prop · GD0374 · 1989-12-31 00:00:00 — Jaghar tidigare (avsnitt 7.3) föreslagit all definitionen av begreppet taxeringsårskall justeras för att möjliggöra överensstämmelse mellan omprövningsperiodernaför inkomst- och förmögenhetsskatten och de indirekta skatterna. Ordningen medslutliga beslut medför emellertid atl förfarandena för indirekt och direktbeskattning inte kan samordnas fullt ut även om omprövningsperiodernaöverensstämmer. De slutliga besluten medför oekså att ärenden i onödan förs upptill domstol och att möjligheter till extraordinär besvärsrätt måste finnaskvar. Jag anser därför alt de slutliga besluten bör slopas. Beskattningsbeslutsom innebär omprövning av ett tidigare beskattningsbeslut bör även i ML ochLPP benämnas omprövningsbeslut. Ett beslut om efterbeskattning bör i enlighetmed mina förslag vad gäller taxeringsförfarandet innebära en omprövning av dettidigare beskattningsbeslutet. Överfördapå ML och LPP innebär all den skattskyldige efter utgången av det kalenderår då beskattnings året gått ut kan begära omprövning av ett beskatlningsbeslui. Beskatt ningsmyndighelen kan ex officio fatta beslut till den skattskyldiges fördel (mer skatt atl återfå/mindre skatt att betala in). Omprövningsbeslut till den skattskyldiges nackdel får fattas från utgången av det kalenderår då beskattningsåret gått ut. kräveromprövning till nackdel för den skattskyldige att kriterierna förefterbeskattning är uppfyllda. Underiåter den skattskyldige atl lämna deklarationeller lämnar han den för sent skall i likhet med vad jag föreslår påtaxeringsområdet omprövningsbeslut till den skattskyldiges nackdel kunnafattas från det att deklarationen kommit in till beskattningsmyndighetenmen inte senare än från utgången av det kalenderår under vilketbeskattningsåret gått ut. Mina förslag innebär ipraktiken för de indirekta skatternas del endast en marginell ändring ijämförelse med vad som gäller . Erfarenhetsmässigt föreligger ju på grundav mervärde- och punktskattedeklarationernas utformning nästan alltidförutsättningar för efterbeskattning. Ändringen medför emellertid denväsentliga fördelen att de olika förfarandena kan samordnas. Enligt 56 § ML är 105 §första stycket GTL tillämplig på mål eller ärenden om mervärdeskatt.Följdändring kan därför göras i beslut rörande annan redovisningsperiod ellerannan skattskyldig. Vad gäller punktskatterna har domstolen däremot endastbefogenhet att göra följdändring i beskattningsbeslut för annanredovisningsperiod (8 kap. 12§ LPP). Beskattningsmyndighetenbör enligt min mening få göra följdändringar i beslut avseende indirektbeskattning i samma utsträckning som på taxeringsområdet. Någon anledning attha mer inskränkta befogenheter på punktskatteområdei föreligger enligt minmening inte. Mitt förslag:Reglerna om överklagande i fråga om mervärdeskatter, punktskatter ochprisregleringsavgifter skall motsvara dem som föreslås på taxeringsområdet. Kommitténsförslag: Kommittén föreslär att endast omprövningsbeslut och beslut omskatteberäkning skall kunna överklagas av de skattskyldiga. Det allmännaföreslås få överklaga alla typer av beskattningsbeslut. Remissinstanserna: Fleraremissinstanser, bl.a länsrätten i . och , anser atl denskattskyldige skall få överklaga ett beslut även om det inte omprövats. Skälen för mitt förslag:Mitt förslag att de slutliga besluten avskaffas medför att den extraordinärabesvärsrätten kan slopas även för mervärdeskatt, punktskatter ochprisregleringsavgifter. Reglerna om överklagande i ML och LPP bör överensstämmamed dem som jag föreslagit på taxeringsområdet. Den skattskyldige bör alltsåkunna överklaga ett beskattningsbeslut utan krav på föregående omprövningeller atl beslutet gått honom emot. Den skattskyldige får överklaga inom sex årefter utgången av det kalenderår under vilket beskattningsåret har gått ut.Beskattningsmyndigheten skall pröva om överklagandet har kommit in i rätt tidoch om så är fallet ompröva beslutet. beslut som denskattskyldige begär förfaller överklagandet. I andra fall skallbeskattningsmyndighelen överlämna överklagandet, omprövningsbeslutet ochövriga handlingar i ärendet till domstolen för vidare handläggning. Om detföreligger särskilda skäl får beskattningsmyndigheten överlämna handlingarnautan föregående omprövning. 1 avsnitt 13.4 föreslårjag att det allmänna ombudet i mervärdeskattemål avskaffas och att RSV iframtiden ges rätt att överklaga skattemyndighetens beslut om mervärdeskatt.För punktskatternas del föreslås ingen ändring. RSV får överklagabeskattningsbeslut enligt ML inom de frister som gäller för beslut fattade avskattemyndigheten på egel initiativ. Motsvarande gäller för allmänna ombudetför punktskattemål. Överklagande får dock alltid ske från detdet överklagade beslutet meddelades. Överklagas ett omprövningsbeslut som avserefterbeskattning och yrkas ändring till den skattskyldiges nackdel skallöverklagandet ha kommit in från det att beslutet meddelades. RSVoch det allmänna ombudet för punklskattemål kan naturligtvis inte ta del avsamtliga de beslut som beskattningsmyndigheten fattar. Det är därför lämpligtalt även för de indirekta skatternas del införa en motsvarighet till detsystem för underrättelser som bör finnas på taxeringsområ-del. 11.4 Bindande förklaringar enligt mervärdeskattelagen Mittförslag: RSV:s möjlighet all meddela s. k. bindande förklaringar imervärdeskattefrågor slopas. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstansernahar inte uttalat sig i frågan. Skälen för mitt förslag:Enligt 62 § ML kan RSV för att främja en riktig och enhetlig tolkning av MLmeddela bindande förklaring om vara eller tjänst är skattepliktig enligt ML.Bindande förklaring kan också meddelas i annan fråga som rör tillämpningen avlagen. Ett beslut om bindande förklaring är inte överklagbart. Möjligheteninfördes redan för den allmänna omsättningsskatten (SFS 1940:1000) ochöverfördes via förordningen (1959:507) om allmän vamskalt till ML. RSV harockså möjlighet atl fatta beslut om bindande förklaring i vissa uppbördsfrågor(72 § UBL). Bindande förklaringar haren så generell karaktär att de enligt den nya regeringsformen bör betraktas somförfattningar (prop. 1975/76:112 s. 63). Institutet bindande förklaring fåranses strida mot regeringsformen. För övrigt har institutet inte längre någonpraktisk betydelse. Jag föreslår därför att institutet avskaffas i ML. Det kanhär nämnas att jag på uppbörds-området föreslår motsvarande förändring (seavsnitt 12.7). 11.5Förfarandet för att beräkna pensionsgrundande inkomst m. m. Mittförslag: Förfarandet föratt beräkna pensionsgmndande inkomst anpassas till ochsamordnas med taxeringsförfarandet. Bestämmelsemaom omprövning och överklagande av beslut om fastställande av avgiftsunderlagför egenavgifter föreslås motsvara dem som gäller för beslut ompensionsgmndande inkomst. Kommitténsförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Ingen remissinstans har uttalat sig. Skälen för mitt förslag:Genom RS-reformen förändrades arbetet med all beräkna pensionsgmndande inkomsthögst väsentligt genom att det integrerades med deklarationsgranskningen.Arbetet med att beräkna pensionsgmndande inkomst är inte längre en isoleradarbetsuppgift ulan ingår som ett led i deklarationsgranskningen. Det föreliggerdärför ett direkt behov av atl ha samstämmiga förfaranden vad gällerpensionsgmndande inkomst och taxering. Det innebär tidsvinster för myndighetengenom enklare hantering och större rättssäkerhet för den skattskyldige. Genomlagändring 1984 föreligger sådan samstämmighet (prop. 1984/85:22s.26). Behovet av samordnade förfaranden är inte mindre i framliden. Jagföreslår därför att förfarandet för att beräkna pensionsgmndande inkomstanpassas till taxeringsförfarandet. Den enskilde bör kunna yrka omprövning ochöverklaga ett beslut om pensionsgmndande inkomst eftertaxeringsårets utgång. Ävenvad gäller beslut om fastställande av underlag för egenavgifter föreslårjag ensamordning av reglema för omprövning och överklagande. Det är nämligen i praktikenogöriigt att ha olika regler i detta avseende för pensionsgmndande inkomst ochegenavgifter. 12.1 Anstånd med att betala skatt eller avgift 12.1.1 Anstånd enligt49 § uppbördslagen Mittförslag: får medge anstånd med att betala skatt,kvarskatteavgift eller ränta som kan antas komma att avkortas. Anstånd fårockså medges om det vid en omprövning eller ett överklagande råder ovisshet omutgången i ärendet eller målet eller betalningen av skatten skulle för denskattskyldige medföra betydande skadeverkningar eller annars framstå somobillig. Vidanstånd på gmnd av att utgången av prövningen av frågan är oviss och i de s. k.obillighetsfallen skall säkerhet ställas om det med hänsyn till denskaltskyldiges förhållanden och omständighetema i övrigt kan antas allanslåndsbeloppet inte kommer att betalas. Anstånd får dock medges utansäkerhet om det finns särskilda skäl. Regler om vad säkerhet får utgöras av ochhur den får tas i anspråk införs. Anståndsränlaskall tas ut på det belopp som skall betalas senast vid anslåndslidens utgångoavsett på vilken gmnd anstånd har medgetts. Räntan beräknas t.o.m. utgången avden månad anståndstiden gått ut eller, om betalning skett , t.o.m.utgången av den månad betalning skett. Anståndsränta påförs genom särskiltbeslut. får befria skattskyldig helt eller delvis från skyldighetenatt betala anståndsränta om det finns synnerliga skäl. Skattemyndighetensbeslut all vägra anstånd med atl betala skatt får överklagas till länsrätten.Länsrättens beslut får inte överklagas vidare. Länsrättenskall när fråga om anstånd avgörs vara domför med en lagfaren domare ensam. Kommitténsförslag: Kommittén föreslår att skattemyndigheten får medge anstånd medinbetalning av skatt, kvarskatteavgift eller ränta som kan antas komma attavkortas. Vidare föreslås anstånd få medges om den skattskyldige begärtomprövning eller överklagat ett beslut och sakläget är komplicerat, rättsfråganär oviss eller erläggandet av skatten skulle för den skattskyldige medförabetydande skadeverkningar eller annars framstå som obilligt. Säkerhet skallnormalt krävas utom i de fall skatten kan antas komma att avkortas.Anståndsränta skall utgå oavsett på vilken gmnd anstånd medgetts.Anståndsbeslut skall få överklagas till länsrätt men inte vidare. Remissinstanserna: Deremissinstanser som uttalat sig i frågan tillslyrker kommitténs förslag lillanståndsgmnder. JO förordar atl kravet påsäkerhet, så som det har utvecklats i praxis, mildras. Föreningen är kritisk till kommitténs 22 1989/90. I saml Nr 74 förslagatt säkerhet skall krävas när anstånd medges för att sakläget är Prop.1989/90:74 komplicerat eller rättsfrågan är oviss. FöreningenSveriges uppbördschefer anser att anståndsränta, i likhet med respitränta,aldrig skall tas ut än . Vidare bör om skattebeloppetbetalats innan anståndstiden gått ut ränta utgå t. o. m. den månad sombetalningen gjorts. Underlaget som anståndsräntan skall beräknas på börbestämmas klarare. En möjlighet för skattemyndigheten att befria frånanståndsränla bör införas. RSV menar att anståndsräntefallen inte bör utökasinnan räntereglerna förenklats. Någraremissinstanser vänder sig mot att länsrättens beslut i ett mål om anstånd inteskall vara överklagbart. Bakgrundentill mitt förslag: För skatter och avgifter gäller som huvudregel attbetalning skall ske även om beslutet att påföra skatten eller avgiften överklagats.I UBL uttrycks denna princip i 87§. Under vissa fömtsättningar kan emellertidanstånd med skattebetalningen medges. Enligt48 § UBL, som inte påverkas av det nya taxeringsförfarandet, kan anstånd medgesden som fått sin betalningsförmåga nedsatt och därför har svårighet att betalaskatten i rätt lid, t. ex. vid arbetslöshet, sjukdom eller i samband medmilitärtjänstgöring. Ytterligarebestämmelser om anstånd finns i 49 § UBL. Anstånd kan ges i ett flertal fall.Beslutsbehörigheten är uppdelad på lokal skattemyndighet (49§ 1 mom. 1-8) ochlänsskattemyndighel (49§ 2 mom. 1 -4). Gemensamtför de fall där lokal skattemyndighet enligt de åtta punkterna i 49 § I mom.UBL kan bevilja anstånd är i princip att det kan antas att skatten kommer attsättas ned. Det vanligaste och mest uppmärksammade fallet återges i 1 mom. 2.Bestämmelsen innebär att en skattskyldig som har överklagat taxeringsnämndensbeslut om taxering kan få anstånd med att betala skatten omlänsskattemyndigheten helt eller delvis har tillstyrkt överklagandet elleransökan om anstånd eller om det ulan att något yttrande har inhämtats frånlänsskaltemyndigheten kan med skäl antas att överklagandet kommer atlbifallas helt eller delvis. Om den skattskyldiges överklagande avser beslut avlänsrätten eller kammarrätten fömtsätts enligt 1 mom. 3 för anstånd attlänsskattemyndigheten hörs och att denna därvid tillstyrker antingenöverklagandet eller ansökan om anstånd. Anstånd kan vidare medges bl. a. omtaxeringen blivit oriktig på gmnd av felräkning, misskrivning eller annatuppenbart förbiseende (punkt 4) eller om skatt påförts obehörigen eller med förhögt belopp på gmnd av fel vid debiteringen (punkt 7). 12 mom. regleras de fall där beslutsbehörigheten ligger på länsskattemyndigheten.Enligt 49 § 2 mom. 1 UBL kan länsskaltemyndigheten meddela anstånd om denskatlskyldige överklagat laxeringen och det skulle medföra betydandeskadeverkningar eller annars framstå som obilligt om den skattskyldige skullebetala skatten. Vidare får länsskattemyndigheten enligt 2 mom. bevilja anståndbl.a. om ansökan gjorts angående skatteberäkning för ackumulerad inkomst(punkt 2), om ansökan gjorts angående nedsättning av kvarskatteavgift (punkt 3)eller om skatt har påförts på gmnd av att 3§ lagen (1980:865) mot skatteflykthar tillämpats (punkt 4). Somallmän fömtsättning för anstånd enligt punktema I och 4 gäller Prop.1989/90:74 dessutom att den skallskyldige skall ställa nöjaktig säkerhet om delinte med hänsyn lill anståndstidens varaktighet, den skattskyldiges förhållandenoch omständighetema i övrigt kan antas att anståndsbeloppet ändå kommer altbetalas. Bådeden lokala skattemyndighetens och länsskattemyndighetens anståndsbeslut fårmeddelas att gälla längst intill dess har förflutit förbeslut med anledning av ansökningen eller överklagandet (49 §3 mom. UBL). Omden skatlskyldige efter anståndstidens utgång skall betala skatt, skall han -om anstånd beviljats enligt 49 § 2 mom. 1 eller 4 UBL - betala anståndsränta förden skatlekredit han haft (49 § 4 mom. UBL). Däremot tas inte anståndsränla utom anstånd meddelats enligt övriga regler. Skälenför mitt förslag: Som allmän regel bör även fortsättningsvis gälla atl påfördaskatter skall betalas även om beslutet om skallen inte har vunnit laga kraft.Betalningen skall normall inte kunna skjutas upp bara genom att denskattskyldige begär omprövning eller överklagar. Anståndsreglemahar kritiserats av bl. JO i rapporten Den långsamma skatteprocessen (dnr2662-1980, 1891-1981). JO anför där bl.a. att tillämpningen av anståndsreglernai enskilda fall kan bli för restriktiv och att det allmänna borde få störremöjligheter att avstå från säkerhet. Den nuvarande ordningen har ocksåuppfattals som komplicerad för de skattskyldiga. Uppdelningen på tvåbeslutsinstanser kan medföra rättsförluster. Dennya taxeringsorganisationen medför atl några av de nuvarande bristema ianståndssystemel, nämligen de som hänger samman med behö-righetsreglema,avhjälps. Vid överklagande skall skrivelsen ges in till beslutsmyndigheten.Samma myndighet som fattat det gmndläggande beslutet om årlig taxering kanockså medge anstånd och företa omprövning. Den skattskyldige får därmed endasten myndighet all vända sig till i såväl anstånds- som laxeringsfrågan. Omprövningsförfarandetoch den därmed sammanhängande förskjutningen mot första instans medför atlbehoven av anstånd med skatteinbetalning och kraven på anståndsinstiluletändras. får ökad beslutsbehörighet och vida befogenheter attändra beslut efter omprövning. De fall som regleras i 49§ 1 mom. 13 UBLoch avser att taxeringama kan komma att sättas ned efter prövning i domstol,torde i stor utsträckning falla bort genom omprövningsförfarandet. Ett beslutom omprövning torde, i vart fall när frågan är mer uppenbar, kunna fattas såsnabbt att man inte behöver ta ställning i anslåndsfrågan. Behovet av anståndtorde därmed komma att minska radikalt i dessa situationer. Iandra fall kan behovet av anstånd med att betala skatten antas öka.Eftertaxeringsbesluten kommer att fattas av skattemyndigheten. Dessa ärendentorde generellt sett innehålla fler tvistefrågor än taxeringsärendenagenomsnittligt. Tillsaken hör vidare att anståndsreglerna kan uppfattas som 339 En viss uppmjukning av reglerna är därför motiverad Prop.1989/90:74 redan av den anledningen. Jagdelar kommitténs uppfattning att den nuvarande uppräkningen i 49 § 1 mom. UBLbör ersättas med en generell regel att anstånd får medges med betalning avskatt, kvarskatteavgift eller ränta som kan antas komma att avkortas. En sådanformulering innebär en avsevärd teknisk förenkling i förhållande till gällanderegler och omfattar i huvudsak de fall som räknas upp i 1 mom.Den föreslagna regeln får sitt tillämpningsområde när skatten kan antas kommaatt sättas ned som en följd av omprövningsbeslut eller rättelse avdebiteringsfel. Föratt anstånd skall beviljas på grund av att det kan antas att skatten kommer attsättas ned krävs att sannolikheten för bifall är större än för avslag. Detta ärett något lägre krav än det som gäller enligt 49 § 1 mom. 2 UBL. 1 de merkomplicerade omprövningsfallen kommer del ofta vara så att det är den enskildetjänstemannen som tar ställning till anståndsfrågan medan det slutligaställningstagandet i laxeringsfrågan fattas av myndigheten med nämnd.Tjänstemannen får vid avgörandet av anståndsfrågan göra en bedömning av dentroliga utgången i skallenämnden. Kan det antas att den skattskyldige fårbifall till sina yrkanden skall anstånd medges. Liksomhittills bör skattemyndigheten kunna ge anstånd utan yrkande i fall när del äruppenbart att skatten skall sällas ned, t. ex. vid debiteringsfel. Deljag anfört har tagit sikte på de fall där det kan antas alt skattenkommer att sättas ned och som hanteras på skattemyndighetsnivå. Enligt minmening är emellertid en uppmjukning av anståndsreglema befogad också i de fallett ärende överklagas till domstol. Det måste därför, utöver obillighetsfallen,också finnas ett utrymme att bevilja anstånd i de fall skattemyndighetenvisserligen anser att den ståndpunkt den intagit i sill beslut ar riktig men ärmedveten om att det kan finnas andra uppfattningar i frågan. Det kan varafråga om olösta rättsfrågor, bevisfrågor eller skälighetsbedömningar. Kommitténhar föreslagit att anstånd skall kunna medges om sakläget är komplicerat ellerrättsfrågan oviss. Jag föreslår en något annorlunda utformning av regeln. Föratt även fånga upp de fall där det är fråga om skälighetsbedömningar ellerbevisfrågor anser jag att skallemyndigheten skall ha möjlighet att meddelaanstånd när utgången i ärendet eller målet är oviss. Regeln innebär enmöjlighet att meddela anstånd i ärenden där sannolikheten för bifall bedömsvara lika stor som för avslag. Dessutom ger den ett visst utrymme att medgeanstånd i sådana tveksamma fall där sannolikheten för avslag väger över något.Däremot bör det inte komma i fråga att ge anstånd enligt den här föreslagnagrunden när det är troligt att den skattskyldige får avslag på sitt yrkande. Enligtmin mening är mildare regler enligt vad som angetts motivera de inte minst när den rättsliga frågan är svårbedömd, något som kan förekomma t. ex. när lagstiftningen är konstruerad så all den lill viss del överiåler åt de rättstillämpande instanserna att fylla ut olika rekvisit. Råder det då en ovisshet om lagens rätta innehåll bör anstånd kunna 340 Att införa ensådan anståndsgmnd vad gäller ovissa rättsfrågor Prop. 1989/90:74 innebär intenågon markant ändring i förhållande till gällande rätt. finnsdet nämligen vissa möjligheter att med stöd av anståndsgrunden rörandeobillighet i 49§ 2 mom. 1 UBL bevilja anstånd i fall av prejudikatsintresse. 1967:130 (s. 119) påpekar sålunda departementschefen att det vanligtvisär obilligt att utkräva skatt innan slutligt beslut föreligger, om denskattskyldiges taxering beror på atl det allmännas företrädare driver en vissfråga för att få prejudikat. Möjligheten för länsskattemyndigheten att enligt1 mom. 2 tillstyrka anståndsfrågan men inte laxeringsfrågan används också föratt bevilja anstånd i fall av prejudikatsintresse. Denuppmjukning av anståndsreglerna som jag föreslår kan därför antas få störsteffekt på ärenden som inte enbart gäller rena rättsfrågor utan rör bedömnings-eller bevisfrågor. pekar den skattskyldige i sitt överklagande påomständigheter eller bevis som kan leda till att utgången bedöms som oviss avskattemyndigheten. Men även i sådana ärenden med svårbedömda bevisfrågor däröverklagandet inte innehåller något nytt i sak bör anstånd kunna komma i fråga. Villkorenför anstånd bör inte knytas till den överklagade frågans art utan man bör ianslåndsärendet i likhet med i daggöra en fri bedömning av frågan i sin helhet.Om det då objektivt sett råder en påtaglig osäkerhet om vilken utgång itvistefrågan som är den riktiga, bör detta kunna utgöra grund för anstånd.Anstånd bör dock inte medges bara för att utredningsmaterialet är omfattandeeller att ärendet innehåller mer eller mindre komplicerade frågor. Detjag nu sagt har knutit an till överklagade beslut. Den föreslagnaanståndsgrunden kan emellertid bli aktuell även i vissa omprövningsfall därbeslut inte kan fattas omgående kanske på grund av att viss utredning måsteinförskaffas. Är det ovisst hur utgången i omprövningsärendet kommer att blinär anståndsfrågan måste avgöras bör anstånd kunna medges. Utöverden här föreslagna anståndsgrunden bör, liksom , anstånd kunna medges ombetalningen skulle medföra betydande skadeverkningar för den skattskyldigeeller annars framstå som obillig, dvs. i de s. k. obillighetsfallen. Enligt49 § 2 mom. 2 UBL får länsskattemyndigheten meddela anstånd om den skattskyldige ansökt om skatteberäkning för ackumulerad in komst, uppskov med beskattning av intäkt av skogsbmk, avräkning av utländsk skatt eller befrielse från att eriägga skatt, som påförts avliden person eller hans dödsbo. Anstånd kan också medges vid överklagande av beslut på gmnd av sådan ansökan. Vidare kan anstånd medges om ansö kan gjorts angående nedsättning enligt 85 § 2 mom. av kvarskatteavgift eller om beslut i anledning av sådan ansökan överklagats (2 mom. 3). Om kvarstående eller tillkommande skatt har påförts på gmnd av att 3§ lagen (1980:865) mot skatteflykt har tillämpats kan också anstånd meddelas (2 mom. 4). Det finns enligt min mening inte anledning alt ha särskilda regler för dessa fall. De bör bedömas enligt de vanliga anståndsgmnderna. Om det kan antas att skatten kommer att avkortas, om det råder ovisshet om utgången eller om det är uppenbart obilligt att ta ut skatten bör anstånd 341 När lagen mot skatteflykt tillämpas är det regelmässigt Prop.1989/90:74 fråga om så komplicerade förhållanden att det kan antas att detråder ovisshet om utgången. Vadnu har sagts har framför allt tagit sikte på anstånd vid omprövning ochöverklagande av skattemyndighetens beslut. Motsvarande synpunkter böremellertid kunna läggas när det gäller beslut av länsrätt eller kammarrätt.Mina förslag om lättnader i reglerna om anstånd bör också gälla i fråga omdomstols beslut. 1det nuvarande anståndssystemet gäller som allmän princip atl den skattskyldigeskall ställa nöjaktig säkerhet för anståndsbeloppet i fråga om anstånd i de s.k. obillighetsfallen, dvs. när betalning av skatten skulle för denskattskyldige medföra betydande skadeverkningar eller annars framstå somobillig. Detsamma gäller beträffande anstånd i samband med att lagen mot skatteflykthar tillämpats. 1 de andra anståndssituationerna däremot får myndigheten inteställa något krav på säkerhet.