prop · GD0362 · 1989-12-31 00:00:00 — Denmedicinska rehabiliteringen avser närmast alt återställa gmndläggandefunktioner och tillhör sjukvårdshuvudmännens ansvarsområde, medan primärkommunemafrämst svarar för frågor rörande social rehabililering som service, råd,upplysning och bistånd i personliga angelägenheter. Den yrkesinriktaderehabiliteringen avser vanligen insatser som skall kunna underlätta förmänniskor, som på gmnd av fysiskt, psykiskt eller förslåndsmässigl handikapphar svårt att kunna få och/eller behålla etl arbete. 1 den yrkesinriktaderehabiliteringen ingår bl. a. åtgärder för arbetsanpassning, dvs. individinriktadeåtgärder i den fysiska arbetsmiljön. Försäkringskassomasrehabiliteringsansvar regleras främst i lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL).De skall bl. a. vidta åtgärder för att förkorta sjukdomstiden eller på annatsätt helt eller delvis förebygga eller häva nedsättning av den försäkradesarbetsförmåga. Försäkringskassomaförfogar dock inte över egna rehabiliteringsresurser. De instanser som påolika sätt medverkar med konkreta arbetsinrikta-de rehabiliterande åtgärder ärfrämst arbetsgivare, företagshälsovård och arbetsmarknadsmyndigheter. Rehabiliteringsberedningenhar i sitt betänkande (SoU 1988:41) Tidig och samordnad rehabiliteringschematiskt angett åtgärder som kan ingå i en yrkesinriktad rehabilitering: - Åtgärder för den enskilda arbetstagaren, t. ex. arbetsprövning,arbetsträning, inskolning, utbildning, kamratstöd, "fadder", psykosocialainsatser, ryggskola och liknande, anpassad arbetstid m. m. - Åtgärder beträffande arbetsinnehåll ocharbetsorganisation, t.ex. helt eller delvis förändrade arbetsuppgifter,omplacering, arbetsrotation, lagarbete m. m. - Åtgärder för arbetsplatsema som ändring av denfysiska miljön t. ex. för atl minska belastning, anskaffning av särskild utmstningför att anpassa arbetsplatsen efter enskilda arbetstagares särskilda behov m. m. - Ålgärder för övriga på arbetsplatsen, t. ex. attilydpåverkan,informa- tion,mer generella psykosociala insatser, utbildning av arbetsledare, Deindividinriktade åtgärdema som görs med stöd av medel från arbels-livsfondenbör främst vara sådana som kan ingå i en yrkesinriktad rehabilitering.Bidragen bör således inte användas för att betala medicinsk eller social rehabililering. Närdet gäller avgränsningen mot åtgärder som kan anses vara etl ansvar förarbetsgivaren är denna svårare att göra. Det finns , med undantag av denstatliga sektom, inte något uttryckligen i författning angivet rehabiliteringsansvarför arbetsgivaren. Arbetsmiljölagen(1977:1160) innehåller däremot vissa bestämmelser som innebär att arbetsgivarenhar ett ansvar för individuell anpassning av arbetsmiljön lill enskildaarbetstagares fömtsättningar. Enligt målsättningsbestämmelsen i 2 kap. 1 § idenna lag skall arbetsförhållandena anpassas till människans fömtsättningar ifysiskt och psykiskt avseende. Enligt 3 kap. 3 § åligger del arbetsgivaren attta hänsyn till arbetstagarens särskilda fömtsättningar för arbetet. Vidareskall det vid arbetets planläggning och anordnande beaktas alt människors fömtsättningaratt utföra arbetsuppgifter är olika. Enligtuttalanden i förarbetena lill arbetsmiljölagen (prop. 1976/77:149 omarbetsmiljölag m. innebär dessa bestämmelser bl. a. alt arbetsgivarenmåste ta hänsyn till den enskilde arbetstagarens ålder, yrkesvana och andraindividuella fömtsättningar. Vidare skall det vid planering av arbetsmiljönbeaktas att människor är olika och att arbetshandikapp är vanliga iarbetslivet. Även betydelsen av att främja syssdsättningsmöjlig-hetemaframhölls. Det angavs bl. a. att även om inte varje arbetsplats och däri utförtarbete kan anpassas till de skilda fömtsäitningama hos varje enskild människa,bör det förebyggas att onödiga hinder uppstår när det gäller att sysselsättamänniskor med något slag av handikapp. Deangivna frågoma behandlades även i samband med att del infördes enbestämmelse i 6 kap. 9§ arbetsmiljölagen om att skyddskommittén på ettarbetsställe skall verka för att en på lämpligt sätt organiseradarbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet bedrivs på arbetsstället. Avdet anförda torde följa att arbetsgivaren är skyldig att göra viss individuellanpassning av arbetsplatsen eller erbjuda andra arbetsuppgifter när så kanske. Det finns emellertid inte någon klart utbildad praxis hur omfattandeanpassningsåtgärder som kan krävas eller vilka åtgärder arbetsgivaren skallvidta, t. ex. för all utbilda eller på annat sätt förbereda en anställd förändrade arbetsuppgifter. Vidprövning av om bidrag skall lämnas för individuellt inriktade reha-bilileringsålgärderfår den prövande instansen bedöma om det kan anses skäligt att kräva attarbetsgivaren genomför åtgärden utan särskilt stöd. Bidrag bör kunna utbetalasför sådant som kan anses vara kostnader för åtgärder som får anses gå utövervad som är skäligt att begära av arbetsgivaren. Delsamma bör kunna gällaifråga om åtgärder som syftar lill att nedbringa de anställdas sjukfrånvaro. Åtgärdersom bör kunna stödjas från arbelslivsfonden kan vara arbetshjälpmedel ellerarbetsplatsanpassningar, som har huvudsakligt syfte 1989/90:62 Bilaga 2 atlförebygga sjukskrivningar och ge sjukskrivna möjlighet all återgå i arbete. Omåtgärderna innebär en rationalisering eller är allmänt produktionshöjandebör bidragets storlek kunna justeras med hänsyn till detta och täcka vad somkan anses vara en merkostnad till följd av den enskilde arbetstagarenssärskilda behov. Vidare bör fonden kunnastödja uppbyggnad och utveckling av nya rehabiliteringsmetoder ochförsöksverksamheter som rör individuell rehabilitering. Fonden bör i dessafall kunna lämna bidrag för de kostnader som är förknippade med att pröva ochutveckla nya metoder och verksamheter. Rehabiliteringsberedningensschema över olika rehabiliterande insater bör kunna utgöra en vägledning förvilka slag av åtgärder, som det kan bli aktuellt att stödja. Del kan exempelvisgälla särskilda insatser för anställda som är eller riskerar att blilångtidssjuka eller förtidspensionerade och avse arbetsprövning, träning,omskolning och andra individinriktade insatser. Stöd bör kunna lämnas föratt ge arbetsgivare tillgång även till exlema resurser, t. ex. särskildainsatser från förelagshälsovården, köp av tjänster från rygginstitut ochmotsvarande, , och AMU-gmppen. Det kan också bliaktuellt att stöjda särskilda program för fysisk träning, som har anknytningtill arbetet. Medlen bör vidare kunna användas för utbildning, information ochattitydpåverkan, vars syfte är att förebygga arbetsskador och öka kunskapen omhur brister i arbetsmiljön kan åtgärdas. Även riktade utbildnings- ochinformationsinsatser med samma syfte bör kunna omfattas av bidrag. 1989/90:62 Bilaga 2 Mittförslag: En mycket begränsad organisation som bl.a. skall svara förbidragsprövningen byggs upp. Organisationen har en central styrelse ochlänsvisa regionala styrelser. Resurser hos befintliga myndigheter ochorganisationer används så långt möjligt. Den föreslagnaorganisationen påbörjar sin verksamhet efter det attriksdagen fattat beslut härom. Utbetalning av medel ur fonden kan i vissbegränsad omfattning äga rum fr. o. m. och i full utsträckningfr. o. m. . Skälen för mitt förslag:Enligt riksdagsbeslutet om införande av arbetsmiljöavgiften skallarbetslivsfondens medel betalas ut som bidrag till arbetsgivare för deändamålsbestämningar som redogjorts för. Riksdagsbeslutet innebärdärför atl en särskild bidragsprövning måste komma lill stånd. En organisation behövs fören sådan prövning och för fördelning av arbetslivsfondens medel samt föradministration och uppföljning av fondverksamheten. Eftersom verksamheten ärtidsbegränsad bör inte någon större fast organisation skapas. Organisationenbör i stället vara liten och utnyttja resurser hos befintliga myndigheter ochorganisationer genom atlupphandla olika slag av tjänster. Särskilda beslutsorgan för bidragspröv- Prop.1989/90:62 ningen kommer emellertid att behövas medan däremot t. ex. olikatyper av Bilaga 2 administrativa tjänster kan upphandlas. Vadgäller frågan om den regionala anknytningen är det uppenbart atl en närhet tillde berörda arbetsplatsema och ett regionalt inflytande är nödvändig. Jagföreslår därför alt organisationen får dels en central, dels en regional nivå.En central styrelse bör svara för alt de mål och riktlinjer som stalsmaktema faststälUuppfylls. Styrelsen bör svara för fördelning av medel till denregionala nivån samt beslut vad avser riksomfattande eller branschövergripandefrågor. Det kan exempelvis gälla vissa insatser inom den statliga sektorn. Enviktig uppgift för styrelsen är också att verka för att resultaten sprids av deolika verksamheter som kommer lill stånd genom fondens medel. Styrelsen, sombör utses av regeringen, bör utgöras av företrädare för arbetsmarknadens parterbåde från den privata och den offentliga sidan samt av politisktförtroendevalda personer. För beredning av ärenden till beslutsorganet börfinnas en eller flera beredningsgmpper knutna till styrelsen där bl. a. berördamyndigheter som arbelarskyddsstyrdsen, ochriksförsäkringsverket bör finnas representerade. Chefen för den centralaorganisationen bör utses av regeringen. Närdet gäller bl. a. övergripande utvecklingsinsatser på arbelsmiljöområdet börett nära samarbete mellan den nu föreslagna organisationen och den i dagexisterande arbetsmiljöfonden äga mm. Detbör även åligga den centrala organisationen alt handha uppföljningen avverksamheten samt till regeringen redovisa användningen av tilldelademedel och uppnådda resultat. Denregionala organisationen bör bestå av regionala styrelser, som inrättas inomvarje län. Deregionala styrelserna bör på samma sätt som den centrala styrelsen varasammansatt av företrädare för parterna på arbetsmarknaden och politisktförtroendevalda personer. Det bör ankomma på regeringen atl utse ledamöter idessa styrelser och i övrigl åligga den centrala organisationen att svara föratt verksamheten får en ändamålsenlig organisation.. Det bör därvid tillses attsakkunskapen hos berörda regionala myndigheter som yrkesinspektionen,länsarbetsnämnden och tas tillvara i verksamheten. Deregionala styrelserna bör ledas av en kanslichef som utses av regeringen. Deregionala styrelserna bör handlägga ansökningar om individinriktade åtgärder ochsådana arbetsmiljöförbällrande åtgärder som inte är branschövergripande. Dencentrala och de regionala styrelserna bör vara initiativtagare och pådrivandegentemot arbetsgivare och medverka till atl aktiviteter kommer i gång och attansökningar om bidrag till arbelslivsfonden kommer lill stånd. Bidragfrån arbelslivsfonden bör kunna sökas av enskilda arbetsgivare eller kollektivt av flera arbetsgivare. Även organ som direkt företräder en grupp arbetsgivare bör kunna ansöka om bidrag. Arbetsgivaren bör vara skyldig att i ansökningen redovisa en åtgärdsplan, som anger hur planera de åtgärder skall organiseras, genomföras och följas upp. även innehålla en totalkostnadsberäkning. Ansökningen bör vidare utarbetas i samverkan med och varatillstyrkt av berörda fackliga organisationer. Någon absolut beloppsgräns förbidragels storlek i varje enskilt fall bör inte fastställas. Bidraget bör däremoikunna bestämmas så att arbetsgivaren ansvarar för viss del av åtgärdema eller investeringama. Den nu föreslagnaorganisationen bör finansieras genom medel från arbetslivsfonden och byggas uppså snart fattat beslut i frågan. Medel från fonden kommer härigenom iviss begränsad omfattning att kunna betalas ut tidigast fr.o.m. den Ijuli 1990.Fr.o.m. kommer, sedan organisationen är helt utbyggd,utbetalning att kunna ske i full utsträckning. Jag anser vidare atl det f n.inte är nödvändigt att fastställa någon bortre lidsgräns när fondens verksamhetskall vara avslutad. Det bör ankomma påregeringen att meddela de närmare föreskrifter som kan behövas förarbetslivsfondens organisation och verksamhet. 1989/90:62 Bilaga 2 Mittförslag: Arbetslivsfondens medel skall förvaltas av kammarkollegiet.Övergångsbestämmelsen till lagen (1989:484) om arbetsmiljöavgift upphävs. Skälenför mitt förslag: I och med all arbelslivsfonden kommer all disponera inteoväsentliga belopp, anser jag att den faktiska förvaltningen av arbelslivsfondensmedel i likhet med vissa andra statliga fonder bör handhas av kammarkollegiet.Den avkastning på fondens kapital som uppkommer genom denna förvaltning börtillföras fonden. Den nu föreslagna organisationen bör disponera medlen hoskammarkollegiet enligt av regeringen senare meddelade föreskrifter. Enligten övergångsbestämmelse till lagen (1989:484) om arbetsmiljöavgift försinflutna fondmedel tills vidare till ett särskilt konto hos riksgälds-kontoret.Med hänsyn till vad jag nu har anfört bör bestämmelsen upphöra att gälla vidutgången av juni månad 1990. Det bör ankomma påregeringen att meddela de föreskrifter om fondmedlens förvaltning som kanbehövas. 2 Aktivrehabilitering till arbete Irehabiliteringsberedningens betänkande (SOU 1988:41) Tidig och samordnadrehabilitering underströks betydelsen av tidiga och aktiva rehabiliteringsinsatser.Utvecklingen av arbetsskador, långa sjukskrivningar och förtidspensioneringarhar medfört alt rehabiliteringsfrågoma uppmärksammats alkmer. Den har alltmer kom- mitatt handla om arbetsmiljön, arbetets organisation, arbetsgivamas an- Prop.1989/90:62 svar för att förebygga skador och medverka till att anställda, somblivit Bilaga 2 skadade eller sjuka, kan rehabiliteras och komma tillbaka iarbete. Debattenom arbetsmiljön och arbetsskadorna har väckt ett starkt gensvar hos mångamänniskor. De har fört fram många kritiska synpunkter och ställt krav påsamhället att ingripa mot sådant som ger upphov till skador och ohälsa iarbetslivet och som alltför ofta leder till en utslagning från arbetslivet.Inrättandet av arbetsmiljökommissionen skall ses som ett svar pådessa krav. Kommissionens uppgift är alt föreslå förändringar av sådanaförhållanden i arbetslivet, som orsakar mänskligt lidande och försämradlivskvalitet och som i stor utsträckning också leder till förtidspensionering. Ytterligareett inslag i debatten är de ökande kraven på att socialförsäkringssystemetskall kunna användas på ett mer aktivt sätt för att hjälpa människor tillbakatill arbete. Principenom en arbetslinje i socialförsäkringen fördes fram kompletteringsproposilion(prop. 1988/89:150). Inom arbetsmarknadspolitiken innebär arbetslinjen attarbete och aktiva insatser som utbildning och andra arbelsförberedande åtgärderalllid skall prövas i första hand och passiva kontantersättningar i sistahand. Samma förhållningssätt måste komma lill uttryck inomsocialförsäkringssystemet. Utslagning från arbetslivet bör motverkas genomförebyggande insatser och genom mer aktiva åtgärder för att göra det möjligtför redan drabbade att återgå i arbetslivet. Målsättningen bör vara alt genomanpassningsåtgärder och undanröjande av förvärvshinder göra det möjligt förallt fler medborgare att delta i arbetslivet och på så sätt svara för sin egenförsörjning. Inämnda proposition konstateras alt det behövs omfattande förändringari arbetssätt och regler inom olika berörda myndigheter. Självfallet tar detviss lid innan stora och omfattande system som socialförsäk-ringama kanförändras. Men vissa mindre genomgripande förändringar kan genomföras ulandröjsmål. Rehabiliteringsberedningenoch AMS har fört fram ett antal förslag, som är av den arten att de bör kunnagenomföras . Gemensamt för de förslag, som jag kommer att lägga fram idet följande är, att de ger uttryck för principen om arbetslinjen. 2.2 Rehabilitering till arbete Chefenför har tidigare denna dag förordat alt försäkringskassomaskall ges möjlighet att köpa rehabiliteringsljänster bl.a. frånarbetsmarknadsinstituten (). Medel från sjukförsäkringen skall således kunnaanvändas för att erbjuda sjukskrivna möjlighet till arbetsprövning, arbetsträningoch andra rehabiliteringsinsatser, som kan hjälpa dem snabbare tillbaka tillarbetslivet. Jag har också i det föregående förordat att medel frånarbetslivsfonden skall kunna användas för arbetsgivares köp av rehabiliteringstjänslerfrån bl. Enfömtsättning för att arbetsmarknadsverket skall kunna erbjuda dessa tjänster är att verksamheten byggs ut. Jag kommer därför atl behandla 47 fråganom ett nytt anslag för en uppdragsverksamhet inom den yrkesinrik- Prop.1989/90:62 lade rehabiliteringen. Vidarekommer jag i del följande att föreslå att ett nytt lönebidrag införs. Det skallkunna lämnas till arbetsgivare, som anställer den som är förtidspensioneradenligt AFL. 1 stället för att förtidspension utges enligt AFL skall medel kunnaanvändas för att ge den förtidspensionerade en möjlighet att arbeta. Jagkommer också alt föreslå att de, som arbetar inom Samhallgmppen, skall ha lönför arbetad tid i stället för förtidspension enligt AFL. Dessa arbetstagareutför produktivt arbete och bidrar också de till den samlade produktionen. Deflesta av anställda har avtalsenlig lön för sitt arbete. Men del finnsockså ett antal anställda, som har någon form av förtidspensionsförmån enligt AFL,som samordnas med löneinkomsten. Enligt min mening är det en viktig princip attarbete skall ersättas med lön och inte med pension. Därigenom skapas ettsamband mellan ersättningen och arbetsinsatsen, som stimulerar till arbete ochökad närvaro. Jagkommer vidare att i samråd med chefen för föreslå att denmöjlighet som finns att bevilja förtidspension av enbart arbetsmarknadsskälavskaffas. För äldre arbetstagare som blir arbetslösa vid företagsnedläggdseroch driftinskränkningar skall kraftfulla arbetsmarknadspolitiska insatsersättas in. Antaletsökande med arbetshandikapp vid arbelsförmedlingama har ökat de senaste åren.Det är främst de ombytessökande med arbetshandikapp, som blivit fler. Dettyder på att många i dagens goda arbetsmarknadsläge ser en möjlighet att byta tillett mindre påfrestande och lämpligare arbete. Det är angelägel att den nurådande höga arbetskraftsefterfrågan utnyttjas så att människor med olika slagav funktionshinder kan ges en varaktig förankring på arbetsmarknaden. Detgäller både sökande som saknar arbete och dem som behöver byta arbete. Främstinom storstadsområdena finns stadsdelar och förorter där sociala problem avolika slag är vanliga och där arbetslösheten är hög även under nuvarandearbetsmarknadsläge. Regeringen uppdrog åtarbetsmarknadsstyrelsen och att gemensamt la initiativ tillinsatser, som syftar till att förstärka och utveckla samarbetet mellansocialtjänsten och arbetsförmedlingen. Samarbetet skall syfta till att gearbetslösa socialbidragstagare en starkare ställning på arbetsmarknaden.Uppdraget är främst inriktat på att få till stånd samverkan om insatser förunga som uppbär socialbidrag. Flyktingar och andra invandrare är en annan målgmpp.Uppdraget skall redovisas till regeringen vid utgången av . Delfinns enligt min mening anledning atl vidga samverkan mdlan de nämnda myndighetematill all också omfatta andra gmpper med behov av särskilt stöd för att kunna fåoch behålla ell arbete. Del gäller t. ex. många långtidssjuka, för vilka ellbyte av arbete är en fömtsättning för att de skall kunna återgå i arbete. Detkan också gälla personer, som behöver insatser av såväl socialtjänst somarbetsförmedling, ev. också andra samhällsorgan. Detfinns redan goda erfarenheter av nära samarbete mellan socialtjäns ten och arbetsförmedlingen där en gemensam planering av ålgärder för de 48 berördalett fram till resultat. Det kan finnas anledning att utvidga sådant Prop.1989/90:62 samarbete till att även omfatta och insatser försjuk- Bilaga 2 skrivna personer, som behöver insatser från flera olikasamhällsorgan. Enmöjlighet att konkret och praktiskt samverka om gemensamma sökande med mångasociala problem kan vara att arbetsförmedling, socialtjänst ochförsäkringskassa i storstadsområden sätter upp gemensamma mottagningar. Dennafråga övervägs f n. också av storstadsutredningen. Jagavser att föreslå regeringen att uppdra åt de berörda myndigheternaatt i samråd med vissa storstadskommuner lämna synpunkter och förslag om hurett sådant samarbete kan komma lill stånd. Iregeringens proposition (1984/85:89) om företagshälsovård och arbetsanpassningbehandlades bl.a. frågan om omplacering av arbetstagare mellan olikaarbetsgivare. Bakgmnden var ett förslag från den s. k. samverkansutredningenom att en företagshälsovårdscentral skall kunna medverka och pröva fömtsäitningamaatt placera om arbetstagare mellan företag, som är anslutna till centralen, omarbetstagaren inte kan få lämpliga arbetsuppgifter på den egna arbetsplatsen. Isamband med remissbehandlingen av utredningens förslag förordade () en lagstiftning om rätt till ledighet från den gamla arbetsplatsen fördem, som prövade ett annat arbete i rehabiliteringssyfte. Det kunde nämligenannars inträffa att den anställde blev utan arbete både på den gamla och dennya arbetsplatsen i de fall där den anställde inte beviljas ledighet från den gamlaarbetsplatsen och den nya arbetsplatsen inte var beredd att låta vederbörandestanna efter rehabiliteringsperiodens slut. Föredragandengjorde i propositionen den bedömningen att dessa frågor borde kunna lösasavtalsvägen. Det borde vara möjligt för parterna att komma överens om denenskildes rätt till ledighet vid rehabilitering, som är förlagd till en annanarbetsplats, eller eventuellt om rätt att återgå till den tidigare anställningen,om en tillsvidareanställning inte kommer till stånd på den nya arbetsplatsen. Jaggör samma bedömning. Det bör vara ett intresse både för arbetsgivarna och förarbetstagarorganisationerna att underlätta rehabilitering för de anställdaresp. Jag har för avsikt att ta upp denna fråga i överläggningarmed arbetsmarknadens parter och bl.a. få parternas bedömning av möjligheternaatt lösa ledighetsfrågan genom avtal. Behovet av lagstiftning om rätt tillledighet från anställningen för att pröva annat arbete i rehabiliteringssyfte,får bedömas efter sådana överläggningar. Deförslag, som chefen för tidigare denna dag har lagt frambör tillsammans med de förslag somjag för fram i det följande, ses som deförsta stegen i en utveckling mot en mer aktiv rehabilitering för återgång tillarbete. 2.3 Det fortsatta arbetet med rehabiliteringsfrågorna Föratt arbetslinjen skall få genomslag och aktiva rehabiliteringsinsatser ersätta olika former av passiva kontantstöd behövs omfattande föränd ringar i arbetssätt och regelsystem hos berörda myndigheter. Mycket kan uppnås genom en ökad samordning och samverkan mellan myndigheter- 49 4 1989/90. na.Av stor betydelse är också den pågående utvecklingen mot en ökad mål- och resultatstyming,som ger möjlighet till effektivare resursutnyttjande. Mendet kan också behövas mer genomgripande förändringar i olika regelsystem föratt underlätta den önskade utvecklingen. Detär min avsikt att längre fram återkomma till regeringen med ytterligareförslag, som syftar till att hejda utslagningen och öka utbudet av arbetskraft.Bl. a. kommer arbetsmiljökommissionens arbete och den pågående översynen avföretagshälsovården att föranleda förslag från min sida. Blandde frågor som arbetsmiljökommissionen överväger är arbetsgivarens medverkan irehabilitering av anställda, som löper risk att bli långvarigt sjuka. En annanfråga som kommissionen behandlar är ekonomiska styrmedel som incitament förarbetsgivare att förbättra arbetsmiljön. Krav på redovisningar från företag ochförvaltningar vad gäller s. k. personalekonomiska bokslut diskuteras också idetta sammanhang. Förslagom att arbetsgivare skall utarbeta system för styrning och uppföljning avarbetsmiljöarbetet behandlas inom både arbetarskyddsstyrelsen och arbelsmiljökommissionen. Insiktenhar med tiden ökat om att arbetsinnehåll och arbetsorganisation är av storbetydelse för arbetsmiljön. Många problem som leder till sjukdom och utslagningskulle kunna lösas genom ändringar i arbetsorganisationen.Arbetsmiljökommissionen ägnar dessa frågor särskild uppmärksamhet.