prop · GD0381 · 1989-12-31 00:00:00 — Stor enighet har rått om all den som är i behov av sjukvård ellersocial service inte skall ha sämre möjligheter atl kunna flytta vart han villän vad andra människor har. Jaghar stor förståelse för de synpunkter som kommit fram hos vissa remissinstanserom behovet av en lagfäst räll för enskilda all kunna flytta lilllångvårdsklinik i annal landsting än det egna eller servicebostad i annankommun än den egna. Genom Landstingsförbundets och Svenska kommunförbundetsrekommendationer bör emellertid frågan om enskilds möjligheter att kunna flyttalill långvårdsplals i annat landsting än hemlandstinget eller servicebostad iannan kommun än hemkommunen kunna få en tillfredsställande lösning helt ienlighet med de önskemål ställt upp. Rekommendationema gäller ävenpersoner som ännu inte fått långvårdsplals eller servicebostad men som önskarfå delta på annan ort. Jagutgår ifrån atl landslingskommunema och kommunema kommer all följa de avförbunden utfärdade rekommendationema. Någon tvingande lagstiftning är då intenödvändig. och utfärdade rekommendationemabör enligt vad jag sagt i och för sig vara tillräckliga för atl uppnå demål som i olika sammanhang angett när del gäller enskildas rätt allflytta lill långvårdsplals i annat landsting än hemlandstinget ellerservicebostad i annan kommun än hemkommunen. Del är emellertid viktigt altfölja upp och utvärdera utfallet av rekommendationema. Äldredelegalionen harockså föreslagit att ges ell sådant uppdrag och att uppdragetredovisas senast . Jagdelar delegationens uppfattning. Det är synnerligen viktigt atl det blir en allmän uppslutning kring rekommendationema. Skulle del visa sig all enskildas möjligheter atl kunna flytta till långvårdsplals i annat lands- 41 ting eller servicebostad iannan kommun inte vidgas på avsett sätt, bör särskild lagstiftning övervägas.Jag ämnar därför föreslå regeringen all ge i uppdrag att följaupp rekommendationerna. 3.3 Befogenhet att erbjuda hälso- och sjukvård åt utomlänspatient Mitt förslag: I 4§hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) införs en bestämmelse som gerlandstingskommun eller motsvarande vidgad befogenhet atl ta emot personerbosatta i annal landsting för vård. Äldredelegationensfiirslag: Överensstämmer i sak med mitt. Remissinstanserna:Ett fåtal remissinstanser har uttalat sig om utformningen av den föreslagnabestämmelsen. Juridiska fakultelsslyrelsemavid och har i underremiss till Universitets- ochhögskoleämbetet tillstyrkt del av delegationen utformade förslaget. Landstingsförbundethar föreslagit en delvis annorlunda utformning av den aktuella bestämmelsen. Skälen för mitt förslag:Enligt 8 kap. 5 § regeringsformen skall föreskrifter om kommunemas(primärkommuner och landstingskommuner) befogenheter och åligganden meddelas ilag. Befogenheten all bedriva hälso-och sjukvård måste alltså framgå av lag. Skyldighet och befogenhetatt bedriva hälso- och sjukvård framgår av HSL. Av 3 § framgår altlandstingskommunen (och molsvararande) skall erbjuda en god hälso- och sjukvårdåt dem som är bosatta inom landstingskommunen. Enligt 4§ är landstingskommunenvidare skyldig att, om någon som vistas inom landstingskommunen ulan alt varabosatt där behöver omedelbar hälso- och sjukvård, erbjuda sådan vård. Den i 3 och 4§§ angivna skyldijihelenalt bedriva hälso- och sjukvård kompletteras av en bestämmelse i 9 § ombefogenhet att meddela hälso-och sjukvård. Del gäller den s.k. regionsjukvårdeneller "hälso- och sjukvård som berör flera landstingskommuner".Bestämmelsen i 9§ reglerar således landstingskommunernas roll i regionsjukvårdssamarbetet.Regeringen har meddelat föreskrifter om regionindelningen i förordningen (1982:777)om rikels indelning i regioner för hälso- och sjukvård som berör fleralandstingskommuner. Härigenom ges landstingskommunerna befogenhet alt meddela hälso-och sjukvård också åt andra patienter än sådana som avses i 3 och 4 §§. I vilka fall den nu nämndabefogenheten, dvs. att inom ramen för regionsjukvården meddela hälso- ochsjukvård även lill andra än dem som avses i 3 och 4 §§, skall användas harpreciserats i en rekommendation av , det s. k.riksavtalet. Detta avser samarbete mellan landslingskommunema inom varje regionmen också samverkan med landstingskommun utanför regionen när del gäller vårdinom specialitet som inte är representerad inom den aktuella regionen.Riksavtalet ger såledespatienter möjlighet att få remiss för högspecialiserad vård i annan Prop.1989/90:81 landstingskommun än den egna. Det är också delta som utgöranledningen till bestämmelsen i 9§. Riksavtaletger emellertid också möjlighet till utomlänsvård av humanitära eller socialaskäl. En fömtsättning härför är dock alt det finns remiss. Det mottagandelandstinget avgör själv om det skall ta hänsyn till de åberopade humanitäraeller sociala skälen. Hemlandstinget har dock betalningsansvaret för patientenunder hela vårdtiden. Utöverde särskilda bestämmelser som finns om kommunernas befogen-hel atl bedriva vissverksamhet, gäller enligt 1 kap 4§ kommunallagen (1977:179) att kommuner ochlandsting själva får vårda sina angelägenheter. Innebörden av den bestämmelsenär atl varje kommun - utöver vad som särskilt anges i lag - har räll att drivasådan verksamhet som anses tillgodose kommunmedlemmarnas gemensamma intresse. Medstöd härav kan en landstingskommun t.ex. erbjuda andra sjukvårdshuvudmän atlfå utnyttja "överkapacitet" inom hälso-och sjukvård. Delstår i överensstämmelse med kommunmedlemmarnas gemensamma intresse all platser,som inte kan utnyttjas av dem själva eller av akulpalienter, erbjuds andraintressenter. Däremoikan en sjukvårdshuvudman inte med stöd av vare sig HSL eller kommunallagenerbjuda utomlänspatienter alt på lika villkor som inomlänspatienler få hälso-och sjukvård i andra fall än som följer a v 4 och 9 §§ HSL. Härför krävs ensärskild bestämmelse som ger landslingen en sådan befogenhet. Mitt förslag omen ny bestämmelse i 4 § avser atl ge sjukvårdshuvudmännen en sådan befogenhetall de kan följa den av utfärdade rekommendationen. Försocialtjänstens del gäller följande. Med stöd av 72 § socialtjänstlagen kan ettärende, som avser vård eller annan åtgärd beträffande enskild person, flyttasöver till annan socialnämnd, om den nämnden samtycker till del. Dennabestämmelse är tillräcklig för atl kommunerna skall kunna följa den av utfärdade rekommendationen. 1enlighet med vad jag nu anfört har inom upprättats förslaglill 1. lag om ändring i hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763), 2. lag om ändring i lagen (1966:293)om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall, 3. lag om ändring i transplantationslagen(1975:190), 4. lag om ändring i passlagen(1978:302), 5. lag om ändring i lagen(1985:12) om kontroll av bemsningsmedel på sjukhus, 6. lagom ändring i lagen(1988:870) om vård av missbmkare i vissa fall, 7. lag om ändring ismittskyddslagen (1988:1472). Förslaget under 4 harupprättals i samråd med chefen för justitiedepar tementet. Lagförslagen har, utom vadgäller 4§ i förslaget under 1, granskals av Prop. 1989/90:81 lagrådet. 5.1 Förslaget till lag om ändring i hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763) 1ett nytt andra stycke i paragrafen föreslås all sjukvårdshuvudmännen även iandra fall än då del rör sig om akutsjukvård skall kunna erbjuda utomlänspatienterhälso- och sjukvård. En sådan bestämmelse behövs för alt en sjukvårdshuvudmanskall anses ha befogenhet all kunna erbjuda utomlänspatienter vård ochbehandling på samma villkor som inomläns-patienter. Den av Landstingsförbundetutfärdade rekommendationen om utökade flyllningsmöjligheler kan då följas avsjukvårdshuvudmännen ulan att risk föreligger för all ett beslut om enöverflyttning skall kunna ogiltigförklaras på grund av bristande lagstöd. Bestämmelsenhar utformats i enlighet med förslag i remissyttrandet.En landstingskommun (eller motsvarande) ges befogenhet atl också i andra fallän som sägs i paragrafens första stycke erbjuda hälso- och sjukvård åt den somär bosall i annan landstingskommun, om landstingskommunerna kommer överenshärom. En sådan överenskommelse träffas i regel genom att landstingskommunenansluter sig lill ell riksavtal med detta innehåll. Andraexempel utanför riksavtalet finns från Göieborgs- och Malmöområdena. Där ärgränserna mellan sjukvårdsområdena dragna så att de ofta passeras när människorreser till sitt arbete eller söker service. För att befolkningen ändå skallkunna få sjukvård på närmaste håll och för atl resurserna skall utnyttjaseffektivt har de berörda huvudmännen slutit samverkansavtal. Enligt dessa kanmedlemmarna i en landstingskommun (eller motsvarande) vanligen få även ickeakut vård i en annan landstingskommun. Det är tänkbart alt liknande avtal framöverkan komma lill stånd även på andra håll, främst i syfte all öka patienternasvalfrihet. 1förhållande lill den totala sjukvården torde utomlänsvård med stöd av olikaavtal vara av marginell omfattning. Bestämmelseni första stycket andra meningen motsvarar i sak förslaget i departementspromemorian.Den avvikelsen föreligger dock alt palientansvarig läkare skall utses endastvid en sådan enhet som leds av en chefsöverläkare. Syftet med bestämmelsen äratl skapa förutsättningar för att patienten på ell bättre sätt än skall få en starkare anknytning till en viss läkare vid kontakter med hälso- och sjukvården. Bestämmelsen inne bär att det vid patientens första besök i en vårdepisod skall utses en viss 44 läkaresom har ett särskilt ansvar för patienten under hela vårdepisoden. 1 Prop.1989/90:81 de fall del är praktiskt möjligt skall patienten ges tillfälle attträffa samma läkare också vid olika vårdepisoder. Patientenbör redan vid sitt första besök klart och entydigt informeras om vem somutsetts lill palienlansvarig läkare. Även annan än patienten kan behövaunderrättas, t. ex. föräldrarna om patienten är ell barn. Uppgift om läkarensnamn bör lämnas. Del kan således inte anses tillräckligt att utse innehavarenav en viss befattning till palientansvarig läkare. Vidare bör upplysning lämnasom när och hur läkaren kan nås. Altutse palienlansvarig läkare ingår i chefsöverläkarens ledningsuppgifter. Avbestämmelserna i 14§ framgår alt sådana uppgifter får delegeras. Uppgiftenatt vara palientansvarig läkare innebär en skyldighet att etablera en så närakontakt med patienten som dennes situation kräver. Del innebär bl. a. all den patienlansvarigeläkaren skall se till att han själv kan ta emot patienten vid planeradeåterbesök som kräver läkares medverkan. Endast om särskilda skäl talar förnågot annat bör avsteg från denna regel göras. Del särskilda patientansvaret ärdock begränsat lill den lid då läkaren är i tjänst. Om patienten oplaneratuppsöker hälso- och sjukvården när den patienlansvarige läkaren inte är itjänst, får patienten naturligtvis las emot av en annan tillgänglig läkare somhar all la ställning till vad patientens situation kräver. Om patientens besökföranleder ett återbesök bör detta förläggas lill en tidpunkt när den patienlansvarigeläkaren åter är i tjänst. Självklart fömtsätts all den läkare som har tagitemot patienten underrättar den patienlansvarige läkaren om besöket och omsådana uppgifter om besöket som denne kan behöva känna lill. Vilka uppgifter iövrigt som ankommer på den patientansvarige läkaren och hur patienterna kan fördelaspå patienlansvariga läkare har redovisats i den allmänna motiveringen (avsnitt2.12). Omden situationen skulle uppkomma, all den ledningsansvarige läkaren chefsöverläkaren eller den läkare till vilken den berörda ledningsuppgiftenhar delegerats och den patienlansvarige läkaren inte bedömer patientenssituation på samma sätt eller har olika uppfattningar om de åtgärder som börvidtas och frågan inte kan lösas på något annat sätt, fömtsätterledningsansvaret att den ledningsansvarige läkaren själv lar över den patienlansvarigeläkarens ansvar för patienten eller för över det på någon annan läkare. Sedanpalienlansvarig läkare har utsetts, bör så långt möjligt undvikas att flytta över ansvaret för patienten på någon annan läkare. 1 vissa situationer kan del dock vara motiverat all utse en ny patientansvarig läkare. Om patientens situation kräver att han överförs lill en annan enhet för undersökning eller vård och behandling, lorde det ofta vara befogal alt utse en ny palienlansvarig läkare vid denna enhet. Hell tillfälliga besök för undersökning eller vård och behandling på en annan enhet bör dock inte föranleda att ansvaret för patienten ändras. Under en sådan vistelse bör den patienlansvarige läkaren hålla en så nära kontakt med patienten all denne hålls informerad om syftet med de åtgärder som vidtas eller plane ras. En annan situation då del kan finnas skäl all utse en ny palienlansva rig läkare är när patienten förklarar sig ha svårt all etablera ett förtroende- 45 fullt samarbete med denutsedde iJikaren. Så långt del är praktiskt möjligt Prop. bör därför sörjas för attden patientansvarige läkaren har patientens fulla Atlendast den som har svensk legitimation som läkare kan utses lill palienlansvarigläkare framgår av lagtexten. Deföreslagna ändringama i förevarande paragraf har stora likheter med motsvarandeförslag i departementspromemorian. De föreslagna uppgiftema för denledningsansvarige läkaren överensstämmer med promemorieförslagei. På vissapunkter skiljer sig dock förslagen från promemorian. Den i sak viktigasteskillnaden är all bestämmelsema om ledningsansvar inte skall gälla beträffandealla enheter för diagnoslik eller vård och behandling ulan endast vissa avdessa, nämligen de enheter som allmänt sett har en sådan verksamhet all palienlemassäkerhet i vården kräver atl en läkare svarar för den samlade ledningen avverksamheten. En annan skillnad är all den ledningsansvarige läkaren skallbenämnas chefsöverläkare och inte huvudläkare. Vidare skall chefsöverläkaren,till skillnad mot promemorieförslaget, ulan särskilda begränsningar i lag kunnadelegera enskilda ledningsuppgifter lill befattningshavare vid enheten. Enligt promemorieförslageiskulle ledningsuppgift som avser diagnostik eller vård och behandling samtuppgiften alt utse patientansvarig läkare kunna delegeras endast lill specialislkompelenlaläkare. Chefsöverläkarens ledning skall omfatta den totala verksamheten videnheten, dvs. både de administrativa och de medicinska funktionema. Hur stor ensådan enhet skall vara får huvudmannen avgöra med hänsyn lill lokala fömtsättningar,verksamhetens art och inriktning m. m. Som framgår av den allmänna motiveringenhar det bedömts lämpligt att enheten har en storlek som moisvarar ungefar dennuvarande klinikens. Beträffande den öppna vården utanför sjukhus är det intemöjligt all ange något riktmärke för enhelemas storlek. Här får lokala fömtsättningaroch önskemål vara avgörande. Utvecklingen mot gemensamma avdelningar ochpatienthotell liksom primärvårdens utbyggnad och stmktur kan givelvis bli avbetydelse för den organisatoriska indelningen. Enheten behöver inte varageografiskt begränsad lill t. ex. ett sjukhus eller en vårdcentral ulan kan omfattaverksamhet både inom och ulom ell sjukhus och verksamhet vid fleravårdinrättningar. Med verksamhetsområde avses här inte delsamma somspecialitet. Enhetens verksamhetsområde kan således inrymma en eller fleraspecialiteter. Sjukvårdshuvudmannenbeslutar hur hälso- och sjukvårdsverksamheten skall vara organiserad. Detta kan ske genom en organisationsplan av vilken del översiktligt eller så detaljerat som man lokall kan finna befogat framgår vilka resurser som skall finnas och hur dessa skall användas i organisatoriskt hänseende. I den dagliga verksamheten vid en heten är chefsöverläkaren i princip bunden av den organisationsplan sjuk vårdshuvudmannen fastställt. Chefsöverläkaren har dock rätt alt i bety dande utsträckning själv lösa akuta problem. Det får vara en uppgift för 46 sjukvårdshuvudmannen allinom ramen för den aktuella organisationsbe- Prop. 1989/90:81 skrivningeneller på annat sätt ange vad som skall gälla i denna del och dra upp de gränsersom behövs. Försjukvårdshuvudmannen är det nödvändigt all ha möjlighet all fortlöpande följaoch värdera hälso- och sjukvårdsverksamheten. Detta innebär allchefsöverläkaren måste informera den politiska och administrativa ledningen ombl. a. befarade risker för avvikelser från politiskt beslutade riktlinjerbeträffande köer och vårdtider. Han är också skyldig atl informera huvudmannennär det t.ex. finns risk för alt enhetens budget kommer all överskridas elleratt inskränkningar i driften kan behöva göras lill följd av svårigheter altrekrytera personal eller av någon annan liknande anledning. Allchefsöverläkaren skall ha etl samlat ledningsansvar för enheten innebär bl.a.all de medicinska ledningsuppgifter som ligger på överläkare ochdistriktsläkare kommer alt flyttas över på chefsöverläkaren. Överläkamas och dislriklsläkamaslagreglerade ställning som ytterst ansvariga för den medicinska verksamheteninom ett visst verksamhetsområde kommer därmed all upphöra. När del gällerfrågor som rör vården av enskilda patienter kan del bli aktuellt för hälso- ochsjukvårdens ansvarsnämnd att pröva om chefsöverläkaren har bmstit i sinledningsfunktion. Regeringenhar uppdragit åt en särskild utredare att se över bestämmelsema om tillsynöver hälso- och sjukvårdspersonalen, m.m. (S 1987:03). Enligt uppdraget skallutredaren redovisa sina förslag . Enav många uppgifter för chefsöverläkaren är att organisera jourverk- samhelen, dvs. den nödvändiga hälso- och sjukvårdsverksamhet som be drivs ulom ordinarie arbetstid. Del är en uppgift för chefsöverläkaren all efter huvudmannens riktlinjer se lill all jourverksamhelen organiseras på ell sådant sätt att HSL:s krav på verksamheten kan uppfyllas. Chefs överläkaren svarar således för kvaliteten och säkerheten i jourverksamhe len inom sin enhet. Med den uttolkning som har gjorts av de gällande bestämmelsema om del medicinska ledningsansvaret har del inte varit möjligt alt under jour lägga ledningsansvaret för ett medicinskt verksamhetsområde på någon annan läkare än den som är specialistkom petent inom just del området. Bestämmelserna om ett samlat ledningsan svar innebär inte någon sådan begränsning. Chefsöverläkaren har alt se lill all de läkare som ansvarar för jourverksamheten har tillräcklig kompetens för uppgiften. Utgångspunkten är all enhetens verksamhet skall vara så organiserad och ha en sådan inriktning all palienlemas säkerhet kan tillgodoses på ett betryggande sätt dygnet om. Detta behöver dock inte innebära att den läkare som är ansvarig för den s. k. bakjouren nödvän digtvis måste vara specialislkompelenl inom mer än en av de specialiteter som jourverksamhelen omfattar. Däremot fömtsätter naturligtvis vård kvaliteten och palienlemas säkerhet i vården att den jouransvarige läkaren allmänt sett har tillräckliga fömtsättningar för uppgiften. Alt han har en lämplig specialistkompetens ligger i sakens natur. Vilken kompelens som skall krävas får avgöras från fall till fall. Del finns inget som hindrar all berörda chefsöverläkare, inom ramen för vad sjukvårdshuvudmannen bestämt om jourverksamheten, anordnar s. k. samjour även i bakjouriedet mellan olika specialiteter och verksamhetsområden eller mellan olika sjuk- 47 husoch vårdcentraler under fömtsättning all kvaliteten och säkerheten i Prop.1989/90:81 vården kan garanteras. Hurjourverksamhelen närmare skall organiseras är en fråga för sjukvårdshuvudmannenoch de berörda chefsöverläkarna. Här kan fömtsättningama vara hell olikamellan stora och små sjukhus. Vid stora, specialiserade sjukhus med omfattandeakutverksamhet behövs i allmänhet flera jourhavande läkare med olikainriktning, medan mindre sjukhus ofta kan klara sig med en mer begränsadläkarinsats. Förpatientens säkerhet i vården är del viktigt all den läkare som har s. k.primärjour, dvs. den läkare som tar emot och undersöker patienten underjourtid, har legitimation för läkaryrket. Detta innebär all läkare underallmäntjänstgöring, s. k. AT-läkare, inte bör självständigt upprätthållaprimärjour. 1 avvaktan på en jämnare fördelning av läkare inom landet lorde deldock vara nödvändigt alt ännu en lid godta all erfama AT-läkare i vissa fallsvarar för primärjouren. Eftersom endast legitimerade läkare skall kunna utsessom patienlansvariga, kan utseendet av patienlansvariga i dessa fall behövaanslå lill efler jourtidens slut. Närdet gäller chefsöverläkarens viktigaste uppgifter kan dessa sammanfattas iföljande punkter: attsäkerställa en god medicinsk kvalitet i arbetet, attsvara för all palienlema får en säker och ändamålsenlig vård och behandling samlverka för alt sjukdomar och skador förebyggs, allsörja för kontinuitet i verksamheten genom all bl. a. svara för all en palienlansvarigläkare utses för varje patient, allsvara för prioritering mellan olika patientkategorier, för in- och utskrivningav patienter och för väntelistmtiner, altsvara för alt enhetens tillgängliga resurser disponeras effektivt och på ellsådant sätt alt bästa möjliga resultat nås i den medicinska verksamheten, attsvara för alt säkra mtiner för verksamheten utarbetas och följs inom enheten ifråga om bl. a. joumalföring och hantering av läkemedel och medicinsk-leknisk utmstningm. allsvara för all handledningen av läkare under vidareutbildning är väl organiseradoch av god kvalitet, allse lill att personalen får erforderlig handledning och inskolning för sinaarbetsuppgifter och för användningen av teknisk utmstning saml fårfortbildning, allsvara för all jourverksamheten ordnas på ett ändamålsenligt sätt, allsvara för enhetens vårdpolicy, exempelvis i form av vårdprogram, och all verkaför all enhetens arbete följs upp och utvärderas, allse lill all författningsbestämmelser och andra regler är kända och efterlevs samlmeddela behövliga instmktioner och direktiv för verksamheten, attbereda möjlighet till forskning och utvecklingsarbete. Lagrådethar i sill yttrande i lagstiftningsärendet anfört alt det är över flödigt att i förevarande paragraf ange all landstingskommunen bestäm mer verksamhetsområdet för den enhet som chefsöverläkarens ledning skall avse. Lagrådet framhåller att del på gmnd av avfattningen av lagens 48 avsnittom landstingskommunens ansvar (3-9 §§) står klart att landstings- Prop.1989/90:81 kommunen beslutar om bl. a. indelningen av hälso- ochsjukvårdsverksamheten inom sitt område i olika enheter. Naturligtvisframgår del vid ell studium av det av lagrådet nämnda avsnittet i lagen att delär en uppgift för landstingskommunen atl besluta om enhelsindelningen för hälso-och sjukvården inom landstingsområdet. Del kan likväl vara av visst värde all i ell annal avsnitt av lagen i samband med att lagregleringen omledningsansvaret ändras och avgränsas lill all avse vissa slags enheter inom hälso-och sjukvården låta lagtexten uppta en erinran om landstingskommunensbestämmande över enhelsindelningen. En motsvarande erinran finns för övrigtredan i paragrafens gällande lydelse. 1 lagrådsremissens lagförslag fick dennaerinran bilda en egen mening och markerades därmed något mer än i gällandelydelse. 1 det nu framlagda förslaget har erinran infogats på liknande sätt somi gällande lagtext. Utformningen av paragrafens första stycke har i övrigtskett i enlighet med vad lagrådet har förordat. Frågan om delegering har relativt uttömmande behandlats i denallmänna motiveringen (avsnitt 2.11). Utöver vad som där sägs kan följandeframhållas. Inte sällan torde sjukvårdshuvudmannen välja att organiseraverksamheten så, all en viss enhet indelas i delfunktioner där någon förordnasall under chefsöverläkaren svara för verksamheten vid en sådan delfunktion.Vidare lorde del bli så atl många vårdenheter kommer all inrymma ell antalavgränsade delområden. Del ankommer på sjukvårdshuvudmannen atl fritt bestämmahur verksamheten skall organiseras och vilken personal som skall anställas påolika befattningar. I den mån chefsöverläkaren delegerar en ledningsuppgift ärhan skyldig all följa den av sjukvårdshuvudmannen bestämda organisationen.Detta innebär bl.