prop · GD03155 · 1989-12-31 00:00:00 — önskemålet från Stockholmskommunfullmäktige om en särskild utredning av frågan om hur trafikövervakningenskall kunna förstärkas har mottagits positivt vid remissbehandlingen, bl.a. avrikspolisstyrelsen. Det torde därför som jag ser det finnas godaförutsättningar för konstruktiva förslag i syfte att förbättratrafikövervakningen och därmed trafiksäkerheten i främst tätorterna.Rikspolisstyrelsen har för egen del begärt att det skall ske en översyn avtrafikpolisens organisation m. m. Med tanke på alt formerna för polisens trafikövervakningsverksamhel frånsett de organisationsförändringar som genomfördes i samband medpolisreformen och i stort varit oförändrade i mer än 25 årframstår en sådan översyn som både befogad och önskvärd. En utredning bör dock intehuvudsakligen begränsas lill organisationsfrågor. Även frågor om formerna förpolisens trafikövervakning och effekterna av olika arbetsmetoder m. m. börbelysas. Mot bakgrund av vadstatsmakterna tidigare uttalat om betydelsen av en effektiv trafikövervakningsamt de nu aktualiserade frågeställningarna avser jag att föreslå regeringenatt en särskild utredare tillkallas för all se över etl antal frågor på trafikövervakningsområdet.Hit hör bl. a. alt ytterligare utreda frågan om vilken myndighet som bör hahuvudansvaret för kontrollen av fordon på väg samt alt undersöka förutsättningamaför en bättre samverkan mellan de berörda myndigheterna på detta område. Vidarebör utredaren undersöka hur en ökad medverkan i trafikövervakningenskulle kunna utformas samt i övrigt granska arbetsformerna och organisationen m.m.för trafikövervakningsverksamhelen. bör utredaren också undersöka hurlänsstyrelserna utvecklat sin samordning av irafikövervakningen. Mitt förslag:Sverige skall förstärka och utveckla samarbetet på polisområdel med andraländer i kampen mot den internationella brottsligheten. Därvid är del särskiltangeläget att finna vägar för ett utvidgat och mer reglerat samarbete på polisområdelmed länderna i EG. I fråga om det samarbete som inte direkt följer avinternationella åtaganden läggs fast vissa allmänna riktlinjer.Rikspolisstyrelsen skall ha huvudansvaret för del internationellapolissamarbetet. Skälen för mitt förslag Påbrottsbekämpningens område har del förekommit ell samarbete mellanolika länders polisorganisationer. Det gemensamma intresset av alt bekämpabrott har visat sig vara sådant att ett fruktbärande kriminalpolissamarbelehar kunnat ske också i tider av internationell politisk instabilitet. Ettuttryck för detta utgör framför allt den internationella polisorganisationenInterpol (International Criminal Poli- ce Organization) sombildades . Omkring 150 länder är Prop. 1989/90:155 medlemmar iInterpol. har varit medlem . Ävenom det internationella polissamarbetet är av relativt gammall datum, är detkanske först under som behovet av ett sådani samarbetehar blivit mer allmängiltigt. Detta hänger samman bl. a. med den utveckling molen tilltagande internationalisering som sker på de flesta samhällsområden ochden ökade rörligheten över nationsgränserna. Dessa förhållanden har bidragit tilluppkomsten av en alltmer internationellt orienterad brottslighet. Deninternationella terrorismen och den internationella narkotikahandeln är de mestuppmärksammade yttringarna av denna utveckling. Den illegala vapenhandeln ocholika former av ekonomisk brottslighet ulgör andra exempel på internationell kriminalitetsom har ökat. Behovetav ett internationellt polissamarbete har också för svenskt vidkommande fåttsärskild aktualitet . Orsakerna lill detta är framför allt allsöka i den västeuropeiska integrationen och närmande lill deEuropeiska gemenskaperna (EG), den ökade invandringen lill och, underden allra senaste liden, de förändringar som sker i . Del finns myckelsom talar för all utvecklingen kan komma alt innebära all vårt land utsätts fören tilltagande kriminalitet med ursprung i andra länder eller som spänner överflera länder. Innanjag går över lill all beskriva den gällande ordningen beträffande detinternationella polissamarbetet, skall nämnas all jag inle kommer all särskiltberöra frågan om internationellt samarbete inom säkerhetspolisensverksamhetsområde. I den saken får jag i stället hänvisa lill rapporten (SOU1989:18) Säkerhetspolisens arbetsmetoder. Detnuvarande samarbetet på brottsbekämpningens område som har med andraländer sker i olika former. Det mest gmndläggande samarbetet sker inom ramenför de folkrällsliga förpliktelser som har på flera områden. a. i fråga om del som brukar kallas internationell rättshjälp i brottmåloch som rör främst utlämning, överförande av lagföring för brott,bevisupptagning och användning av tvångsmedel (se SOU 1987:14 s. 115).Samarbetet gmndas på internationella konventioner eller på bilateralaÖverenskommelser. Angående gällande ordning i fråga om inbördes rättshjälp ibrottmål kan hänvisas till prop. 1989/90:55. har vidare konvenlionsålagandensom föranlett en anpassning av den straff- och processrällsliga regleringenavseende vissa gärningar, såsom lagande av gisslan, flygplanskapning och luftfartssabolage(se t.ex. prop. 1989/90:82 och 1989/90:130). Utvecklingen inom de här områdena skeri huvudsak inom ramen för det arbete som bedrivs inom FN och inom ; etlvisst utvecklingsarbete sker ocksä på bilateral basis. Utöversamarbetet genom och vid sidan av del mer regdstyrda samarbete som sker inom ramen för de folkrällsliga förpliktelsema före kommer det ett mer eller mindre långtgående informellt samarbete med andra länders polisorgan. Ett utvecklat sådant samarbete sker sedan 106 framför alltmellan polisen i de nordiska länderna. Till gmnd för Prop. 1989/90:155 samarbetetfinns ell särskilt avtal mellan de berörda centrala polisorganen.Avtalet innebär i princip all de lokala polismyndighelema lar direktkontakt medvarandra ulan medverkan av . Samarbetet är tämligen omfattande, och delavser inle bara frågor som har karaktär av inbördes rättshjälp i brottmål ulanockså mer operativt inriktade åtgärder. Särskilt på narkolikaområdet ärsamarbetet mellan de nordiska ländema väl utvecklat. Samarbetet, som hållssamman i den s. k. Polis-Tull-Narkotika (PTN)- gmppen, omfattar både polis-och tullområdet. Del nordiska samarbetet på narkolikaområdet är också intemationelltinriktat genom del system med gemensamma narkolikasambandsmän som utvecklats. Denordiska länderna har sammanlagt tolv polismän, varav fem frånSverige, stationerade som sambandsmän i tio olika länder av strategiskbetydelse för narkotikabrottsligheten i . Del gäller producent- och transilländer(, , , , , , ,, och ). Systemet med sambandsmänomfattar också tullmyndigheterna som medverkar med fem tulltjänsteman. Sambandsmännensverksamhet ulgör ell komplement lill del samarbete som redan äger mm inom ramenför och för del internationella tullsamarbetet CCC (Customs Co-operationCouncil). Syftet med alt placera ut sambandsmän är all stärka ocheffektivisera det intemationella samarbetet på narkotikaområdet. Verksamhetensker inom ramen för gällande nationella lagar samt internationella konventioneroch andra avtal. För de polisiära sambandsmännen gäller en av de nordiskaländemas centrala polisorgan gemensamt utfärdad instmktion. För tullsambandsmännensverksamhet gäller en särskild instmktion utfärdad av generaltullslyrelsen.Sambandsmännen får inle ulföra direkta operativa uppgifter. De skall somobservatörer aktivt bistå värdlandels och de nordiska ländernas myndighetermed all bekämpa narkolikakriminalitel bl. a. genom alt samla in och förmedla upplysningarinom sitt verksamhetsområde. Viddet senaste nordiska ministermölet om narkotika i Stockholmberördes frågan om all utvidga systemet med narkotika-sambandsmän. Fråga hardärefter uppkommit om att stationera två sambandsmän från den svenska poliseni respektive i . Utöver de nu nämnda nordiska narkolikasambandsmännenhar sedan är 1988 en polisman placerad hos narkolikapolisen i att där hjälpa den danska polisen i narkolikaärenden som rör . polismän stationerade i andra länder är en ordning som för svenskt vidkommande tillämpas också inom andra verksamhetsområden än narkolikabekämpningen. Sålunda finns svens ka polismän stationerade vid med uppgift all biträ da den danska polisen i fråga om resande lill som kan antas ansöka om asyl. Verksamheten lar i huvudsak sikte på att motverka dokumenllös- hel och i förekommande fall bmket av falska pass och viseringar. Delta samarbete, som också sker med norsk polis på platsen, äger mm inom ramen för den nordiska passkonlrollöverenskommelsen. Som elt annal led i åtgärderna mol missbruket av asylrätten och mot dokumenllösheten i 107 samband med inresa tillSverige finns, efler beslut av regeringen i novem- Prop. 1989/90:155 ber 1989, ellantal svenska polismän tillfälligt utsända lill andra platser i utlandet som ärbetydelsefulla i sammanhanget. Dessa polismän, som alternerar mellan olikaländer, är verksamma dels vid de svenska beskickningarna, dels vid deinternationella flygplatserna (, , , och ).Enligt regeringens beslut gäller detta arrangemang under innevarande budgetår.För dessa polismän gäller, liksom för övriga sambandsmän, alt de inte fårutföra operativa uppgifter. Somjag nämnde förekommer det etl tämligen omfattande informellt samarbetemellan svensk polis och utländska polisorgan. Samarbetet är i regel merutvecklat än vad som i förekommande fall fömtsätts enligt formellaöverenskommelser. Förutom med de nordiska länderna sker elt fortlöpande sådanisamarbete från svensk sida huvudsakligen med länder som är berörda av en mångnalionellkriminalitet av samma eller likartal slag som . Del rör sig naturiigen iförsta hand om länderna i . Under den allra senaste liden har också ellvisst intresse knutit sig till frågan om samarbete på polisområdet med någraösteuropeiska stater. Det informella samarbetet är i regel praktiskt inriktat,och del bygger i hög grad på ömsesidigt förtroende mellan de berörda ländernasmyndigheter. har tills alldeles inle haft några bilaterala överenskommelsersom direkt tagit sikte på polissamarbete. förra årel ingick dock Sverigeoch ell samförständsavtal om att öka det bilaterala samarbetet för allbekämpa terrorism, illegal narkotikahandel och grov organiserad brottslighet. Ellliknande avtal ingicks förra årel mellan och . Debåda avtalen tar i första hand sikte på elt ökat informationsutbyte. Närdet gäller förhållandet till länderna i EG bör här särskilt nämnas den verksamhetsom bedrivs inom den s.k. TREVI-gmppen. Den består av de tolv EG-ländernasministrar ansvariga för brottsbekämpning, dvs. av justitie- ellerinrikesministrarna. TREVl-gruppens arbete lar sikte på all främjamedlemsstaternas samarbete i kampen mol i första hand terrorismen, men ävenmot narkotikabrottsligheten och mot den organiserade kriminaliteten. Till TREVI-gmppenär också knutna ministrar för immigration. TREVI-gmppensverksamhet sker lill en viss del tillsammans med några s. k. likasinnade (like-minded)länder, däribland . Detta innebär i huvudsak alt på ministernivå(genom civilministern) deltar i sammankomster ell par gångervarje år med TREVI-gruppens s.k. Irojka, som består av gruppens ordförande,föregående ordförande och kommande ordförande. Vid sammankomsterna sker ettvisst allmänt informationsutbyte som har möjligheter att förafram egna önskemål och synpunkter i de samarbetsfrågor som behandlas av TREVl-gruppen.Som en följd av ställning som likasinnad nation har företrädare försvenskt polisväsende kunnat delta i seminarier och konferenser i olika aktuellaämnen, såsom flygplats-säkerhet, förfalskning av resedokument, datakriminalitetoch märkning av sprängämnen. Viddel senaste mötet med TREVl-gruppen i antog gruppen en deklaration rörande riktlinjer för polissamarbetet. går ut på all man medförtur skall ulveckla samarbetet när del gäller Prop. 1989/90:155 kampen motterrorismen, den illegala narkotikahandeln och andra former av organiseradbrottslighet. För detta ändamål skall man främja utbytet av sambandsmän (liaisonofficers) hos medlemsländerna. De nationella myndigheterna skall fortlöpandehålla varandra informerade om terrorislgmp-pers aktiviteter, omnarkotikahandeln och om förhållanden som rör andra former av organiseradkriminalitet. Enligt riktlinjerna skall man inom EG också pröva möjligheternaav all inrätta ell gemensamt kommunikationssystem avsett för informationrörande vissa typer av grövre brottslighet. Även en harmonisering av blivandelagstiftning eftersträvas. Riktlinjerna omfattar också olika frågor omsamarbetet vid gemensamma nationsgränser som går ut på en,ökad operalivsamverkan; i det sammanhanget skall prövas bl.a. möjligheterna av att eflerbilaterala överenskommelser låta respektive lands polismyndigheter överskrida ellannal lands gränser vid ell förföljande av brottslingar. Iriktlinjerna anges vidare att man avser alt ulveckla ell nät av sambandsmän iländer utanför EG i syfte att stärka i första hand kampen molnarkotikabrottsligheten. Slutligen anges att likasinnade länder skall hållasinformerade om den utveckling som sker enligt de aktuella riktlinjerna. Jagär angelägen all understryka betydelsen av att vi i fortsätter all ulvecklaetl nära samarbete med andra länder och mellanfolkliga organisationer i kampenmot den intemationella brottsligheten. Med den utveckling mol ökad öppenhetsom sker i vår omvärld följer en alltmer intemationellt orienteradbrottslighet. Denna utnyttjar de begränsningar som råder för de nationellapolisorganen, skillnadema i olika länders judiciella syslem och den brist påsamarbete och samordning som trots allt råder mellan de brottsbekämpandeorganen i olika länder. Effektiviteten i vårt inhemska polisarbete mot deninternationella kriminalitet som vi utsätts för är i många fall helt beroendeav ett utvecklat samarbete med främst andra länders polisorgan. Strävandenaatt stärka vårt samarbete med andra länder bör enligt min mening ske i huvudsakpå samma sätt som . Samarbetet bör således utvecklas inom ramen för detarbete på området som äger mm i FN och i och genom Interpol.Samtidigt är del som jag ser det särskilt angelägel alt finna vägar för ellutvidgat och mer reglerat samarbete på polisområdet med länderna i EG. Genomavtal eller andra arrangemang på bl.a. rättshjälpsområdet bör i förekommandefall samarbetet kunna fördjupas också med andra länder, framför allt i vårtnärområde. Utöverdet samarbete som gmndas på konventioner och andra internationella åtagandensamt på internationell praxis på området bör också del mer informellapolissamarbetet utvecklas. Attutveckla samarbetet på polisområdet med EG och med dess med lemsländer utgör en naturlig del i strävanden all åstadkomma ell fördjupat och breddat samarbete med EG på alla samhällsområden där detta är förenligt med neutralitetspolitiken. Intresset av ett utvecklat sam- 109 9 1989/90. 1 sami Nr 155 arbete på polisområdel ärförestavat av den utveckling som kan förutses Prop. bliföljden för och övriga länder inom den nordiska passunionen avatt gränskontrollen mellan EG:s medlemsländer avskaffas. inlebara området personers rörlighet som kan få betydelse, ulan också införandetav en fri rörlighet för kapital och för varor. ett svenskt polissamarbetemed länderna i EG är ställning i förhållande till TREVl-gruppenav stor betydelse. Enligt min mening bör de möjligheter lillsamarbete som därigenom erbjuds las till vara. Hittillshar det internationella samarbete som svensk polis deltar i vuxit fram utannågon särskild författningsreglering. 1 fråga om del samarbete som inle följerdirekt av internationella åtaganden saknas varje form av reglering. Med hänsyn tillalt detta samarbete kan förutses komma att öka i omfattning anser jag att detfinns skäl all åtminstone lägga fast vissa särskilda riktlinjer för delta ochför andra verksamhetsformer som rör den svenska polisens utlandsengagemang.Däremot anserjag all del på grund av den snabba händelseutvecklingen i våromvärld inle nu bör ske någon författningsreglering på området. Av samma skäl anserjagatt de riktlinjer som bör läggas fast måste vara ganska allmänt hållna. Utövervad jag i det föregående sagt om inriktningen av det internationellapolissamarbetet bör följande gälla i de hänseenden somjag nu angett. Såsomhittills bör en permanent slalionering av svenska polismän i utlandet ske förstefter anmälan därom lill regeringen eller efter beslut av regeringen. Samarbeteav mer allmän och fortlöpande karaktär bör inle inledas med länder med vilka sådanisamarbete inle tidigare förekommit ulan all anmälan görs tillregeringen. Detta hindrar dock inle all polisen i enskilda ärenden samverkarmed sådana länder. I förhållande till länder vars inre politiska förhållandenär oacceptabla från svensk synpunkt bör stor återhållsamhet iakttagas när delgäller annal samarbete än sådant som sker genom . Ettmer allmänt och fortlöpande samarbete bör i första hand inriktas på att förhindra och utreda narkotikabrottslighet, grov organiserad brotts lighet, ekonomisk brottslighet och annan brottslighet med särskilt högt straffvärde. Samarbete med utländsk myndighet skall inte ske i fråga om politiska brott; jfr. 6 § lagen (1957:668) om utlämning för brott. Detär knappast lämpligt eller ens möjligt all annal än i allmänna ordalag ange vad det polisiära samarbetet över gränserna bör la sikte på. I första hand anger vår lagstiftning möjligheterna och begränsningarna be träffande samarbetet med en utländsk polismyndighet. Därav följer all samarbetet i huvudsak kan omfatta informationsutbyte av olika slag och samordning av operativa åtgärder. Elt informationsutbyte innebär att del kan uppkomma fråga om att lämna ut uppgifter om enskilda personer här i landet. I den mån sådana uppgifter omfattas av sekretess enligt sekretessla gen (1980:100) får givetvis frågan om all lämna ut uppgifterna prövas enligt de bestämmelser som gäller (se 1 kap. 3 § tredje stycket sekretessla gen). Enökad inriktning för svenskt vidkommande på del internationella polissamarbetetaktualiserar frågan hur detta arbete organisatoriskt skall Prop.1989/90:155 ordnas på de områden som inle hör till säkerhetspolisensverksamhet. Nuvarandeinternationella kontakter mellan olika länders polisorganisationer skerregelmässigt, förutom genom , mellan de centrala kriminalpolisenheterna.Det internationella samarbetet ställer stora krav på erfarenhet och kunskaperom andra länders rättsordningar och praxis. Dessutom fordrar ell väl fungerandesamarbete ell ömsesidigt förtroende vilket ofta kan byggas upp endast genompersonliga kontakter. Ensamstämmig uppfattning i många länder är all det även i framliden behövs encentral enhet i varje land dit andra länders polis kan vända sig när det behövshjälp och stöd i ett ärende. En sådan enhet inom det svenska polisväsendet börenligt min uppfattning ha som en huvuduppgift alt bekämpa den internationellaeller gränsöverskridande brottsligheten. I detla arbete ingår att genom elt välupparbetat och väl fungerande informationssystem inhämta information och kunskapeiom den internationella brottslighetens utveckling och dess utövare. Dennainformation och dessa kunskaper skall enheten både på förfrågan och på egetinitiativ fortlöpande förmedla dels till andra länder, dels lill de inhemskaregionala och lokala polismyndigheterna. Rikspolisstyrelsenär enligt sin instmktion nationell byrå för och har till uppgift allupprätthålla de förbindelser som behövs med utländska polismyndigheter.Rikspolisstyrelsen har befogenhet all leda polisverksamhet bl.a. i fråga omspaning mot och, om det finns särskilda skäl för del, utredning av vissa brottom brottsligheten är av särskilt grov beskaffenhet och har inlemalionellanknytning. Inom handläggs dessa ärenden vid byrån förledning av polisverksarnhet (polisbyrå II) ochdär vid den enhet som brukar kallas rikskriminalen. Inom rikskriminalen har delunder byggis upp en erfarenhet och ell kunnande och ell kontaktnät påde nu aktuella områdena. Vid sidan av rikskriminalen har inomrikspolisstyrelsen skapats resurser för ell utvecklingsarbete på detinternationella området. Motdenna bakgrund är det enligt min uppfattning lämpligt alt rikspolisstyrelsenäven bör vara det organ inom landet som bör ha huvudansvaret för detinternationella polissamarbetet och som således bör svara för de uppgifter påområdet som i enlighet med vad jag sagt bör ankomma på en central enhet.Styrelsen bör också svara för det utvecklingsarbete som krävs när det gällerinternationella frågor på polisområdet. Av särskild betydelse i detta hänseendeär att uppmärksamma behovet av samordning i fråga om bl.a. teknik och på deladministrativa och rättsliga området. Vadjag nu sagt om roll utesluter inte alt de regionala ochlokala polismyndigheterna tar befattning med brottslighet som har internationellanknytning. Särskilt de tre största polismyndigheterna i torde hasådana kvalificerade resurser att de också kan hanlera internationellt anknutenbrottslighet. Del nordiska samarbetet förutsätter för övrigt att de lokala ochregionala polismyndigheterna i de nordiska länderna i princip samverkar direktmed varandra. 16Tillsättning av vissa högre tjänster inom polisväsendet Minbedömning: Tillsättningen av polischefsljänsler bör ske snabbare. Tyngdpunkteni tillsättningsförfarandel bör ligga på regional och lokal nivå. Tjänster somkommissarie i den lokala polisorganisationen bör tillsättas av de lokalapolismyndigheterna med som enda överklagandeinstans. Motbakgrund av en viss kritik mot del då rådande vilsordssystemel och tillsättningsförfarandelfick polisberedning i uppdrag (Dir. 1983:68) att bl.a.överväga frågan om inrättande av en inom polisväsendet. Polisberedningen uttaladei delbetänkandel (Ds Ju 1984:9) inom polisväsendet attdet dåvarande förslags- och vitsords-förfarandet inom polisväsendetotvivelaktigt hade vissa brister. Polisberedningen föreslog därför att det förberedning av ärenden som gällde tillsättande av vissa polischefstjänster skulleinrättas en särskild nämnd. I 1986 årsbudgetproposition (prop. 1985/86:100 bil. 4 s. 48) förklarade sigdepartementschefen tveksam lill förslaget att inrätta en central ijänsleförslagsnämnd.Särskilt ifrågasatte han hur en sådan central nämnd skulle kunna placeras in idet decentraliserade syslem som kännetecknade den då genomfördapolisreformen. Departementschefen stannade därför för att inte föreslå encentral . Enligt hans mening borde man kunnakomma fram till ett förbättrat vitsordssystem om man utnyttjade den centralaförvaltningsmyndighetens kunskaper och överblick över polischefskåren.Departementschefen ansåg sålunda all borde ges lill uppgiftatt lämna synpunkter på sökandena till polischefstjänster. Vid riksdagsbehandlingenav propositionen förklarade sig justitieutskoltel (JuU 1985/86:19 s. 14) hysasympati för departementschefens syn på hur man skulle åstadkomma förbättringarav vilsordssystemel. tog utskottet avstånd från motionsyrkanden omatt tillskapa ett centralt organ för tjänstetillsättningar. Utskottetförespråkade att handhavande av Ijänstelillsällningsfrågorskulle ske under lekmanna-medverkan, och utskottet underströk i sammanhangetvikten av pariamentarisk anknytning i denna medverkan. följdeutskottet (rskr. Debestämmelser i polisförordningen (1984:730) som gäller i fråga om förslags-och vitsordsförfarandet inom polisen har utformats i enlighet med deöverväganden som redovisats. Bestämmelserna innebär följande såvitt avsertillsättning av tjänster i den regionala och lokala polisorganisationen (7kap. 3 6 §§ ). Länspolismäslarnavid polismyndigheterna i , och förordnas av regeringenför högst . Tjänsterna som biträdande länspolismästare vid dessamyndigheter tillsätts av regeringen efler anmälan av landshövdingen. Andra tjänstersom länspolismästare, polismästare och polisöverintendent tillsätts avregeringen efter förslag av . Tjänster som polisintendent,kommissarie och byråchef tillsätts av . Innanlänsstyrelsen lämnar etl förslag om en tjänstetillsättning eller beslutar alttillsätta en tjänst, skall yttrande inhämtas från polismyndigheten.