prop · GD0370 · 1989-12-31 00:00:00 — Denstarka opinion som växt fram bland dem som har ansvar för barn och ungdomarinom hem, barnomsorg, skola och föreningsliv har framför allt koncentrerat sigpå krav på insatser för att minska förekomsten av våldsskildringar påvideogram. I första hand har man därvid diskuterat videogram som inte visasoffentligt. Enligtmin uppfattning är det väsentligt att frågan om våldsskildringar ses iperspektivet av hela det utbud av rörliga bilder som når barn och ungdomar. Skildringarav våld i rörliga bilder kommer alltid att finnas och man kan aldrig helt kommaifrån risken att en person tar skada av en skildring som han eller hon möter.Det viktigaste för samhället i vid bemärkelse, innefattande stat, kommun, näringslivoch sammanslutningar samt enskilda personer inom och utom familjerna, måstevara att bidra till att bygga upp en förmåga hos den enskilde medborgaren attsjälv hantera utbudet av filmer, TV-program, videogram och andra medier förrörliga bilder. Detta är enligt min mening det bästa sättet att på längre siktminska risken för skador. del måste samhällsinsatsema också omfatta hinder för spridning av de allratydligast skadliga produktema. Den väsentliga och svåraste insatsen måste docksom jag antydde vara av annat slag. Det handlar om att barn och ungdomarsjälva skall ges en förmåga att möta det utbud som kommer att finnas, alldelesoavsett de utbudsrestriktioner som kan finnas i ett demokratiskt samhälle. Detredskap som samhället kan ställa till förfogande (genom stat, kommun,näringsliv och familj) är i första mmmet kunskap. Hinder och begränsningar iutbudet kan vara nödvändiga inslag men kan inte ses som huvudingrediensen iett åtgärdsprogram. Staten kan genom detta program ta initiativ till och följaen utveckling, men staten är helt beroende av aktiv medverkan från parter somkommuner, näringsliv, organisationer och familjer för att programmet skall lyckas. Liksomalla kontrollåtgärder kommer det här föreslagna tillsynssystemet inte att kunna påverka mer än den del av problemet som rör extremvåldet. De filmer som av biograföyrån tillåtits för vuxna men har starka våldsin slag kommer alltjämt att finnas för uthyrning och försäljning. Biografcen surens viktigaste uppgift, att sätta effektiva åldersgränser för filmer, kom mer fortfarande inte att ha en motsvarighet på videosidan. Samhället har ingen möjlighet och skall enligt min mening inte heller ha det att kontrollera vem som ser på videogram i hemmet och vad man ser. Ansva ret för och kontrollen av att mindre barn inte ser för dem skadliga barnför- 35 bjudna filmer ellerolagliga våldsskildringar kommer därmed också i fort- Prop. 1989/90:70sättningen att ligga hos föräldrar och andra vårdnadshavare. Biografvaktmästarnaskontroll av att åldersgränserna hålls motsvaras, när det gäller de videogramsom ses i hemmen, just av vårdnadshavamas ansvar och tillsyn. Enbegränsning av utbudet av extrema våldsskildringar skall således, som framgåttav vad jag sagt, inte fattas som att jag anser att dessa åtgärderensamma kan lösa de problem som sammanfattas under etiketten "videovåldsfrågan".Snarare skall de ses som en markering av den yttersta gränsen för tolerans avvåldsskildringar. Detta innebär emellertid ingalunda att andra skildringar,som kan tillåtas för t.ex. visning för vuxna på biografer, i alla sammanhangkan anses som riskfria för bam och ungdomar. Ansvaret för att förebygga sådanarisker måste med nödvändighet ligga hos vårdnadshavaren inte hossamhällsorganen. Fråganom yttrandefrihetsbegränsande åtgärder har ofta betraktats som den viktigaste idiskussionen kring våldsskildringar i videogram för uthyrning. Denna fråga rörprincipiellt betydelsefulla aspekter på yttrandefriheten och dess gmndlagsförankring,vilket gör att varje möjlighet till censur kräver utomordentligt starka skäl.Dessa skäl finns enligt min mening endast i fråga om filmer och videogram somskall visas offentligt. Sammanfattningsvishandlar frågan om videovåld egentligen om flera olika problem, vilka kräverlösningar av olika typ: Skildringar som lett ellerskulle kunna leda till fällande dom cirkulerar och mångfaldigas genompiratkopiering. Barnförbjudna filmer ses somvideogram av minderåriga i stor utsträckning i hemmen. En stor mängdvåldsförhärligande filmer med en fömedrande människosyn ses av ungdomar över15 år och är ett betydande inslag i deras fritidssysselsättning. En stor grupp människor har enkänsla av maktlöshet inför uppgiften att bryta utvecklingen i något av denämnda avseendena. Detåtgärdsprogram som jag föreslår utgår från att det behövs ett samspel mellanolika åtgärder för att effektivt kunna ge bidrag till en lösning av de olikaproblem som diskuterats. Programmet utgår ifrån att statens roll, vid sidan avvissa lagstiftningsinsatser och brottsbekämpande åtgärder, måste vara att följautvecklingen och att ta initiativ till en bred satsning på utbildning ochkunskapsuppbyggnad. Andra krafter i samhället måste också aktiveras om de olikaproblem som finns på detta område skall minskas eller lösas. Jag utgår ifrånatt det engagemang som breda gmpper i landet har visat kan mobiliseras i detlångsiktiga arbete som staten nu tar initativ till. På lång sikt behövs, somjag framhållit, en systematisk uppbyggnad av kunskap och förmågahos alla människor, särskilt barn och ungdomar, att själva bedöma innehållet ivåldsskildringar. 1grova drag innehåller åtgärdsprogrammet följande inslag, vilka jag skallpresentera och motivera mer ingående: Enbred satsning på mediekunskap inom och utom skolan, Prop.1989/90:70 insatserför att främja ett bra och mångsidigt film- och videoutbud för barn och ungdom, stödtill föräldrar och andra frivilliga krafter som vill verka för en sanering avmarknaden och för bättre kunskaper hos såväl vuxna som barn, aktivtillsyn, överblick och kunskap om utbudet på marknaden och aktörerna påmarknaden genom en allmän registrering av videogram, distributörer ochdetaljister inom videohandeln och med biograföyrån som centrum i en nytillsynsorganisation med regional uppbyggnad, enfortlöpande uppföljning av effektiviteten av insatta åtgärder genom ettsamhällsorgan, rådet mot skadliga våldsskildringar i rörliga bilder, saneringav marknaden genom bl. a. frivillig förhandsgranskning av videogram genom biograföyrånpå uppdrag av distributörerna, stödtill och uppföljning av självsaneringsinsatser genom marknadens parter och skärptastraff för otillåtna våldsskildringar. Företagsbot blir därmed också tillämpligi ökad utsträckning för våldsskildringsbrott. Dettabetyder inte att skyddet för barnen och ungdomarna behöver prisges åt dekrafter som vill exploatera marknaden för spekulativa våldsskildringar. Manfår alltså inte låta hänsynen till yttrandefriheten bli en täckmantel förkapitulation inför destmktiva krafter. Den frihet som ligger i producenternasrätt att framställa bl.a. våldsskildringar får inte gå ut över barns ochungdomars möjlighet att själva kritiskt bedöma värdet eller skadan av filmeroch videogram. För de flesta socialt väletablerade och trygga personer i vuxenålder kanske våldsskildringama inte är ett problem. Solidariteten med demindre väl etablerade och unga människoma i vårt samhälle ställer vissabestämda krav. I praktiken handlar det om de mest utsatta barnen och i viss månderas föräldrar. Dessaskyddsåtgärder innebär vissa inslag av restriktionskaraktär. Huvudpunkterna idet system som här föreslås är en ny och effektiv tillsynsorganisation förenadmed en registrering av såväl leverantörer och detaljister som av videogrammen. Genomett sådant system blir de i förekommande videogrammen som distribuerasi handeln föremål för en systematisk genomgång och kontroll. delsatt ingen distributör av videogram kan lagligen marknadsföra sina produkterutan att videogrammens titlar och vissa gmndläggande fakta om videogrammen ochderas innehåll blir kända av berörda myndigheter och då särskilt avtillsynsorganet, delsatt handlare i både detaljist- och grossistled genom registreringen åläggs attverka öppet, delsatt allmänheten bereds tillfälle till insyn i branschen genom att registren äroffentliga. Enregistrering medger därtill att lokala gmpper får möjlighet att lära 37 känna branschen inom ettmindre område mer i detalj. Då dessutompliktexemplarslagen ändras, så att exemplar av videogram Prop. 1989/90: 70 skallöverlämnas vid utgivningen (i stället för inom en månad) blir detmöjligt för tillsynsorganet att mycket snabbt göra en genomgång av filmbeståndetpå marknaden och en bedömning av vilka filmer som kan strida mot lagensbestämmelser om olaga våldsskildring. Om tillsynsmyndigheten finner att enfilm skulle kunna fällas för olaga våldsskildring, kan den omständigheten attdistributören drar tillbaka filmen från ytterligare distribution beaktas i enbedömning av påföljden vid en fallande dom. Den seriösa handeln har redanåtagit sig att låta förhandsgrahska alla filmer med tveksamt innehåll. Sammantagetfår man därmed ett medel som är smidigare och mer obyråkratiskt än censur mensom jag bedömer som lika verkningsfullt mot de otillåtna våldsskildringama. Förden som sprider olagliga våldsskildringar återstår inget annat än enskumrasktillvaro på den illegala marknaden, med stora risker för upptäckt ochkännbara fängelsestraff. Ettregistreringssystem hindrar inte videogram från att komma ut på marknaden. Detkan alltså komma att finnas filmer på marknaden som registrerats men inte hargranskats, t. ex. därför att de getts en vilseledande titel eller beskrivning.Registreringen av filmer får därför inte utformas så att konsumentema uppfattarfilmema som godkända för uthyming, trots att de vid närmare kontroll ochföljande åtal skulle kunna fällas av en domstol. Jag bedömer emellertid dennarisk som relativt liten, när det gäller den legala marknaden, eftersom redanett stort antal av de för uthyming aktuella filmema förhandsgranskas av biograföyrånoch det stora flertalet andra filmer inte torde vara berörda av förbudet motextrema våldsskildringar. Genomde uppgifter som förs in i videogramregistret kan en form av vamdeklarationinföras för videogram. Detta gör det lättare för tillsynsmyndigheten men ocksåför allmänheten att snabbt skaffa sig en överblick över filmemas innehåll redaninnan de granskats. Förslagenom registrering kan således ses som en fömtsättning för de övriga förslag somrör tillsyn och övervakning av marknaden vilka jag kommer att behandla. Mittförslag innebär inte att tillgången till registret över filmer och videogramskall medföra allmän tillgång till filmen själv. Registret med alla dessuppgifter skall vara offentligt, men hänsyn till upphovsrätten omöjliggör attallmänheten får tillgång till de filmer och videogram som förvaras hos arkivetför ljud och bild. Givetviskan möjligheten till ett snabbt ingripande vara ett starkt skäl för endistributör att avvakta med marknadsföring och offentliggörande om man ärtveksam till filmens överensstämmelse med lagen. Detta är också ett skäl tillatt en frivillig förhandsgranskning är en lämplig åtgärd för att undvikarättsliga påföljder. somjag föreslår är inte avsedd att ersätta polis- och rättsväsendets brottsbekämpande verksamhet men bör kunna vara ett effektivt medel att stödja denna. Genom tillsynsorganisationen och det nätverk av lokala krafter som kan byggas upp kommer videomarknaden i hela landet att bli föremål både för systematisk kontroll från myndigheter- 38 nassida och tillsyn från allmänheten. Dataspel m. m. Jag har tidigare erinratom att även dataspel och TV- spel kan innehålla inslag av grovavåldsskildringar. har också framhållit behovet av information tillföräldrar och andra berörda personer rörande utbudet av data- och TV-spel(lagutskottets betänkande 1988/89:LU 17, konsumentpolitiska frågor m. m.). Devåldsskildringar som förekommer inom ramen för dessa spel är i princip underkastade samma bestämmelser som andra våldsskildringar. Det är såledesinte tillåtet att sprida eller ge ut sådana skildringar som beskrivs i lagen, iform av inslag i dataspel. Situationen är dock sådan att återgivningen påbildskärmar normalt ännu inte har den verklighetstrogna karaktär som erfordrasför straffbarhet, trots att vissa spel kan innehålla inslag av upprörandecynism och kan vara strafföara från andra synpunkter. Dennasituation kan dock snart komma att ändras genom en teknisk utveckling sommedger en lika verklighetstrogen karaktär hos bilder lagrade i digital formsom i vanliga analoga tekniker, dvs. vanliga videokassetter och film. Det ärenligt min uppfattning klart att den tekniska utvecklingen kan medföra behovav en anpassning av lagstiftningen. Attfölja utvecklingen i detta hänseende blir en viktig uppgift bl.a.för det rådsom jag föreslår skall inrättas. 4.2 Rådet mot skadliga våldsskildringar Min bedömning: Ettråd mot skadliga våldsskildringar i rörliga bilder bör inrättas för att följaoch ha kontakt med videomarknaden, ta initiativ och fördela medel tillutbildning och information, samt stödja frivilliga krafter i kamp mot skadligavåldsskildringar. Utredningenvill ge biograföyrån en ny roll när det gäller tillsyn och kontroll övervideomarknaden. Remissinstansernahar framhållit behovet av att allmänheten har insyn och inflytande överåtgärder mot skadliga våldsskildringar. Bakgrundentill min bedömning: Jag anser att det nu behövs ett centralt statligt organ somhar ansvar för att samordna verksamheten mot skadliga våldsskildringar. Ettsådant organ bör medge insyn för allmänheten och ha en bredkontaktyta för att ta till vara det engagemang och de initiativ som visats istora delar av opinionen i denna fråga. Organet bör därför ha förankring ifolkrörelser och organisationer samt god kontakt med lokala gmpper ochrörelser. Det bör också ha företrädare för film- och teaterkonsten och denpublicistiska världen. Dettastatliga organ bör inrättas som ett nytt råd med uppdrag att ha fortlöpandekontakter med videobranschen och att överlägga om de åtgärder försjälvsanering som branschen genomfört eller planerar. Rådet bör också ta initativtill nya åtgärder, om de bedöms erforderliga. Utvecklingen på marknaden visaratt en fortlöpande kontakt med branschen är en fömtsättning om insatta åtgärderskall ha effekt. Rådetbör således ha ett ansvar för att följa marknadsutvecklingen, samt organisera och samordnastödåtgärder till föräldrar, skola samt organisa- Prop. 1989/90:70 tioneroch föreningsliv för bam och ungdomar för information och utbildning om video.Rådets huvudsakliga uppgifter blir sammanfattningsvis att tainitiativ till överläggningar med branschen, samordnaolika myndigheters insatser mot skadliga våldsskildringar, tainitiativ till projekt inom forskning, utbildningsväsendet och föreningslivetsamt gestöd till lokala aktionsgmpper mot videovåld. Rådetbör även ha en roll i arbetet att bekämpa otillåtna våldsskildringar. Det ärtveklöst de rättsliga myndighetemas uppgift, främst polisens ochåklagarväsendets, att efterspana och beivra otillåtna våldsskildringar. Också biograföyrånhar en uppgift i detta sammanhang. Jag föreslår att denna främst innebär att biograföyrånskall ha särskilda inspektionsuppgifter. är myndighetema beroende avstöd från allmänheten. Både rådet och olika aktionsgmpper i landet kan bidra tillatt myndighetemas arbete blir effektivare, genom att de följer videoutbudet ochrapporterar misstänkta brott. Rådetkan medverka i arbetet med utformningen av de uppgifter som skall lämnas isamband med att ett videogram registreras så att dessa uppgifter kan fungerasom en vamdeklaration till ledning för tillsynsorganet och andra som följerutbudet på marknaden. Rådet bör också följa erfarenhetema av de nya regler förvuxenmedverkan som jag föreslår skall införas i den nya lagen om filmcensur ochkontroll av videogram och i detta sammanhang överväga om det är lämpligt attförändra rådande åldersgränser eller införa nya, t. ex. en 18-årsgräns. Denregionala tillsynsorganisation jag behandlar under avsnitt 4.7 får större kraftgenom att det på många platser i landet finns gmpper eller personer som aktivtföljer marknaden och kan rapportera om misstänkta brott mot lagens förbud i de aktuellahänseendena. Detligger i sakens natur att rådet bör inrättas skyndsamt och att redovisningarför de åtgärder som skall vidtas också sker snabbt. Flerastatliga myndigheter handhar ärenden som hör till det område som rådet får iuppgift att samordna. Dessa myndigheter bör också vara företrädda i rådet.Till dessa myndigheter hör statens biograföyrå, brottsförebyggande rådet,, arkivet för ljud och bild, , statensungdomsråd och bammiljörådet. har också viktigauppgifter inom området. Rådet bör kunna fungera som ett samarbetsorgan för deberörda myndighetema. Rådetsverksamhet bör ske i kontakt med aktuell forskning på området. Min bedömning:Rådet mot skadliga våldsskildringar bör få i uppdrag att främja utbildning imediekunskap inom och utom skolväsendet. Utredningenframlägger inga specificerade förslag i detta hänseende, men betonar bl. a. biograföyrånsroll för att sprida information om videogram. Remissinstansernabetonar i många fall att informations- och utbildningsinsatser är ett viktigtinslag i kampen mot skadliga våldsskildringar. Bakgrundentill min bedömning: Gällande läroplaner för gmndskolan och gymnasieskolan angeratt elevema i undervisningen skall studera massmediemas roll i samhället,använda sig av massmedier som läromedel i undervisningen och, om utmstningfinns, själva arbeta med de olika moment som ingår i en normal filmproduktionoch dokumentera med hjälp av medier. Massmedieundervisning skall förekomma påalla stadier och i flera av ämnena i skolan. Otvivelaktigtutnyttjas också medier i viss utsträckning på alla de tre nu angivna sätten iskolans undervisning. Elevema kommer i kontakt med massmediema, däribland filmoch videogram, inom ramen för undervisningen särskilt i svenska, bild ochsamhällskunskap. är det uppenbart att skolan inte alltid förmåratt erbjuda bam och ungdomar tillräckliga redskap för att dessa på ettsjälvständigt sätt skall kunna ta ställning till utbudet av bl. a.våldsskildringar på den kommersiella och den svarta marknaden. De svårighetersom finns att inom skolan bereda plats för ytterligare stoff i undervisningengör att massmediestudier måste ingå i nu gällande kursplaner och då såledesinom den timtid som är angiven i skolans läroplaner. Jaganser att massmediemas roll i samhället motiverar att de ägnas en större ochmer kvalificerad uppmärksamhet i skolan. Den rörliga bilden är därvid viktig.Den delen av mediekunskapen måste således fogas in i skolans arbete, så attalla elever kommer i kontakt med de delar av mediemas område somjag fömtberörde. En kritisk insikt i bl. a. framställningssättet i och syftena medspekulativa våldsskildringar är en viktig del av mediekunskapen. Vi vet dock averfarenhet att många av de lärare, ofta i ämnet bild, som skall undervisa omdessa moment själva behöver ökad kunskap och stöd genom fortbildning och andrainsatser. Vadjag här har sagt är giltigt för alla nivåer inom skolsystemet. Lika viktigt ärvad som kan åstadkommas inom läramtbildning, forskning och frivilligt bildningsväsende,föreningsliv m. m. De resurser som t. ex. förfogar överbör naturligtvis anlitas för att ge sakkunnig hjälp vid utarbetande ochgenomförande av åtgärder inom utbildningsväsendet. Detär inte möjligt att nu i detalj föreslå de former som åtgärder inom utbildningsväsendetför att förebygga skador av våldsskildringar skall ha. Det bör bli en av deviktigaste uppgiftema för det under punkt 4.2 behandlade rådet att främjaåtgärder inom utbildningsväsendet för att öka barns och ungdomars förmåga attsovra i massmedieutbudet och därigenom inte utsättas för skadlig påverkan. 4.4 Stöd till kvalitetsfilm och kvalitetsvideogram Minbedömning: De redan befintliga insatserna till stöd för kvalitetsfilm och kvalitetsvideogrambyggs ut bl. a. i syfte att förstärka insatserna mot skadliga våldsskildringar. Utredningenunderstryker att det behövs positiva insatser som ett led i kampen motextremvåldsskildringar. Remissinstansernahar i allmänhet tillstyrkt en större satsning på positiva altemativ tillvåldsskildringar på videogram. Bakgrundentill min bedömning: Staten har gett ett avsevärt stöd tillkvalitetsfilm och kvalitetsvideogram. Detta ändamål har dessutom genom film-och videoavtalet och förslag i årets budgetproposition fått ytterligarebetydande resurser. Insatsema omfattar flera olika verksamheter enligtnedanstående översikt. /88 disponerar . för att centraltutarbeta material för projektverksamhet om medieundervisning för barn ochungdom och för fortbildning av lärare (se prop. 1986/87:100 bil. 10, s. 434). Filmkulturellainsatser för barn och ungdom Likaledes fick budgetåret disponera6 milj. kr för filmkulturella insatser för barn och ungdom (prop. 1987/88:100bil 10 s. 461 462). Medlen är tänkta för stöd till medieundervisning ochfilmvisning på biograf för bam och ungdom.För /90 har beloppethöjts till . Främjandeav spridning och visning av värdefull ,9 milj.kr 1989/90)disponeras av . Till ändamålet förs även medel från film- ochvideoavtalet (§ 32 punkt D, ca 10 milj. kr för /90). Med medlenbekostas bl. a. följande verksamheter. granskningav film för barn och ungdom, produktionav tidskriften och en Film, stödtill import och lansering av film för barn och ungdom, stöd till visningsorganisationer som bl. a.bedriver verksamhet med visning av kvalitetsfilm för barn och ungdom. Stödtill produktion eller distribution av värdefulla videogram Enligtpunkt G. i film- och videoavtalet skall lägst av fördelningsbara medel(för /90 ca 10 milj.kr.) användas för stöd till distribution av värdefullavideogram. Enligt avtalet bör särskild hänsyn tas till behovet av värdefullavideogram för barn och ungdom. Medlen disponeras avSvenska . Ett utskott tillsatt av styrelsen ()fördelar medlen. Bidragtill lokalt arbete med video 1årets budgetproposition (prop. 1989/90:100 bil.lO, s. 419) har jag föreslagitatt bidraget till lokalt arbete med video permanentas. Stödet bör främst avseverksamheter med inriktning på barn och ungdom och syfta till att förbättramöjligheterna för dessa gmpper att på egen hand arbeta med den rörliga bildensom uttryckssätt. Medlen bör fördelas av inom . För ändamålet har jag beräknat ett belopp om 4,5 milj. kr. Iårets budgetproposition (prop. 1989/90 bil. 10, s. 471) har jag även föreslagiten ökning av stödet till lokal programverksamhet med ett belopp om 250000 kr.Avsikten är att tillkommande medel bör användas för stöd till sådanprogramverksamhet som engagerar barn och ungdom. De insatser som redovisas idetta avsnitt är enligt min mening av stor vikt för att motverka skadligavåldsskildringar. Det råd mot skadliga våldsskildringar som jag har föreslagitskall inrättas bör kunna dra nytta av den kunskap om kvalitetsfilm och erfarenhetav filmpedagogiskt arbete som finns inom . Ett nära samarbetemellan rådet och är därför angeläget. 4.5 Stöd till frivilliga krafter Min bedömning:Rådet mot skadliga våldsskildringar bör redovisa förslag till stöd åtfrivilliga gmpper, som har till syfte att följa videomarknaden och görainsatser för att organisera alternativ verksamhet och medieutbildning. Bakgrunden till minbedömning: Som jag inledningsvis sade kan statliga insatser för att förebyggaskador av våldsskildringar i rörliga bilder bara ha en begränsad räckvidd.Opinionen bland föräldrar, barnomsorgspersonal, lärare och andra som har ansvarför barn och ungdom och som i många fall har känt sig maktlösa inför en tillsynes ständigt ökande flod av motbjudande skildringar av våld i rörliga bildermåste från samhällets sida mötas med allvar. Det är naturligt attsamhällsinsatserna i hela det breda program som här presenteras sker med hjälpbl. a. av dessa gmpper. Det råd som jag nuföreslår skall inrättas mot skadliga våldsskildringar i rörliga bilder bör få iuppdrag att upprätta och organisera kontakter med berörda grupper samt att ta initiativtill dels åtgärder för att på lokal nivå följamarknaden på området, dels för att organisera alternativ verksamhet ochmedieutbildning på frivillig bas.