prop · GD03129 · 1989-12-31 00:00:00 — Utanförförbudet faller däremot ett sådant innehav av kniv som framstär som rimligt ochnaturligt i samhäUet. Som exempel kan nämnas en hantverkare som bär med sigsina arbetsredskap eller en person som annars bär med sig en kniv pä väg tilleller frän ett arbete där kniven behövs. Att jägare, scouter eller annat friluftsfolkhar med sig kniv mäste givetvis ocksä godtas från straffrättslig synpunkt. Frånjägarhäll har under remissbehandlingen föreslagits att detta uttryckligen skallframgå av lagtexten, något som jag dock inte anser vara nödvändigt. Vägledandeför tillämpningen av den föreslagna regleringen av förbud mot innehav av knivbör normalt kunna vara om det är fräga om ett sådant knivinnehav som typisktsett ökar risken för våldsanvändning i samhället. Det torde i praktiken intevara nägra särskilda svårigheter att urskilja dessa fall, och polisen börgivetvis i överensstämmelse med allmänna principer i tveksamma fall avstå frånatt ingripa. Över huvud taget bör knivförbudet tillämpas med förnuft och generositet,sä att det inte med fog kan uppfattas som ett otillbörligt ingrepp i denpersonliga sfären. Med en sädan praktisk tillämpning kan det enligt min meninginte resas invändningar mot förbudet frän rättssäkerhetssynpunkt. JagviU i detta sammanhang sludigen nämna att polismyndigheten i hartagit upp frägan om att ordningsvakter bör få rätt att ta i beslag egendom sominnehas i soid mot knivförbudet. EnUgt (24 kap. 7 § andrastycket, jfr 27 kap. 4 § första stycket) har var och en befogenhet att gripaden som begått ett brott på vilket fängelse kan följa och som påttäffaspå bar gärning eUer flyende fot samt att i samband med gripandet ta Prop.1989/90:129 i beslag egendom. En ordningsvakt har aUtsä med stöd av dessabestämmelser möjlighet att ta i beslag egendom som innehas i söid mot knivförbudet,som enligt mitt förslag även i fortsätmingen skall vara sanktionerat med enstraffbestämmelse med böter eller fängelse i straffskalan.Att överväga ytterligare möjligheter för ordningsvakter att ta i beslag egendomanser jag mig inte ha tillräckligt underlag för i detta lagstiftningsärende.Erfarenheterna av den praktiska tillämpningen kan emellertid ge mig anledningatt återkomma till frågan. Idet sammanhanget kan nämnas att särskilda åtgärder enligt lagrådets mening ärpåkallade för att följa utvecklingen och verka för enhetlighet i tilllämpningenav innehavsförbudet och undantagen frän detta. Lagrådet menar att ölägenheternamed den gräns för straffbarheten som blir följden av undantagsregeln förbefogade innehav blir allvarligare när förbudet nu skall fä en avsevärt mycketstörre omfattning . Ocksä jag vill betona vikten av att det kommertill stånd en enhedig tillämpning av det utvidgade innehavsförbudet. Jag avseratt följa utvecklingen noga. Sårskiltom inneltav av springstiletter och springknivar Enligtstilettförordningen är det förbjudet för personer att förvärvaeller inneha springstiletter eller springknivar och förbjudet att överlåta elleruppläta dessa föremål till sädana personer. Med springstilett avses i förordningenett stickvapen med klinga som genom en fjädermekanism eller någon hknandeanordning eller pä grand av sin tyngd snabbt kan fällas eller skjutas ut ursitt skaft. Med springkniv avses en pä motsvarande sätt konstmerad kniv. Reglemai förordningen kan sägas vila på samma tanke som knivlagen. Det är fräga omfarliga och i princip onyttiga föremål som används för att skada andra (jfr prop.1959:158 s. 4 f). Jagdelar utredningens uppfattning att det skuUe vara en fördel med en enhetligoch gemensam reglering av knivlagens och stilettförordningens bestämmelser.Det finns knappast nägra bärande skäl att ha olika regler för de båda typernaav föremal. En samlad reglering i fräga om sädana föremål som i princip bara äravsedda för våldsanvändning och inte har något egendigt nyttigt ändamål skulle ocksägöra regelsystemet enklare och mer överskådligt. Flertalet av reglema istilettförordningen bör därför, som utredningen har föreslagit, föras övertill knivlagen. Jagtar nu upp frägan om regleringen av innehav av springstiletter och springknivarsamt vissa frågor som har samband med den. I avsnitt 2.3 behandlar jag fråganom förbud mot saluhällande och om ett generellt överlätelseförbud och tar ävenupp frägan om ett införselförbud. början ansluter jag mig till utredningens förslag att begreppen springstilettoch springkniv som finns i stilettförordningen skall föras Jag föreslär emellertid att dessa begrepp definieras något annorlundaän enligt nuvarande reglering och ocksä med en redaktionell jämkning i förhällandetill förslaget i lagrädsremissen. eUerspringknivar bör sålunda avses stickvapen eller knivar som är konstru- erade sä att klingan ellerbladet snabbt kan fällas eller skjutas ut ur sitt skaft. 1989/90:129 Bakgmndentill att denna justering bör göras är som jag inledningsvis har nämnt att detförekommit olika uppfattningar om s. k. butterflyknivar faller understilettförordningen. Med butterflyknivar avses sädana knivar där ett tudelatskaft kan vikas fram över knivbladet. kan snabbt frigöras genom attskaftet fälls bakåt genom en handledsrörelse. Enligt konsumentverketsuppfattning bör butterflykniven genom sin konstraktion jämställas med deföremål som omfattas av stilettförordningen. Jag delar den uppfattningen.Genom den nya utformning av begreppen springstilett och springkniv som jagförordar skall nägon tvekan inte behöva föreligga om att definitionen omfattaräven denna typ av knivar. Innehavav springstiletter eller springknivar kommer enligt uttedningens förslagautomatiskt att omfattas av det föreslagna generella förbudet mot att innehakniv pä allmän plats. I förhållande till stilettförordningens regler innebär dettaen skärpning genom att förbudet kommer att gälla oavsett innehavarens ålder.Som ett par remissinstanser ställer sig kritiska till får ud-edningens förslagemellertid också den konsekvensen att det nuvarande innehavsförbudet förpersoner skulle falla bort. Utredningen anser för sin del att dettainte torde föra med sig nägon praktisk skillnad i förhällande till nuvarandeordning beträffande springstiletter och springknivar. Enligt utredningen bördet föreslagna förbudet mot innehav på allmän plats och inom vissa skolområden,med en åtföljande möjlighet att beslagta och förverka egendomen, ökamöjligheterna att förhindra ungdomar frän att bära sädana föremål Våldskommissionenhar mot detta invänt att det är olämpligt att tillåta bam och ungdom att överhuvud taget inneha föremål av detta slag. Ocksä för egen del ställer jag mig avolUca skäl tveksam till förslaget i denna del. Stilettförordningens regler omförbud för personer under 21 är att inneha springstiletter och springknivarhar gällt och det har inte framkommit något som tyder pä attförbudet skulle vara omotiverat. Tvärtom mäste antas att detta förbud har haften återhållande effekt pä ungdomars innehav av dessa föremål. Jag ser detvidare som angeläget att polisens möjligheter att ingripa mot sädana innehavinte begränsas. Med hänsyn härtill förordar jag att förbudet mot allt innehavav springstiletter och springknivar för personer under 21 är behålls. Jagåterkommer strax (avsnitt 2.3) till frägan om ocksä förbudet mot att överlåtaföremål av detta slag till sädana personer bör finnas kvar. Densärskilda straffbestämmelsen i 3 § stilettförordningen om vårdnadshavarensansvar för att förhindra att bam under femton är innehar springstiletter ellerspringknivar anser utredningen inte behöver föras över till knivlagen. Väldskommissionenmenar att en motsvarande reglering av pedagogiska skäl bör finnas kvar. Jagvill dock här peka pä att det i 23 kap. 6 § andra stycket BrB finns en generellregel om föräldrars och andras ansvar för att förhindra barn att begå brott.Denna bestämmelse har en liknande funktion som föreskriften i srilettförordningeni de aktuella situationerna, och jag kan därför ansluta mig till utredningensställningstagande att nägon motsvarighet till den sismämnda föreskriften intebör tas in i knivlagen. Även de särskilda reglernai stilettförordningen om beslag och förver- Prop. 1989/90:129 kände bl. a. isituationer där åtal inte väcks anserjag kan upphävas utan att behöva ersättas.I 27 kap. 7 § finns nämligen regler om beslag och i lagen(1986:1009) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m. m. finnsbestämmelser om förverkande i de fall där åtal inte väcks. I båda fallen gälleren värdegräns som är knuten till en tiondel av basbeloppet (prop.1988/89:124, JuU 25, rskr. 313, SFS 1989:653). I stilettförordningen saknasvisserligen en värdegräns, men jag delar utredningens uppfattning att dettasaknar praktisk betydelse. Innehavav s. k. gatustridsvapen Somjag har berört är innehav pä allmän plats av gatustridsvapen förbjudetenligt den nuvarande bestämmelsen i 2 § knivlagen. Med gatustridsvapen avseshär knogjärn, batonger, kaststjämor och andra sädana föremål som är särskiltägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa. I förarbetena tillknivlagen (prop. 1987/88:98 s. 17) ges ytterUgare exempel pä sådana föremål somomfattas av förbudet. Det rör sig sålunda också om sädana föremål somkaratepinnar, sttypsnaror, rivhandskar, skarpslipade mejslar, blydaggar, s. k. precisionsslangbägar,morgonstjärnor, kedjor som har försetts med handtag samt ölburkar som harfyllts med cement. Ytteriigare exempel är tunga metallbälten, som är konstraeradeför att kunna användas som slagvapen föratom som bälten. Avgörande för vad somskall hänföras till den förbjudna kretsen är att föremålet genom sin konstraktionär särskilt ägnat att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa. Detskall alltså vara fräga om föremål som typiskt sett är avsedda förvåldsanvändning och som således inte har något annat naturligt legitimtanvändningsområde. Vidremissbehandlingen av uttedningens delbetänkande förordade ett stort antalremissinstanser ett totalförbud, och i nyssnämnda proposition (s. 11) uttaladeföredragande statsrådet att förbudet mot innehav på allmän plats var attuppfatta som ett första steg mot ett mera generellt förbud. Vid riksdagsbehandlingenuttalades ocksä att det i och för sig skulle finnas fördelar med ett meraallmänt sådant förbud (JuU 1987/88:40 s. 4). Enfräga som utredningen har ställt sig är om gatustridsvapen över huvud taget harnågot existensberättigande. Uöningen har för sin del funnit att det nuvarandeförbudet mot innehav pä allmän plats bör gälla ocksä inom skolområden samt attdet bör kompletteras med ett förbud mot import, saluhällande och överlåtelse.Däremot menar utredningen att ett totalförbud skulle vara aUtför långtgående. Utredningensbedömning har godtagits av nästan alla remissinstanser. Även om jag för egendel har svårt att se att gatustridsvapen har något egentligtexistensberättigande stär det klart att en förbudslagstiftning inte bör gä längreän som är klart motiverat. I praktiken torde ett sådant förbud mot gatustridsvapensom utredningen har föreslagit ligga nära ett totalförbud. Av betydelse är ocksäatt det nuvarande förbudet tycks ha fungerat bra och att konsekvensema av etttotalförbud kan vara svåra att överblicka. hällsam inställning talaräven uppfattningen hos flertalet remissinstanser. Jag anser mig därför böragodta utredningens bedömning. Som jag kommer att behandla i avsnitt 2.3 anserjagi likhet med utredningen att det nuvarande förbudet i knivlagen mot att innehagatustridsvapen bör kompletteras med restriktioner som tar sikte päsaluhällande. Jag tar där ocksä upp frägan om möjUgheten att införa ettinförselförbud beträffande vissa gatustridsvapen. Mitt förslag innebärsåledes att förbudet beträffande gatustridsvapen kommer att sammanfalla med detutvidgade förbudet mot innehav av knivar och liknande föremål, vilket betyderatt det kommer att gälla även inom skolområden. De undantagsbestämmelsersom jag har behandlat bör formellt gäUa också gatustridsvapen, även ombestämmelsema i praktUcen kommer att fä ett väsentligt snävaretillämpningsområde i fräga om dessa. Det torde endast vara i sällsynta fall ochunder speciella omständigheter som det kan komma i fräga att tillämpa undantagsbestämmelsemanär det gäller förbudet mot att pä allmän plats inneha gatustridsvapen, dvs.karatepinnar, kaststjärnor, knogjärn och andra föremål som är avsedda för attskada andra och som i reaUteten saknar legitimt användningsområde. I specialmotiveringenutvecklar jag närmare hur undantagsreglerna bör tiUlämpas. 2.3 Förbud mot olika former av hantering av springstiletter,springknivar och gatustridsvapen Mitt förslag ochställningstagande: Saluhållande av springstiletter, springknivar ochgatustridsvapen förbjuds i knivlagen. Något generellt överlätelse- eller importförbudbeträffande sädana föremål införs inte i knivlagen; frägan om ett importförbudskall i stället regleras med stöd av en bestämmelse i vapenlagen. Det nuvarandeförbudet mot att överlåta en springstilett eller springkniv till den som ärunder 21 är behälls och motsvarande förbud införs beträffande gatustridsvapen. Utredningens förslagöverensstämmer med mitt när det gäller saluhållande. Dessutom föreslårutredningen att förbudet i knivlagen skall omfatta ocksä import och allöverlåtelse av gatustridsvapen, springstiletter och springknivar. Utredningenföreslår att undantag från importförbudet beträffande gatustridsvapen skallgöras för batonger. Remissinstansernatillstyrker eller lämnar genomgående förslaget utan erinran. Vissa synpunkterpä detaljutformningen av förslaget om ett importförbud beträffandegatustridsvapen framförs dock frän nägra häll. General-tidlstyrelsen pekar pä svärighetemaför tullpersonal att i vissa fall avgöra vad som skall anses somgatustridsvapen. och möjlighetema att samla vissa udda vapen,ofta av etnografiskt värde, inte bör försväras. ifrå- Prop.1989/90:129 gasätter undantaget för batonger. BRÅ anser att ett förbud mottillverkning av gatusöidsvapen bör införas. Skälenför mitt förslag: Jag har i föregäende avsnitt behandlat frägan om att införaett totalförbud för gatustridsvapen. I likhet med vad utredningen föreslär harjag stannat för att låta förbudet att inneha gatustridsvapen gälla enbartinnehav pä allmän plats och inom skolområden. Som jag har nämnt i det föregäendeanser jag dock att det är befogat att uttryckligen förbjuda vissa andraförfaranden med gatustridsvapen än innehav. Frägan är hur sädana förbudlämpligen bör utformas. Avgrandläggande betydelse i det sammanhanget är möjligheteraa au effektivtmotverka en vidare spridning av gatustridsvapen. En väsentlig orsak till denutbredning som vapnen nu har fått tycks vara att det i vissa postorderkatalogersaluförs föremål av klart väldsinriktad karaktär. Som utredningen anför måsteen verksamhet som syftar till saluhållning av föremal som endast kan användasför våld mot andra människor anses som stötande. Samhällets avståndstagande motsädana förfaranden bör tydligt markeras. Jag delar därför ud-edningensuppfattning att det bör införas ett förbud mot att bjuda ut gatustridsvapentill försäljning. Istilettförordningen finns inget förbud mot att saluhälla springstiletter och springknivar.Med hänsyn tiU att dessa föremål är av lUcnande karaktär som gatustridsvapen framstärdet emellertid som natiu-ligt att man inför ett sådant förbud även beträffande springstiletteroch springknivar. En annan ordning skulle innebära en svårförklarlig skillnad ilagstiftningen. Förbudet mot att saluhålla springstiletter och springknivar börutförmas i enhghet med vad som föreslås gälla beträffande gatusdidsvapen. Ettsådant förbud tar sikte på bl. a. åtgärder som annonsering ochdirektförsäljning i olUca former. Närdet därefter gäller frägan om ett införselförbud för gatustridsvapen delar jagi och för sig uttedningens uppfattning att det inte heller finns skäl atttillåta import av sådana. Utredningens förslag har i den delen ocksä godtagits avsamtliga remissinstanser. För att ett importförbud inte skall fä orimliga konsekvensermåste det dock förses med vissa undantag. Föratom det av utredningen föreslagnaundantaget för vissa batonger för legal användning mäste enligt min meningundantag också göras för t. ex. sädana föremål som är avsedda att inga imuseers eller enskilda personers vapensamUngar. Nägra remissinstanser harbetonat att införsel för sädana syften inte fär försväras. Att i lagtexten angenödvändiga undantag med tillräckligt tydliga avgränsningar är emellertidförenat med betydande svårigheter. Jagvill i stället peka pä de möjligheter att reglera saken som ges i 1 § öedjestycket andra meningen vapenlagen. Enligt denna får regeringen föreskriva att bestämmelsemaom skjutvapen i vapenlagen eller vissa av dem får tillämpas även i fräga omandra föremål som är särskilt ägnade att användas vid brott mot någons liv,hälsa eller personliga säkerhet. Bemyndigandet för regeringen innefattar i sakföremål som utgör gatustridsvapen (se prop. 1986/87:154 s. 15). Bestämmelsen,som infördes , motiverades med bl. a. att det frän rid tillannan introducerades nya typer av farliga föremål förmarknadsföring och försäljning och att fräga kunde Prop. 1989/90:129 uppkommaom att införa kontrollsystem för mycket specifika anordningar som det fränlagtekniska synpunkter lämpade sig mindre väl att ange i en allmänt hållen lagav vapenlagens typ (prop. 1986/87:154 s. 14). Jag anser att liknande synpunkterkan anföras även här och att det därför inte bör införas något generelltinförselförbud i knivlagen beträffande gatustridsvapen. I stället har jag för avsUctatt med stöd av bemyndigandet i vapenlagen återkomma tiU regeringen med fräganom ett införselförbud beträffande vissa gatustridsvapen (se 5 § första stycket3 vapenlagen). Fördelen med en sädan lösning är bl. a. att det blir möjligt attpä ett klarare sätt avgränsa importförbudets omfattning som degenerella reglema i vapenlagen om bl. a. undantag frän förbudet blir direkttillämpliga. Motsvarandesynpunkter som jag nu har anfört om införselförbud beträffande gatustridsvapengör sig gällande i fräga om springstiletter och springknivar. Min avsikt äratt, om antar de tUltänkta lagförslagen, återkomma till regeringen omett förbud med stöd av det nyssnämnda bemyndigandet mot införsel av springstiletteroch springknivar som kan träda i kraft med den nya lagstifmingen. Utredningenhar även föreslagit ett utdyckligt förbud mot att överlåta gatustridsvapen. Deviktigaste fallen där en överlätelse kommit till stånd torde emellertid träffasav det förbud mot saluhällande som jag redanhar föreslagit. Ansvar kan dessutomkomma i fräga för överträdelse av förbudet mot innehav pä alhnän plats. Jag serdet därför inte som tilhäckUgt motiverat att dessutom införa ett generelltförbud mot överlätelse. Ett sådant förbud skulle i praktiken komma att avseöverlåtelser mellan enskilda personer, och det är mycket tveksamt om det skullekomma att fä nägon praktisk betydelse. HärtUl kommer att det enligt min meninginte kan komma i fräga att införa ett förbud mot överlåtelser utan attsamtidigt göra undantag för exempelvis enstaka överlåtelser av samlarobjekt.Min bedömning är därför att ett generellt förbud mot att överlåtagatustridsvapen inte bör införas. Enligtstilettförordningen gäller emellertid ett förbud mot att överlåta springstilettereller springknivar till personer som är under 21 är. Jag anser det inte varavälbetänkt att nu upphäva detta förbud. Med hänsyn till att gatustridsvapen ärav samma karaktär som springstiletter och springknivar bör ett motsvarandeförbud gälla ocksä beträffande sädana föremål. Mitt förslag innebär sålunda attdet i fortsättningen gäller förbud mot att överlåta springstiletter, springknivaroch gatustridsvapen till personer som är . Denya reglema om förbud mot att saluhälla och överlåta föremål av det nu aktuellaslaget bör tas in i knivlagen. Den samlade regleringen bedäffande springdletteroch springknivar, som blir en följd av mina förslag, medför att stilettförordningeni likhet med vad ocksä utredningen föreslär kan upphävas. 3 Upprättade lagförslag Prop. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag tiU 1. lag om ändring i lagen(1988:254) om förbud mot att i vissa fall inneha knivar och andra farligaföremål, 2. lag om upphävande avförordningen (1959:312) om förbud mot innehav av vissa stiletter m. m. 4.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:254) om förbudmot att i vissa fall inneha knivar och andra farliga föremål. Lagenstillämpningsområde har utvidgats till att avse även annat än innehav av olikaföremål. Rubriken har därför ändrats till "lag om förbud beträffande knivaroch andra farliga föremål". Straffbestämmelsernai 4 § är oförändrade. De innebär att den som upp-sådigen eller av oaktsamhetbryter mot 1 eller 2 § skall dömas till böter eller fängelse i högst sexmånader samt att det inte skall dömas till ansvar i ringa fall. Den nyautformningen av 1 och 2 §§ fär till följd att tiUämpningsomrädet för 4 §utvidgas tUl att omfatta, fömtom överträdelser av det generella innehavsförbudetbeträffande farliga föremål, även överträdelser av förbudet mot innehav av springstiletteroch springknivar för personer under 21 är, mot överlätelse av springstiletter, springknivaroch gatustridsvapen till sädana personer samt mot saluhållande av sädanaföremål. Beträffande springstiletter och springknivar innebär 4 § en skärpningav straffskalan i förhällande till nuvarande förbud i stilettförordningen. Närdet gäller de omständigheter och principer som fär betydelse vid tillämpningenav 4 § kan hänvisas till vad som uttalades dä lagen infördes (prop. 1987/88:98 s.18). Knivar,andra stick- och skärvapen och andra föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa får inte innehas påallmän plats eller inom skolområde där grundskote- eller gymnasieundervisningbedrivs. Förbudeti första stycket gäller inte, omföremålet enligt särskilda föreskrifter ingår iutrustning för viss tjänst eller visst uppdrag eUer om innehavet annars medhänsyn till föremälets art, innehavarens behov och övriga omständigheter äratt anse som befogat. Stickvapen eller knivar som är konstruerade så att klingan etterbladet snabbt kan fällas eller skjutas ut ur sitt skaft (springstiletter eller springknivar)får inte innehas av personer . Bestämmelsen innebär attdet blir förbjudet att pä områden som utgör allmän plats enligt brottsbalkenoch inom vissa skolområden inneha knivar, andra stick- och skärvapen ochandra föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liveller hälsa. I tredje stycket finns dessutom ett särskilt förbud för personer under21 är att inneha springstiletter eUer springknivar. Deföremål som faller under bestämmelsen i första stycket är desamma som omfattasav 1 och 2 §§ i paragrafemas nuvarande lydelser. Till knivar räknas bl. a.slidknivar, dolkar och springknivar. I princip hör även arbets-och sportknivardit i den mån undantagsregeln i andra stycket inte blir tillämplig. Bajonetteroch skarpslipade sablar liksom springstiletter är exempel på andra stick- ochskärvapen, men även en del verktyg och andra braksföremål som genom sin konstmktionär ägnade att användas för att skada andra, t. ex. sylar, stämjärn och mejslar,träffas av bestämmelsen. Som framhölls dä lagen infördes (prop. 1987/88:98 s.14) tar förbudet sikte på sädana föremål som kan utgöra vapen enligt 4 kap. 5 §BrB och som även avses i förverkanderegeln i 36 kap. 3 § 2 BrB. k. gatustridsvapen, dvs. sådana föremål som är särskilt ägnade att användassom vapen vid brott mot liv eller hälsa, omfattas av förbudet i första stycket.Dessa föremål har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) och omfattasockså av förbudet enligt 2 § mot överlåtelse dll personer ochsaluhällande. Förbudeti första stycket i förevarande paragraf gäller innehav på allmän plats.Begreppet finns i 2 § i dess nuvarande lydelse och används i samma betydelsesom i t. ex. bestämmelse om förargelseväckande beteende (16 kap.16 §). Den närmare innebörden av begreppet har berörts i avsnitt 2.2. Bestämmelseni första stycket utsträcker förbudet även till skolområden där grandskole-eller gymnasieundervisning bedrivs.