prop · GD03107 · 1989-12-31 00:00:00 — Dennarättighet är särskilt viktig i ett intemationellt perspektiv eftersom alla bamhar behov av att fä leka för sin utveckling. finns det många bamsom måste ta ett totalt försöriningsansvar för sig själva och sina anhöriga föratt kunna överleva. sida vill vi framhåUa att vi värnar om bams rätt till spontanoch kreativ lek. Det är viktigt att möjlighetema till lek finns i närheten av bamensbostäder. fär de enkla men viktiga åtgärdema för bam stå tiUbaka försatsningar på dyrbara ishaUar, badanläggningar eller parkeringshus. Här finnsett lagligt stöd i den nya , men tiUärapningen har i flerasammanhang visat sig vara till barnens nackdel. Vi hoppas konventionen skaUmedverka tiU att lyfta fram bams krav i planeringssammanhang och vill peka påatt man i har fört in tydliga krav på detta i sin bygglagstiftning. Däranges det att konsekvenserna för bam av olika planförslag aUtid skall belysas. Enligtflera anmälningar till JämO satsar såväl statliga som kommunala myndigheter mer resurser pä aktiviteter vilka utövas mestadels av pojkar. Här behövs en kartläggning av förhållanden, inriktad bl. a. på hur kommu nala beslut står i överensstämmelse med den här konventionspunkten. Iartikel 32 regleras barnets rätt till skydd mot ekonomiskt utnyttjande. Åklagarmyndigheteni påpekar att det enligt svensk arbetsmiljö- och arbetarskyddslagstiftninginte finns några bestämmelser som anger en bestämd nedre åldersgräns för barnsarbete. Bestämmelsernai 5 kap. arbetsmiljölagen bör om de av regeringen i propositionen 1989/90:60framlagda ändringsförslagen antas av vara tillräckliga för attuppfylla kraven i artikel 32, såvitt angår arbetsmiljölagenstillämpningsområde. Närdet gäller punkt 1 i artikeln kan man särskilt peka på 5 kap. 2 § som förbjuderarbete innan skolplikten har fullgjorts och 5 kap. 3 § som förbjuder arbetesom medför risk för olycksfall eller överansträngning eller annan skadliginverkan på hälsa eller utveckling. Ipunkt 1 nämns även "economic exploitation". Det synes något oklartvad som ligger i detta begrepp. Sannolikt avser det omständigheter som intefaller inom arbetsmiljön. Det förefaller antagligt att reglerom omyndigas ekonomiska förhållanden utgör tillräckligt skydd i detta avseende.Denna fråga ligger dock utanför arbetarskyddsstyrelsens verksamhetsområde. Ifråga om andra punkten i artikeln kan man under a) hänvisa till reglerna omminimiålder i 5 kap. 2 §, under b) till 5 kap. 5 § och arbetarskyddsstyrelsensföreskrifter med stöd av denna bestämmelse samt under c) tillstraffbestämmelserna i 8 kap. 2 § arbetsmiljölagen. Detbör nämnas att arbetsmiljölagen inte är tillämplig på fartygsarbete och arbetei arbetsgivarens hushåll. Dessa slag av arbete regleras i särskilda lagar. Ilagen om arbetstid m. m. i husligt arbete över vars efterlevnad arbetarskyddsstyrelsenhar central tillsyn finns regler om arbetstid, skydd mot ohälsa ochsanktioner. Däremot finns ej några regler om minimiålder för arbete. ILO-kommitténvill först påpeka att i den mån barn eller ungdomar träder ut i arbetslivet,innan de uppnått den i konventionen angivna 18-årsål-dern, omfattas de av instrument, som inte känner någon nedre åldersgräns. () har som ett viktigt mål att avskaffa barnarbetet ivärlden. Utöver de generellt gällande instmmenten har under årens loppantagit ett tjugotal konventioner och rekommendationer, som fastställer reglerför barns och ungdomars anställnings- och arbetsvillkor. antoginternationella arbetskonferensen en konvention (nr 138) och en rekommendation(nr 146) om minimiålder för tiUträde till arbete, vilka reviderar de tidigareantagna instrumenten. har inte ansett sig kunna ratificerakonventionen på gmnd av vissa smärre avvikelser i svensk lagstiftning från deregler konventionen uppställer. Ipropositionen 1989/90:60 om minimiålder för tiUträde till arbete har regeringen dock, efter behandling i , föreslagit att skall ratificera konvention nr 138.1 propositionen förklarar föredra- 145 10 1989/90. 1 saml Nr 107 ganden att Sverigehelhjärtat ställer sig bakom strävanden att be- Prop. 1989/90:107 kämpa barnarbete i världen. Densvenska arbetsmiljölagstiftningen står till sin allmänna inriktning ochuppläggning i god överensstämmelse med konventionen. Endast några mindreändringar behöver göras inför en svensk ratifikation. Förslag till sådanaändringar lämnas i propositionen. Propositionen behandlas av i börjanav . Ett beslut om svensk ratifikation kan därför väntas föreliggatill ratifikationen av . ÄvenSvenska ekumeniska nämnden m.fl. hänvisar till arbetet med anslutning till "ILO-konventionensbestämmelser om förbud mot arbete för barn ". Punkt 2 (a) Existerande sanktioner iarbetsmiljö- och arbetstidslagstiftningarna samt tillämpningen av dessa sanktioner kan näppeligen sägas vara "appropriate"för uppnåendet av en effektiv tillämpning av regleraa om arbetstider ochminimiåldrar för arbetstagare. 5.4"har inget att invända mot den föreslagna konventionens stadganden vadgäller barns anlitande i arbete". Artikel33 handlar om skydd mot narkotika. Fördragsslutandestater skall vidta alla lämpliga åtgärder för att skydda ungdomar från atthamna i ett narkotikamissbmk. Sedan den Ijuli 1988 är även konsumtion avnarkotika kriminaliserat. Det finns enligt BRÅs uppfattning inte behov avytterligare skärpning av narkotikastrafflagen för att tillgodose konventionenskrav. Ytterligareresurser bör ges till det förebyggande arbetet för barn och ungdomar iriskzonen för eller i aktivt användande av narkotiska eller psykotropa ämnen. Artikel34 innehåller bestämmelser om skydd mot sexuellt utnyttjande. EnligtBRÅ "tillgodoser svensk strafflagstiftning och kriminalvårdslagstiftning"kraven i artikeln. JämO"anser det oklart om reglerna i och i allmännaordningsstadgan uppfyller de krav som här ställs särskilt vad avser barn ". anser att det i dessa sammanhang krävs åtgärder som stöder föräld rar och barn och åtgärder som påverkar stmkturella förhållanden. Under80-talet har sexuella övergrepp mot barn uppmärksammats på Prop.1989/90:107 allvar i . Hur många barn som utnyttjas sexuellt vet vi intedå Bilaga 2 mörkertalet vid dessa brott är stort. Redan antalet fall somanmäls visar dock att många barn i vårt land saknar skydd mot dessa övergrepp. Föratt på allvar komma åt problemen krävs att man skapar fömtsättningar för envuxenvärld som på ett bättre sätt än tar vara på psykologisk kunskap, t.ex. mekanismer och dynamik som påverkar familjeförhållanden. är detnödvändigt att åstadkomma sådana insatser som rymmer trygghet och somkonkretiseras i stödresurser åt enskilda familjemedlemmar. Närdet gäller samhällets handläggning av ärenden där barn utsatts för sexuelltövervåld pågår ett aktivt arbete bl. a. genom . Förutom dettadelvis långsiktiga arbete kan ökade psykologiska insatser på det stmkturellaplanet exemplifieras med att utbilda åklagare och/eller inrättaspecialdomstolar. Åklagare med intresse för och kunskaperom bara skulle kunnabidra till att betydligt fler anmälda övergrepp klarades upp, något som ärangeläget. är det tämligen riskfritt för en vuxen att förgripa sigsexuellt på ett barn. Många fall polisanmäls inte. De flesta fall som verkligenpolisanmäls leder inte till åtal och många åtalade fälls inte. Årligenpolisanmäls i 600 sexuella övergrepp på barn, men det faktiska antaletövergrepp är mycket större. Detta redovisar iProjektet sexuella övergrepp mot barn (1989:1). Enligt utredningen är det svårtatt bedöma vilka skador som ett barn som utsatts för övergrepp kan få. Beteendestömingartas upp som en direkt följd. Barnet störs i sin utveckling, får minskatsjälvförtroende, skäms över sig själv och får en misstro mot vuxna. Ju mernärstående gärningsmannen är desto mer traumatiserande blir övergreppet. Dettaär ett område som är svårt att hantera. Det är viktigt att handläggningen blirså litet kränkande som möjligt för barnet. Att bära på hemligheter kan varatungt och svårt för ett barn. Därför uppmanas dessa barn att tala med någonvuxen som de har förtroende för. Vianser det viktigt att denna forskning följs upp och mynnar ut i utbildning ochfortbildning av barnomsorgspersonal och lärare, för att följas upp av lämpligt föräldrastödoch - utbildning. Detkrävs både nationella och internationella insatser för att bekämpa olagligaadoptioner, barnprostitution och barnpornografi, som i så hög grad drabbar u-ländernasbarn. Fattigdomoch social orättvisa, som fördjupas av den pågående skuldkrisen i tredjevärlden, tvingar ut barnen på gatorna. Uppgifter om att det kan finnas upp tilltio miljoner barn, pojkar och flickor, som drivits ut i prostitution, talarsitt tydliga språk. Sexuelltutnyttjande av minderåriga förekommer på många håll i världen. Så kallade sexresor anordnas från de rika länderna till länder som Thai land, m.fl. Detta drabbar inte bara de barn som direkt utnyttjas utan också invandrarbarn och adoptivbarn i och annor- 147 städes, som får upplevaatt deras urspmngsland har ett belastat rykte. anser att kraftfullaåtgärder måste vidtas från svensk sida mot denna typ Bilaga 2 Vi kaninte ensidigt kräva av u-ländema att de skall kommatillrätta med denna allvarliga organiserade exploatering. där utnyttjarna finnsmåste också vara beredda att bidra med de åtgärder somde kan vidta. Ävenstatens ungdomsråd hänvisar till de s. k. sexresorna till och menaratt här krävs insatser från det svenska samhällets sida. Flera remissinstanserbehandlar frågor rörande barnpornografi. Motbakgrund av artikelns allmänna åtagande av konventionsstaterna att skyddabarnet mot alla former av sexuellt utnyttjande och sexuella övergrepp krävsenligt punkten c att konventionsstaterna särskilt skall företa alla lämpliganationella, bilaterala och multilaterala åtgärder för att hindra att barnutnyttjas i pornografiska föreställningar och material. Enligt7 kap. 4 § 12 tryckfrihetsförordningen skall som tryckfrihetsbrott ansesbarnpornografibrott, när brottet begås genom tryckt skrift. Med baraporaografibrottavses att någon skildrar barn i poraografisk bild med uppsåt att bilden sprides,om inte gärningen med hänsyn till omständigheterna är försvarlig. Avförarbetena till denna bestämmelse och till bestämmelse i 16kap. 10 a§ om barnpornografi (prop. 1978/79:179 s. 9) framgår att med barnavses en person vars könsmognadsprocess inte är avslutad. Någon åldersgränsföreligger således inte. Införandet av en sådan avvisades ilagstiftningsärendet med hänvisning till de olägenheter en sådan gräns skullemedföra. Bl.a. angavs att förekomsten av en åldersgräns skulle medföra att detavbildade barnets identitet skulle behöva fastställas. Medbara avses i enligt artikel 1 en person , såvidainte myndighetsåldern inträtt tidigare. Detta innebär att med barn i artikel 34avses för svensk del alla personer . Fråga uppstår då om frånvaronav en åldersgräns när det gäller barnpornografi-brottet skulle innebära att densvenska lagstiftningen i denna del inte motsvarar konventionens krav. Dekrav som ställes i artikel 34 på en konventionsstat är allmänt formulerade.Genom att det i artikeln anges att det är fråga om en lämplighetsbedömning närdet gäller de åtgärder som skall företas mot bl. a. utnyttjande av barn ipornografiskt material torde en viss rätt ha överlämnats åt landet i fråga attsjälvt avgöra vad som får anses lämpligt. Det torde kunna hävdas att dennalämplighetsbedömning skett vid införandet av lagstiftningen om barnpornografi.Bedömningen har därvid lett tiU att någon åldersgräns inte ansetts lämplig, bl.a.,som det anges i förarbetena, med hänsyn till den ytterligare kränkning avbarnets integritet som ett fastställande av dess identitet skulle innebära. Enviss skillnad i inriktning torde vidare föreligga mellan konventionens artikel 34 och tryckfrihetsförordningens och bestämmelser mot barnpornografi. Medan tryckfrihetsförordningen riktar sig mot utgi vandet av barnpornografi och mot spridandet av sådant material tar konventionens artikel i första hand sikte på själva utnyttjan det (exploitative use) av barn. Emellertid är det gmndläggande syftet med tryckfrihetsförordningens och bestämmelser att förhindra den kränkning och skadliga inverkan på ett barn som ett utnyttjande av 148 barni dessa sammanhang innebär. De nämnda bestämmelserna får därför Prop. 1989/90:107ses som sådana nationella åtgärder som faller under konventionsartikeln. Medhänsyn till vad jag nu sagt om artikelns förstahandsinriktning torde detemellertid vara nödvändigt att även pröva övriga bestämmelserutifrån kravet att hindra att barn utnyttjas i pornografiskt material. Uifrånde synpunkter jag har att företräda saknar jag anledning att gå in på en sådanprövning. Sammanfattningsvisfinner jag att innehållet i den nu berörda bestämmelsen i tryckfrihetsförordningeninte utgör något hinder mot en svensk ratificering av konventionen ochtillstyrker en sådan. Jagvill emellertid tillägga att det kan vara lämpligt om konventionsarbetet tastill intäkt för en översyn av frågan om en åldersgräns när det gäller barnpornografi.Såsom ensam åklagare i tryckfrihetsmål rörande bampor-nografi är jag välmedveten om de problem som en sådan gräns skulle medföra. Emellertid lederbristen på en sådan gräns till otillfredsställande resultat i vissa fall.Lagstiftningen skyddar nu i huvudsak unga människor vars könsmognadsprocessinte är avslutad. Önskvärt vore att skyddet i vart fall kunde utvidgas till attomfatta även unga människor vars könsmognadsprocess är avslutad men somuppenbarligen i övrigt fortfarande befinner sig i den utvecklingsprocess istort som utgör motiv för lagstiftningens skyddsbestämmelser på det nuaktuella området. Barnmiljörådetanser att det "krävs en lagändring från svensk sida eftersom det iSverige är möjligt att visa barn i pornografisk bild ochkonventionen torde utesluta denna möjlighet". och har samma uppfattning och anser att en 18-årsgränsbör införas. Svensklagstiftning har ett absolut förbud mot bampornografi. Ändå förekommer barnpomografii . erbjuder ett medel i den internationella kampen motatt utnyttja barn i pornografiska föreställningar och i pornografisktmaterial. Vivill också särskilt understryka betydelsen av ett globalt gällande förbud motbarns medverkan i pornografiska framställningar av olika slag, artikel 34. Ävenhär är det av särskilt intresse att notera att barn är definieradesom personer . Den praxis som biograföyrån har haft när det gälleratt bedöma vad som är "barnpornografi" har närmast utgått från engräns . Det innebär inga svårigheter för oss att anpassa bedömningarnatill konventionens definition av barn. Artikel35 reglerar förhindrande av handel med barn. Ominte u-ländemas lokala ansträngningar att stoppa handeln med barn möts av liknande åtgärderi våra länder, blir deras uppgift omöjlig. 11 1989/90. 1 saml Nr 107 Artikel37 innehåller bestämmelser om skydd mot godtyckliga BilagaI frihetsberövanden,tortyr och dödsstraff. Ävenom tortyr inte förekommer i som ett samhällets maktredskap, kommer varieår c: a 5.000 flyktingar till , bland dem även barn och ungdomar, somtorteras i sina hemländer. En del av dem hamnar i Röda korsets centra för vård.Tortyr bryter ner människan både fysiskt och psykiskt, krossar hennes identitetoch kränker hennes integritet. Det är konsekvenser som redovisats efter samtalmed personal på Stockholmscentret. Vi bedömer det viktigt att kunskap omtortyrens konsekvenser förmedlas till vårdpersonal och andra som fär kontaktmed dessa flyktingar. Artikel37 handlar också om att barn inte får utsättas för annan grym, omänsklig ellerförnedrande behandling. Vi vill fasta uppmärksamheten på att samhället också pådenna punkt måste vara observant på vad som sker i myndighetsutövning och isituationer där våld mer eller mindre tydligt förekommer. Ettpar remissinstanser tar upp frågan om möjligheten att ta utländska barn iförvar. Jagvill i samband med denna artikel som berör frihetsberövande upprepa min mångatidigare gånger framförda uppfattning att möjligheten att ta utländska barn iförvar bör utmönstras ur den svenska utlänningslagen. Skälen härför är mångavarav några ganska uppenbara. Förvarstagandet av barn torde vara en av depunkter, som föranlett den mesta och mest engagerade kritiken mot svenskutlänningspolitik och lagstiftning. Det har sagts , ehuru någonnärmare undersökning inte är känd av mig, att det endast är och någotenstaka ytterligare land bland de västerländska demokratierna, somöverhuvudtaget tar bam i förvar på detta sätt. Humanitärainstanser finner det stötande och det hedrar inte vårt land. Sedan den 1 juni1987 finns ett absolut förbud att ta barn i förvar ikriminalvårdsanstalt eller allmänt häkte (utlänningsförordningen 5 kap. 12 §).Emellertid får barn tas i förvar i polisarrest, något som är förbjudet för ett brottsmisstänktsvenskt bam under . Med hänvisning till 18-årsgränsen i konventionensförsta artikel menar jag i vart fall att utlänningslagens 6 kap. 3 och 5 §§ ochutlänningsförordningens 5 kap. 12 § skall ändras att gälla alla . UNHCR:sriktlinjer säger (§ 26, i) att det är UNHCR:s policy, att asylsökande barn ejskall tas i förvar. SvFRframför liknande synpunkter. SverigesKristna Ungdomsråd anser att det måste bli än tydligare i vår behandling avflyktingar i att arrestering av barn skall användas som en absolutsista utväg. Statensungdomsråd hänvisar till artikelns bestämmelser om att inspärr ning, fängelse eller andra tvångsmetoder endast skall utnyttjas som en sista 150 Rådet anser dock att det bl.a. i Prop. 1989/90:107efterdyningarna av den s. k. ungdomsvåldsdebatten finns krafter som Bilaga2 strävar i en delvis annan riktning och att detta också gäller i tillämpningenav bl. a. lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård a v unga. Någraremissinstanser har synpunkter på bestämmelserna under (c) om att varje frihetsberövatbarn i regel skall hållas åtskilt från vuxna. 3§ 2 st lagen (1976:371) om behandling av häktade och anhållna m.fl. stadgar atten häktad person skall, särskilt om han är , förvaras så att haninte utsätts för olämpligt inflytande av annan häktad. Lagen gäller häktade,anhållna och gripna personer. Nämnda lag är dock inte tillämplig på barn somgripits enligt 16 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare m. m. Sistnämnda stadgande avser de fall att ett barn under 15år begått ett brott på vilket fängelse kan följa och anträffas på bar gärningeller på flykt från brottsplatsen. Baraet kan då gripas av envar.Polismyndigheten eller åklagaren skall i dessa fall bestämma om barnet skallfriges eller hållas kvar för förhör. Varaktigheten av ett sådant frihetsberövandetorde vara så kort att frågan om bamets förvaring tillsammans med annan inteaktualiseras. 8§ lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt stadgar att vid placering avintagen som är skall särskilt beaktas att han, om ej särskilda skälföranleder annat, hålles åtskild från sådana intagna som kan inverka menligt påhans anpassning i samhället. Konventionentycks således gå något längre än den svenska lagstiftningen i kravet på attunga frihetsberövade personer skall hållas åtskilda från vuxna så till vida attkonventionen utgår från presumtionen om sådan förvaring. Åklagarmyndigheteni och anser att den svenska lagstiftningeninte uppfyller kravet i artikel 37 (c). Dåen person döms till fängelse har kriminalvården ingen organisationför att hålla de unga fångarna åtskilda från vuxna fångar. På samma sättförekommer inte någon differentiering då unga mellan häktas. Gmppverksamhetoch samsittning sker därför med vuxna. Sveahovrätt hänvisar, liksom RÅ, till 8 § lagen om kriminalvård i anstalt. Ävenom man enligt bestämmelsen skall göra vissa överväganden vid placering avungdomar kan bestämmelsen inte enligt hovrättens mening anses uppfyllakonventionens krav på att bam som regel skall hållas åtskilda från vuxna; seockså konventionens artikel 40 punkten 3 vari konventionsstaterna åläggs attfrämja införandet av institutioner, som är speciellt anpassade för barn sombefinns skyldiga att ha begått brott. Hovrättenanser vidare att bestämmelserna om rätt för bamet att hålla kontakt med sin familj genom brevväxling och besök synes stå i strid med svensk gällande rätt, såvitt avser ungdomar intagna i kriminalvårdsanstalt. Hovrätten anger att det i lagen om kriminalvård i anstalt saknas bestäm- 151 melser som särskiltreglerar ungdomars speciella behov av kontakt med Prop. 1989/90:107 familjen de är intagna i kriminalvårdsanstalt. Svenskaröda korset "anser det viktigt att uppmärksamma situationen för häktadeungdomar. För att uppfylla konventioneps intentioner bör resursema utökas fördet stöd som ges till frihetsberövade ungdomar". SvFR,som anser att asylsökande bam inte skall kunna tas i förvar, framhåller att omförvarsmöjligheten skulle bestå, det är "nödvändigt att bamet fårtillgång till ett rättsligt biträde. Nuvarande regler ger en rätt tilloffentligt biträde efter tre dagars förvar. En större flexibilitet krävs frånmyndighetemas sida. kan inte anses möta konventionens bestämmelse omatt (prompt access to) få tillgång till ett juridiskt biträde ibeaktande av principen om bamets bästa". OcksåSvenska röda korset betonar vikten av att flyktingbam har tillgång till ettjuridiskt biträde vid asyldiskussioner. Enratificering av konventionen, innebär enligt Svenska röda korset, attoffentligt biträde alltid skall förordnas ensamma bam (under ) som sökerasyl här, då fråga väcks om antingen avvisning eller tagande i förvar. BRÅ,som anser att svensk straff- och kriminalvårdslagstiftning tillgodoser kraven iartikeln, vill därmed inte ha sagt att förbättringar inte kan eller börgenomföras. Framförallt för att försäkra sig om att det i praktiken finns ekonomiska och andra fömtsättningarför att handläggningen av brottmål skall bli så snabb som möjligt och för attett eventuellt frihetsberövande skall bli så skonsamt som möjligt för den unge.Vid BRÅ utvärderas f n.. hur handläggningen enligt lag (1964:167) medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare fungerar och effektema av förordningen(1988:217) om försöksverksamhet med snabbare utredningar rörande ungalagöverträdare. Preliminära resultat av denna utvärdering visar atthandläggningstiden generellt sett är för lång. Detta tycks bero på bristandesamverkan mellan berörda myndigheter. har inte vårdnadshavarenkonsekvent underrättats när ungdomar gjort sig skyldiga till brott. (Här hardock redan en lagändring skett, 6 c§ LUL (1988:822).) Vidare framgår att det ipraktiken saknas adekvata former för omhändertagande av de socialt ochkriminellt mest belastade ungdomama. Dessa kan därför komma att dömas tiUfängelse trots att det inte kan anses lämpligt. Artikel38 innehåller bestämmelser om skydd i väpnade konflikter. Bam under skallinte delta direkt i fientligheter och inte heUer rekryteras till väpnadestyrkor. Samtligaremissinstanser som yttrar sig över artikeln är negativa till den angivnaåldersgränsen . ÖBhänvisar till att han tidigare tagit upp frågan om att bam under inte skall få delta i militär utbildning. Detär positivt att arbetat för en åldersgräns och det är Bilaga 2 viktigtatt man från svensk sida även fortsättningsvis markerar denna håUning,t. ex. genom en särskild deklaration. Även om artikeln inte är tillräckligtlångtgående har rådet förståelse för att den lösning som anges i artikelnär en kompromiss mellan flera länder. DO"beklagar att denna artikel, som handlar om väpnade konflikter, inte återspeglargällande standard i den intemationella humanitära rätten. Inget bam, dvs.person , borde kunna rekryteras till väpnade styrkor eller tvingasdelta direkt i strid". skall bam under inte kunna rekryteras tillmilitärtjänstgöring. LOanser det viktigt att fortsätter att arbeta med frågan i för mänskliga rättigheter. uttrycker sin förhoppning om att "det berömvärdaarbete som den lagt ned" på att förbättra innehållet iartikeln "kommer att fortsätta och att den i sambandmed ratificeringen deklarerar detta utan att därför reservera sig".