prop · GD0343 · 1989-12-31 00:00:00 — Deändringar som kreditmarknadskommittén föreslår i det konsoliderade kapitaltäckningsförfarandetinnebär i korthet följande. Konsolideringsprincipenutvidgas till att omfatta samtliga etableringar i svenska och utländska dotter-eller intresseföretag som driver någon form av bankverksamhet, om bankens andeluppgår till lägst av aktiekapitalet eller motsvarande eller om andelenmotsvarar lägst av röstetalet för samtliga aktier eller andelar. Medföretag som driver någon form av bankverksamhet avses samma slag av finansiellainstitut som enligt den nuvarande lagstiftningen, alltså enligt kommitténsförslag bank, kreditmarknadsbolag (= finansbolag och kreditaktiebolag) ochfondkommissionsbolag. Företag som utgör stödfunktion till bank såsom data-eller transportföretag och liknande omfattas inte av den nu ifrågavarande definitionen. Denutvidgade konsoliderade kapitaltäckningen ersätter inte de nuvarande,grundläggande bestämmelserna om beräkning av kapitalkrav för resp.finansinstitut var för sig. Det är avsett att kapitaltäckningskravet förmoderbanken å ena sidan och för konsolideringsgruppen som helhet å andra sidanskall beräknas i två skilda förfaranden. Samtliga företag i gruppen måste varför sig uppfylla de kapilalkrav som uppställs för resp. institutgrupp ibankrörelselagen och den av kreditmarknadskommittén föreslagnakapitalmarknadslagen. För utländska dotter- och intresseföretag skall, liksomenligt nu gällande bestämmelser, bankinspektionen besluta i fråga omkapitalkrav och vad som skall anses som dess eget kapital. Ikonsolideringsförfarandet skall moderbanken uppfylla,förutom det egna kapitalkravet, den del av kapitalkravet i dotter-dierintresseföretaget som svarar mot bankens andel i företagets aktiekapital ellermotsvarande. Vidberäkningen av det egna kapitalet får banken tillgodoräkna fritt och 52 bundet eget kapital somupparbetats i dotter- och intresseföretagen efter Prop. 1989/90:43 tidpunktenför bankens förvärv av aktierna eller andelarna i dessa. I enlighet medkvotkonsolideringsprincipen får dock endast så stor del av nämnda kapitaltillgodoräknas som svarar mot bankens andel av aktiekapitalet ellermotsvarande i företaget. Eget kapital som fanns i dotter- ellerintresseföretaget redan vid förvärvet, får inte tillgodoräknas. Från summan avdet sålunda beräknade egna kapitalet skall därefter avdrag ske för eventuellgoodwill som uppkommit vid förvärvstillfället. Sådant avdrag skall endast skebeträffande företag som är dotterföretag till banken. Meddet egna kapitalet får likställas värderegleringsreserver och förlagslån m.m., i båda fallen dock högst intill ett belopp som motsvarar det egna kapitaletpå sätt detta beräknats i konsolideringsförfarandet. Dock får endast sådanareserver i dotter- och intresseföretagen som upparbetats efter bankens förvärvlikställas med eget kapital. Reserver som omfattas av förvärvet får sålundainte tillgodoräknas. Förlagslån och liknande skuldförbindelser mellankonsolideringsföretagen får inte likställas med eget kapital och egna fonder.Reserver och förlagslån m. m. får ej heller medräknas till högre belopp än somsvarar mot bankens andel av kapitalet i företaget, vilket följer avkvotkonsolideringsprincipen. Engräns på ägande- eller röstandel öppnar en möjlighet att i vissa fall undgåsyftet med den utvidgade konsoliderade kapitaltäckningen, t. ex. om sex bankergemensamt förvärvar ett kreditinstitut och bankemas ägande- och röstandelar ärlika stora. 1 sådant fall skall enligt kreditmarknadskommitténs förslag, isamband med tillståndsprövningen av förvärvet, som villkor kunna uppställasatt andelen skall konsolideras av var och en av ägarbankerna. Likaså skall ettsådant villkor kunna uppställas då en bank förvärvar en andel som understiger20% i ett stort finansinstitut, om placeringen tar en inte obetydlig del avbankens resurser i anspråk. Detutvidgade konsoliderade kapitaltäckningsförfarandet föreslås bli tillämpligtäven på en finansiell koncern vari en eller flera banker ingår somdotterföretag. föreslås att de nuvarande provisoriska reglerna i 1kap. 5 § bankaktiebolagslagen (1987:618) om kapitalkrav för moderföretag i enfinansiell koncern upphävs. har därmed skapatkapitaltäckningsregler som är helt konkurrensneutrala mellan skilda slag avbankkoncerner. Vadslutligen gäller riskklassindelningen föreslår kreditmarknadskom mittén att denna utökas med en femte gmpp som fordrar kapitaltäck ning. Till denna riskklass, som ersätter den nuvarande D-gruppen, hänförs placeringar avseende handelslager i banks fondkommissionsrörelse. De placeringar som avses i den nuvarande D-gmppen, 8%-klassen, har förts över till en ny E-gmpp, som enligt kommitténs förslag även skall omfatta placeringar i factoringverksamhet samt placeringar i företag som driver någon form av bankverksamhet, dock endast sådana som inte omfattas av den konsoliderade kapitaltäckningen. Det sistnämnda innebär att aktiein nehav understigande av aktiekapitalet i ett kreditinstitut normalt kommer att fordra kapitaltäckning. Större aktieinnehav i sådana fi nansinstitut fordrar ingen kapitaltäckning. Dessa omfattas i stället av den utvidgade konsoliderade kapitaltäckningen. Placeringar hänförliga till 53 leasing av lös egendomföreslås ingå i gmpp C, som fordrar kapital- Prop. 1989/90:43 täckning.Slutligen föreslås att fordringar för vilka kreditmarknadsbolag,fondkommissionsbolag och fondhandlarbolag svarar skall hänföras till gmpp A ochsåledes inte fordra någon kapitaltäckning; ett fondhandlarbolag är enligtkreditmarknadskommitténs förslag ett aktiebolag som har fått tillstånd attdriva penningmarknadshandel. Vadsärskilt gäller sparbankema och föreningsbankerna föreslår kreditmarknadskommitténatt dessa skall få möjlighet att genom utgivande av s. k. garantifondsbevis påden allmänna marknaden få tillskott av riskvilligt kapital. Kapitalet skallinflyta i garantifonden, vilken för föreningsbankernas del är en nyskapad fondsom skall ingå i det egna kapitalet. Garantifondens storlek skall varabegränsad, för sparbank till av reservfondens storlek och förföreningsbank till av det övriga egna kapitalet. Garantifondsbevisen måsteuppfylla vissa gmndläggande krav. De får bl. a. inte löpa med någon på förhandbestämd avkastning. Avkastning får inte lämnas om bankens rörelseresultat ärnegativt eller skulle bli negativt om sådan lämnades. Garantifondsbeviset måsteockså vara ouppsägbart från placerarens sida. 3.3 Finansbolagen och kreditaktiebolagen Kreditmarknadskommitténföreslår att de nuvarande finansbolagen och kreditakliebolagen slås samman tillett nytt slag av institut, kreditmarknadsbolag. harbedömt att den särreglering som kännetecknat kreditaktiebolagen tillövervägande del är behövlig och lämplig. För att bedriva verksamheti kreditmarknadsbolag skall krävas tillstånd av bankinspektionen, varvid görsen bedömning av företagets lämplighet, däremot inte någon behovsprövning. 1fråga om verksamhetens inriktning kan ett kreditmarknadsbolag vara ettbreddinstitut eller ett specialinstitut. Ett kreditmarknadsbolag skall hamöjlighet att låna upp medel på marknaden genom utgivande av obligationer ochandra marknadspapper. I princip skall samma regler gälla för bankägda ochicke-bankägda kreditmarknadsbolag. Kreditmarknadskommitténanser att de nuvarande upplåningsrättsreglerna för finansbolagen ochkreditaktiebolagen inte skall överföras till atl gälla förkreditmarknadsbolagen, utan föreslår i stället införande av kapitaltäckningsreglersom tar hänsyn till placeringarna och därmed till kreditportföljens riskprofil.Dessa regler har utformats i stor överensstämmelse med dem som föreslagits förbankerna. Kapitalbasenskall enligt 4 kap. 9 § förslaget till kapitalmarknadslag utgöras av egetkapital, garantifond, värderegleringsreserver och föriagslån m.m. De två sistnämndaposterna beräknas på motsvarande sätt som för bankerna. Garantifonden, somskall vara bildad genom tillskott av aktieägare i bolaget eller förbindelserutfärdade av bank eller annan som bankinspektionen godkänt, får tillgodoräknashögst intill ett belopp som svarar mot fem gånger bolagets aktiekapital. Riskklassindelningen,som finns intagen i 4 kap. 8 § lagförslaget, över ensstämmer i allt väsentligt med den som föreslås i bankrörelselagen. äremellertid avsett att kreditmarknadsbolag skall kunna bedriva vissa Prop.1989/90:43 riskfyllda verksamheter som inte är tillåtna för bank. Sådanaverksamheter hänförs till 24%-klassen, vilken utformats som en uppsamlingsklasspå motsvarande sätt som 8%-klassen i bankrörelselagen. Exempelvis skall s. k.vinstandelslån och villkorslån anses som sådan mer riskfylld verksamhet somfordrar kapitaltäckning. Däremot har fordringar med efterställdbetalningsrätt på aktiemarknadsbolag ansetts innebära en normalrisk och hardärför hänförts till 8%-klassen. Aktier och andelar som förvärvats ifinansieringssyfte skall hänföras till uppsamlingsklassen, dvs. fordra 24%kapitaltäckning. Om aktierna eller andelarna har innehafts än fem årskall de dock fordra kapitaltäckning. Förkreditmarknadsbolagen föreslås slutligen i 4 kap. 10 § kapitalmarknadslagenregler om konsoliderad kapitaltäckning. Dessa överensstämmer i allt väsentligtmed dem som föreslagits för bankerna, dock med den skillnaden attmoderföretaget vid beräkningen av den konsoliderade kapitalbasen i vissomfattning får tillgodoräkna garantifond i dotter- eller intresseföretag.Garantifonden får tillgodoräknas endast i den mån den bildats genom tillskottfrån annan än företag som omfattas av den konsoliderade kapitaltäckningsberäkningen. 3.4 Fondkommissions- och föndhandlarbolagen Kreditmarknadskommitténföreslår att de nu gällande reglerna i fondkommissionslagen upphävs ochersätts med nya i kapitalmarknadslagen. Fond-kommissionsbolagens verksamhetföreslås bli i princip begränsad till kommissionshandel på aktie- ochpenningmarknadema. Egenhandd på penningmarknaden skall vara förbehållen ettnytt slag av institut, fondhandlarbolag. För fondkommissionsbolag ochfondhandlarbolag föreslås gemensamma reglerom kapitaltäckning i 5'kap. 12 14§§ kapitalmarknadslagen. Ilikhet med vad som gäller för bankema föreslås i 13 § att kapitalbasen skallutgöras av eget kapital samt värderegleringsreserver och förlagslån m. m.Kreditmarknadskommitténs förslag innebär alltså att bolagen ges rätt att utgeförlagsbevis. Värderegleringsreserver och förlagslån får medräknas i sammaomfattning som enligt bankrörelselagen. I beloppet förvärderegleringsreserverna får emellertid även inräknas reserver för aktier. Liksomför närvarande föreslås att placeringarna gmpperas i två riskklasser, en förplaceringar avseende aktier och andelar i handelslager, för vilkakapitaltäckningskravet skärps till , och en för övriga placeringar som skallfordra kapilaltäckning (12§). Kapitalkrav uppställs dock inte förplaceringar som enligt bankrörelselagen är fria från kapitaltäckning eller förplaceringar som omfattas av det konsoliderade kapitaltäck-ningsförfarande somföreslås i I4§. Reglerna om konsoliderad kapitaltäckning överensstämmer meddem som föreslås för kreditmarknadsbolagen. Kreditmarknadskommitténföreslår att hypoteksinstitutens nuvarande upplåningsrättsregler ersätts medkapitaltäckningsregler som liksom för de övriga kreditinstituten tar hänsyn tillplaceringarnas riskprofil. För att i största möjliga utsträckning skapakonkurrensneutralitet med övriga kreditinstitut har kreditmarknadskommitténgjort en genomgripande översyn av hypoteksinstitutens fonder och dessasskattemässiga behandling. Hypoteksinstitutensgmndfonder föreslås i fortsättningen benämnas garantifonder.Stadshypoteksföreningarnas säkerhetsfonder föreslås benämnas reservfonder. Demedel som fmns i kapitaltäcknings-fonder skall enligt förslagetöverföras till reservfonderna. föreslåsvidare få möjlighet att avsätta medel till värderegleringskonton. Deavsättningar som dessa institut gjort fr.o.m. ingången av till reserv-och säkerhetsfonderna skall genom en särskild övergångsbestämmelsetransformeras till värderegleringskonton. Intill dess så skett skallifrågavarande avsättningar inte få inräknas i kapitalbasen. Kapitalkravetskall enligt kreditmarknadskommitténs förslag beräknas gemensamt förstadshypotekskassan och stadshypoteksföreningarna samt för hypoteksbanken ochlandshypoteksföreningama. Kapitalbasen skall enligt förslagen i 39 c §stadshypotekslagen och 60 a § landshypotekslagen utgöras av kassans/bankens ochföreningarnas reservfonder, kassans/bankens garantifond intill ett belopp sommotsvarar fem gånger summan av reservfonderna, av ett belopp som avsattstill värderegleringskonto, samt det nominella värdet av förlagslån och andraskuldförbindelser som medför rätt till betalning först efter kassans/bankensoch föreningarnas övriga borgenärer. Värderegleringsreserver och föriagslånm.m. får dock var för sig uppgå till högst ett belopp som motsvararreservfonderna. Lands-och stadshypoteksinstituten föreslås få möjlighet att förvärva aktier ochandelar i organisationsföretag. För tillskott i sådana företag skall, eftermönster från nu gällande regler i bankrörelselagen, vid kapitalbasensberäkning avräkning ske från värdet av reservfonderna. I avbidan på resultatetav den översyn som skall göras av en särskild organisationsutredning förhypoteksinstituten har kreditmarknadskommittén inte funnit anledning föreslånågra regler om konsoliderad kapitaltäckning. Den av kreditmarknadskommitténföreslagna riskklassindelningen för lands- och stadshypoteksinstituten överensstämmeri allt väsentligt med den som föreslås för bankerna. Eftersomhypoteksinstituten inte kan ha handelslager av aktier m. m. har dock24%-klassen utelämnats. Förskeppshypotekskassan föreslår kreditmarknadskommittén nya kapitaltäckningsregleri 3 a § skeppshypotekslagen. Enligt dessa får kapitalbasen byggas upp påmotsvarande sätt som för de andra hypoteksinstituten, dock med den skillnadenatt värderegleringsreserver inte kan ingå. Anledningen härtill är attskeppshypotekskassan är befriad från skattskyldighet för all inkomst utominkomst av fastighet och därför inte har behov av några värderegleringskonton. Förkassans placeringar uppställs ett generellt kapitaltäckningskrav på z- ältaprocent, utom för sådana placeringar som enligt bankrörelselagen är Prop.1989/90:43 fria från kapitalkrav. Förkassans placeringar i utländsk valuta föreslås en speciell värderingsregel,som innebär att dessa placeringar skall tas av motvärdet i svenskakronor på grundval av den vid beräkningstillfället på den svenskavalutamarknaden noterade säljkursen för valutan ifråga. Underslutet av och åsamkades banker i många länderstora förluster på engagemang i sin utlandsrördse och på sin valutahandel. Inågra fall ledde detta till fallissemang av internationellt arbetande bankervilket fick vittgående konsekvenser. Med anledning härav beslöts att samarbetemellan olika länders tillsynsmyndigheter skulle etableras. Sådant samarbetehade förekommit i endast ringa utsträckning. Det var egentligenendast i de nordiska länderna som regelbundna kontakter förekom, vilkaupptagits . Underhösten 1974 beslöts att ett samarbetsorgan skulle bildas mellan tillsynsmyndigheternai 1 O-gruppens länder. I detta samarbete skulle ingå representanter förcentralbankerna och i de länder där tillsynen utövades av annan myndighet äncentralbanken, tillsynsmyndigheten . Gruppen kallas (). I ingår representanter fråncentralbankerna och tillsynsmydighe-terna i de s. k. tiogmppens länder,nämligen , , , , , , , ,, och , samt . Baselkommitténsförsta uppgift blev att söka skapa sådana kontakter mellan tillsynsorganen atlett samarbete skulle tas upp om det i banker eller banksystemet uppstodstörningar av ett slag som bedömdes kunna få konsekvenser utanför det egnalandet. Under sitt arbete har kommittén också bl.a. enats om regler för enfördelning av ansvaret för tillsyn av banketableringar utanför moderbankenshemland och för tillsyn på koncernbasis. Undersenare delen av och ökade bankernasinternationella utlåning i snabbare takt än deras inhemska. Denna ökning skeddei stor utsträckning genom utlåning till andra stater och till andra ländersbanker, dvs. placeringar som i regel var förenade med låga kapitalkrav.Bankernas balansräkningar växte därmed i snabbare takt än motsvarandekapitalbas, vilket gjorde att bankernas soliditet minskade. Samtidigtpåbörjades en utveckling i banksystemet, som innebar att den traditionellautlåningen delvis kom alt ersättas med nya låneinstrument för vilka bankernadock fortfarande hade ett visst ansvar. Eftersom dessa åtaganden inte framgickav bankernas balansräkningar kunde de på så sätt undgå kapitalkrav. Dennautveckling gav anledning till oro och föranledde 57 att söka kartlägga gradenav konsolidering hos olika länders banker och Prop. 1989/90:43 hur dennautvecklades över tiden. Svårigheterna att göra en rättvisande jämförelse vardock stora på grund av olikheter i utformningen av kapitaltäckningsregler ländernaemellan. Efter ett gmndläggande samarbete mellan engelska och amerikanskamyndigheter, som enades om gemensamma kapitaltäckningsregler vid slutet av år1986, beslöt kommittén att söka åstadkomma enighet om sådana regler som kundetillämpas av alla länder inom tiogruppen. antagna reglerna är avsedda att tjäna två syften.Dels skall de öka soliditeten hos internationellt verksamma banker och främjaen sund utveckling av deras rörelse, dels skall de kunna i sin helhet tillämpasav banker i olika länder och därigenom möjliggöra en konkurrens på lika villkoräven mellan banker i olika länder. Vidutarbetandet av reglerna har ett nära samarbete skett med representanter förEuropeiska Gemenskapen, EG, i syfte att uppnå överensstämmelse med demotsvarande regler som är under utarbetande där. Detta är särskilt viktigt, dåflera länder inom tiogmppen också är anslutna till EG. Reglerna har också säntstill tillsynsmyndigheter utanför tiogruppen för att om möjligt få reglernatillämpade världen över. Detskall här understrykas att reglerna innehåller minimikrav. Det står varje landfritt att föreskriva strängare regler. Det förtjänar också framhållas attkapitaltäckningskravet endast är en av flera faktorer som måste tas i beaktandenär man bedömer en banks ställning. Reglerna tar sikte på att bestämmakapitalkravet i förhållande till den kreditrisk som är förenad medplaceringarna. Andra risker, t. ex. ränterisker och kursrisker för valutor ochvärdepapper, har inte beaktats. arbetar emellertid på att kommafram till metoder för atl mäta även sådana risker. Detär också så att kapitalrelationen, sedd isolerad, kan ge en missvisande bildav en banks styrka. Av betydelse är också tillgångarnas kvalitet och storlekenpå de reserveringar som gjorts mot tillgångar med tveksamt värde. I sittfortsatta arbete kommer att noga följa förutsättningarna föratt skapa reserver och hur de utvecklas i olika länder. Reglernaär avsedda att tillämpas på koncernbasis, dvs. inkluderande dotterföretag sombedriver finansiell verksamhet av något slag. har noterat attägarstrukturen och bankers ställning i finansiella koncerner kan genomgåavsevärda förändringar bl.a. på grund av omstrukturering. Sådana frågor kommeratt fortlöpande tas upp i kommittén med sikte på att söka säkerställa attbankens ställning inte försämras på grund av förlustrisker som kan uppkommainom andra delar av en finansiell grupp. Även i detta avseende förekommer ettnära samarbete med EG som arbetar med samma frågor. Systematiken i de avBasdkommittén antagna kapitaltäckningsreglerna påminner i hög grad om den som gäller för svenska banker enligt bankrö relselagen. Vissa avvikelser föreligger dock. Enligt Baselkommitténs regler skall placeringarna klassificeras efter riskgrad och ges olika vägningstal. Det sålunda beräknade sammanvägda värdet skall därefter ställas i rela tion till en på visst sätt beräknad kapitalbas. Basen skall därvid uppgå till en viss lägsta kvotdel av placeringarnas värde. Ireglema görs en åtskillnad mellan eget kapital och kapital som kan likställasmed eget kapital. Det egna kapitalet skall utgöra av kapitalbasen.Med eget kapital likställda poster får alltså inte överstiga det egnakapitalet. Medeget kapital avses aktiekapital och öppet redovisade reserver, som kandefinieras som den del av kapitalbasen som har den högsta kvalitén. Demed eget kapital likställda posterna är följande. Enförutsättning för att dessa skall få inräknas i kapitalbasen är att de skapatsgenom avsättningar via resultaträkningen och att de är kända och accepterade avtillsynsmyndigheten. Reserverav detta slag uppkommer då bokföringsregler tillåter att tillgångar, som efterförvärvet ökat i värde, får bokföras till sitt nya marknadsvärde. En på sådantsätt uppkommen reserv får inräknas i kapitalbasen om värderingen skett medförsiktighet och en buffert skapats för att möta eventuella prisfluktuationer.Dolda reserver i form av lågt värderade bankfastigheter får dock intetillgodoräknas. 3)Avsättningar för föriuslrisker Härifrågavarande avsättningar får inräknas i kapitalbasen i den mån de gjorts föratt möta troliga men ännu ej identifierade förlustrisker. I regel görs sådanaavsättningar med en procentsats av kreditportföljens värde, som svarar mot enerfarenhetsmässig föriustrisk. Avsättningar som gjorts för att täcka kändaföriuster räknas inte in i kapitalbasen. är medveten om att dethär kan uppkomma definitionsproblem och skall därför återkomma med en närmareprecisering av gränsdragningen mellan olika slags avsättningar. 4)Särskilda typer av upplåningsinstrument Underdenna rubrik inryms en rad olika instrument som kombinerar vad som ärkarakteristiskt för eget kapital och för lån. Instrumenten skall uppfyllaföljande krav: - De skall ha upptagits utan säkerhet, varaefterställda och kontant betalda. - De får inte inlösas på begäran av innehavaren ellerutan tillstånd av tillsynsmyndigheten. - De skall kunna fritt disponeras för att täckaföriuster under fortlöpande verksamhet. - Även om instrumentet är räntebärande skallräntebetalning kunna upp- 59 skjutasom bankens resultat för visst/vissa år inte medger räntebetal- Prop.1989/90:43 ning. Förlagslånenär underlägsna andra instmment som ingår i kapitalbasen i så måtto att de haren bestämd förfallotid och inte kan användas för förlusttäckning annat än ombanken trätt i likvidation. Lånen får därför ingå i kapitalbasen endast till50% av eget kapital. Det fömtsätts att lånen löper . Vissreduktion av lånens värde av deras löptid har ocksåfömtsätts. Vidberäkningen av kapitalbasen skall avräkning ske i vissa fall, nämligen a) för förvärvad goodwill, som skall avräknas från det egna kapitalet,samt b) meddet bokförda värdet av aktier eller andra tillskott i andra kreditinstitut sominte konsolideras av banken. Detunder a angivna avdraget, som skall göras från det egna kapitalet, får endirekt inverkan på möjligheten att med eget kapital likställa andra poster. Attdet under b angivna avdraget endast avser tillskott i kreditinstitut som inteär dotterföretag hänger samman med att ett dotterföretags placeringar skallkapilaltäckas på konccrnbasis. Reglemabygger på en klassificering av bankernas placeringar med hänsyn till kreditrisken. Klassificeringen är relativt enkel även om antalet klasser uppgår lill fem. Principen är att de olika posterna till största delen skall kunna hämtas från balansräkningen. Vissa poster kräver inget eller reduce rat kapital. Detta kommer till uttryck i reglerna genom att sådana poster inte alls tas med i beräkningen eller att de beaktas till en viss del av sitt nominella värde. Genom en sådan omräkning reduceras balansräkningens slutsumma, mot vilken sedan ett kapilalkrav, uttryckt i procent, ställs upp. Enligt reglema skall balansräkningens poster tas med i beräkningen med följande procentsatser: a) Kontanta medel, b) fordringar på stater och centralbanker, i nationellvaluta och refinansierade i samma valuta, c) andra fordringar på stater och centralbanker inomOECD-området samt d) fordringarför vilka pantförskrivits kontanta medel eller vär dehandling utfärdad av stat inom OECD-området eller mot så dan stats garanti.