prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Om däremotnäringsidkaren endast har satt köpare och säljare i förbindelse med varandrautan att ha direkt deltagit i förhandlingarna om köpet, blir andra stycketinte tillämpligt. Liksomenligt första stycket krävs alt näringsidkaren har handlat inom ramen för sinyrkesmässiga verksamhet. Denna kan bestå exempelvis i förmedling av varor iallmänhet. Den kan ocksä bestå i försäljning av sädana varor som denförmedlande affären avser. I vissa situationer lorde även förmedling av köp avsådana varor som näringsidkaren inte själv normalt saluför fä anses ligga inomramen för dennes yrkesmässiga verksamhet. Så kan t.ex. vara fallet om enbensinstationsinnehavare förmedlar köp av en begagnad motorcykel.Konsumenlköplagen är däremot inte tillämplig om en näringsidkare i egenskap avprivatperson i ett enskilt fall ombesörjer försäljning av en vara som tillhören annan privatperson. Attkonsumenlköplagen blir tillämplig i fall dä köpet förmedlas av en näringsidkareinnebär lill en början att köparen kan rikta krav enligt konsumenlköplagen motsäljaren. En konsument som anlitar en näringsidkare för att försälja egendomsom tillhör konsumenten kan alllsä få svara för de skyldigheter som lagenlägger på en säljare. Regleringeni andra stycket innebär vidare all näringsidkaren blir ansvarig jämte säljaren.Detta betyder att köparen kan välja om han vill rikta sina krav pä grund av feleller dröjsmål mot säljaren eller mot förmedlaren. Förmedlaren har därvid sammabefogenhet som säljaren att undgå andra påföljder genom atl avhjälpa feletenligt 27 §. I köparens valrätt ligger att han, om ett krav mot den ene av debåda ansvariga inte kan tillgodoses, har möjlighet att i stället vända sig motden andre. Denslutliga fördelningen av ansvaret mellan säljaren och förmedlaren behandlasinte i lagen. Av allmänna regler torde följa att förmedlaren normalt harregressrätt mot säljaren för vad han har gett ut till konsumenten. Reglernai andra stycket förutsätter att säljaren inte är en näringsidkare (av del slagsom avses i första stycket). Om en näringsidkare förmedlar försäljning av varortill en konsument för en annan näringsidkares räkning, drabbas alltsåförmedlaren inte av det särskilda ansvar- Däremot är i ettsådant fall säljaren givetvis ansvarig pä grund av den Prop. 1989/90:89 allmänna regeln i första stycket. Ombada parter överlåter annal än pengar avser avtalet byte, inte köp. Mängaföreteelser som i dagligt tal kallas för byte är inte byte utan en kombinationav tvä köp, såsom när en person vid köp av en ny bil lämnar sin gamla bk somdekikvid. Gränsen mekan köp och byte har dock mindre betydelse. Enligt tredjestycket gäller nämligen konsumenlköplagen i tillämpliga delar även för byte avlösa saker. Vid byte får man tillämpa regler om säljarens prestation pä bådaparternas prestationer. Lagengäller beställning av en vara som skall tillverkas utom när beställaren skalltillhandahålla en väsentlig del av materialet. Lagengäller inte avtal som innebär att den som skall leverera en vara även skallutföra arbete eller nägon annan tjänst, om tjänsten utgör den övervägande delenav hans åtagande. (Jfr2 § i utredningens förslag) Iparagrafen regleras avgränsningen av konsumentköplagens tillämpningsområde motavtal om tjänster o.d. Första stycket behandlar prestationer som tar sikte pätillverkning av själva varan. Andra stycket avser prestationer som typiskt settsker i samband med eller efter leveransen av varan och som gär ut pä någotannat än tillverkning av själva varan. Förekommer båda dessa slag avprestationer mäste man beakta säväl första som andra stycket. Detkan mänga gånger vara tveksamt om ett avtal om varor som skall tillverkas förstefter avtalsslutet bör uppfattas som ett köp eller som ett avtal om tjänster(arbetsbeting). Riktar man uppmärksamheten pä förpliktelsen att avlämna denfärdiga produkten, framstår avtalet som ett köp. Fäster man sig i stället viddet arbete som erfordras för att åstadkomma produkten, ligger del närmare tillhands atl betrakta avtalet som ett arbetsbeting. Även om i mänga avseendensamma rättsgrundsatser gäller i fräga om dessa båda slags avtal, kan det blinödvändigt att avgöra huruvida det i etl enskilt fall föreligger ett köp ellerett avtal om tjänst. Iföreliggande stycke görs den avgränsningen att konsumenlköplagen skalltillämpas utom när beställaren skall tillhandahälla en väsentlig del Regelnansluter till 2 § 1 konsumenlljänsllagen. sistnämnda bestämmelsegäller konsumenttjänstlagen inte tillverkning av 2 § lösa saker, utom dåkonsumenten skall tillhandahälla en väsentlig del av Frågan om ettavtal om tillverkning av en vara faller under köpreglerna ellertjänstereglerna blir således i princip beroende på vad avtalet mellan parternainnebär i fråga om lillhandahällande av det material som behövs föratt tillverka varan. tillhandahållaen väsentlig del av materialet, blir avtalet att bedöma som Om däremot densom beställer varan själv tillhandahäller en väsentlig del avmaterialet, bestar tillverkarens prestation huvudsakligen av arbete eller annantjänst. Avtalet skall då inte bedömas enligt konsumentköplagensregler utan enligt konsumenttjänstlagens. Omsålunda en person mättbeställer en kavaj av en skräddare som tillhandahållertyget till kavajen, förlorar avtalet inte karaktär av köp därför attbeställaren tillhandahåller ett emblem som skall sys på kavajen. Skulleemellertid beställaren tillhandahålla ocksä tyget blir inte köpreglernatillämpliga. Bedömningenav vad som är en väsentlig .del av materialet varierar naturligen beroende päde föreliggande omständigheterna. En faktor av betydelse är värdet. Omemellertid tillverkaren tillhandahåller en ur funktionell synpunkt väsentligdel av materialet, kan den omständigheten att beställaren kanske anskaffarvissa värdemässigt dyra tillbehör i regel inte tillmätas avgörande betydelse.Om beställaren i det förutnämnda exemplet tillhandahåller ett emblem i guld somär dyrbarare än tyget, föranleder denna omständighet i sig inte att avtaletförlorar sin karaktär av köp. Ordet"tillverka", som används i lagtexten, tar i första hand sikte päsådana beställningsköp som avser l.ex. hantverksmässigt förfärdigande avföremål eller industriell masstillverkning av varor. Del är emellertid avsettatt omfatta även avtal om varor som framställs t.ex. med hjälp av kemiska ellernaturliga processer, exempelvis odling av växter o.d. Detär fräga om tillverkning av en lös sak även om föremålet efter tillverkningenskall förenas med mark eller med en byggnad e.d. pä ett sådant sätt all detblir att anse som fast egendom enligt bestämmelserna i 2 kap. jordabalken ellerkommer alt utgöra en fast sak, t.ex. byggnad eller anläggning på annans mark.Beställer nägon tillverkning av dörrar eller fönster eller av ettmonteringsfärdigt hus, är det alltså fråga om ett tillverkningsavtal som enligtförsta stycket faller under konsumenlköplagen, om inte beställaren skalltillhandahälla en väsentlig del av materialet. I sädana fall torde emellertidofta ocksä montering inga. Dä mäste man även beakta andra stycket. Det ärdäremot inte fråga om ett s.k. beställningsköp ulan om entjänst ifall motparten förfärdigar nägol som Prop. 1989/90:89 i och medtillverkningen antar karaktären av fast egendom eller fast sak. Iförsta stycket behandlas prestationer som tar sikte pä tillverkning av självavaran. Andra stycket avser däremot fall då säljaren inte bara skall leverera envara utan ocksä ulföra arbete eller annan tjänst som inte består i tillverkningav själva saken. Sädana kombinerade avtal är myckel vanliga i praktiken. Någongäng kan avtalet bestå av tvä sä självständiga delar, den ena avseende köp ochden andra avseende en tjänst, att det är naturligt att betrakta dem var försig. Mänga gånger är det emellertid svårt eller ogörligt att hälla avtaletsolika delar isär. Avtalet mäste klassificeras antingen som köp eller somtjänst. Den frågeställningen tas upp i andra stycket. Ibestämmelsen anges atl konsumenlköplagen inte gäller avtal som innebär att densom skall leverera en vara även skall utföra arbete eller nägon annan tjänst,om tjänsten utgör den övervägande delen av hans åtagande. Regeln har enmotsvarighet i 2 § 2 konsumenlljänsllagen där det anges att den lagen integäller installation, montering eller annat arbete som en näringsidkare utförför att fullgöra ett avtal om köp av en lös sak. 12 § 3 konsumenttjänstlagenanges vidare att den lagen inte blir tillämplig pä ett arbete som ennäringsidkare utför för att sätta såld egendom i avtalsenligt skick(avhjälpande av fel). Medledning av regeln i andra stycket i förevarande paragraf får man bedömaexempelvis om ett avtal som innefattar leverans av maskiner och annanutrustning samt installation, montering eller andra tjänster i anslutning tillleveransen skall betraktas som ett köp eller inte. Sä länge leveransen av varan- och inte tjänsten - framstår som den övervägande delen av leverantörensprestation betraktas avtalet som ett köp. Vidbedömningen av vad som skall anses utgöra den övervägande delen av partensåtagande är värdet en faktor av betydelse. Men även andra omständigheter mästebeaktas. Arbetet kan pä grund av erforderlig fackkunskap, skicklighet ellersärskild utrustning utgöra det viktigaste inslaget i den ena partensprestationsskyldighet. Ett avtal som gär ut på leverans och montering avreservdelar till komplicerad teknisk utrustning är t.ex. i regel alt bedöma somen tjänst även om reservdelarna är av större värde än arbetet. Arbetsåtagandetframstår i sädana fall som den övervägande delen av den ena parlens prestationoch avtalet bör då normalt betraktas som ett avtal om tjänst och inte som ettköp. Iandra fall framstår inslaget av köp som så dominerande att det är naturligt attse arbetsåtagandet som en biförpliktelse till köpeavtalet. Går arbetet ut päleverans av tillbehör som särskilt har angetts vid beställningen eller av lättutbytbara reservdelar samt installation av dessa, l.ex. nya hjul pä en bil, kanman ofta anse att det är fråga om ett köp. pä samma sätt bör avtal om leveransoch installation av tvätt- och diskmaskiner, spisar, kylskåp, TV-apparater o.d.i sin helhet betraktas som Om man återvändertill de förut nämnda exemplen där någon på Prop. 1989/90:89 beställningtillverkat dörrar och fönster, torde ocksä vanligen avtalet i sin 3 § helhetböra bedömas som ett köp även om det innefattar inmontering av dörrarna ochfönstren. Detsamma kan i vissa fall gälla, om leverans av en färdig byggnadäven innefattar uppsättning av byggnaden. Gränsdragningen kan dock knappastanges entydigt. Bestämmelsenutgår frän att förpliktelsen är att betrakta som odelbar. Den besvarar intefrågan huruvida olika delar i ett avtal som lämpligen kan delas upp bör - istället för att betraktas som en helhet - bedömas enligt skilda regelsystem.Bestämmelsen utgör således inte hinder mot att man i situationer där denavtalade prestationen består av två tillräckligt självständiga delar, den enaavseende köp och den andra avseende en tjänst, tillämpar de köprättsligareglerna på den ena delen och tjänsteregler pä den andra. Det kan exempelvisvara naturligt att se etl avtal om leverans av teknisk utrustning och om årligservice på utrustningen som dels ett köpeavtal, dels ett tjänsteavtal. Detsammagäller om en näringsidkare har åtagit sig att helrenovera konsumentens kök ochi samband därmed leverera och installera spis och kylskåp. Det kan dä varabefogat att betrakta åtagandet som bestående av ett avtal om tjänst kombineratmed ett eller flera köp. Medarbete eller tjänst avses i andra stycket prestationer som typiskt sett sker isamband med eller efter leveransen av varan och som går ut på nägol annat äntillverkning av själva varan. I första stycket berörs däremot prestationer somgår ut pä tillverkning av själva varan. Första och andra styckena är såledessjälvständiga bestämmelser som tar sikte pä olika situationer. Om ett avtalenbart gär ut pä tillverkning av en vara enligt köparens beställning skall detbedömas bara enligt första stycket. Om emellertid tillverkaren också skallmontera varan ät beställaren måste man även beakta andra stycket. Beroende pämonteringsarbetets omfattning och karaktär kan i ett sådant fall ett avtal som enligtförsta stycket skulle betraktas som ett köp falla utanför konsumenlköplagentill följd av regleringen i andra stycket. Ifrågan om hur man skall se pä fall av försummelser när det gällertjänstebetonade sidoförpliktelser som inryms i ett avtal som är att rubricerasom ett köpeavtal kan hänvisas till prop. 1988/89:76 s. 224 f och 235 f. Avtalsvillkorsom avviker från lagen Avtalsvillkorsom i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till nackdel för köparen ärutan verkan mot denne, om inte annat anges i lagen. Förstastycket gäller inte vid köp av byggnadsdelar, om köparen tillförsäkras ettsådant garanti-, försäkrings- och avtalsskydd som ställs som vikkor för statligbostadsfinansiering. 5 1989/90. (Jfr3 § i utredningens förslag) Prop. Stadgandetfastslär atl bestämmelserna i konsumenlköplagen i princip är tvingande tillköparens förmän på det sättet att denne inte är bunden av avtalsvillkor som ijämförelse med lagens bestämmelser är till nackdel för honom. Den jämförelsesom nämns i paragrafen skall i princip göras mellan det enskilda avtalsvillkoroch den enskilda lagbestämmelse som reglerar en viss fräga. Det är alllsä intefräga om att göra en helhetsbedömning av ett avtal som i vissa avseenden gerköparen en sämre men i andra avseenden en förmånligare ställning än som följerav lagen. En motsvarande bestämmelse finns i 3 § konsumenttjänstlagen. Bestämmelseninnebär att de olika förmåner och befogenheter som lagen tillerkänner köpareninte kan inskränkas genom villkor i avtal. Inte heller är köparen bunden avavtalsvillkor som t.ex. ålägger honom etl strängare ansvar för kontraktsbrottän som följer av lagens regler. Köparen fär däremot alltid åberopa ettavtalsvillkor som för honom är förmånligare än som följer av lagens regler.Lagen ger således köparen etl minimiskydd i förhållande till säljaren, såvidadet inte av den enskilda bestämmelsen framgår att den gäller endast om inteannat har avtalats mellan parterna. Detbör påpekas att paragrafen avser avtalsvillkor varigenom köparen pä förhandgodtar inskränkningar i sina rättigheter eller utvidgningar av sinaskyldigheter enligt lagen. Däremot hindrar paragrafen inte att köparen, när enbefogenhet eller förmän eller skyldighet enligt lagen väl har aktualiserats, idel konkreta fallet avstår frän befogenheten eller förmånen med giltig verkaneller binder sig vid en längre gående skyldighet (jfr. 1984/85:110 s.156). Frågan huruvida ett sådant avstående eller åtagande frän köparen sida kananses ha skett och i vad mån det är bindande för konsumenten får bedömas enligtallmänna avtalsrättsliga regler, varvid köparen skyddas bl.a. av den allmännaförmögenhetsrättsliga generalklausulen i 36 § avtalslagen. Ävenom lagen i princip är tvingande till förmän för köparen ger den utrymme föravtalsfrihet i vissa avseenden. Detta kommenteras närmare i anslutning tik debestämmelser som på detta sätt är disposiliva. Bestämmelseni detta stycke har motsvarigheter i den behandladelagrädsremissen om konsumentskyddet vid förvärv av småhus m.m. (se denlagrädsremissens lagförslag 4 kap. 19 d § andra stycket jordabalken och 3 §andra stycket konsumenttjänstlagen). Bestämmelsen är en konsekvens av attkonsumentskyddet inom ramen för bostadsfinansieringen omfattar ävenkonsumenters köp av byggnadsdelar, vanligen s.k. husbyggsatser, frän ennäringsidkare. Varans avlämnande Prop. Ominte annat följer av avtalet, skall varan hällas tillgänglig för avhämtning därsäljaren vid köpet hade sitt affärsställe. (Jfr5 § i utredningens förslag) Ettköp ger upphov lill förpliktelser för båda parter. Säljarens främsta skyldighetär att avlämna varan, köparens all betala priset. Begreppet"avlämnande" är en juridisk fackterm som har betydelse inom köprätteni flera olika avseenden. Om varan inte avlämnas innebär det som regel attsäljaren är i dröjsmål. Vid avlämnandet övergår i regel risken för varan fränsäljaren till köparen. Denne fär alllsä i fortsättningen bära risken för atlvaran förstörs av en olyckshändelse e.d. Vidare är del varans beskaffenhet vidavlämnandet som är avgörande för om det föreligger fel i varan. Avlämnandet kanocksä fä betydelse för transportkostnader m.m. Enligtparagrafen skall varan hällas tillgänglig för avhämtning hos säljaren, om inteannat följer av avtalet. Utgångspunkten är alllsä atl säljaren inte är skyldigatt sända varan lill köparen. Detta gäller bäde om köparen och säljaren ärbosatta pä samma ort och om de bor pä skilda orter. Säljaren skall hålla varantillgänglig där han vid köpslutet hade sitt affärsställe. Skulle säljaren hamer än ett affärsställe torde det ställe böra beaktas lill vilket avtalet ochdess fullgörande har sin närmaste anknytning. Nägondefinition av affärsställe görs inte i lagtexten. Med affärsställe bör i regelförstås ett ställe där nägon stadigvarande driver affärsverksamhet. Ettutrymme som tillfälligtvis hyrs i l.ex. ett hotell för att användas somförhandlingslokal kan således normalt inte anses som ett affärsställe. Iallmänhet kan inte heller en plats där säljaren endast har enproduktionsinrättning utan någon försäljningsverksamhet betraktas som ettaffärsställe enligt konsumenlköplagen. Denbeskrivna regeln är dispositiv och hinder möter därför inte mot att säljarenoch köparen kommer överens om att varan skall hämtas t.ex. hos tillverkareneller pä någon annan plats där varan befinner sig. Parterna kan givetvis ocksäkomma överens om att säljaren skall leverera varan till köparens bostad ellerpå annat sätt ordna en transport av varan. Vadsom skall gälla i de fall då platsen för avlämnandet inte följer av avtalet ochsäljaren inte har något affärsställe har lämnais öppet. I den allmänna köplagenfinns för detta fall en hjälpregel av innehall alt avlämnande skall ske vidsäljarens hemvist (jfr 6 § i den föreslagna nya köplagen, se prop. 1988/89:76s. Denna regel passar emellertid inte sä väl in på konsumentköp, som judefinitionsmässigt har samband med säljarens rörelse. Ocksä om den nägon gång ioch för sig skulle kunna tillämpas är den materiellt ofta inte så lämplig. Det har överlämnats tillrättstillämpningen att avgöra vad som skall Prop. 1989/90: 89 gälla i nuavsedda fall. I praktiken torde frågeställningen dock endast 5 § mera sällanaktualiseras. Skulle säljaren exempelvis sakna affärsställe därför att handriver en ambulerande verksamhet och har sökt upp köparen, torde del iallmänhet få anses följa av avtalet att varan skall' avlämnas hos köparen. Omdet inte följer av avtalet att varan skall avlämnas ,efter anfordran eller utan uppskov, skall den avlämnas inom skälig tid fränköpet. Harköparen inte fält kredit, är säljaren inte skyldig atl lämna ut varan förränden betalas. (Jfr6 § i utredningens förslag) Vidde allra fiesta konsumentköp sker avlämnandet i direkt samband med självaköpet. Skall varan inte avlämnas i direkt samband med själva köpet lorde lidenför avlämnandet ofta följa av avtalet. Den kan framgå i form av en exakttidpunkt eller vara angiven pä etl mera obestämt sätt. Av avtalet kan följa attavlämnande skall ske efter anfordran eller utan uppskov. Ett avtal kan ocksä gäut på att avlämnande skall ske när det passar säljaren. Förevarandeparagraf utgär från att parterna i princip har frihet att själva bestämma närvaran skall avlämnas. Den tar därför i första hand sikte pä sädana fall därtidpunkten för varans avlämnande har lämnats öppen i avtalet. Paragrafen geremellertid köparen ett skydd mot att säljaren betingar sig full frihet attavgöra när varan skall avlämnas. Det gäller i fall dä avlämnandet inte skallske , efter anfordran eller utan uppskov. Föratt en bestämd tidpunkt skall anses följa av avtalet, fordras att det vidavtalstillfället stär klart vilken dag avlämnandet skall ske. Tidpunkten äralltså inte alt anse som bestämd i bestämmelsens mening, om den inte pä förhandkan beräknas noggrant, t.ex. när det anges att leverans skall ske tillsommaren. En bestämd tidpunkt kan inte heller anses följa av avtalet, om denberor pä nägon framtida händelse och därför inte kan fastställas vid avtaletsingående, t.ex. dä det anges att leverans skall ske när säljaren får varan frånsin leverantör eller då säljaren förbehåller sig rätt att, om vissaomständigheter inträffar, frångå en i avtalet angiven preliminär tidsangivelse. Omavlämnandet skall ske efter anfordran, har det lagts i köparens hand attbestämma tidpunkten. Avlämnandetskall äga rum utan uppskov om det enligt avtalet skall ske "genast","strax", "per omgäende", "möjligt" etc.Om avtalet innebär all varan skallsändas lill köparen torde det ofta stå klart att Prop. 1989/90:89avlämnandet skall ske utan uppskov, om parterna inte har enats om en 6 §bestämd dag för avlämnandet. Omavlämnandet inte skak ske , efler anfordran eller ulanuppskov gäller enligt förevarande paragraf att det skall ske inom skälig tidfrån köpet (jfr 24 § konsumenlljänsllagen). Vad som utgör skälig tid fårbedömas med hänsyn till varans art och beskaffenhet, orsaken till tidsutdräkteni förhållande till vad som är normalt, de olägenheter som en tidsåtgång utöverdel normala innebär för konsumenten m.m. En skälig tid kan var en relativtkort tidsperiod. Eftersombestämmelsen i denna del är tvingande till konsumentens förmän får dennemöjlighet alt göra gällande påföljder för dröjsmål, även om säljaren skulle haförbehållit sig en mycket långtgående räll att själv bestämma tidpunkten förleveransen. Om sålunda köpet avser en videoapparat med speciella tekniskafunktioner som skall anskaffas frän ett land i en annan världsdel och parternahar kommit överens om att leverans skall ske när säljaren har fält apparaten frånsin leverantör, kan alltså köparen ha rätt att oavsett överenskommelsen hävaköpet om leveransen dröjer än som är skäligt och det sålundainträffade dröjsmålet är av väsentlig betydelse för köparen (jfr 13 §). Bestämmelsengäller säljarens rätt atl hälla inne varan tills köparen betalar priset. Dennarätt utgör den ena sidan av principen att parternas prestationer skall utväxlassamtidigt. Principen innebär att varje part fär en viss säkerhet för att ävenden andra parten fullgör sin del av avtalet innan han fullgör avtalet för sindel. Utgångspunktenär att köpet förutsätter kontantbetalning. Det är emellertid vanligt attsäljaren lämnar köparen anstånd med någon del av betalningen eller attbetalningen skall erläggas med belopp som köparen fär låna av säljaren eller avannan kreditgivare pä grund av en överenskommelse mellan denne och säljaren(jfr 3 § konsumenlkredillagen, 1977:981). I sådana fall har säljaren avståttfrån atl göra varans avlämnande avhängigt av prisets betalning. Avlämnandet6§ är avlämnad när den har kommit i köparens besittning. (Jfr5 § i utredningens förslag) Omköparen skall hämta varan hos säljaren - vilket han skall göra enligt 4 § ominte annal följer av avtalet - är varan enligt förvarande bestämmelse avlämnadnär den har tagits om hand av köparen. Frågan när en vara kan anses ha blivitomhändertagen av köparen får avgöras med hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet. Den som i en glasaffär Prop.1989/90: 89 köper en vas och tar denfrän disken efter det att den har blivit inpackad 7 § får anses ha omhändertagitvasen. Om köpet avser ett större föremal, t.ex. en TV-apparat, ochsäljaren hjälper köparen att lasta in apparaten i dennes bil, kan varaninte anses omhändertagen av köparen förrän den har lastats in i bilen. Harsäljaren åtagit sig att transportera varan lill köparen, är varan avlämnad närden har tagils om hand av köparen eller på annal sätl har överlämnats tilldenne. I dessa fall är det alltså inte nödvändigt all varan faktiskt har tagilsom hand av köparen. Sålunda får en sak som har lagts i köparens brevlådanormalt anses ha kommit i köparens besittning även om han inte är hemma vidtillfället.