prop · GD03154 · 1989-12-31 00:00:00 — Omden som har dömts lill fängelse inle är nöjd med elt beslut av en Övervakningsnämndenligt 26 kap. Il, 15, 18, 19 eller 22 §, får han hos kriminalvårdsnämndenbegära prövning av beslutet. Kriminalvårdsnämndenkan i kan i samband med beslut om villkorlig samband med beslut om villkorlig frigivning enligt 26 kap. 9 § meddela frigivning enligt 26kap. 9 § meddela sådant förordnande om övervak- sådani förordnande om övervak ning som enligt 11 § samma kapitel ning som enligt 11 § samma kapitel ankommer på skyddskonsulenten. ankommer p& frivårdsmyndigheten. 38 kap. 14 §" Regeringenkan föreskriva att en skyddskonsulent får överlåta åt en annan tjänsteman altfullgöra uppgifter som enligt denna balk åvilar konsulenten. Dennalag träder i kraft . " Senaste lydelse1983:240. 5 Förslag till Prop. Lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbete medDanmark, , och ang. verkställighet av straff m. m. Härigenomföreskrivs all i 11 och 18 §§ lagen (1963:193) om samarbete med ,, och angående verkställighet av straff m.m.' ordet "skyddskonsulenlen"skall bytas ut mol "frivårdsmyndigheten". Dennalag träder i kraft den . Lagen omtryckt 1986:868. Lag om ändring i lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål Härigenomforeskrivs i fråga om lagen (1964:542) om person undersökning i brottmål' dels att i 3 § ordet"skyddskonsulent" skall bytas ut mol "frivårdsmyndighel", delsall 4 6 §§ skall ha följande lydelse. Personundersökningen verkstäfles av tjänsteman inom skyddskonsulentorganisationen eller av personundersökaresom skyddskonsulenten utser. Till personundersökare får ulses endast den somundergått för ändamålet avsedd utbildning eller eljest har erforderiigakunskaper. Personundersökningenverkställs av tjänsteman vid en frivårdsmyndighel eller av personundersökare somen frivårdsmyndighel utser. Till personundersökare får ulses endast den somundergått för ändamålet avsedd utbildning eller eljest har erforderligakunskaper. Framkommer under personundersökningen att den misstänkte är i behov av personligt stöd eller annan hjälp kan förordna förtroendeman för honom, om han samtycker därtill. Förtroendeman skall entledigas så snart den misstänkte begär del. Framkommerunder personundersökningen att den misstänkte är i behov av personligt slödeller annan hjälp kan skyddskonsulenten förordna förtroendeman för honom, omhan samtycker därtill. Förtroendeman skall entledigas så snart den misstänktebegär det. Uppdragsom förtroendeman upphör när 1. fömndersökning avslutas ulanall åtal väckes, 2. åtalet nedlägges, 3. dom meddelas varigenom denmisstänkte frikännes eller förklaras fri från påföljd eller påföljd efterges, 4. dom meddelas varigenom denmisstänkte dömes lill böter eller villkorlig dom, 5. verkställbar domrörande annan påföljd föreligger mot den miss tänkte. Skyddskonsulent,skyddsassistent och personundersökare äga, om ej särskilda skäl äro däremot,vid personundersökning taga del av anteckningar och andra handlingar från fömndersökningensaml närvara vid förhör som hålles med den misstänkte. Frivårdsmyndighel ochpersonundersökare är, om det inte finns särskilda skäl mot det, vid personundersökningta del av anteckningar och andra handlingar från fömndersökningen samt närvaravid förhör som hålls med den misstänkte. ' Lagen omtryckt1982:1125. Senaste lydelse 1973:1214. skall påbegäran av skyddskonsulent, skyddsassistent, personundersökare, åklagare eller-domstolmeddela upplysningar beträffande misstänkt, med vilken nämnden har all tagabefallning, saml föreslå de åtgärder, som nämnden finner erforderliga för allfrämja hans anpassning i samhället. skall påbegäran av , personundersökare, åklagare eller domstol meddelaupplysningar beträffande misstänkt, med vilken nämnden har all ta befattning, samlföreslå de åtgärder, som nämnden finner erforderliga för att främja hansanpassning i samhället. Denna lag träder ikraft den ' Senastelydelse 1981:24. 7 Förslag till Prop. Lag om ändring i passlagen (1978:302) Härigenomföreskrivs alt i 21 och 23 §§ passlagen (1978:302)' ordet " skyddskonsulent"i olika böjningsformer skall bytas ut mol "frivårdsmyndighel" imotsvarande form. Dennalag träder i kraft den . 'Lagen omtryckt 1987:698. 2 1989/90. 8 Förslagtill Prop. Lag om ändring i lagen (1978:801) om intemationellt samarbeterörande kriminalvård i frihet Härigenomföreskrivs att i 10, 14, 23 och 24 §§ lagen (1978:801) om internationelltsamarbete rörande kriminalvård i frihet' ordet "skyddskonsulenl" iolika böjningsformer skall bytas ut mot "frivårdsmyndighel" i moisvarandeform. Dennalag träder i kraft . Lagen omtryckt 1983:247. 9 Förslagtill Prop. Lag om ändiing i smittskyddslagen (1988:1472) Härigenomföreskrivs att i 30 och 31 §§ smittskyddslagen (1988:1472) ordet"skyddskonsulent" i olika böjningsformer sltal! bytas ut mol "frivårdsmyndighel"i motsvarande form. Dennalag träder i kraft den . Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , R. , , , , G. , ,, , , , , , , Proposition om ändringar i kriminalvårdslagstiftningen Ensträvan inom den offentliga verksamheten har varit att föra utarbetsuppgifter från central ni vå till regionala och lokala organ. Detta gälleräven på kriminalvårdens område. budgetproposition (prop. 1989/90:100,bil. 4, s. 85-91) redovisas all kriminalvårdsverkel, efter en genomfördförsöksverksamhet med decentralisering, har varit föremål för en omfattandeorganisationsöversyn. I framställningar till regeringen har kriminalvårdsstyrelsenföreslagit förändringar i fråga om uppgifter och organisation inom kriminalvårdsverkel. Regeringenhar i budgetpropositionen i väsentliga delar ställt sig bakomkriminalvårdsstyrelsens förslag. aviseras där att regeringen senareskall återkomma till med de lagändringar som behövs för att genomföraden nya ordningen. Sammanfattningsvis innebär de förändringar som regeringenförordar i budgetpropositionen all tyngdpunkten inom kriminalvården förskjulsnedåt i organisationen. Huvuddelen av klienlarbelel skall skötas lokall vid kriminalvårdsanstalier,häkten och skyddskonsulentdistrikl. Den regionala organisationen koncentreras lillkraftfullare enheter och förstärks i förhållande lill kriminalvårdsstyrelsen.Denna organisation får som uppgift att bl. a. leda kriminalvården i regionernaenligt styrelsens riktlinjer och alt stödja verksamheten vid de lokala myndighetema.Kriminalvårdsstyrelsens arbete koncentreras på övergripande uppgifter. ,som beretts tillfälle att la del av vad regeringen anfört om decentraliseringoch organisationsförändringar inom kriminalvården, har ställt sig bakomförslagen (1989/90:JuU22, rskr. Jagavser att nu ta upp de lagändringar som krävs för att decentraliseringen skallkunna genomföras. Förslagen bygger på en framställning tillregeringen från (dnr 89-2570). Kriminalvårdsstyrelsensskrivelse har remissbehandlats. Remissyttran den har kommit in från kammarrätten i , kriminalvårdsnämn den, statskontoret, , kriminalvårdsdirektörema i , och , kriminalvårdsanstaltema , Kumla, 20 Saltvik,, och Viskan, häktena och , Prop. 1989/90:154skyddskonsulenlema i Göleborg-Angereds distrikt och distrikt,justitieombudsmannen , , , Centralorganisationen och . Ensammanställningav remissyttrandena hargjorts inom ochfinns lillgänglig i ärendet (dnr 89-2570). Jagkommer i detta sammanhang att behandla också följande frågor om förändringar ikriminalvårdslagstiftningen. Kriminalvårdsstyrelsenhar, på uppdrag av regeringen, utrett verkställighetens utformning för intagnasom uppbär pension och därvid föreslagit bl. a. att den som är intagen ikriminalvårdsanstalt skall få skyldighet att ha olika former av sysselsättning(dnr 88-3294). Under beredningen av ärendet har inom justitiedepartementetupprättals en promemoria med utgångspunkt från kriminalvårdsstyrelsensutredning. Promemorian har remitterats lill ombudsmän.Justitieombudsmannen (JO) har yttrat sig överpromemorieförslaget. Hans yttrande finns tillgängligt i ärendet (dnr 88-3294och 89-3330). Kriminalvårdsstyrelsenhar vidare föreslagit att sjukvårdspersonalen inom kriminalvården skall fåmöjligheter all lämna ut uppgifter om intagna lill chefen för etl häkte. Ävendenna framställning har remitterats lill ombudsmän. JO:s yttrandefinns tillgängligt i ärendet (dnr 89-3330). Enframställning från JO rör behovet av en ändring av regleringen i kriminalvårdslagsliflningenav de fall där en inlagen har placerats i avskildhet under utredning i ettdisciplinärende (dnr 89-2829). FöreningenSveriges Frivårdstjänslemän har föreslagit all begreppet skyddskonsulenl skallutmönstras och ersättas av benämningen frivårdsmyndighel (dnr 88-342). Jagbehandlar frågan om de lagändringar som behövs för all genomföra decentraliseringeninom kriminalvården i avsnitt 2.1. De andra frågoma jag har nämnt lar jag upp iavsnitten 2.2-2.4 och 4.4. Regeringenbeslutade att inhämta lagrådets yttrande över lagförslagen. Delagförslag som har remitterats lill lagrådet bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga 1. Lagrådethar i sitt yttrande, som bör fogas till protokollet som bilaga 2, i alltväsentligt godtagit förslagen. Med anledning av etl påpekande från lagrådethar i förhållande till lagrådsremissen på en punkt i förslagen gjorts en justeringav lagteknisk natur (s. 36). Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjortsi förslagen. 2.1 Delegering inom kriminalvården 2.1.1Utvidgade möjligheteratt delegera beslutsbefogenheterenligtkriminal-vårdslagstiftningen Mittförslag: skall även i fortsättningen ha befogenhet attfalla beslut enligt kriminalvårdslagsliflningen. Regeringen, eller denmyndighet som regeringen bestämmer, skall med vissa undantag bemyndigas attöverlåta åt andra kriminalvårdsmyndigheter eller tjänstemän inomkriminalvården all falla beslut i ställe. Avsikten ärall besluten skall fattas på lokal nivå, om det inle finns särskilda skäl altförlägga beslutsbefogenheten till regional eller central nivå. Beslut som harfaltals på regional eller lokal nivå skall liksom nu kunna överklagas tillkriminalvårdsstyrelsen. I stället för alt vissa beslut som har meddelats på lokalnivå skall underställas styrelsens prövning införs skyldighet all lillstyrelsen anmäla sådana beslut. Kriminalvårdsstyrelsensförslag överensstämmer i stort med mitt förslag. Remissinstanserna:Flertalet remissinstanser har tillstyrkt förslag.Kriminalvårdsdirektörerna i , och anser all beslut somhar fallals på lokal nivå bör kunna överklagas till regional nivå. Kriminalvårdsdireklöreni Siockholm anser all beslut som gäller inräkning i verkställighet av lid förvistelse utanför anstalt eller disciplinära bestraffningar (39 resp. 47 §§lagen 1974:203 om kriminalvård i anstalt), som fattas på lokal nivå, även ifortsättningen bör underställas regionen för prövning. Bakgrunden till mittförslag: Regeringen uppdrog ål allundersöka möjligheterna all genomföra en decentralisering inom kriminalvården.Riksdagen beslutade följande år om lagändringar för att möjliggöra enförsöksverksamhet med decentrali sering på kriminalvårdens område (prop.1985/86:147, JuU 31, rskr. En försöksverksamhet har därefter pågått vidett flertal myndigheter inom verket. Verksamheten har omfattat både klientärendenoch administrativa ärenden. Mol bakgmnd averfarenheter från försöksverksamheten genomförde år1988 en utredning av vilka organisatoriska förändringar av kriminalvårdens s.k. linjeorganisation som kunde behövas för all åstadkomma en vidgaddecentralisering av arbetsuppgifter från styrelsen. Med linjeorganisationenavses regionerna saml den lokala organisationen, dvs. kriminalvårdsanstalier,häkten och skyddskonsulentdistrikl. har vidare utrettstyrelsens egen organisation. Som nämnts har styrelsenlämnat förslag till regeringen om ny linjeorganisation och ny egenorganisation. Förslagen har remissbehandlats. På grundval avkriminalvårdsstyrelsens förslag och remissbehandlingen av dessahar frågan om decentralisering och organisalionförändringar inom Prop.1989/90:154 kriminalvården behandlats budgetproposition (prop. 1989/90:100, bil. 4, s. 85-91), och har godtagit vad som därförordats som riktlinjer på området. Jaguttalade i min anmälan till propositionen beträffande decentraliseringen allprincipen bör vara att besluten inte skall fallas på högre ni vå än vad somerfordras med hänsyn till ärendets beskaffenhet eller andra omständigheter, t.ex. personalens utbildningsnivå och förekomsten av ADB-stöd. Vidare pekade jagpå all klienlbeslut i stor utsträckning bör kunna fallas lokall men att sådanaärenden av särskilt kvalificerat slag även i fortsättningen bör handläggas avkriminalvårdsstyrelsen. I fråga om löpande klientärenden uttalade jag all dessabör handläggas på regional nivå endast om del finns särskilda skäl för detta, t.ex.effektivitetsskäl eller alt handläggningen förutsätter ett ADB-stöd som saknaspå lokal nivå. Vidare pekade jag på att regionkansliernas funktion somstödjande organ i förhållande lill den lokala organisationen gör del mindrelämpligt all lokala beslut överprövas på regional nivå. Beslut som har meddelatsav de lokala kriminalvårdsmyndig-helerna bör därför enligt vad jag anförde ipropositionen kunna överklagas direkt lill . Dessauttalanden lämnades ulan erinran av . Denlagstiftning som reglerar kriminalvårdens verksamhet är fördelad på trelagar: lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. (SlidL), lagen omkriminalvård i anstalt (KvaL) och lagen (1976:371) om behandling av häktade ochanhållna m. fl. (HäL). lill resp. lag har avregeringen meddelats i kungörelsen (1974:286) om vissa bestämmelser rörandetillämpningen av SlidL (SlidLK), kungörelsen (1974:248) med vissa bestämmelserrörande tillämpningen av KvaL (KvalK) och förordningen (1976:376) ombehandlingen av häktade och anhållna m. fl. (HälF). Enligtkriminalvårdslagsliflningen fattas beslut som rör den enskilde klienten avkriminalvårdsstyrelsen, om inle något annal har bestämts (28 § SlidL, 58 § KvaLoch 16 a § HäL). Möjligheterna all flytta beslutsbefogenheter längre ner iorganisationen har reglerats olika i de tre lagarna. Enligt 28 § SlidL fårkriminalvårdsstyrelsen överiåta åt chefen för en kriminalvårdsregion ellerstyresmannen vid en kriminalvårdsanslalt att meddela beslut enligt den lagen.Av 60 § KvaL följer bl. a. att regeringen eller, efler regeringensbemyndigande, kan förordna om överflyttning tilltjänstemän inom kriminalvården av styrelsens befogenhet enligt den lagen medvissa undantag. Enligt 16 c § HäL kan regeringen förordna om överflyttning lilltjänstemän inom kriminalvården av befogenheter enligtden lagen. Medslöd av bemyndigandena i KvaL och HäL har regeringen meddelat föreskrifter i KvalKresp. HälF om delegering av beslutanderätten. KvalK innehåller ell stort antal delaljbeslämmelserom beslutsordningen. Med Slöd av dessa bemyndiganden har kriminalvårdsstyrelseni sin lur delegerat beslutanderätten lill den som är regionchef eller styresmanvid anstalt eller häkte. Även i StidIK finns vissa delegeringsregler. Skälenför mitt förslag: Nya grundläggande principer för decentralisering av beslutsbefogenheter inom kriminalvården har lagts fast av riks- 23 dagen (prop. 1989/90:100,bil. 4, s. 85-91, JuU22, rskr. Dessa prin- Prop. 1989/90:154 dper innebärbl. a. all beslut i klienlärenden i stor utsträckning bör kunna fattas lokaltmen att ärenden av särskilt kvalificerat slag även i fortsättningen börhandläggas vid . Som jag ser det bör därför, i enlighetmed vad har förordat, den lämpligaste ordningen även ifortsättningen vara att det i KvaL anges all det ankommer på styrelsen att fatlabeslut enligt den lagen men all lagen lämnar vida möjligheter lill delegeringav beslutanderätten. Med de utgångspunkter som sålunda bör gälla fördecentralisering av beslutsbefogenheter finns det enligt min mening inte skälatt i lag eller förordning meddela mer detaljerade föreskrifter förbeslutsfattandet. I28 § SlidL finns ett generellt bemyndigande för altöverlåta beslutanderätt i ärenden enligt den lagen ål region- eller anstaltscheferinom kriminalvården. Denna delegeringsräll infördes som ell led i elt pågåendearbete med decentralisering inom kriminalvården (prop. 1985/86:147, JuU 31, rskr.276). Genom samma lagstiftningsärende vidgades även regeringens möjlighet allflytta över beslutanderätten från lill regional ellerlokal nivå. Som har nämnts kan sålunda enligt 60 § KvaL regeringen eller,efter regeringens bemyndigande, med vissa undantagdelegera beslutsbefogenheter i klientärenden lill tjänstemän inom kriminalvården.Genom bestämmelserna i har beslutsbefogenheter delegerats i sådanutsträckning all de flesta klientbeslut meddelas av styresmännen vid kriminalvårdsanstaltema.Motsvarande gäller enligt HäL. Dennuvarande ordningen ger alltså möjlighet att lill tjänstemän vid myndigheterinom kriminalvården delegera befogenheten all fatta beslut. Några lagändringarbehövs därför i och för sig inte för att kunna genomföra en ökad decentraliseringav beslutsfattandet inom kriminalvården. Nägra justeringar av lagstiftningenaktualiseras dock i delta sammanhang. Enligtmin mening skulle sålunda elt mera flexibeh syslem för delegering i enlighetmed de principer som har fastställt kunna åstadkommas ombeslutsbefogenheten kan knytas även lill en myndighet som sådan. Härigenomskulle del nämligen bli möjligt att genom föreskrifter om vem eller vilka somfattar beslut på myndighetens vägnar få till stånd en ytterligare delegering avbeslutsbefogenheter som kan visa sig vara ändamålsenlig i det särskilda fallet.Jag anser därför all del bör göras en ändring i KvaL av denna innebörd. Miltförslag innebär all de närmare bestämmelserna om beslutsfattandet inom kriminalvården liksom i regel kommer all finnas i föreskrifter meddelade av regeringen eller . Vägledande vid ut formningen av dessa föreskrifter blir givelvis de principer som har fastställts för delegering av beslutsbefogenheter inom kriminalvården. En utgångs punkt är all beslutanderätten i klienlärenden i princip skall överflyttas lill lokal nivå eller, om det finns särskilda skäl, lill regional nivå. Sådana sär skilda skäl för att delegera till regional nivå kan vara all kriminalvårdsan staltema utnyttjas mest effektivt, om beslut om intagning på de olika an stalterna meddelas på sådan nivå. Del kan vidare finnas skäl all avvakta med överförandel av beslutsbefogenheter i vissa fall till dess en lokal kriminal- 24 1989/90:154 av ärenden. Närdet gäller frågan om vilka beslutsbefogenheter som bör finnas hos kriminalvårdsstyrelsenulan möjlighet lill delegering till lägre nivå i verket vill jag särskilt pekapå prövningen av ärenden som rör intagna som faller under 7 § tredje stycket KvaL(de s. k. 7:3-oma, jfr prop. 1987/88:130 s. 23 f). Vidare kan nämnas ärendenangående intagna som avses i 31 § KvaL, dvs. sådana ärenden där hänsynen tillrikets säkerhet m. m. kräver en central prövning. Medden inriktning som har lagt fast för decentralisering av beslutsfattandeti kriminalvården bör meddela de mer detaljeradeföreskrifterna för delegeringen av beslutsbefogenheter. Jag har för avsikt attåterkomma lill regeringen om de förordningsändringar som krävs för detta.Regeringen har givetvis kvar sin möjlighet alt meddela föreskrifter, om detskulle visa sig att det finns skäl för den all besluta särskilda regler förnågon gmpp av klienlärenden. Enligtmin mening är det viktigt att följer upp de beslut somstyrelsen redan har fallat om överförande av beslutsbefogenheter och de nya delegeringarsom kommer all ske med slöd av de nya reglema. Styrelsen bör kontinuerligtkunna skaffa sig en uppfattning om hur praxis utvecklas, om del föreliggerskillnader mellan olika delar av landet, om de föreskrifter som har meddelatsför att styra besluten är ändamålsenliga och sist men inte minst omrättssäkerheten i beslutsfattandet hälleren tillräckligt hög nivå. Enligtnuvarande ordning är regeringens möjlighet till vidaredelegering inskränkt påvissa punkter. Del gäller vissa beslut om avskildhet för en inlagen i kriminalvårdsanslalt,som är så ingripande att besluten bör fallas på central nivå (17 § förstastycket, 20 § andra stycket och 20 a § KvaL). När det gäller avskiljande på gmndav arbetsvägran (17 § första stycket) anserjag emellertid all del ifortsättningen bör finnas möjlighet att överföra beslutsbefogenheten tillandra kriminalvårdsmyndigheter än . Det är här fråga ombeslut i fall där ett större antal intagna samlidigt vägrar att utföra arbetesom har ålagts dem. Del bör, särskilt när del gäller de större kriminalvårdsanstaltema,finnas en möjlighet all låta anslahen själv hanlera en sådan situation ochockså avgöra om del är befogal all inskränka gemensamhelen mellan de intagna.Jag föreslår alt del görs en ändring i KvaL som öppnar möjlighet lill delegeringi detta hänseende. Närdet gäller överklagande av beslut på lokal nivåihar kriminalvårdssty relsen i sin framställning lill regeringen föreslagit att sådana beslut skall få överklagas direkt till styrelsen. Kriminalvårdsdirektörema i , och har vid remissbehandlingen uttalat sig föratt överklagande i stället skall ske lill den regionala nivån. Som skäl har de åberopat bl. a. alt överklagningsinstitutet medför ökade möjligheter till in syn och styrning av de lokala enheternas verksamhet. Överprövning av klienlärenden bör enligt deras mening, i linje med regionchefens samordnings- och tillsynsansvar, ligga på den regionala nivån. Kriminal vårdsdirektörema menar också att det närmast blir fråga om en centralise ring, om överprövningen av lokala beslut flyttas över lill kriminalvårdssly- 25 relsen, och de pekar påalt en stor del av klientbesluten fattas på Prop. 1989/90:154 lokalnivå och överklagas till regionen. Kriminalvårdsdirektören i uppger attendast cirka lio procent av de överklagade ärendena i den aktuella regionen harförts vidare till styrelsen. Slutligen anser de tre kriminalvårdsdirektöremaatt del är nödvändigt alt få insyn i hur de lokala organen fattar beslut förall se lill att det utvecklas en någorlunda likformig praxis i klientärenden. Föregen del anserjag alt del inle bör komma i fråga alt beslut i klientärendenskall kunna prövas av fem instanser. Detta blir nämligen fallet om beslut somfallas på lokal nivå skulle kunna överklagas först till regional och därefter lillcentral nivå. De flesta beslut av i klientärenden kanefter överklagande prövas av kammarrätt och i vissa fall även avregeringsrätten. (Frågan om domstolsprövning av kriminalvårdsmål kommer attbehandlas av domstolsulredningen. Ju 1989:06.) Somjag uttalade i min anmälan till budgetproposition talar regionkansliemasfunktion som stödjande organ i förhållande lill den lokala organisationen motatt de också skulle överpröva lokala beslut. Därtill kommer all den centralaförvaltningsmyndigheten i sista hand bör vara ansvarig för att praxis i klienlärendenutvecklas lika i hela landet. I enlighet med de riktlinjer som har fastlagts avriksdagen bör därför överprövningen av de lokala besluten ske avkriminalvårdsstyrelsen. Delta gäller naturligtvis även beslut som fattas avregionen i första instans. Vadsom framkommit vid remissbehandlingen av det nu aktuella förslaget avkriminalvårdsstyrelsen har således inle gett mig anledning alt ompröva detställningstagande i frågan som gjorts budgetproposition och somriksdagen har anslutit sig lill. Ensärskild fråga i delta sammanhang gäller de regler som finns beträffandeunderställning av vissa beslut av en styresman vid en anstalt. Enligtnuvarande reglering (39 § KvalK) får styresmannen vid en kriminalvårdsanslaltfatta beslut enligt 47 § andra stycket 2 KvaL om lidslillägg vid endisciplinförseelse. Ett sådant ärende skall underställas kriminalvårdsstyrelsensprövning i den mån regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, styrelseninte föreskriver något annat (61 § KvaL). Föreskrifter om underställande avvissa klienlbeslut har meddelats också i KvalK, bl. a. i fråga om beslut omavskildhet enligt 20 § första stycket KvaL.