prop · GD0377 · 1989-12-31 00:00:00 — Konsumenttjänstlagenär inte tillämplig på fristående konsultuppdrag av immateriell natur mellan ennäringsidkare och en konsument, även om uppdraget har viss anknytning till etlarbete på en lös sak eller på fast egendom o. d. Den gäller alltså inte iförhållandet mellan konsumenten och en av denne anlitad arkitekt som upprättarritningar och arbetsbeskrivningar för exempelvis en byggnad (se prop.1984/85:110 s. 144). Av del anförda torde följa all konsultuppdrag som enbartavser projektering inte faller in under konsumenlljänsllagen. Detta gällerockså om konsultens uppdrag omfattar även en undersökning av mark- ochgmndförhållandena på fastigheten. En sådan undersökning bör enligt min meninginte hänföras till begreppet arbete på fast egendom i konsumenttjänstlagen. Omdäremot näringsidkarens uppdrag omfattar inte endast projektering utan ocksåatt utföra byggnadsarbete för att färdigställa småhuset blir konsumenlljänsllagentillämplig även på projekteringen. Enligtmin uppfattning är det inte nödvändigt all i lagtexten ange vad en projekteringskall omfatta eller vem av parterna som skall utföra projekteringen. Dessafrågor får regelmässigt sina svar i parternas avtal. Enligt5 § konsumenttjänstlagen skall näringsidkaren särskilt iaktta all tjänsten inteutförs i strid mot sådana författningsföreskrifter eller myndighetsbeslut somväsentligen syftar till att säkerställa att föremålet för tjänsten ärtillföriitligt från säkerhetssynpunkt eller i strid mot förbud enligt 4 §marknadsföringslagen eller 6 § produktsäkerhelslagen (hänvisningen till sistnämnda lag införd genom SFS 1988:1608). Utredningenhar föreslagit en motsvarande regel för småhusentreprena der (se 5 § i utredningens förslag), Förslaget godtas eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Bl.a. ifrågasätter dock om inte också hälsa och hygien bör beaktas i detta sammanhang. är den föreslagna regeln oklar till sin Prop.1989/90:77 innebörd. 5§ konsumenlljänsllagen, som är tvingande till konsumentens förmån, anger vissaminimikrav som från främst säkerhetssynpunkt ställs på utförandet av entjänst. Bestämmelsen är all se som en viktig precisering av kraven på allnäringsidkaren skallutföra tjänsten på ell fackmässigl tillfredsställande sättoch med tillbörlig omsorg tillvarata konsumentens intressen. En regel omminimikrav även ifråga om hälsa och hygien synes lämpligen böra innebära atltjänsten inte får ulföras så atl resultatet medför uppenbar fara förkonsumentens eller annans liv eller hälsa (jfr 8 § konsumenlköplagen,1973:877). Enligt min mening är det dock inte nödvändigt alt särskilt angedetta fall i lagtexten. I ett sådant fall måste nämligen näringsidkaren underalla omständigheter anses ha åsidosatt kraven på ett fackmässigt utförande ochpå tillbörlig omsorg om konsumentens intressen (se prop. 1984/85:110 s. 165). Jaganser följaktligen att del inte finns något behov av att komplettera lagtextenpå sätt ifrågasatt. Jag anser inte heller att del kan ansesosäkert vilka föreskrifter som avses med den ifrågavarande bestämmelsen. Enviktig gmpp när det gäller nyproduktion av småhus utgör de tidigare nämndaföreskrifter som återfinns i plan- och bosladsver-kets författningssamling BFS1988:18 nybyggnadsregler (föreskrifter och allmänna råd).Föreskrifterna har skilda syften, men del är endast de som väsentligen ärmotiverade av säkerhetsskäl som faller in under 5 § konsumenlljänsllagen. Enannan viktig gmpp av föreskrifter är sådana som går ut på all elektriskainstallationer och anläggningar skall vara tillföriilliga frånsäkerhetssynpunkt (se prop. 1984/85:110 s. 163). Omen tjänst med hänsyn lill priset, värdet av föremålet för tjänsten eller andra särskilda omständigheter inte kan anses vara till rimlig nytta för konsumenten skall näringsidkaren enligt 6 § konsumenttjänstlagen avråda honom från att låta ulföra tjänsten. Visar det sig sedan tjänsten har börjat utföras att den inte kan anses vara till rimlig nytta för konsumenten eller att priset för tjänsten kan bli betydligt högre än konsumenten hade kunnat räkna med, skall näringsidkaren underrätta konsumenten om förhållandel och begära hans anvisningar. Kan konsumenten inte anträffas eller får näringsidkaren av annan orsak inte anvisningar av honom inom rimlig tid, skall näringsidkaren avbryta påbörjat arbete. Detta gäller dock ej, om del finns särskilda skäl all anta att konsumenten ändå önskar få tjänsten utförd. Åsidosätter riäringsidkaren vad som enligt del sagda åligger honom och finns del starka skäl att anta att konsumenten i annat fall hade avstått från att beställa tjänsten eller hade avbeslälll den, har näringsidkaren enligt 7 § konsumenlljänsllagen inte större rätt till ersättning än han skulle ha haft, om konsumenten hade avstått från att beställa tjänsten eller hade avbeställt den. Näringsidkaren har dock alltid rätt till ersättning för kost nader i den mån konsumenten annars skulle gynnas på ell oskäligt sätt. Utredningen har föreslagit att reglerna om näringsidkarens skyldighet 25 atl avråda vidsmåhusentreprenad utformas på i princip samma sätt som Prop. 1989/90:77reglerna i konsumenlljänsllagen. Förslaget har kritiserats av många remissinstanser.Enligt flera näringslivsorganisationer och kommunförbundet kan de föreslagnareglema medföra tolknings- och tillämpningsproblem. Enligt hovrätten förVästra är del svårt att tänka sig fall där en skyldighet all avråda kanbli aktuell. a. Byggentreprenörema tar upp frågan om hur de föreslagnareglema skall tillämpas i del inte ovanliga fallet att uppförandet av småhusetföregåtts av ett anbudsförfarande. Reglemai 6 och 7 §§ konsumenlljänsllagen tar sikte på situationer, t. ex. vidreparation av ett föremål, däi' det kan vara svårt för konsumenten att bedömavilka åtgärder som behöver vidtas, vad de kan komma all kosta och orn enreparation åter kan göra föremålet fullt användbart för sitt ändamål under enrimlig lid. Reglema innebär alt näringsidkaren skall avråda konsumenten frånatt låta utföra en tjänst, om denna med hänsyn till någon särskild förnäringsidkaren iakttagbar omständighet inte kan anses vara till rimligekonomisk nytta för konsumenten. Om konsumenten inte har ekonomiska motivbakom beställningen utan vill ha etl visst utförande av t. ex. estetiska skäl,aktualiseras reglema normall inte alls. Skyldigheten att avråda med hänsyn lillpriset för en tjänst gäller endast när del av näringsidkare tillämpade prisetär så högt all tjänsten framstår som ekonomiskt onyttig (se prop. 1984/85:110s. Detligger i sakens natur alt de ifrågavarande reglerna normalt inte blir aktuellavid småhusentreprenader. Detta gäller särskilt om entreprenaden föregåtts avett anbudsförfarande. Därvid är dock inte sagt att reglema hell skulle saknabetydelse för småhusenlreprenader. Enligt min mening kan reglerna blitillämpliga i vissa speciella situationer, l.ex. då konsumenten beställer ettutförande av småhuset som är orealistiskt eller onödigt komplicerat. I så falllorde nämligen arbetskostnaden ofta bli så stor atl den inte står i rimligproportion till värdet på det färdiga småhuset. Det sagda gäller dock inte fördet fall att det är uppenbart att konsumenten inte främst beaktat ekonomiskasynpunkter vid beställningen. Ett exempel är att konsumenten av estetiska skälväljer ett exklusivt golv som är mycket kostnadskrävande i fråga om såvälmaterial som arbete. Enligtmin uppfattning torde det vid tillämpningen inte uppkomma några störresvårigheter att avgränsa de speciella fall där näringsidkaren vid ensmåhusentreprenad är skyldig atl avråda konsumenten från en beställning. Jaganser därför att 6 och 7 §§ konsumenlljänsllagen utan ändringar bör kunnatillämpas även på småhusentreprenader. I 8§ konsumenlljänsllagen finns regler om tilläggsarbete, dvs. arbete som på gmnd av sitt samband med uppdraget lämpligen bör ulföras med detta. Enligt dessa regler skall näringsidkaren underrätta konsumen ten och begära dennes anvisningar, om det framkommer behov av tilläggs arbete när en tjänst utförs. Om konsumenten inte kan anträffas eller om näringsidkaren av annan orsak inre får anvisningar av honom inom rimlig lid, får näringsidkaren ulföra tilläggsarbetet dels i fall då priset för dettaär 26 obetydligt eller lågt iförhållande till priset för den avtalade tjänsten, dels i fall då del finnssärskilda skäl all anta all konsumenten önskar få lill-läggsarbetet utfört isamband med uppdraget. Näringsidkaren är vidare skyldig att utföra sådant tilläggsarbetesom inte kan uppskjutas ulan fara för allvarlig skada för konsumenten, omkonsumentens anvisningar inte kan inhämtas eller om konsumenten begär det. Ennäringsidkare som utför tilläggsarbete har rätt till pristillägg enligt 38 §konsumenlljänsllagen. Utredningen har i sittförslag inte tagit med några regler om tilläggsarbete eftersom det, enligtutredningens uppfattning, normall inte uppkommer fråga om tilläggsarbete vidsådana avtal som omfattas av lagförslaget (se SOU 1986:38 s. 147). Utredningensförslag har kritiserats av hovrätten för och allmännareklamationsnämnden. Enligt dem har utredningen underskattat förekomsten avtilläggsarbete. Enligt hovrättens mening finns det starka skäl att kompletteralagförslaget med regler om tilläggsarbete. För egen del instämmer jagi uppfattningen att det även på detta område kan uppkomma fråga omtilläggsarbeten. En lagstiftning om småhusentreprenader bör därför innehållaregler om tilläggsarbete. Enligt min uppfattning bör reglema i 8 § konsumenlljänsllagenulan jämkningar kunna gälla även i fråga om småhusentreprenader. 2.2.4Vad som avses med fel Mitt förslag:Reglema i 9 14 §§ konsumenttjänstlagen om vad som avses med fel hos tjänstenskall gälla också småhusentreprenader. Regeln om näringsidkarensmarknadsföringsansvar jämkas och utformas på i princip samma sätt sommotsvarande regel i förslaget till ny köplag. Näringsidkaren skall alltså intelängre vara ansvarig för uppgifter som lämnats av en leverantör av materialtill tjänsten eller av någon annan i tidigare led, om näringsidkaren inte känttill och inte heller borde ha känt till uppgiftema. Utredningens förslag:Överensstämmer i princip med mitt förslag. Näringsidkaren skall dock svara föruppgift som lämnats av annan endast om han insett eller bort inse atl uppgiftenvar felaktig. (Se911 och 1719§§ i den föreslagna lagen om förvärv av nyasmåhus.) Remissinstanserna:Utredningens förslag godtas i allmänhet. Flera remissinstanser riktar dockkriiik mot utredningens förslag väsentligen i fråga om regleringen avnäringsidkarens ansvar för uppgifter som lämnais av någon annan (seremissammanställningen avsnitt 2.3). Skälen för mitt förslag: Ifråga om näringsidkarens resultatansvar gäller enligt 9 § konsumenlljänsllagenalt tjänsten skall anses felaktig, om resultatet av tjänsten avviker från vadsom har avtalals eller från vad konsumenten annars har rätt att begära medhänsyn till lagens krav på näringsidkarens prestation. Näringsidkaren skalldock inte svara för en avvikelse som beror på något förhållande på konsumentenssida. oavsett vad avtalet går utpå, kräva all tjänsten, sådan den har beslämts Prop. 1989/90:77 genom avtalet,skall ulföras fackmässigt och i överensstämmelse med vissa offenlligrättsligaföreskrifter saml atl näringsidkaren med tillbörlig omsorg skall ta lill varakonsumentens intressen i övrigt. Även om dessa minimikrav är uppfyllda, skalltjänsten anses felaktig om resultatet avviker från vad som dämlöver får ansesavtalat (se prop. 1984/85:110 s. 191). Remissinstansemahar allmänt godtagit att de berörda reglema blir gällande även i fråga omsmåhusentreprenader. Enligt juridiska fakultetsslyrelsen vid Uppsalauniversitet är del av betydelse vilken lids måttstock som skall läggas tillgmnd för bedömningen när det gäller kravet på fackmässighet. Ävenjag anser atl reglema i 9 § konsumenttjänstlagen om näringsidkarensresultatansvar bör kunna gälla också i fråga om småhusenlreprenader. Kravet påfackmässighet lorde vaia all hänföra lill den kunskap som föreligger dåtjänsten utförs och inte lill sådan kunskap som tillkommer senare och som visaratl tjänsten utförts på etl mindre lämpligt sätt. Emellertid är all märka atlen tjänst kan vara felaktig trots all den ulförts fackmässigl, t.ex. för detfall att resultatet av tjänsten blir kvalitativt sämre än vad som får ansesavtalat. Reglemaom näringsidkarens ansvar för uppgifter vid marknadsföringen finns i 10 §konsumenlljänsllagen. Reglema innebär all tjänsten skall anses felaktig, omresultatet inte överensstämmer med sådana uppgifter av betydelse förbedömningen av tjänstens beskaffenhet eller ändamålsenlighet somnäringsidkaren har lämnat vid marknadsföring. Delsamma skall gälla, omuppgiftema har lämnats av någon annan näringsidkare eller av enbranschorganisation e.d. för näringsidkarens räkning eller om uppgiftema harlämnats av en malerialleverantör eller någon annan i tidigare led. Det krävsinte all näringsidkaren skall ha haft kännedom om den ifrågavarande uppgiften.I valet mellan näringsidkaren och konsumenten har det ansetts ligga närmaretill hands all låta näringsidkaren bära följdema av en oriktig ellervilseledande uppgift sorn har lämnats i exempelvis en materialleverantörsmarknadsföring. Denna ståndpunkt har intagils mot bakgmnd bl. a. av attnäringsidkare på tjänsteområdet i regel är verksamma inom ett begränsatyrkesområde och att de därför normalt bör kunna skaffa sig en relativt godkännedom om den marknadsföring som bedrivs av malerialleverantörer m.fl. på detsärskilda yrkesområdet (se prop. 1984/85:110 s. 52). Utredningensförslag såvitt gäller småhusenlreprenörens marknadsföringsansvar moisvarar ihuvudsak reglema i konsumenlljänsllagen. En skillnad är dock all del enligtförslaget krävs alt näringsidkaren antingen åberopat uppgiften eller ocksåinsett eller bort inse atl uppgiften var felaktig. Enligt utredningen börnäringsidkarens ansvar vid småhusentreprenader vara mera begränsat än vidkonsumenttjänster i övrigl, eftersom det finns en mängd leverantörer av olikadetaljer som skall ingå i etl småhus och det därför är mycket svårt all få enöverblick över alla dessa leverantörers marknadsföring (se SOU 1986:38 s. 152). Utredningensförslag har krilisei"als av några remissinstanser. Enligt bör näringsidkarens ansvar begränsas ytterligare. Juridiskafakultetsstyrelsen vid ifrågasätter å andra sidan om detbör krävas att konsumenten visar att näringsidkaren insett eller bort inse attuppgiften var felaktig. Enligt fakuhetsstyrdsen förefaller del bättre frånkonsumentskyddssynpunkt att i stället ålägga näringsidkaren ettpresumtionsansvar. För egen del anser jag avde skäl som utredningen anfört atl reglerna i konsumenlljänsllagen om näringsidkarensstrikta ansvar för uppgifter som lämnais av någon annan bör modifieras, omreglerna skall gälla även för småhusentreprenader. En lämplig lösning synesvara alt utforma marknadsföringsansvaret i konsumenlljänsllagen på samma sättsom marknadsföringsansvaret i den föreslagna nya köplagen. Enligt delförslaget (18 § andra stycket) skall fel inte anses föreligga, om säljarenvarken kände lill eller borde ha känt till uppgiftema. Jag kommer senare i dagall föreslå att även den nya konsumenlköplagen får en regel av sammautformning. Jag förordar att 10 §konsumenttjänstlagen ändras i enlighet med vad jag nu har sagt. Ändringenkommer att beröra även sådana konsumenttjänster som omfattas avkonsumenlljänsllagen i dess nu gällande lydelse. Den praktiska betydelsen häravtorde dock inte vara så stor. Utredningensförslag innehåller regler som moisvarar 11 14 §§ konsumenttjänstlagen.Förslaget har i den delen allmänt godtagits eller lämnats utan erinran avremissinstansema. Jaganser för min del atl 11 14§§ konsumenttjänstlagen utan jämkningar bör kunnagälla även i fråga om småhusentreprenader. Min bedömning:Lagregler om besiktning vid småhusentreprenader bör inte införas. Utredningens förslag:Utredningen har i syfte att fä till stånd en opartisk granskning föreslagitvissa lagregler om besiktning av permanenthus m. m. (se 12 16 §§ i denföreslagna lagen om förvärv av nya småhus). Remissinstanserna: Mångaremissinstanser har kritiserat utredningens förslag och anfört alt det börförtydligas och kompletteras i olika hänseenden. Bl.a. anseratt vissa frågor bör utredas ytterligare innan slutlig ställning tas. (Seremissammanställningen avsnitt 2.2.4.) Skälen för min bedömning:Besiktningsinstitutel är av stor betydelse när det gäller att åstadkomma ettgott slutresultat vid småhusenlreprenader. Partema lorde också som regel avtalaom atl besiktning skall ske vid entreprenader som avser uppförande avhelårsbostäder. De allmänna standardvillkor som regelmässigt är tillämpligavid total- eller generalentreprenader om uppförande av småhus (ABS 80)innehåller bestämmelser om besiktning. Dessa bestämmelser kommer som jagtidigare har angett (se avsnitt 2.2.2) att gälla vid sådana total- ochgeneralentreprenader som omfattas av konsumentskyddet inom ramen för denstatliga bostadsfinansieringen. Del krävs för statlig bostadsfinansiering ännuinte något mol- svarande standardavtal ifråga om s.k. delade entreprenader. Somjag har framhållit har dock ettarbete inletts som kan leda fram lill alt ett sådant krav ställs. Beträffande desmåhusenlreprenader som inte omfattas av den statliga bostadsfinansieringenkommer i fortsättningen enligt mitt förslag de tvingande reglerna ikonsumenlljänsllagen rörande kraven på näringsidkarens prestation att varatillämpliga. Det saknas därmed skäl atl på delta område införa regler ombesiktning för att skydda konsumenten mot avtalsregler om besiktning sominnebär att näringsidkarens ansvar begränsas eller bortfaller efter vissakortare tider. Av det anförda framgår attdet nu inte föreligger något starkt behov av särskilda regler om besiktning vidsmåhusenlreprenader. Till detta kommer att de av utredningen föreslagnareglerna har kritiserats av remissinstanserna och knappast kan införas utankompletteringar och ytterligare utredning. Enligt min mening bör det med hänsyntill dessa omständigheter inte nu införas några särskilda lagregler ombesiktning vid. 2.2.6Påfiiljder vid fel och reklamation Mitt förslag:Reglema i 16 23 §§ konsumenttjänstlagen om påföljder vid fel och omreklamation skall gälla också vid småhusentreprenader. Utredningens förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se 1516 och 20 26§§ denföreslagna lagen om förvärv av nya småhus). Utredningen har dock bl.a.föreslagit att parterna i vissa fall skall kunna avtala om att konsumentensrätt skall begränsas. Remissinstanserna:Utredningens förslag kritiseras av flera remissinstanser. Enligt någranäringslivsorganisationer försvåras vissa praktiska lösningar genom förslaget.Konsumentverket anser att den föreslagna regeln om begränsning av konsumentensrätt är alltför vittgående. (Se remisssammanställningen avsnitt 2.6.) Skälen för mitt förslag:Om tjänsten är felaktig kan konsumenten enligt konsumenttjänstlagen göragällande olika påföljder. Bland påföljderna har regeln i 20 § om avhjälpandefått eri framskjuten plats. Regeln innebär att konsumenten kan kräva attnäringsidkaren skall avhjälpa ett fel, om det inte medför olägenheter ellerkostnader för näringsidkaren som är oskäligt stora i förhållande till felelsbetydelse för konsumenten. Näringsidkaren får även om konsumenten inte kräverdet avhjälpa felet för att undgå eller begränsa andra påföljder. 1 ställetför att kräva att felet avhjälps kan konsumenten göra avdrag på prisei: eller,vid väsentliga fel, häva avtalet helt eller för återstående del (21 §).Konsumenten har vidare enligt 19 § rätt att hålla inne betalning till säkerhetför sina anspråk på gmnd av felet. Konsumenten har också rätt till skadeståndvid fel. Jag återkommer till den frågan (se avsnitt 2.2.8). Ettavhjälpande skall ske inom skälig tid efler det all konsumenten har Prop.1989/90:77 gett näringsidkaren tillfälle till det. Avhjälpandet skall vidareske utan kostnad för konsumenten. Detta gäller dock inte kostnad som skulle hauppkommit även om tjänsten hade ulförts felfritt eller, om felet beror på enolyckshändelse eller därmed jämförlig händelse, kostnader för att ersättamaterial som konsumenten enligt avtalet har tillhandahållit och bekostat. Föratt en påföljd skall kunna göras gällande måste i princip reklamation ske inomskälig tid efter det att konsumenten märkt eller borde ha märkt felet (se 1718 §§ konsumenttjänstlagen). Reklamation får normall inte ske senare än två åreller, i fråga om arbete på mark eller byggnader och liknande arbeten, tio årefter det att uppdraget avslutades. Utredningenhar föreslagit att de berörda reglerna med vissa jämkningar skall gälla ävenvid småhusenlreprenader. Den viktigaste jämkningen är all utredningenföreslagit (21 § andra stycket i utredningens förslag) att parterna genom avtalskall kunna begränsa konsumentens rätt till avhjälpande, prisavdrag eller skadeståndi vissa hänseenden och att de skall kunna träffa avtal om begränsning i form avsjälvrisk, så att konsumenten får svara för mindre fel. Självrisken skallberäknas för varje fel för sig och kan uppgå till högst av del basbeloppsom gällde vid ingången av det år då konsumenten reklamerade felet. Parternasavtal om begränsning av konsumentens befogenheter på grund av fel skall saknaverkan i fråga om allvarligare fel som förhindrar byggnadens utnyttjande elleräventyrar dess goda bestånd (se 21 § tredje stycket i utredningens förslag).Utredningen har vidare föreslagit ett ytterligare undantag från principen attell avhjälpande skall ske utan kostnad för konsumenten. Enligt det förslaget(23 § fjärde stycket 2 i utredningens förslag) skall konsumenten svara förkostnadema för avhjälpande av fel vid åtaganden som utförs på löpande räkning. Utredningensförslag har kritiserats av flera remissinstanser. Enligt ärden möjlighet till begränsning av näringsidkarens ansvar som föreslagitsalltför vittgående. riktar kritik mot förslagetatt konsumenten i princip skall stå för kostnaden för avhjälpande av fel vidarbete på löpande räkning. a. Byggentreprenörerna anser att den tioårigareklamationsliden är orimlig, om inte ansvaret begränsas till kvalificeradefel. Utredningensförslag om atl parterna skall kunna träffa avtal om själv risk och andra begränsningar i konsumentens rätt är att se mot bakgrund av att utredningen ansåg det önskvärt att ett konsumentskydd av typen Småhus 80 skulle kunna finnas kvar även sedan förslaget genomförts och att sådana begränsningar enligt utredningens uppfattning var nödvändiga för att administrationskostnaderna inte skulle bli alltför höga i ett sådant system (se SOU 1986:38 s. 174). Med den lösning som jag har föreslagit i fråga om konsumentskyddet inom ramen för den statliga bostadsfinansi eringen (se avsnitt 2.2.2) behövs inte regler om självrisk m.m. för atl det skyddet skall fungera. En regel om självrisk m.m. skulle i mitt förslag i praktiken endast få betydelse för sådana småhusentreprenader där något sådant konsumentskydd inte föreligger. Jag kan mot den bakgrunden inte se att det finns skäl att införa regler i. konsumenttjänstlagen som ger parterna möjlighet atl avtala om självrisk och andra begränsningar i kon- 31 sumentens rätt enligtlagen. Jag anser inte heller att del finns skäl atl komplettera reglerna omundantag från principen all ett avhjälpande av fel skall ske utan kostnad förkonsumenten med en regel som innebär all konsumenten i princip skall svara föravhjälpandekostnader som uppkommit vid sådana entreprenader som utförs pålöpande räkning. Enligt min mening tillgodoses näringsidkarens berättigadeintressen i de ifrågavarande fallen redan genom den nu gällandeundantagsregeln om att konsumenten skall svara för kostnader för att avhjälpafel som skulle ha uppkommit även om tjänsten hade utförts felfritt. När det gäller frågan omreklamation anser jag att konsumenttjänsllagens regler passar bra försmåhusentreprenader.