prop · GD0376 · 1989-12-31 00:00:00 — Jaganser dock atl användning av regionalpolitiska medel kan vara motiverade ivissa fall. Jag kan nämna några exempel. Vissa projekt, t. ex. inomteknikspridningsområdet, kan beröra flera sektorer på etl sådant sätt allordinarie sektorsmedel inte kan täcka de behov som finns. I andra faU kanregionalpolitiskt angelägna men udda projekt vara svåra att passa in iordinarie budgetprocess. Genom att åtminstone delvis använda regionalpoliliskamedel kan projektet eventuellt tidigareläggas och/eller ges enregionalpolitiskt mer intressant inriktning. Rent generellt kan också sägas allmånga projekt inte går alt fömtsäga, eftersom utvecklingsarbetet måste fådrivas efter resp. regions fömtsättningar. Alternativet vore att inom varjesektor avsätta medel som reserveras för projekt som kan bli aktuella. Jag anseremellertid att flera skäl talar för att det bör finnas vissa flexibla medelinom regionalpolitiken. Kommitténföreslår att en del av vinsterna från vattenkraft, producerad vid äldrekraftverk, skall användas för att bl. a. finansiera infrastmkturåtgärder iinlandet. En utredning (dir. 1989:63) har tillsalts för att utredafrågor om kraftföretagens vinster. Till utredarens uppgifter hör bl. a. attpröva hur vinster från äldre vattenkraft skaU kunna återföras till de regionerdär de genereras. Utredaren skall bl. a. pröva hur sådana medel kan finansieraolika samhällsinsatser som bidrar till den regionala utvecklingen ivattenkraftsregionerna. Kommitténhar även vissa andra förslag av infrastmkturkaraktär. a. föreslås ettregionalpolitiskt anslag för kompetensutveckling. Motbakgrand av behoven i de prioriterade regionerna föreslårjag nu en samladlösning som innebär att 330 milj. kr. av regionalpolitiska medel anvisas försärskilda infrastmkturåtgärder. Del bör ankomma på regeringen att utformareglerna för medlens användning m.m. För information villjag dockanföra följande. Behovenav förstärkt infrastmktur är störst i norra inland. medlenberäknar jag därför att 200 milj. kr. skall avse stödområde 1. Ansvaretför initiativ och genomförande bör delegeras till regional nivå. Prop.1989/90:76 Därför bör länsstyrelsema i , Västerbollens och Jämtlandslän tillsammans utarbeta förslag till hur dessa medel skall användas. Jagåterkommer till ändamålen. Resterandemedel, 130 milj. kr., bör disponeras av regeringen och avse sådana beslut sombör fallas på central nivå. Geografiskt bör dessa medel avse kompletterandeinsatser i stödområde I, insatser i stödområde 2 samt vissa insatser istödjepunkter i anslutning till stödområdena. När det gäller tillfälliga medelför forskning och utveckling vid mindre och medelstora högskolor harjag ävenföreslagit (avsnitt 8.7) att vissa medel skall anvisas högskoloma i sydöstraSverige. Utöverdessa särskilda medel bör länsstyrelserna i samtliga län, med projektmedel frånanslaget för regionala utvecklingsinsatser, ha möjlighet att bedrivasektorssamordning och stödja mindre infrastrakturprojekt. Detta bör ha särskildbetydelse för glesbygds- och landsbygdsområden. Jag återkommer tillmedelsfrågan (avsnitt 16). Deprojekt av infraslrakturkaraktär som länsstyrelsema bör kunna stödja med medelfrån anslaget för regionala utvecklingsinsatser bör avse mindre projekt som kanbeslutas på länsnivå tillsammans med olika sektorsorgan. Detgemensamma anslaget för stödområde 1 bör avse störte projekt av gemensambetydelse för hela eller stora delar av regionen. Därför bör anslaget intekunna delas upp mellan berörda länsstyrelser. Avsikten är alt ge berörda länett avgörande inflytande inom den givna ramen. Vidare anser jag att det ärangeläget att planeringen och genomförandet ges en bred lokal förankring.Länsstyrelsema bör därför svara för att kommunerna i regionen liksom andraberörda organ ges möjlighet all medverka i arbetet. Huvudinriktningen bör varainsatser som inte kräver nationella ställningstaganden. Dessa medel är ett nyttinslag i regionalpolitiken och insatsema bör samordnas med beslut som måstefattas centrah. Därför kommer jag att föreslå en beredningsprocess som gerregeringen möjlighet att göra avvägningar mellan beslut om de regionala medlen,de medel som regeringen eller myndigheter disponerar, och sådana beslut iövrigt som måste fattas centralt. Genomförandet bör sedan länsstyrelsema, sålångt möjligt, svara för. En sådan beredningsprocess syftar bl. a. till att gestörsta möjliga effekt av de regionala medlen, så alt de t.ex. inte används därordinarie sektorsmedel bör användas. Demedel som disponeras av regeringen avser åtgärder där besluten bör fattas påcentral nivå. Eftersomflexibiliteten är mycket viktig anser jag inte att det finns skäl att sätta upp detaljeraderegler med angivande av ändamål etc. 1 princip bör 167 medlen få användas tillprojekt som förbättrar fömtsättningama för en positiv utveckling i deprioriterade regionema och där andra medel inte är tillämpliga. Jag har vid mina redovisningarav olika polilikområden lämnat exempel på ändamål till vilka etlinfrastmkturanslag bör kunna användas. Det kan således handla om tillfälligamedel för forskning och utveckling för atl förslärka kompetensen vid vissamindre och medelstora högskolor, initialinsatser för att stödjaregionalpolitiskt angelägen kollektivforskning, särskilda satsningar påutrastning som innebär förbättrade möjligheter att bedriva olika utbildningaroch samverkan mellan flera utbildningsanordnare, teknikspridningsprojekl,samverkansprojekt inom offentlig sektor, turistprojekt som vandringsleder m.m.,miljöinsatser av turistisk betydelse, kultursatsningar, samordnadetrafikprojekt, åtgärder för kvinnors förela-gandeetc. Jag anser däremot inteatt investeringarav typen vägar, jäm vägar, flygplatser osv. bör komma ifråga. Medlen är inte avsedda attersätta ordinarie statliga stöd inom olika områden. Användningen av dessainfraslmkturmedel får således inte innebära att ordinarie statsbidrag sänks ide prioriterade regionema. De bör inte heller avse reguljär drift. Vidare skallmedlen inte kunna användas lill direkt företagsstöd eller l.ex. somkapitaltillskott till investment- och utvecklingsbolag etc. Dessutom börhuvudprincipen vara att använda infrastmkturmedlen i kombination medsektorsmedel. Samfinansiering med privata finansiärer bör också vara möjlig.Länsstyrelsema bör inte ensamma svara för finansieringen av verksamheter meddessa medel. Därmed kan de regionalpolitiska medlen också få betydelse förförnyelseprocessen i olika verksamheter. Jagkommer senare (avsnitt 13) att föreslå all ERU får till uppgift att utvärderaeffekter m. m. av infraslmkturinsatsema. 10 Utvecklingsinsatser i glesbygd och landsbygd 10.1 Allmän inriktning Minbedömning: Insatsema bör vara offensiva och utvecklingsinrik-tade och syftatill att ta tillvara glesbygdens och landsbygdens resurser. Glesbygdsstödetbör liksom förbehållas de av länsstyrelserna avgränsadeglesbygdsområdena. Stödet bör förenklas och förbättras. Samordningen avolika samhällssektorers agerande bör förbättras och insatser göras för attförstärka den lokala infrastmkturen. menar all de strategier som den redovisat för deprioriterade landsdelama har relevans också med ell glesbygds- ellerlandsbygdsperspekliv på dessa delar av landet. Remissinstanserna:Flera remissinstanser saknar förslag till en samlad strategiför landsbygdens utveckling med genomarbetade åtgärdsförslag. 1989/90:76De menaratt det behövs en samlad landsbygdspolitik för 1990-talet som ärutvecklingsinriktad och en viktig del av regionalpolitiken. Glesbygdsdelegationenmenar atl kommittén inte heller tagit till sig den arbets- och planeringsmetodsom tillämpats under landsbygdskampanjen, som innebär arbete nerifrån och upp. Skälenför min bedömning: Som underlag för mina förslag och bedömningar avseendeglesbygds- och landsbygdsinsalser har jag, fömtom den regionalpolitiskakommitténs betänkande samt remissynpunkter, haft det av glesbygdsdelegalionenutarbetade landsbygdsprogrammel samt förslag från folkrörelsemaslandsbygdsriksdag i . Jaghar tidigare (avsnitt 3) angett de övergripande målen för regionalpolitikendär jag betonade ekonomisk tillväxt, rättvis fördelning samt valfrihet iboendet. En av fömlsältningama för ett fungerande skogsbrak och upprätthållandeav många strategiska funktioner i övrigt i glesbygden och på landsbygden är bl.a. att byar och samhällen kan överleva och utvecklas. På så sätt skapas ocksåmöjlighet att la tillvara glesbygdens resurser. Det är mot denna bakgrand somglesbygds- och landsbygdspolitiken i ett nationellt perspektiv utgör en viktigdel av regionalpolitiken. Somjagtidigare framhållit (avsnitt 4.6) råder det stora skillnader mellanglesbygdsområden och landsbygdsområden vad gäller utveckling och förutsättningarför sådan. Även inom respektive område råder stora olikheter.Detta ställer krav på skilda insatser samt lokala anpassningar och lösningar.Jag betonade tidigare också att den utpräglade glesbygden, när del gäherinsatser av olika slag, även fortsättningsvis måste prioriteras. Meddenna utgångspunki anser jag det naturligt att glesbygdsstödet ävenfortsättningsvis förbehålls den utpräglade glesbygden. Atlfrämja näringslivets utveckling i glesbygden, och då särskilt småföretagsamheten,med hjälp av glesbygdsstöd är emellertid inte lillräckligt för att trygga enlångsiktigt positiv utveckling. Det fordras kompletterande insatser inom mångasamhällssektorer och en satsning på den lokala infrastmkturen. För altglesbygden och landsbygden skall kunna utvecklas ekonomiskt, socialt ochkulturellt krävs en helhetssyn där myndigheter, verk och organisationer på allanivåer samverkar. Viktigt i detta sammanhang är att på olika sätt, genomflexibla lösningar, få till stånd en samordning av olika samhällssektorersverksamheter i glesbygd. Om så inte sker riskerar de näringslivsfrämjandeinsatsema med hjälp av t. ex. glesbygdsstöd att ha varit förgäves. Jaghar tidigare (avsnitt 8) redogjort för olika sektorer med stor regionalpoliliskbetydelse och återkommer (avsnitt 10.3) till en summering av dessa sektorersbetydelse från glesbygds- och landsbygdssyn-punkt. Ettytterligare förbättrat glesbygdsstöd saml en utbyggd sektorssamordning ärnågra av hörnstenarna i glesbygdspolitiken. Dämtöver vill jag särskilt lyftafram några områden som kommer att få stor betydelse för glesbygdens ochlandsbygdens utveckling . Glesbygds-och landsbygdsinsatsema måste ha en sådan inriktning att de medverkar till alt ta tillvara den mänskliga kraften och de lokala 169 resursema.Del gäller också att förbättra kvinnomas fömtsättningar för att Prop.1989/90:76 bo och verka på landsbygden. Väl fungerande boendemiljöer medtillgång till service är också betydelsefulla. Det är vidare viktigt att satsapå kompetens genom förbättrade utbildningsmöjligheter. Kommunikationerna ärockså viktiga, såväl för person- och godstransporter som för teleöver-föringar.Ytterligare etl område som har stor betydelse för utvecklingen är kulturen,inte minst som identitetsskapande faktor. Denlokala resursmobiliseringen är på väg att ge resultat i glesbygden. Människorhar gått samman i bygdekommittéer, sockenråd, kooperativ eller i annanorganisationsform för att utveckla sin bygd. Arbetet bedrivs ofta med stöd frånkommun, länsstyrelse eller andra organ. Dessa arbetsformer har medfört attmånga idéer kommit fram och även är under förverkligande. Det bör ävenfortsättningsvis vara en viktig uppgift för länsstyrelsema all stödja sådanahär utvecklingsprojekt med medlen för regionala utvecklingsinsatser. Jagåterkommer (avsnitt 16) till medelsfrågan. Redan nu vill jag emellertid anföraatt jag anser atl projektmedlen i ökad utsträckning och på ett friare sätt börkunna användas för att utveckla närmiljön genom satsningar på vissa typer avinfrastmktur. Detta gäller i glesbygden men även på landsbygden. Givetvisföratsätter jag då atl i sin medelsanvändning, gör de geografiskaavgränsningar och avvägningar mellan olika ändamål som gäller för anslagetRegionala utvecklingsinsatser. Insatsema bör styras efler problemenssvårighetsgrad. Det bör ankomma på att bedöma behovet av attutarbeta ett särskilt landsbygdsprogram. En del län har redan gjort delta. Delbör i varje fall inför kommande anslagsframställningar utarbetas ett materialsom belyser hur bedriver sina landsbygdsinsatser och utifrånvilka kriterier detta sker. Ett sådant material ger en utvärderingsmöjlighetför , den nya glesbygdsmyndigheten (avsnitt 10.5) och regeringen,som i sin tur kan ligga till gmnd för nya riktlinjer för verksamheten. Innanjag går över till mina förslag om förändring av glesbygdsstödet vill jag slåfast att glesbygds- och landsbygdspolitiken är en betydelsefull del av densamlade regionalpolitiken. Detta i sin tur innebär att den förstärkning av deregionalpolitiska insatsema som jag föreslår kommer atl få stor betydelse förmänniskoma i glesbygd och landsbygd, även om förslagen inte alltid har endirekt glesbygds- eller landsbygdspolilisk etikett. Mittförslag: Glesbygdsstöd skall fortsättningsvis lämnas i form av stöd tillföretag och stöd till kommersiell service. Stöd till intensifierade kommunalasysselsättningsinsalser och stöd till samhällelig service skall upphöra somstödformer inom glesbygdsstödets ram. Till dessa ändamål kan i stället andraformer av samhällsstöd lämnas. Högstabelopp för avskrivningslån vid stöd till företag höjs från . Avskrivningslånskall även kunna lämnas till immateriella investeringar. Högstabelopp för avskrivningslån lill uthymingsstugor höjs frän . Högsta belopp för servicebidrag till kommersiellservice höjs från . Kommittén:Den regionalpolitiska kommittén anser, att det är angeläget att utveckla destödformer inom glesbydsstödel som inte direkt riktas till företagen utan merriktas mot att förbättra närmiljön. Kommittén föreslår alt den särskildeutredaren som bör tillsättas för alt lämna förslag lill ett förändrattransportstöd, i sitt arbete bör inkludera godstransportstödel som finns inomramen för glesbygdsstödet. Remissinstanserna:De flesta som yttrat sig om glesbygdsstödet delar kommitténs uppfattning alterfarenhetema av stödet är mycket goda. Glesbygdsdelegalionen och länsstyrelseni menar atl stödet kan utvecklas ytterligare och göras ännu merflexibelt och effektivt. De anser att glesbygdsstödet bör vara etl basstöd ochinte ell komplement lill andra stödformer. Lantbmksslyrelsen m. fl. anser atlstöd även bör kunna lämnas till s. k. mjuka investeringar t. ex. tillmarknadsförings- och produktutvecklingsinsatser. Konsumentverketmenar all stödet till kommersiell service givit mycket goda effekter, men menaratt det ytterligare kan förbättras. a. föreslås höjning av maximibeloppetför servicebidrag från . till , förhöjt stöd tillinvesteringar i utmstning för bensingasåtervinning och till investeringar somföljer av skärpt livsmedelslagstiftning. Skälenför mitt förslag: Glesbygdsstödet bedöms, såväl av den regionalpolitiskakommittén som de flesta remissinstanserna, fungera väl. Glesbygdsstöd lämnadesunder /89 med 233 milj. kr., vilket innebar att en tredjedel avlänsstyrelsemas medel för regionala utvecklingsinsatser användes tillglesbygdsstöd. Stödet har ökat , vilket helt förklarasav att stödet till företag nått ut till allt fler sökanden. Del är också oftadetta stöd som avses när glesbygdsstödet beskrivs som flexibelt ochobyråkratiskt. Stödtill kommersiell service lämnades /89 med ca 35 milj. kr. tillomkring 200 butiker i glesbygd. Delta stöd har verksamt bidragittill all trygga dagligvamförsörjningen för permanent- och fritids- Prop.1989/90:76 boende i glesbygd. Bådadessa stödformer har enligt min mening visat sig fungera myckel väl, varför jaginte anser att det behövs några stora förändringar i stödbestämmelserna.Däremoi finns det anledning att uppmärksamma behovet av uppföljning ochutvärdering av stöden. revisorer har i en granskning konstaterat attde berörda myndigheterna ofta inte har möjlighet att fortlöpande följa upp destöd som ges. Orsaken sägs inte bara vara brist på personella resurser, utanockså att det saknas ändamålsenliga uppföljnings- och utvärderingsmetoder. Vadgäller den sistnämnda frågan bör det enligt min mening ankomma på den nya glesbygdsmyndighet,somjag kommer att föreslå ska inrättas (avsnitt 10.5), att ta fram sådana metoderoch i övrigt bistå de berörda myndigheterna med rådgivning och utbildning iuppföljningsfrågor. Huvudansvaretför den direkta uppföljningen ligger således på länsstyrelserna, både vadgäller glesbygdsstödet och användningen av projektmedlen, vilka kan användasför övriga glesbygds- och landsbygdsinsalser. Som revisorer påpekatfinns ett behov av förbättrad uppföljning. Jag har tidigare (avsnitt 7.2.1.5)redovisat min syn på hur uppföljningen av det regionalpolitiska företagsstödetkan förbättras. På liknande sätt bör uppföljningen av glesbygdsstödet ochprojektverksamheten kunna förbättras. Enligt min mening bör därför en del avprojektmedlen kunna avsällas för uppföljningsändamål. Vidare bör den nyaglesbygdsmyndigheten, utöver den utbildnings- och rådgivningsroll jag nyssnämnt, få i uppgift att göra centrala utvärderingar av glesbygds- ochlandsbygdsinsatserna. Det bör slutligen ankomma på regeringen atl klarare angeriktlinjer för verksamheten, som ger bättre möjlighet all mäta graden avmåluppfyllelse. Vadgäller stödet lill intensifierade kommunala sysselsättningsinsatser och stödettill samhällelig service har även dessa haft positiva effekter. Bådastödformerna tillkom omkring . Till skillnad från stödet till företagvar bakgranden till dessa stöd snarare defensivt än offensivt.Glesbygdspolitiken har ändrat inriktning sedan dessa stöd infördes. Insatserinom andra polilikområden, t. ex. inom arbetsmarknadspolitiken har ocksåförändrats, bl. a. har de traditionella beredskapsarbetena minskat iomfattning. Vidare har länsstyrelsernas resurser för regional projektverksamhetm. m. tillkommit och kraftigt förstärkts. Det är dessa gmndläggandeförändringar i fömtsättningarna för den offensiva glesbygdspolitiken som lettmig fram lill slutsatsen att något behov all regelstyra dessa båda stödinsatserinom ramen för glesbygdsstödet inte längre föreligger. Enligtden region al politiska kommittén visar landsbygdskampanjens budkavlar att det, utöver glesbygdsstöd lill företag, finns behov av insatser inom många andra områden som l.ex. serviceförsörjningen, föreningsli vet, värnet om del öppna landskapet, kulturmiljön osv. Jag delar kommit téns uppfattning att behovet av att förbättra närmiljön på dessa områden är stora. Jag menar emellertid att dessa behov bäst kan tillgodoses genom en friare användning av medlen för regionala utvecklingsinsatser. Ett särskilt regelverk för sådana insatser inom glesbygdsstödets ram skulle inte 172 underlätta strävandena attåstadkomma flexibla och lokalt anpassade lös- Prop. 1989/90:76 ningar.Snarare skulle risken öka för stelbenthet och byråkrati. Jag återkommer i detföljande till skälen för mina förslag beträffande de olika stödformerna. Nästantvå tredjedelar av glesbygdsstödsmedlen används till avskrivningslån förinvesteringar i företag. har 1 600 1 800 småförelag åriigenfått sådant stöd, vilket resulterat i att omkring 1 500 hel- ellerdeltidsarbeten beräknas ha tillkommit . Utöverdessa direkta sysselsättningseffekter har kringeffekter uppstått i form avbibehållandet av service och ett bättre tillvaratagande av de lokalaresurserna. För många har stödet givit en möjlighet alt bo kvar och försörjasig i sin hembygd. Inte minst viktigt har varit att stödet underlättatövergång till kombinationssysselsättning för t.ex. småjordbmkare i norraSverige. Den livsmedelspoliliska arbetsgmppen har noterat delta och ocksåföreslagit atl glesbygdsslödsinsalsema bör förstärkas med 100 milj. kr. Dettaförslag kommer att behandlas i särskild proposition om livsmedelspolitikensenare i vår. Beloppsgränsernaför stödet till företag och uthyrningsstugor höjdes senast den Ijuli 1988. Jaganser att en viss uppräkning med hänsyn till prisutvecklingen nu är motiverad. Detsärskilda stödet till godstransporter direkt lill företag föreslår jag överförtfrån stödet till samhällelig service till stödet till företag. Den särskildautredaren, som kommunikationsministern tillkallat beträffande deregionalpoliliska transportstöden (se avsnitt 8.10), kommer att behandla ävendel särskilda stödet till godstransporter i glesbygd. Jaghar tidigare (avsnitt 7.2.1.3) föreslagit förbättrade möjligheter att lämnaregionalpolitiskt företagsstöd till immateriella eller s. k mjuka investeringar.Även inom glesbygdsstödets ram finns önskemål om atl kunna lämnaavskrivningslån till andra investeringar än till investeringar i byggnader ochmaskiner. Det gäller framför allt stöd till produktutveckling ochmarknadsföring. Förnärvarande kan kreditgaranti för lån lämnas för sådana investeringar som görsi direkt samband med att stöd lämnas till investeringar i byggnader ellermaskiner. Verksamheterinom den privata tjänstesektom och många verksamheter som startas av kvinnor kräver ofta inte så dyra fysiska investeringar. Det kan också konstateras att huvuddelen av företagsstödet går till manliga företagare. Inte minst för att stimulera företagsamheten bland kvinnor i glesbygd bör det därför öppnas möjlighet att räkna in även s. k. mjuka investeringar i stödunderlaget vid bestämmande av stödels storlek. Lik som vad som gällt för kreditgarantier bör denna möjlighet begränsas till att avse stöd i samband med alt stöd lämnas till fysiska investeringar. Den nya möjligheten får alltså inte utvecklas dithän att stöd kan lämnas i form av driftbidrag, vilket tidigare, i strid med bestämmelserna skett i vissa län när det gällt hanteringen av kreditgarantier. Jag avser återkomma till 173 regeringenmed förslag till närmare bestämmelser om hur stödet i denna Prop.1989/90:76 del bör utformas. Försmå förelag i glesbygd är del ofta svårt att nå ut på marknaden med sinaprodukter. Ofta är volymema som produceras också för små för att varaintressanta för uppköpama. En ökad samverkan mellan företagen i en bygd kan härge samordningsfördelar t.ex. vad gäller marknadsföring, transporter, bokföring,utbildning och rådgivning m. m. Länsstyrelsema bör med hjälp av sina medel förregional projektverksamhet kunna stödja sådana samordnademarknadsföringsinsatser m. m. Samverkankan också ske i kooperativ form. Den kooperativa företagsformen bör ha godafömtsättningar att utvecklas i glesbygden. Under 1980-lalet har insatser gjortsför all stödja utvecklingen av kooperationen, bl.a. genom Kooperativa rådet.Under de senaste åren har ca 15 lokala eller regionala kooperativaulvecklingscentra byggts upp med stöd från rådet. TiU dessa centra kanallmänheten vända sig för atl få ekonomisk och juridisk rådgivning och annatstöd i samband med start av kooperativa förelag. De utgör med sin speciellakompelens ett värdefullt komplement till annan företagsrådgivning.Länsstyrelsema bör liksom via medlen för regional projektverksamhetkunna medverka i finansieringen av denna verksamhet. Iglesbygden har kooperativa företag kunnat få glesbygdsstöd. Glesbygdsdelegationenanser att insatsema för all stödja den nykooperaliva verksamheten bör ökasytterligare med särskild inriktning på landsbygden. Enligt min mening bör detankomma på länsstyrelsema att inom ramen för del regionala utvecklingsarbetetuppmärksamma behovet av rådgivning och stöd lill kooperativa verksamheter. Närdet gäller utbildning i kooperativa frågor bör, fömtom nämnda kooperativautvecklingscentra, även folkhögskoloma ha en viktig roll. Den regionalpolitiskakommittén menar att Kooperativa rådet bör ges i uppdrag att studera behovet avföretags-stödjande ålgärder riktade till producenlkooperativ i småförelagsform.Något särskih uppdrag härför behövs enligt min mening inte, eftersom det redaningår som en naturlig del i rådels verksamhet. Vadslutligen gäller handläggningen av stödet till företag så har länsstyrelsenenligt förordningen (1985:619) om glesbygdsstöd ansvar för den. Länsstyrelsenfår dock överlämna prövningen av ett visst ärende eller en viss gmpp av ärendentill lanlbmksnämnden eller den regionala utvecklingsfonden.