prop · GD03110 · 1989-12-31 00:00:00 — Påmotsvarande sätt bör avyttring anses föreligga när optioner blir värde- lösadå dden för att utnyttja dem löpt ut. Däremot bör inte utlåning av egen- Prop. 1989/90:110 dom för blankning anses som avyttring (jfr avsnitt 6.5.10). RINK:sförslag till ett utvidgat avyttringsbegrepp som omfattar de aktuella fallenhar kritiserats från lagtekniska utgångspunkter av några remissinstansen Mittförslag till allmän definition av begreppet avyttring är inte avsett attinnebära någon ändring i gällande rätt. Utöver den allmänna regeln föreslårjag uttryckliga bestämmelser för de fall jag behandlat. Denya bestämmelserna finns i förslaget till 24 S 2 mom. första stycket SIL. Mitt förslag:Avdrag för reaförluster medges endast om det uppkommit en verklig förlust. Enförlust som beror på att egendom sålts till underpris eller att säljarenövertagit en hyreslägenhet e.d. skall inte vara avdragsgill. RINK:sförslag: Innehåller inte någon allmän regel om underprissättning. Däremotföreslås en uttrycklig regel om hänsynstagande till värdeöverföringar från denavyttrade egendomen. I övrigt överensstämmer förslaget i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:Förslaget tillstyrks av de remissinstanser som särskilt tagit upp frågan. RSVefterlyser ett ställningstagande till frågan hur saken skall bedömas om ennärstående - och inte den som avyttrat en privatbostadsfastighet - fårhyresrätten. RSV vill också gå längre och beskatta en beräknad vinst när enhyresrätt använts som betalning. Några har påpekat att lagtexten ärsvårförståelig. Skälenför mitt förslag: Rättstillämpningen kännetecknas i stort sett av enrealistisk bedömning av olika transaktioners direkta ekonomiska innebörd därfrågan om värdering av vederlag ofta har en avgörande betydelse. Förhållandenakan sammanfattningsvis beskrivas på följande sätt. Somskattepliktig intäkt räknas varje form av vederlag. KL innehåller vissa reglerför värdering av försäljningsintäkten. I 42 S KL finns regler för beräkning avvärdet av naturaförmånen Värderingsnormen är ortens pris. Även om reglerna intedirekt syftar på vederlag som erhålls som kapitalavkastning eller köpeskillingfår den i 42 § uttryckta värderingsnormen anses ha generell giltighet vidinkomstbeskattningen. I punkt 3 av anvisningarna till 35 S KL finns regler fören schabloniserad beräkning av intäkten när egendom avyttrats mot vederlag iform av livsvarig livränta. Livräntans kapitalvärde skall beräknas med hjälpav de tabeller som finns i lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt. Vidinkomstbeskattningen värderas i praxis vederlag till sitt marknadsvärde. Somexempel härpå kan anges värderingen av råntefria skuldebrev när dessa erhållitssom vederlag vid egendomsförsäljning. Försäljningsintäkten har i dessa fallberäknats utifrån reversens nuvärde vid överlåtelsetillfället (RÅ 1987 ref102). I avgörandena RÅ 1987 ref 89 I och II harregeringsrätten uttalat att en hyresrätt till en bostadslägenhet inte skallåsättas något värde vid beräkning avreavinst och reaförlust. Bedömningen innebär knap- Prop. 1989/90:110 past ettavsteg från marknadsvärderingsnormen utan beror på att en hyresrätt tillbostadslägenhet enligt 12 kap. 65 S jordabalken inte fåröveriåtas mot vederlag. Värdetpå de vid vinstberäkningen avdragsgilla omkostnaderna för egendomensanskaffning och förbättring beräknas likaså med utgångspunkt frånmarknadsvärdet på det vederlag som lämnats vid förvärvet. Exempelvis haranskaffningskostnaden för aktier förvärvade genom kvittning mot råntefriareversfordringar ansetts vara reversernas efter marknadsränta diskonteradevärde vid ddpunkten för aktieförvärvet (1986 ref 48). Däremot kan konstaterasatt det vid rättstillämpningen ibland förelegat svårigheter att fördela ettanskaffningsvärde mellan olika dllgångar samt förbrukning av anskaffningsvärde.Som exempel kan nämnas RÅ 83 1:77 där anskaffningsvärdet för ett skuldebrev ochen optionsrätt som förvärvades dllsammans enbart hänfördes till skuldebrevet.Resultatet härav blev att skuldebrevet kunde säljas med enavdragsgill reaförlust som följd och att detta värde i stället kom attbeskattas som en reavinst på optionsrätten när denna avyttrades. Genomlagstiftning har rättsläget i detta fall ändrats, så att anskaffningsvärdetfördelas på skuldebrevet och optionsrätten (punkt 2 b donde stycket avanvisningarna till 36 S KL, jfr avsnitt 6.5.7). Avgörandena RÅ 1986 ref 52 och104 är exempel på att regeringsrätten ansett att man enligt reglerna iinkomstslaget tiUfällig förvärvsverksamhet vid beräkningen av anskaffningsvärdepå aktier inte skall beakta att den skattskyldige har erhållit skattefriutdelning på aktierna resp. övertagit tillgångar dll bokförda men intemarknadsmässiga värden. Detta skall däremot beaktas vid resultatberäkning iinkomstslaget rörelse när organisadonsakder o.d. säljs. Reglerna har bl.a.skapat möjlighet för akdebolag att efter förvärv av annat aktiebolag medutdelningsbara vinstmedel företa skattefri utdelning av vinstmedlen ochdärefter erhålla en fiktiv men avdragsgill reaförlust vid avyttring av bolaget. Detförslag som remitterades tiU lagrådet innehöll en bestämmelse om attvärdeöverföringar från den avyttrade egendomen skulle beaktas vid beräkning avomkostnadsbeloppet. Bestämmelsen tog sikte på fall där den avyttrade egendomenföre avyttringen har tömts på substans. Innebörden av förslaget var att detäven i inkomstslaget kapital vid vinst- och förlustberäkningar skulle görassådana bedömningar som skall ske om avyttringen redovisas i inkomstslagetrörelse. Lagrådethar ställt sig kritiskt till utformningen av bestämmelsen och har avstyrktförslaget i denna del. Lagrådet har ifrågasatt om en lagreglering på dennapunkt verkligen är påkallad och har därvid uttalat aft mycket talar för attpraxis, under de nya förutsättningar som skapas genom skattereformen, kommeratt finna sig oförhindrad att tillämpa de principer som följts vid rörelsebeskattningenockså vid reavinstbeskattningen. Medhänsyn härtill lägger jag inte nu fram något förslag om en särskild regel förhänsynstagande till värdeöverföringar Jag tar därvid fasta på lagrådetsuttalande om möjligheten att i rättstiUämpningen beakta de aktuellavärdeöverföringarna. Har den avyttrade egendomen i något skede tömts påsubstans utan beskattningskonsekvenser kan alltså en reavinstberäkning sombygger på en jämförelse mellan försäljningspris och ursprungligt an- Prop.1989/90:110 skaffningspris behöva korrigeras för värdeöverföringen. Jagvill också framhålla det angelägna i att det sker en realistisk värdering avintäkter och kostnader vid kapitalbeskattningen, bl.a. för att förhindra attdet tillskapas fiktiva reaförluster. När försäljningsintäkten resp. de avdragsgillakostnaderna bestäms skall varje form av vederlag som erhållits vid försäljningenresp. lämnats vid förvärvet beaktas. Det bör också påpekas att avdrag förreaförlust medges endast om förlusten har onerös grund (jfr RÅ 1985 Aa 204). Idet dll lagrådet remitterade förslaget fanns en bestämmelse om att avdrag förreaförlust medges endast när förlusten är definitiv. En sådan regel innebär attavdrag medges endast om egendomen har frångått den skattskyldige på ett sådantsätt att det inte finns någon beaktansvärd möjlighet till ytterligare betalningeller att egendomen åter skall få ett värde för honom. På lagrådets inrådanfogas bestämmelsen till reglerna om skattskyldighetens inträde i 24§ 4 mom.SIL. Enmotsvarighet till den särskilda regeln om fikdva reaförluster vid fastighetsöverlåtelsertill närstående i nuvarande punkt 4 av anvisningarna till 36 § KL har ilagrådsremissen förts in i 24 § 3 mom. Lagrådet har konstaterat attbestämmelsen fått en avfattning som är snävare än dess syfte. I enlighet medvad lagrådet anfört föreslår jag att bestämmelsen får en utformning som mergenerellt ger uttryck för principen aft en reaUsationsförlust som uppkommer pågrund av en avsiktlig underprissättning inte är avdragsgill. Detär inte ovanligt att en reaUsationsförlust beror på att en villa avyttras tillett förhållandevis lågt pris i samband med att säljaren får överta en hyreslägenhet.Av skäl som redovisats i det föregående åsatts inte en sådan hyresrätt någotvärde trots att hyresrätten i realiteten har givits ett värde vid förhandlingenmellan köpare och säljare. En förlust i samband med en sådan affär kan därför iviss mening sägas vara fiktiv. Det är därför erforderligt med en regel sominnebär att avdrag inte skall medges när förlusten uppkommit genom attförsäljningspriset understiger marknadsvärdet för villafasdgheten och säljareneller någon honom närstående utöver köpeskillingen erhåller en hyresrätt iutbyte mot villan. Enregel av detta innehåll anser jag vara ett utflöde av en mera allmän principavseende förlusten Den nya bestämmelsen bör därför ges ett generellt innehålloch avse varje rätdghet eller förmån som har ett fakdskt ekonomiskt värde förden skattskyldige eller någon honom närstående men som av särskilda skäl inteskall åsättas något värde vid en reavinstberäkning. Bestämmelsernaför dessa fall skulle i och för sig kunna sträcka sig längre och även avsevinster på det sätt RSV förordan Saken har berörts av RINK och jag delar den ibetänkandet framförda uppfattningen att en så långtgående bestämmelse är svårförenligmed den bakomliggande regleringen i jordabalken. Jagvill i detta sammanhang ta upp ytterligare en fråga. RINK har behandlat fråganom det behövs särskilda regler avsedda för de fall beteckningarna på vissabetalningar eller transaktioner inte korrekt återger deras reella innebörd. Ipraxis bedöms transaktioner efter sin verkliga innebörd även om de getts enannan beteckning. Jag delar därför RINK:s bedömning att det inte krävs någonsärskild lagregel för dessa fall. Det kan vara nog att här erinra om att transaktionernasverkliga innebörd skall läggas till grund för bedömningarna. En annan situation - dären särskild lagregel inte heller torde vara nödvändig - är när egendomförvärvas till pris över marknadsvärdet. Överprisdelen kan beroende påomständigheterna vara en gåva eller t.ex. ett vederlag för en annanprestation. I regeringsrättens avgörande RÅ 80 1:57 ansågs vad en far vidförvärv av aktier från sin dotter erlagt utöver gällandebörsvärde vara betalning av gåvo- eller skadeståndskaraktär och betalningenfick således inte räknas in i sin helhet i hans anskaffningsvärde föraktierna. Mitt förslag:Skattskyldighet för reavinster skali inträda redan vid avyttringstidpunkten.En anståndsmöjlighet införs för sådana fall där avyttringen är beroende avmyndighets dllstånd eller liknande. Den s.k. belöpandeprincipen genomförs inte. RINK:sförslag: Överensstämmer med mitt utom när det gäller belöpandeprincipen. Förslagetinnebär att om en räntebetalning skjutits upp skall under vissa förutsättningarskattskyldighet för räntan likväl inträda för det beskattningsår på vilket denbelöper Remissinstanserna: När detgäller förslaget att avyttringen skall utlösa reavinstbeskattning ärremissutfallet blandat. Kammarrätten i , RSV och TCO godtar förslaget.Andra - däribland och lantbruksstyrelsen -framhåller att anståndsreglerna måste ges en generös utformning. 5y4Foch Näringslivetsskattedelegation avstyrker förslaget och pekar på att nuvarande principer ärväl inarbetade. Andra pekar på att förslaget kan leda till likviditetsproblem. Förslaget avseendebelöpandeprincipen har mött kritik. Kammarrätten i ifrågasätterbehovet av en särskild reglering av uppskjutna räntor RSV tillstyrker i ochför sig förslaget men pekar på det förhållandet att problemet med uppskjutnaräntor inte kan vara påtagligt i ett system med proportionellkapitalbeskattning. Skälen för mitt förslag:Kontantprincipen - som tillämpats alltsedan KL:s dllkomst när det gällerlöpande kapitalinkomster och realisationsvinster -innebär att beskattning skallske när kontant betalning uppbärs eller blir tillgänglig för lyftning. I frågaom kostnader innebär kontantprincipen att avdragsrätt inträder när betalningeriäggs. Kontantprincipen modifieras i vissa fall genom reglerna om s.k.årsskiftesbetalningan Jag återkommer till denna fråga (avsnift 6.2.7). Förstbehandlar jag frågan om skattskyldighetens inträde för reavinster. Vidreavinstbeskattningen tillämpas den s.k. första kronans princip.Skattskyldighet inträder när köpeskillingen betalas eller bhr tillgänglig förlyftning. Skattskyldigheten omfattar därvid hela reavinsten oavsett om endasten del av köpeskillingen erhållits eller hållits tillgänglig för lyftning. Ipunkt 4 a av anvisningarna till 41 S KL finns ett särskilt undantag från kontantprincipen.Regeln tar sikte på det fallet att den skattskyldige flyttar Prop. 1989/90:110utomlands efter att ha avyttrat aktier eller andelar i ett svenskt företag utanatt beskattning har skolat ske. I så fall skall intäkt på grund av avyttringenanses ha åtnjutits när flyttningen sken Regelns syfte är att skattskyldighetskall inträda medan den skattskyldige alltjämt är oinskränkt skattskyldig iSverige. Anvisningspunkten innehåller också en särskild bestämmelse om i utflyttningsfallen. Om förhållandena är sådana att detvid taxeringen för utflyttningsåret inte gått att göra en slutlig vinstberäkningtill följd av att köpeskillingens totala belopp varit beroende av en vissframtida händelse, skall tillkommande köpeskilling tas till beskattning när denblir tillgänglig för lyftning. Denförsta kronans princip innebär att motsvarande situation - att inte helaköpeskillingen är känd när skattskyldighet inträder- också kan inträffa i andrafall än i utflyttningsfallen. Hur en sådan tilläggsköpeskilling skall behandlasär inte uttryckligen reglerat. Enligt praxis gäller att dllkommande beloppbeskattas vid taxeringen då beloppet blir tillgängligt för lyftning. Beskattningenav kapitalvinster vid realisationstidpunkten motiveras inte uteslutande avhänsyn till den skattskyldiges betalningsförmåga. Också osäkerheten omvärdestegringens storlek samt frågan om den blir bestående har betydelse. Jagdelar den av RINK framförda uppfattningen att likformighetsskäl talar för attskattskyldighet skall inträda redan vid avyttringstidpunkten. En anknytning avbeskattningen till avyttringstidpunkten torde även underlätta kontrollen av attrealiserade vinster deklareras. En sådan förändring har tidigare diskuterats(prop. 1982/83:44) men inte genomförts. Den principiella utgångspunkten för enförändring är nu vid en genomgripande reform annorlunda än då detta förslagdiskuterades. Normalt torde säljaren kunna kräva att erhålla tillräckligbetalning i anslutning till avyttringen för att kunna betala skatten.Betalningsförmåga kan även föreligga genom tidigare belåning av den såldaegendomen. Det bör även noteras att skattebetalningen enligt gällandeuppbördsregler kan skjutas upp efter beskattningsårets utgång,men att det på grund av kvarskatteavgiftens höjd är lönsamt att erlägga skattenredan dessförinnan. Det kan antas att det normalt inte medför någrasvårigheter att skattskyldigheten inträder redan vid avyttringstidpunkten. Mittförslag innebär alltså att skattskyldighet uppkommer vid avyttringstidpunkten. Enförutsättning för att en reavinst skall kunna beskattas är emellertid attvinstens storlek med tillräcklig säkerhet kan beräknas. I fall där köpeskillingensstorlek beror av framtida händelse kan beskattningen helt eller delvis enligtgällande rättspraxis skjutas upp. Enligt min uppfattning är en förändring avdenna praxis inte lämplig. En särskild regel som väsentligen skall motsvaragällande rätt i frågan bör därför införas. Av denna skall således framgå attskattskyldighet, helt eller delvis, i dessa fall inträder först då deomständigheter inträffat varom klarhet krävs för att beräkna reavinsten. Ensådan ordning motiveras även av att svårigheter kan föreligga att erhålla betalningsförmågaför en sådan osäker vinst. Enligtrealisationsprincipen skall säljaren i huvudsak ha fullgjort sin pre- Prop.1989/90:110 station för att en intäkt skall anses realiserad. Detta ansesexempelvis vid försäljning av varor i näringsverksamhet ske genom leveransen avvarorna. Vid reavinstbeskattningen finns inte anledning att anknyta tillddpunkten för egendomens överlämnande. Den vinst som realiseras genomavyttringen är nämligen normalt inte till någon del beroende av prestationersom säljaren skall utföra därefter, utan beror i aUt väsentligt på förändringarav egendomens marknadsvärde som säkerställts genom det bindandeförsäljningsavtalet. Enligt praxis (se RÅ 1950 ref 5 I) utgår man även vidvinstberäkningen för bindande avtal, exempelvis vid bestämmande avinnehavsdd. Ivissa situationer kan säljaren ha beaktansvärda svårigheter att betala skatt påreavinsten även då dess storlek är klar, beroende på att hela avyttringen ärsvävande då förvärvets giltighet är beroende av myndighetsbeslut(förvärvstillstånd, kommunalt förköp etc). Denna situation föreligger huvudsakligenvid försäljningar av näringsfastigheter, men kan i vissa fall aktualiserasäven vid försäljning av andra fastigheten i sådanasammanhang kan beaktas genom att det i sådana fall ges möjlighet till anståndmed betalningen av skatten. Denav RINK föreslagna anståndsregeln har getts en restriktiv utformning för attdess tillämpning endast skall behöva övervägas i de fall där verkligabetalningssvårigheter kan antas föreligga. Regeln bör - på sätt RINK föreslagit- endast gälla försäljning av fastigheter, bostadsrätter samt akder och andelari fåmansföretag, och anstånd bör bara medges i de fall det aktuellaskattebeloppet är av någorlunda storlek. RINK:s förslag innebär att anstånd börmedges endast till den del skatten överstiger . samt att anståndsbeloppetdessutom bör minskas med vad som uppburits i köpeskilling. Jag instämmer idessa hänseenden med vad RINK föreslagit. Anståndsreglernabör enligt min uppfattning inte uteslutande avse fall när försäljningensbestånd är beroende av myndighetstillstånd. Även andra situationer - t.ex. entvist huruvida säljaren var ägare till det sålda eller ej -bör omfattas avanståndsbestämmelserna i enhghet med vad RINK föreslagit- Denallmänna bestämmelsen om kontantprincipen är placerad i 3 S 5 mom. förstastycket SIL. Det bör också i anslutning dll en sådan allmän bestämmelse finnasen motsvarighet till punkt 4 tredje stycket av anvisningarna till 41 § KL. Härregleras frågan om rätt beskattningsår för ränta på bankkonton. Bestämmelsenom att avyttringsddpunkten är avgörande för reavinstbeskattningen och reglernaom de s.k. tilläggsköpeskillingarna återfinns i 24 § 4 mom. första och andrastyckena SIL. Bestämmelsema om anstånd finns i förslaget dll 48 S 5 mom.uppbördslagen (1953:272). Attslopa den första kronans princip och att gå över tUl avyttringen som denbeskattningsutlösande omständigheten leder till särskilda övergångsproblem.RINK har föreslagit övergångsregler (punkt 2 i övergångsbestämmelserna tillSIL) som tar sikte på det fallet att en avyttring skett före ikraftträdandetoch att betalning helt eller delvis sker först därefter RINK:s förslag innebaratt alla avyttringar av detta slag skulle tas dll beskattning vid 1992 årstaxering. En bestämmelse av detta slag är emellerdd inte förenlig med förbudetmot retroaktiv skattelag. Jag föreslår därför en annan övergångsbe- Prop.1989/90:110 stämmelse som innebär att den första kronans princip kvarstår somden be-skattningsudösande omständigheten i dessa fall. Vadhärefter gäller beskattningen av den löpande kapitalavkastningen kan följandeanföras. Kontantprincipeninnebär i fråga om räntor att skattskyldighet inträder när avkastningen blirtillgänglig för lyftning enligt avtalet med låntagaren. Avdragsrätt inträder -med två undantag - när räntan betalas. Enligt 41 § tredje stycket KL medgesinte avdrag vid betalning av förskottsränta. I stället fördelas räntan överlåneperioden och avdrag medges under de år på vilka räntan belöper Enligt punkt2 av anvisningarna till 39 § KL inträder avdragsrätt för betalning av s.k.räntekompensation först då den "förvärvade" ränteintäkten förfallerdll betalning. När det gäller ddpunkten för avdragsrätten ansluterbeskattningstidpunkten till den intäkt som kostnaden är hänförlig dU. Avdragsrättenvid betalning av räntor är inskränkt i väsendiga avseenden. Avsikten ar attförhindra icke önskvärd skatteplanering. Det är-på sätt som konstateras iRINK:s betänkande - dock alltjämt möjligt aft skjuta upp mottagandet av enränteintäkt för att därigenom erhålla en skattekredit. Jag kan visserligen iallt väsentligt ansluta mig till de resonemang som RINK lägger till grund försitt förslag men får Ukväl intrycket att förslaget formats mer i ljuset av denackdelar kontantprincipen fört med sig i nuvarande progressiva skattesystem änmed hänsynstagande till effekterna av den föreslagna nya ordningen. Desärskilda problem i samband med övergången till ett nytt system med lägreskatteuttag har också skjutits i förgrunden av RINK. Föregen del har jag mot den här bakgrunden tagit intryck av den remiss-kridk somsafter i fråga behovet av den reglering som RINK föreslagit. Den är krånglig- ifråga om underkursskuldebrev handlar det om utomordentligt komplexabestämmelser - och det kan ifrågasäftas om inte intresset för transaktioner avdetta slag minskar när en förhållandevis låg proportionell kapitalbeskattninginförs. Intresset för att skjuta upp ränteinkomster - t.ex. genom s.k.framtidskonton - torde i första hand ha bedngats av själva övergången från ettsystem till ett annat. Jag har mot denna bakgrund stannat för att RINK:sförslag i denna del inte bör genomföras. Mitt förslag:Reglerna om årsskiftesbetalningar görs tvingande. RINK:sförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Deremissinstanser som yttrat sig i frågan är genomgående positivt inställda. Skälen för mitt förslag:Reglerna om årsskiftesbetalningar finns i punkt 4 av anvisningarna till 41 SKL. De innebär att i intäkter och kostnader kan deklareras debelöper på även om betalningen skeft ett annat ån En förutsättning äremellertid att betalningen skall ha skett i nära anslutning . Avpraxis (RÅ 1953 Fi 528) torde den slutsatsen kunna dras att betal- Prop.1989/90:110 ningen skall ha skett för attårsskiftesreglerna skall vara tillämpliga och en motsvarande tidsgräns tordegälla för tiden . I viss äldre praxis har reglerna intetillämpats utan den skattskyldiges yrkande (RÅ 1973 ref 21) men tvekan råder ifrågan efter regeringsrättens dom i RÅ 85 1:3 (årskort på SL). En annanoklarhet är huruvida intäkten eller kostnaden i sin helhet måste belöpa endastpå beskattningsåret före betalningsåret eller om posterna även kan belöpa påtidigare beskattningsån Reglernaom årsskiftesbetalningar har en praktisk funkdon exempelvis för de situationerdär betalningsrutinerna leder till att en utbetalning sker först efter ettårsskifte. Materiellt sett innebär reglerna härutöver en korrekt pe-riodiseringtill belöpandeåret. RINK har av detta dragit slutsatsen att reglerna skallbehållas. Jag instämmer i denna uppfattning. I enlighet med vad RINK föreslagitbör bestämmelserna dock justeras i vissa hänseenden. Valfrihetenmedför att det kan uppstå osäkerhet vid taxeringen för betalningsåret omintäkten eller kostnaden redan deklarerats. Reglerna bör därför görastvingande. Enligtsin ordalydelse är reglerna inte tillämpliga på poster som belöper på tidigareår än året före betalningsåret. Reglerna bör även omfatta sådana betalningar. Slutligenbör tidsgränserna anges i lagtexten. Efter dessa förtydliganden bör reglernaäven beaktas i de fall utbetalaren är skyldig lämna kontrolluppgift. Så torderedan i dag i praktiken i viss mån ske då utbetalaren inte kan förutse när enbetalning blir tillgänglig för lyftning för mottagaren. Lagrådethar uppmärksammat att det är nödvändigt med en särskild övergångsbestämmelsemed sikte på betalningar resp. inkomster runt årskiftet 1990/91. Jag delarlagrådets uppfattning och återkommer till denna bestämmelse ispecialmotiveringen. Mitt förslag:RINK:s förslag att den s.k. delningsprincipen skall användas också närfastigheter överlåts delvis mot vederlag och delvis som gåva genomförs inte.