioden. Det finns ingen tidgräns inom vilken beslut i 403 anledningav den skattskyldiges begäran skall fattas. Att omprövningsbe- Prop.1989/90:74 slut skall behandlas så skyndsamt som möjligt ligger i sakens naturäven om detta inte kommit till direkt uttryck i lagtexten. Andrasiyckel innehåller en ventil för de fall då den skattskyldige inte inom tvåmånader före femårsperiodens utgång fått kännedom om ett taxeringsbeslut tillhans nackdel eller skattsedel eller annan handling med uppgift om skattensstorlek. Den skatlskyldige har då möjlighet att komma in med en begäran omomprövning från den dag han fick kännedom om beslutet ellerskallen. Stycket har utformats i enlighet med lagrådets förslag.