prop · GD0381 · 1989-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1989/90:81 om ledningsansvaret inom den offentliga hälso- ochsjukvården, m. m. Regeringenförelägger vad som har tagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprolokolletden för de ålgärder och del ändamål som framgår avföredragandens hemställan. 1propositionen föreslås en ny utformning av ledningen av den medicinska vårdverksamheteninom den offentliga hälso- och sjukvården. Liksomför närvarande skall del vara en uppgift för sjukvårdshuvudmannen all frittorganisera hälso- och sjukvården på det sätt han finner ändamålsenligt. När deldäremot gäller ledningen av viss medicinsk verksamhet föreslås enlagreglering. Om det behövs med hänsyn till patienternas säkerhet i vårdenskall det vid enheter som arbetar med diagnostik eller vård och behandlingfinnas en särskild läkare som har etl samlat ansvar för ledningen avverksamheten. En sådan läkare skall benämnas chefsöverläkare. Socialstyrelsenbestämmer vilka enheter som skall ledas av en chefsöverläkare. Vid andraenheter är huvudmannen fri alt bestämma kompetensen hos den som skall ledaverksamheten. Chefsöverläkarensledningsuppgifter skall avse både de administrativa och de medicinskauppgifterna vid enheten. Chefsöverläkaren skall ha en specialistkompetens med ihuvudsak samma inriktning som verksamheten vid enheten. Del förutsätts all hanhar administrativa och ekonomiska insikter saml besitter de personligaegenskaper som utmärker en god ledare. Chefsöverläkarenskall kunna delegera enskilda ledningsuppgifter lill kompetenta och erfamamedarbetare vid enheten. Vid delegering av ledningsuppgifter är han skyldigalt följa den av sjukvårdshuvudmannen bestämda organisationen, vilket innebäralt ledningsuppgifterna inte kan 1989/90. 1 saml Nr 81 läggaspå annan befattningshavare än den som sjukvårdshuvudmannen lill- Prop.1989/90:81 satt under chefsöverläkaren. 1propositionen läggs också fram förslag om patienlansvariga läkare. Förslagetinnebär att det vid enheter som leds av chefsöverläkare för varje patient skallutses en läkare som palientansvarig. En palienlansvarig läkare skall halegitimation som läkare. Han skall bl. a. svara för att patienten undersöks såall en säker diagnos kan ställas och alt patienten får den medicinska vård ochbehandling som dennes tillstånd fordrar. Han skall samordna undersöknings- och behandlingsåtgärder,se lill all patienten informeras om sitt hälsotillstånd och länkbara behandlingsåtgärdersamt se till alt patienten får en reell möjlighet att samråda om och påverkavården och behandlingen. Propositionenbehandlar även frågan om ökade möjligheter för enskilda all flytta lilllångvårdsklinik i annal landsting än hemlandstinget eller serviceboende i enannan kommun än hemkommunen. I anslutning därtill föreslås en lagregel som geren landstingskommun vidgad befogenhet alt erbjuda hälso- och sjukvård åt densom är bosalt i en annan landstingskommun. Förslagensgenomförande kräver vissa ändringar i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763).Vidare uppkommer behov av följdändringar i en del andra lagar. Föreskriften omlandstingskommuns vidgade befogenhet all erbjuda vård åt utomlänspatienteravses gälla fr. o. m. . Den nya regleringen beträffandeledningsansvaret och palientansvarig läkare föreslås träda i krafl den 1 juli1991. Propositionens lagförslag Prop. Lagom ändring i hälso-och sjukvårdslagen (1982:763) Härigenomföreskrivs alt 4 och 1315§§ hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) skall haföljande lydelse. 4§Om någon som vistas inom landstingskommunen ulan all vara bosalt där behöveromedelbar hälso- och sjukvård, skall landstingskommunen erbjuda sådan vård. En landstingskommun får också i andra fad erbjuda hälso- och sjukvårdåt den som är bosall i en annan landstingskommun, om landstingskommunernakommer överens om det. Ihälso- och sjukvården skall del I hälso- oeh sjukvården skall del finnas den personal som behövs för finnas den personal som behövs för att meddela god vård. all meddela god vård. som avses i 14 § skad för varje patient utses en patientansvariglegitimerad läkare. Omåligganden för hälso- och sjukvårdspersonalen och om tillsynen över dennapersonal finns särskilda bestämmelser. Ensärskild läkare skad finnas Vid en enhet för diagnostik eller som ansvarar för ledningen av den vård och behandling med del verk- medicinska verksamheten inom det samhelsområde som landstings- verksamhetsområde som lands- kommunen bestämmer skall det, tingskommunen bestämmer. En så- om det behövs med hänsyn tid pati- dan läkare benämns överläkare i entsäkerhelen, finnas en särskild lä- fråga om verksamhet på sjukhus och käre med specialistkompetens som distriktsläkare i fråga om verksam- svarar för den samlade ledningen av het utanför sjukhus. En överläkares verksamheten. En sådan läkare be- åligganden kan omfatta även verk- nämns chefsöverläkare. Vid led samhet utanför sjukhuset och en ningens utövande skall denne, i frå- dislriktsläkares åligganden även gor som avser annat än diagnostik verksamhet på sjukhus. Vid utövan- eller vård och behandling av enskil de; av denna ledning skall läkaren i da patienter eller utseende av pati- frågor som inte rör vården av en- enlansvariga läkare, följa de före- skilda patienter följa de föreskrifter skrifter som landstingskommunen som landstingskommunen kan kan meddela, meddela. Landstingskommunen kan för- Chefsöverläkaren får uppdra åt ordnaen annan läkare atl fullgöra sådana befattningshavare vid enhe- 'Senaste lydelse 1983:335. från bestämmelsen iförsta stycket. vissdel av en överläkares eller distriktsläkares åligganden enligt första stycket. Regeringen eller eflerregeringens bemyndigande får för särskilt fall medge undantag ten,som har tillräcklig kompetens och erfarenhet, att fullgöra enskilda ledn ingsuppgifter. Regeringen eller efterregeringens bemyndigande bestämmer vid vilka enheter det skad Läkare under allmänljänslgöringeller specialistutbildning enligt lagen (1960:408) om behörighet att utöva läkaryrketskall förordnas för viss lid. Läkare underallmäntjänstgöring eller specialistutbildning enligt lagen (1984:542) ombehörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m. m. skall förordnas förviss lid. Dennalag träder i krafl i fråga om 4 och 15 §§ och i övrigt den Ijuli1991. 2 Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1966:293) om beredande av slutenpsykiatrisk vård i vissa fall Härigenomföreskrivs atl 2§ lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård ivissa fall' skall ha följande lydelse. 2§Vård enligt denna lag bereds på sjukhus som drivs av staten, landstingskommuneller kommun som ej tillhör landstingskommun. Vård får efler regeringensbestämmande beredas även på annan vårdinstitution. Vad i denna lag sägs omsjukhus gäller även sådana institutioner. Vadsom sägs om överläkare i Med överläkare förstås i denna denna lag gäller även biträdande lag chefsöverläkare som avses i överläkare som anförtrotts särskild 14 § hälso- och sjukvårdslagen sjukavdelning. Regeringen eller den (1982:763). Denne får uppdra ål er- myndighet som regeringen bestäm- farna läkare med spedalistkompe- mer får uppdra ål annan läkare all tens inom psykiatrin all fullgöra fullgöra uppgifter som enligt denna uppgifter som enligt denna lag an lag ankommer på överläkare. kommer på överläkare. Förbehandling av vissa frågor enligt denna lag finnas utskrivnings-nämnder med deverksamhetsområden regeringen bestämmer och en för riket gemensam psykiatrisknämnd. Dennalag träder i krafl . 3 Förslagtill Prop. Lag om ändring i transplantationslagen (1975:190) Härigenomföreskrivs att i 3§ transplantationslagen (1975:190)' ordet"överläkare" skall bytas ul mot "chefsöverläkare". Dennalag träder i kraft . 'Senaste lydelse av 3§ 1982:769. 4 Förslag till Prop. Lag om ändring i passlagen (1978:302) Härigenomföreskrivs atl i 20, 22, 24,28 och 34§§ passlagen (1978:302)' ordet"överläkare" i olika böjningsformer skall bytas ul mot"chefsöverläkare" i motsvarande form. Dennalag träder i krafl . 'Senaste lydelse av 22 §1986:243 28§ 1986:1177 34§ 1983:246. 5 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1985:12) om kontroll av berusningsmedelpå sjukhus Härigenomföreskrivs alt i 3 och 4§§ lagen (1985:12) om kontroll av berusningsmedel påsjukhus ordet "Överläkaren" skall bytas ut mot "Chefsöverläkaren". Dennalag träder i krafl den . 6 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1988:870) om vård av missbrukare ivissa fall Härigenomföreskrivs att i 24 och 45 §§ lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissafall ordet "överläkaren" skall bytas ut mot "chefsöverläkaren". Dennalag träder i kraft den 1 juh 1991. 7 Förslagtill Prop. Lagom ändring i smittskyddslagen (1988:1472) Härigenomföreskrivs alt i 46 48, 50, 52 och 62 §§ smitlskyddslagen (1988:1472) ordet"överläkare" i olika böjningsformer skall bytas ul mot "chefsöverläkare"i motsvarande form. Dennalag träder i kraft . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministem , ordförande, och statsråden , , , , , R. , , , G. , ,, , , , , , , Proposition om ledningsansvaret inom den offentliga hälso-och sjukvården, m. m. Ledningenav den medicinska verksamheten inom den offentliga hälso-och sjukvården harsedan lång lid tillbaka varit anförtrodd läkare. De nu gällande bestämmelsernaom ansvaret för denna ledning finns i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL),som trädde i krafl . Bestämmelsema om ledningsansvaret har i HSLbegränsats till den medicinska verksamheten. Ansvaret bmkar benämnasmedicinskt ledningsansvar. I 14§ HSL föreskrivs alt överläkare skall ha delmedicinska ledningsansvaret på sjukhus och att distriktsläkare skall ha dettaansvar i fråga om verksamhet utanför sjukhus. Överläkarens åligganden kan dockomfatta även verksamhet utanför sjukhuset och distriktsläkarens åligganden ävenverksamhet på sjukhus. IHSL finns däremoi inte några bestämmelser om ledningen av den administrativaverksamheten. I dessa frågor är sjukvårdshuvudmannen hell fri vid val avledningsansvarig person. Detta ledningsansvar bmkar kallas administrativtledningsansvar. Ledningsansvaretenligt 14§ HSL innefattar således endast den medi cinska verksamheten. Denna begränsning innebär en förändring i förhål lande lill tidigare reglering. hade överläkaren enligt den då gällande sjukvårdslagen (1962:242) både ett medicinskt och ett administ rativt ledningsansvar. Bestämmelser om ett medicinskt ledningsansvar också inom den öppna vården utanför sjukhus tillkom först , i samband med att provinsialläkarväsendet omvandlades lill en distriklslä- karorganisalion (SFS 1972:665). - öppnades genom ändring i sjukvårdslagen en möjlighet atl ha flera överläkare vid samma klinik, något som inte varit möjligt (SFS 1970:211). Om så skedde skulle de administrativa ledningsuppgiflema läggas på en av överläkama vid kliniken såsom en särskild lilläggsuppgifl. Den läkare som fick dessa uppgifter benämndes klinikchef vid sjukhus. I samband med att distrikts- läkarorganisalionen tillkom gjordes också inom denna verksamhet ålskill- 11 nad mellan administrativaoch medicinska ledningsuppgifter. 1989/90:81 som därerhöll de administrativa ledningsuppgiflema benämndes distrikts-överläkare. Vilkauppgifter som ingår i det medicinska ledningsansvaret framgår inte av 14§ HSL.Dessa uppgifter preciserades emellertid i olika hänseenden i motiven ipropositionen 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag, m. m., som utgjorde gmndför HSL. I propositionen framhöll föredragande statsrådet alt ansvarsfrågomainom hälso- och sjukvården var komplicerade och all vissa ytterligareklarlägganden kunde behövas. Vissa frågor som rörde ansvarsfördelningen inom hälso-och sjukvården borde därför ses över av en särskild utredning. Medstöd av regeringens bemyndigande tillkallade dåvarandestatsrådet en särskild utredare, f. d. avdelningschefen vidsocialstyrelsen , atl se över ansvarsfördelningen mellan olika yrkesgmpperinom hälso- och sjukvården, m. m. Översynen skulle bl.a. syfta till attytterligare klarlägga den närmare omfattningen av del medicinskaledningsansvaret. Utredningsmannen,som antog benämningen ÖVA på utredningen, överiämnade betänkandet(Ds S 1984:12) Vissa ansvarsfrågor i hälso- och sjukvård. Belänkandetfick ell blandat mottagande vid remissbehandlingen. ochmånga sjukvårdshuvudmän framhöll all bestämmelserna om del medicinskaledningsansvaret, med den uttolkning av ansvarets omfattning och innebörd somÖVA gjort, utgjorde ett allvarligt hinder för en rationellt bedriven hälso- ochsjukvård. Också flera fackliga organisationer uttryckte kritik mot regleringenav det medicinska ledningsansvaret som del tolkats i betänkandet. Medanledning av den kriiik som framfördes vid remissomgången har frågan om delmedicinska ledningsansvaret setts över inom . Resultatet avöversynen redovisades i promemorian (Ds S 1987:4) Ledningsansvaretinom den offentliga hälso- och sjukvården m.m. Till protokollet i detta ärende bör fogas promemorians lagförslag sombilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstansemaoch övriga som har yttrat sig över promemorian samt en sammanställning överderas yttranden bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 2. Medutgångspunkt i promemorian och de synpunkter som framkommit vidremissbehandlingen av denna har frågan om utformningen av ledningsansvaretinom den offentliga hälso- och sjukvården beretts ytterligare inomsocialdepartementet, varvid förslag utarbetats lill ändrad reglering i HSL ochtill konsekvensändringar i vissa andra lagar. Regeringen beslöt all inhämta lagrådets yttrande överde upprättade lagförslagen. De lagförslag som remitterades lill lagrådet börfogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 3. Lagrådet har i sittyttrande föreslagit vissa ändringar i utformningen av förslaget lill lag om ändring i HSL. Vidare har lagrådet redovisat några 12 synpunkter i anslutningtill den föreslagna följdlagsliflningen. Jag åter- Prop. 1989/90:81 kommerlilllagrådels förslag och synpunkter i specialmotiveringen (s. 48,50 och 51).Lagrådets yttrande bör fogas lill protokollet i ärendet som bilaga 4. Utöverde här berörda ledningsfrågoma vill jag till samtidig behandling la uppspörsmålet om möjlighetema för enskilda atl flytta till långvårds-plats i ell annallandsting än hemlandstinget resp. lill serviceboende i annan kommun änhemkommunen. Frågan har behandlats av äldredelega-lionen i dess rapport (Ds1989:27) Ansvaret för äldreomsorgen, varvid förslag har lagts fram om visslagändring för all ge sjukvårdshuvudmännen vidgade möjligheter all erbjuda hälso-och sjukvård ål utomlänspatienter. Äldredelegalionens rapport har remissbehandlats.En sammanställning över remissyttrandena i den nu aktualiserade frågan hargjorts inom i ärendet H 3000/1989. Ifrågan om flyllningsmöjligheler harjag särskilt samrått med statsrådet . 2 Allmän motivering i fråga om ledningsansvar m.m. 2.1 Hälso- och sjukvårdens utveckling Tidenefter har varit en expansiv och dynamisk period för denoffentliga hälso- och sjukvården. När jag i del följande talar om hälso- ochsjukvård avser jag den offentligt bedrivna verksamheten, om jag inte angernågot annat. Fram lill början av 1970-lalel genomfördes en omfattandespecialisering av verksamheten vilket i hög grad har salt sin prägel på dagens hälso-och sjukvård. var s. k. odelade lasarett, dvs. sjukhus med endast enöverläkare, vanliga. De medicinska framstegen ledde lill all de odeladelasaretten efter hand kom all framstå som alltmer otidsenliga. De började då atlorganisatoriskt delas in i kliniker för olika slags specialiteter. I ledningenför varje klinik fanns en överläkare. Den då gällande lagstiftningen medgavinte alt det fanns mer än en överläkare vid en klinik. En allt längre gåendespecialisering och tillkomsten av nya kunskapsområden ledde lill all allt flerkliniker inrättades vid sjukhusen. Till denna utveckling bidrog också detförhållandel all överläkartjänsler var attraktiva, något som var betydelsefulltbl. a. ur rekryteringssynpunkt. Utvecklingenledde lill en splittring av verksamheten som blev ell hinder för elleffektivt utnyttjande av resursema. För atl bryta denna utveckling ändradessjukvårdslagen fr.o.m. så, all det blev möjligt att inrättaflera överläkartjänsler inom samma klinik. Ändringen fick avsedd effekt ochnybildningen av kliniker har därefter varit begränsad. Utvecklingenhar också inneburit all medicinsk serviceverksamhet av olika slag tillkommit i snabb takt. Antalet särskilda serviceavdelningar har kontinuerligt vuxit. Detta har inneburit all hälso- och sjukvården har utvecklats lill en organisation med en långt driven specialisering och arbetsfördelning mellan olika enheter. Inriktningen mot en ökadspecialisering har haft både positiva och Prop. 1989/90:81 negativa effekter.Den mest positiva har varit förbättrade möjligheter att diagnostisera ochframgångsrikt behandla fler sjukdomar och skador . I varje högtspecialiserad verksamhet finns emellertid en påtaglig risk för all delamaprioriteras på bekostnad av helheten. Inom hälso- och sjukvården har detta lettlill all patienter ofta remitteras från den ena specialistfunklionen lill denandra utan all någon känner ell samlat ansvar för patienten. Detta måste sessom en brist i vårdens kvalitet och kan gå ul över patientens trygghet ivården. Ävenden hälso- och sjukvård som bedrivs utanför sjukhusen har förändrats. Tidigareupprätthölls denna verksamhet av en ensam provinsialläkare med ständigberedskap. har provinsialläkaren ersatts av en primärvårdsorganisalionmed flera läkare och annan personal knutna lill en vårdcentral. Hälso-och sjukvården har av tradition varit hierarkiskt uppbyggd och läkama har haften dominerande ställning. Övrig personal hade tidigare en assisterande roll. Eflerhand har utbildningsnivån höjts för all hälso- och sjukvårdspersonal.Skillnaden mellan läkarnas och övriga personalkategoriers kunskaper ochfärdigheter har minskal. Del minskande gapet i detta avseende, tillkomsten avnya ofta högt specialiserade yrkesgmpper och den fortgående specialiseringen avverksamheten har gjort del nödvändigt med både ett utvecklat samarbete och enarbets- och ansvarsfördelning mellan de olika personalkategorierna. Lag- eller teamarbelemed ett stort reellt självständigt ansvar för alla lagmedlemmar har utformatsfrämst inom den s. k. sektoriserade psykiatrin och inom primärvården. Sjukskölerskomai vårt land har mer självständiga arbetsuppgifter än sjuksköterskoma i mångaandra jämförbara länder. Delsamma gäller bam-morskoma, som fullgöruppgifter som i andra länder ankommer på läkare. Också sjukhusfysiker, medicinlekniker,sjukgymnaster, kuratorer, arbetsterapeuter och psykologer har långtgående självständigaarbetsuppgifter. Omvårdnadhar utvecklats till er.l särskilt kompetensområde som sjuksköterskan har ettbetydande faktiskt ansvar för. Med omvårdnad avses sådana åtgärder som skalltillgodose vissa gmndläggande behov hos patienten. Del gäller behov som dennenormall själv kan tillgodose men på gmnd av sjukdom, skada eller handikappbehöver hjälp med. Omvårdnad är en del av vård och behandling och utmärks bl.a. av all de ingående momenten vanligen inte är föremål för särskildaställningstaganden från den ansvarige läkarens sida. En allt intensivareforskning har bedrivits kring frågoma som rör omvårdnad.Forskningen inom detta område har dock en kort tradition i vårt land. Den ärmer etablerad i länder som t. ex. och . 2.2 Ledningen av hälso- och sjukvården Prop. Denstatliga styrningen och kontrollen av hälso- och sjukvården sker genom främstlagbestämmelser av ramlagskaraktär i HSL. Bestämmelserna anger allmännariktlinjer och mål för hälso- och sjukvården. Genom bestämmelserna läggs fastde ramar inom vilka verksamheten skall bedrivas och anges de krav somsamhället ställer på denna. Sjukvårdshuvudmännens möjligheter atl själva påden kommunala självstyrelsens villkor handha verksamheten är sålunda ganskaomfattande. 1 motiven till HSL uttalades också att lagen borde ge stort utrymmeför sjukvårdshuvudmännen all själva utforma vården efter lokala och regionalabehov och fömtsättningar. Deövergripande besluten om hälso- och sjukvårdens mål och inriktning i enlighetmed HSL fallas av . 1 övrigt ligger ledningen av hälso-ochsjukvården i varje landstingskommun hos hälso- och sjukvårdsnämnden (10§första stycket HSL). Landstingskommunen får tillsätta en särskild hälso- ochsjukvårdsnämnd eller uppdra åt en annan nämnd att vara hälso- ochsjukvårdsnämnd. Om delta inte har skett, är förvaltningsutskottet hälso- oehsjukvårdsnämnd (10§ andra stycket HSL). Under nämnden finns andra organ för ettmer decentraliserat politiskt beslutsfattande, i första hand direktioner ellerlänssjukvårdsnämnder och primärvårds-nämnder med avgränsade ansvarsområden.Några bestämmelser härom finns dock inte i HSL. Efler hand har öppnatsmöjlighet all inrätta även andra decentraliserade nämnder, senast genom lagen(1985:127) om särskilda organ i landstingskommunerna. Enligt denna lag kaninrättas t. ex. sektorövergripande primärvårdsnämnder. Nämndema kan anförtros hälso-och sjukvårdsuppgifter under hälso- och sjukvårdsnämnden men också uppgifterunder andra centrala nämnder, exempelvis folktandvård under tandvårdsnämndenoch särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda under omsorgsnämnden.Kompetensfördelningen mellan de olika nämnder som på detta sätt kan finnasfastställs i allmänhet av i reglementen. 1praktiken förs de politiska besluten om hälso- och sjukvården ul till denpraktiska verksamheten genom befattningshavare i den administrativa ledningen,i första hand sjukhusdirektörer, chefsläkare och klinikchefer resp. dislriklsöverläkareoch primärvårdschefer. Flertalet sjukvårdshuvudmän har sålunda valt att också eflerikraftträdandet av HSL i huvudsak behålla dentjänstemannaorganisation som tidigare reglerades i sjukvårdslagen ochsjukvårdskungörelsen (1972:676) vad avser det administrativa ledningsansvaret.Gällande lagstiftning innehåller dock inte några bestämmelser med krav på allsådana befattningshavare skall finnas. Som jag tidigare framhållit ärsjukvårdshuvudmannen helt fri när det gäller all organisera verksamheten iadministrativt hänseende. Också den medicinskt ledningsansvarige läkaren ärskyldig att iaktta politiska beslut som inte direkt rör vården av enskildapatienter. Jag återkommer strax lill denna fråga. 2.2.2Medicinskt ledningsansvar Prop. Förall värna palienlemas säkerhet i vården har det ansetts nödvändigt all i laglägga fast vem som har ansvaret för ledningen av den medicinska verksamheteninom hälso- och sjukvården. Som jag tidigare nämnt kallas detta ansvarmedicinskt ledningsansvar och bestämmelser om det finns i 14 § HSL. Ocksåi tidigare sjukvårdslagstiftning fanns bestämmelser om den medicinskaledningen. Enligt sjukvårdslag skulle del vid varje sjukhus finnasläkare som hade atl ansvara för sjukvårdens behöriga och ändamålsenliga handhavande,var och en inom del ansvarsområde som hade anförtrotts honom (16§). De läkaresom åsyftades var överläkare, sjukslu-guläkare och sjukhemsläkare. Föreår 1971 avsåg ledningsansvaret ell samlat ansvar för verksamhetsområdet. Någonuppdelning på en medicinsk och en administrativ del gjordes inte. Delta varinte heller nödvändigt för verksamhetens bedrivande, eftersom det fanns endasten överläkare vid varje klinik. Fr. o. m. nämnda år öppnades emellertid, somjag tidigare nämnt, en laglig möjlighet all ha flera överläkare vid sammaklinik. Härvid kom man atl skilja de medicinska ledningsfunktionerna från deadministrativa. Med överläkartjänsterna skulle alltid följa ett medicinsktledningsansvar. Varje överläkare fick således ett medicinskt ledningsansvarinom sitt begränsade verksamhetsområde. Det administrativa ledningsansvaretför hela kliniken skulle sjukvårdshuvudmannen uppdra åt en av överläkama såsomen särskild lilläggsfunklion. Den överläkare som fick denna uppgift benämndesklinikchef. Någon möjlighet att lägga de administrativa ledningsuppgifterna pånågon inom en annan yrkeskategori eller på en annan läkare än en överläkarefanns inte. Bestämmelser om klinikchefen fanns i 13 och 15§§sjukvårdskungörelsen.