prop · GD03126 · 1989-12-31 00:00:00 — Enligt min meningtorde ett antal stora förbränningsanläggningar eldade med t. ex. naturgas ochbiobränsle bli nödvändiga inslag i vår energiförsörining under de närmasteåren. Den prövningsordning som följer av NRL, och de förslag till kompletteringari fräga om förfarandet i undantagsärenden som jag föreslår i det följande,garanterar att en från nationell synpunkt synnerligen angelägenförbränningsanläggning som den berörda kommunen avstyrker, endast kan fåregeringens tillstånd efter mycket ingående överväganden och efter prövning avrimliga altemativa lokaliseringsplatser i andra kommuner. Det är enligt minmening nödvändigt att regeringen därigenom får möjlighet att ytterst ansvaraför att energipolitik kan fullföljas. Medhänsyn till de skäl som jag nu har anfört bör undantag från vetorätten ävenkunna göras i fråga om sådana större gmppstationer för vindkraft som ifortsättningen skall prövas av regeringen enligt 4kap. Attundantag måste kunna göras beträffande större anläggningar för lagring avnaturgas framstår som uppenbart nödvändigt och torde knappast kunnaifrågasättas mot bakgmnd av sådana anläggningars gmndläggande betydelse förnaturgasens användning i vårt land. Medhänvisning till statens möjligheter att med ett planföreläggande bryta det kommunala självbestämmandet över mark och vatten för anlägg ningar som är av riksintresse enligt NRL, anser Svenska kommunförbun det att de anläggningar som räknas upp i 4 kap. 1 § NRL bör omfatta alla kända anläggningstyper med stor omgivningspåverkan. Förbundet anser vidare att 4 kap. NRL bör kompletteras med en bestämmelse som ger kommunen vetorätt i fall då det är uppenbart att den aktuella anläggnings- 19 typenhar motsvarande omgivningspåverkan som de i 4 kap. 1 § uppräknade. Det är enligt min meningangeläget att den förstnämnda frågan bearbetas mer ingående innan förslaglämnas till . Jag vill även erinra om att regeringen inte får lämnatillstånd till anläggning som prövas enligt 4 kap. 2§ NRL, om intekommunfullmäktige har tillstyrkt detta. Några remissinstanserpekar på att det förhållandet att regeringen kan lämna tillstånd tiU enanläggning mot en kommuns vilja, innebär att det måste finnasgarantier för att den berörda kommunen initierar den detaljplaneläggning sombehövs för att regeringens beslut skall kunna genomföras. Enligt 12 kap. 6 § PBLfår regeringen förelägga kommunen att inom anta, ändra ellerupphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser, om det behövs för atttillgodose ett riksintresse enligt naturresurslagen. Om kommunen mot förmodaninte rättar sig efter ett beslut om planföreläggande, måste möjlighet finnasatt på annat sätt anta, ändra eller upphäva en plan som motverkar ett angelägetövergripande intresse. Som en sista utväg har därför regeringen möjlighet attenligt bestämmelserna i 12 kap. 7 § PBL upprätta och anta den nödvändigaplanen. Enligt plan- och bostadsverket, vars uppfattning jag delar, innebärdetta tillräckliga garantier för att det aktuella området också kommer attdetaljplaneläggas i den utsträckning som behövs. 2.6 Alternativa lokaliseringsplatser m. m. och miljökonsekvensbeskrivningar Mitt förslag:Undantaget från vetoregeln skall inte tillämpas om det finns en kommun somfrivilligt anvisar en lämplig plats för anläggningen. Till en ansökan börfogas lämpliga lokaliseringsalternativ. Sökanden skall kunna presteramiljökonsekvensbeskrivningar. Utredningens förslag:Utredningen föreslår att sökanden i ett lokaliseringsärende där undantag kankomma att göras från den kommunala vetorätten skall presentera förslag tilllokaliseringsplatser i flera kommuner. Sökanden skall vidareenligt utredningen redovisa miljökonsekvensbeskrivningar. Remissinstanserna:Flertalet kommuner och statliga myndigheter är positiva till att alternativalokaliseringsplatser kan prövas. Enligt är kravet av sågmndläggande betydelse att det bör komma till direkt uttryck i lagen. Vidavvägningar mellan alternativa lokaliseringar är det enligt förbundetnödvändigt att kommunernas synpunkter på de lokala fömtsättningarna tillmätsmycket stor betydelse. i Malmöhuslän anser att det redan av lagtexten bör framgå att undantagsregeln endast fårtillämpas om det inte finns någon alternativ och för verksamheten lämpligplacering i en kommun som tillstyrkt etableringen. Svensk kärnbränslehanteringAB framhåller att ut- redningensformulering "ingen lämpligare plats stått att finna" vid en Prop.1989/90:126 strikt tolkning kan innebära att det måste bevisas att det intefinns några bättre platser i . a. plan- och bostadsverket, ochSvenska anser att utredningens förslag att miljökonsekvensbeskrivningarska göras och att alternativa lokaliserings-platser i olika kommuner skabeskrivas bör ges uttryck i lagtext. anser att kraven påalternativredovisning bör gälla alla verksamheter som prövas enligt 4 kap. NRL. Skälenför mitt förslag: Minskadcentral styrning av planläggningen, större lokalt inflytande och en allt störremedvetenhet och kunskap om miljöfrågor har hos allmänheten skärptuppmärksamheten på valet av lämpliga platser för sådana anläggningar som ärmiljöstörande eller befaras komma att bli det. En utgångspunkt församhällsplaneringen bör vara att begränsa miljöstörande anläggningars inverkanså mycket som möjligt och att genom bl. a. val av teknik minska störningarna påmiljön. Vidval av de alternativa platser som bör analyseras och jämföras vid prövning aven anläggning för vilken ett undantag från vetorätten kan bli nödvändig, börman fästa stort avseende vid de kriterier för lokalisering som har betydelsefrån nationell synpunkt. Som exempel på sådana kan nämnas de krav somverksamheten kan ställa på särskilda geologiska förhållanden, tillgång tilldjuphamn eller på särskilda transportförhållanden. Avgörandei detta skede är också varie områdes miljömässiga, tekniska, ekonomiska m.fl. fömtsättningarför etablering. I vissa fall är ett realistiskt urval av lämpliga platserregionalt begränsat. När avvägning skall göras mellan alternativa platser måstede långsiktiga konsekvenserna för miljön och hushållningen med mark och vattenliksom kommunernas synpunkter på de lokala fömtsättningarna tillmätas mycketstor betydelse. Geografiska, infrastmkturella och befolkningsmässigaförhållanden har gmndläggande betydelse. Eventuella motstående ellerkonkurrerande intressen såsom rekreations-, bevarande- eller exploateringsintressenmåste också be aktas. Kommunernas intentioner härvidlag bör normalt framgå avderas översiktsplaner. Omdet vid val av plats finns flera som ur nationell synvinkel förefaller likvärdiga,bör den plats väljas där en lokalisering medför den minsta skadan på motståendeintressen och bäst främjar en från allmän synpunkt lämplig utveckling. Liksomnär det gäller avvägningar i övrigt mellan skilda anspråk på markanvändningskall särskild hänsyn tas till långsiktiga och för samhället gemensamma behov.Den beskrivning av etableringens miljökonsekvenser som sökanden enligt minmening skall presentera blir i detta sammanhang ett viktigt urvalsinstmment. Valetkan slutligen komma att stå mellan flera i och för sig lämpade 21 3 1989/90. I saml Nr 126 områdeni olika kommuner men där en kommun, som har den plats som Prop. 1989/90:126 framstårsom mest lämpad, avstyrkt medan andra stäUt sig positiva till etablering. Isådant fall bör naturligtvis en plats inom en kommun som tillstyrkerlokalisering väljas. En sådan lösning är dessutom mer förenlig med principen omden kommunala självstyrelsen och det aktuella företagets intresse av att uppnåen samförståndslösning. Enverklig svårighet uppträder först om ingen kommun är beredd att anvisa ettlämpligt område. Om regeringen därvid finner det oundgängligen nödvändigt attutnyttja undantagsregeln med hänsyn till det nationella intresset, får ettsådant beslut om lokalisering inte minska företagets ansvar för att genödvändig information till den berörda kommunen och till allmänheten så attalla konsekvenser av lokaliseringen blir korrekt belysta. Närverksamheten etablerats behövs en fortlöpande kontroll och tillsyn så att detlokaliserade företaget tillvaratar varje möjlighet till effektivare hanteringav sin verksamhet från miljösynpunkt. Denna kontroll ankommer på tiUsynsmyndighetema. Ansökanskall omfatta minst två altemativa lokaliseringsplatser i olika kommuner därlikvärdiga utredningar har genomförts och sammanställts av företaget bl. a. påbasis av den information som inhämtats från berörda myndigheter undersamrådsskedet. Bl.a. bör företaget ange i vad män lokaliseringsaltemativenöverensstämmer med allmänna intressen i Över-siktsplanema. I mycket speciellafall, t. ex. då det kan styrkas att etableringen inte lämpligen kan ske påannat än en plats, bör företaget kunna medges undantag från skyldigheten attredovisa fullständiga uppgifter om lokaliseringsalternativ i andra kommuner. Jagvill betona att kravet på redovisning av mer fullständiga uppgifter omlokaliseringsalternativ i olika kommuner bör ställas endast dä ett undantagfrån den kommunala vetorätten sätts ifråga. Det är enligt min mening detberörda företagets ansvar att bedöma om situationen är sådan att en tillämpningav undantagsbestämmelsema kan komma att aktualiseras, varvid en avsevärt meringående analys av lokaliseringsaltemativ behövs jämfört med normal prövningenligt 4 kap. NRL. Det ligger också i företagets intresse att se till attsädana utredningar görs om konsekvenserna av de olika lokaliseringsaltemativensom bedöms nödvändiga av berörda kommuner. 1likhet med många remissinstanser, bl.a. hovrätten över och ochplan- och bostadsverket, anserjag att tydligt uttryck bör ges i lagtexten föratt en kommun inte bör kunna tvingas på en anläggning, om en annan kommungodtar denna på en plats som är i och för sig lämplig, låt vara att placeringinom den förstnämnda kommunen är lämpligare. Först när det inte finns någonfrivilligkommun med en för anläggningen lämplig etableringsplats, bör detalltså komma i fråga att bryta ett kommunalt veto. Mitt förslag tiU 4kap. 3§andra stycket har utformats med denna utgångspunkt. Däremotbehöver kravet pä redovisning av lokaliseringsaltemativ inte införas i lagtexten. Det är ändå naturligt vid tiUämpningen av NRL att undersöka lämpliga lokaliseringsaltemativ. Jagdelar uppfattning att det ligger i sakens natur att enmiljökonsekvensbeskrivning skall fogas till ansökan i vaije ärende där verksamhetenhar sådan betydelse att NRL-prövning skall ske. Jag anser det vara naturligtatt berörd kommun och länsstyrelse med hänsyn till dessa myndigheters starkaställning i markanvändnings- och miljöfrågor, kommer att ha ett väsentligtinflytande i frågan om vilka krav som bör ställas på en sådan beskrivning. Detligger naturligt i företagets intresse att söka tillgodose de behov avupplysningar om miljökonsekvenserna m. m. som dessa myndigheter uttrycker.Remissbehandlingen och den breda granskning av ansökningshandlingarna gerenligt min mening goda fömtsättningar för att det utredningsarbete som behövsutförs på ett sådant sätt att det i tillståndsärendet uppfyller berättigadekrav på objektivitet. Beskrivningen skall utvisa den tänktaindustrilokaliseringens effekter på natur- och kulturmiljön, på människorshälsa och säkerhet och på allmänna markanvändningsintressen lokalt ochregionalt. och plan- och bostadsverket har ettutredningsuppdrag från regeringen vad gäller miljökonsekvensbeskrivningar.Enligt uppdraget skall bl. a. utredas hur miljökonsekvensbeskrivningar skallutformas som beslutsunderlag i sådana ärenden där en viss åtgärd ellerverksamhet får en väsentlig inverkan på miljöförhållandena och hushållningenmed naturresurser. Jag vill också erinra om att deltar i detinternationella miljösamarbetet med att utveckla formerna förmiljökonsekvensbeskrivningar inom ECE och . Enligtmin mening gör sig ett behov av miljökonsekvensbeskrivningar gäUande i fråga omalla de anläggningar som är prövningspliktiga enligt 4 kap. 1§NRL. Medtanke på de möjligheter regeringen självklart har att föranstalta om entillfredsställande utredning och då frågor om miljökonsekvensbeskrivning redanär föremål för berörda myndigheters övervägande, finner jag att miljökonsekvensbeskrivningarskall regleras i lag men först när uppdraget har redovisats. Jagvill redan nu framhålla att det enligt min mening bör ankomma på sökanden attutforma och bekosta beskrivningen av miljökonsekvenser av etableringar somprövas enligt 4 kap. NRL. 2.7 Förfarandet i undantagsärenden Utredningenhar bedömt att de ärenden där undantag från vetorätten inte kan uteslutas börkunna inrymmas i det nuvarande prövningsförfarandet, med den skärpning avkraven på redovisning av möjliga alternativa lösningar och av demiljökonsekvensbeskrivningar som jag redovisat i föregående avsnitt.Utredningen har beskrivit hur ett undantagsärende bör handläggas. Jag ställermig bakom utredningens bedömning. Utredningens beskrivning framgår av bilaga 4. 3 Upprättat lagförslag Prop. Ienlighet med vad jag nu anfört har det inom upprättatsförslag till lag om ändring i lagen (1987:12) om hushåUning med naturresurser m.m. Enligtmitt förslag till ändring av 4 kap. I § skall regeringen prövatillkomsten av större gmppstationer för vindkraft och större lager förnaturgas. Ändringen i 3 kap. 4§ andra stycket innebär att sådana anläggningarinte omfattas av förbudet mot lokalisering inom de s.k. högexploateradekustområdena. Skälenför ändringen framgår av den aUmänna motiveringen, avsnitt 2.4. Ändringarnaomfattar paragrafens första stycke och innebär att punkt 7 ändras samt att trenya punkter, 810, införs. I enlighet med lagrådets förslag har avredaktionella skäl de nya punktema placerats före nuvarande punkt 8, somdärför fått beteckningen punkt 11. Medändringen i punkt 7 uttrycks att prövningen skall kunna omfatta ävenanläggningar som är avsedda för eldning med andra bränslen än fossila, t. ex.biobränsle eller avfall. Denya punkterna 8-10 avser vissa anläggningar med anknytning till energiförsörjningen,8 9, och stora behandlingsanläggningar för miljöfarligt avfaU, 10. Medgmppstation för vindkraft, punkt 8, avses en anläggning som består av minst trevindkraftsaggregat vilka har gemensam anslutning till kraftledningsnätet.Endast anläggningar som har en minsta sammanlagd uteffekt av omfattasav bestämmelsen. Enanläggning som består av endast ett eUer tvä aggregat eller med lägre uteffektän skall inte prövas obligatoriskt enligt punkt 9. Den prövning somsker enligt genom att detaljplan upprättas och bygglovbeviljas är tillfyllest. Vid prövningen enligt skall NRLtillämpas enligt 2 kap. 2 § PBL. Anläggningarsom avses i punkt 9 har kapacitet att lagra stora volymer naturgas. Endast anläggningarmed lagringskapacitet av naturgas skallomfattas av prövningen. Punkt10 omfattar större anläggningar med uppgift att slutligt omhändertamiljöfarligt avfall. Vad som avses är verksamheter för behandling av sådanaspeciella typer av kemiskt avfall som motiverar tillkomsten av särskildaanläggningar. Bestämmelserna gäller endast sådana anläggningar vari minst 10000ton miljöfarligt avfall förbränns eller på annat sätt slutligtomhändertas. Ibestämmelsen förekommer begreppet miljöfarligt avfall. nassådant kemiskt avfall som kan medföra skada på människors hälsa Prop.1989/90:126 Vid bedömningen av vad som avses med miljöfariigt avfall börsom utgångspunkt tas vad som anges i förordningen (1985:841) om Förordningen, som har meddelats med stöd av lagen (1985:426)om kemiska produkter, skall tillämpas på fast eller flytande avfallav följande slag: 1. oljeavfall, 2. lösningsmedelsavfall, 3. färg- eller lackavfall, 4. limavfall, 5. starkt surt eller starktalkaliskt avfall, 6. avfall som innehåUer kadmium, 7. avfall som innehållerkvicksilver, 8. avfall som innehåller antimon,arsenik, barium, beryllium, bly, kobolt, koppar, krom, nickel, selen, silver, tallium,tenn, vanadin eller zink, 9. avfall som innehåller cyanid, 10. avfallsom innehåller PCB, 11. bekämpningsmedelsavfäll, 12. laboratorieavfall. Deangivna huvudgmpperna av miljöfarligt avfall har kompletterats med envägledande förteckning utfärdad av . Uppräkningen kanmed hänsyn till utvecklingen komma att förändras. Anläggningarsom inte omfattas av den obligatoriska prövningen enligt 4 kap. 1 § kan i detsärskilda fallet bli föremål för prövning enligt 4 kap. 2§ NRL. 4 kap. 3 § Ändringenomfattar andra stycket. Bestämmelsen,som har formulerats i enlighet med lagrådets förslag, innebär att regeringen ivissa undantagssituationer får meddela tiUstånd till en anläggning trots attkommunfullmäktige inte tillstyrkt detta. Kravet på att det skall varasynnerligen angeläget att anläggningen i fråga lokaliseras inom landet geruttryck för den restriktivitet som skall gälla vid bedömningen av om enverksamhet skall kunna undantas från den kommunala vetorätten. Enligtdet nya andra stycket gäller också att undantag inte får göras om en lämpligplats för den tilltänkta anläggningen anvisats inom en annan kommun som kanantas godta en placering där. De ärenden det här gäller är av sådan karaktäratt det finns anledning att utgå från att regeringen får kännedom om kommunersom är beredda att frivilligt ta emot anläggningar av här ifrågavarande art. Omdet inte finns någon frivillig kommun som kan anvisa lämplig plats får enligt bestämmelsen undantag ändå inte göras frän vetorätten om en annan plats bedöms vara lämpligare än den som undantaget avser. I ett sådant fall kan en ansökan inte bifallas utan i stället får fömtsättningarna prövas för att ge ett tillstånd till den andra, lämpligare platsen. I samman hanget måste givetvis sökandens möjligheter att bedriva verksamheten på en annan plats än den som avses med ansökan tillmätas stor betydelse. Det åligger regeringen somtillståndsmyndighet att vid ett beslut enligt Prop. 1989/90:126 NRLnoggrant bevaka att en verksamhet förläggs till den för ändamålet lämpligasteplatsen. I detta ligger också att regeringen av sökanden kan kräva etttillfredsställande utredningsunderlag, se avsnitt 2.6. Samtidigtmåste regeringen i ett beslut kunna redovisa konkreta och påtagliga skäl föratt en annan plats kan bedömas vara lämpligare än den som avses med en ansökan.Med tanke på ärendenas beskaffenhet finns det anledning att utgå från attregeringen i ett ärende får riklig tillgång till uppgifter om eventuelltlämpliga alternativa lokaliseringar. Denna fråga har berörts i den allmännamotiveringen, se avsnitt 2.6. Fråganom att förlägga en verksamhet till en altemativ plats kommer i sin tur attbehandlas som ett särskiU tillståndsärende. Därvid kan fråga om tillämpning avvetoreglerna aktualiseras även i fråga om den kommun som inrymmer denalternativa lokaliseringsplatsen. Deanläggningar som skall kunna undantas från den kommunala vetorätten harbegränsats i jämförelse med de prövningspUktiga anläggningarna i 4 kap. I §. Andrastycket punkt 1 avser sådana kärntekniska anläggningar som har till uppgift attomhänderta kärnämne eller kärnavfall. Bestämmelsen avser mellanlager ochslutförvar. Endast sådana anläggningar som skall tillståndsprövas avregeringen enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verksamhet omfattas av regeln.Avfallsanläggningar som enligt bemyndigande i lagen om kärnteknisk verksamhetprövas av eller statens kärnkraftinspektionomfattas alltså inte av bestämmelsen. Begreppen kärnämne och kärnavfalldefinieras i 2§ 2 och 3 lagen om kärnteknisk verksamhet. Andrastycket punkt 2 avser större förbränningsanläggningar och vindkraftsanläggningar,större anläggningar för lagring av naturgas och större anläggningar forslutligt omhändertagande av miljöfarligt avfall. Anläggningarnahar beskrivits närmare i specialmotiveringen till 4 kap. 1§. Jaghemställer att regeringen föreslår att anta förslaget till lag om ändring i lagen(1987:12) om hushållning med naturresurser m. m. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition foreslå att anta det förslag som föredraganden lagt fram. Sammanfattningintagen i betan- Prop. 1989/90:126 kandet SOU 1989:105 Bilaga 1 Prövning av industrilokalisering enligt naturresurslagen Vissastörre industrianläggningar får enligt 4 kap. naturresurslagen inte etablerasutan tillstånd av regeringen. Enligt nu gällande regler får regeringen lämnatillstånd till en sådan anläggning endast om den berörda kommunen hartillstyrkt en lokalisering. Kommunens inflytande i detta sammanhang bmkarkallas den kommunala vetorätten. Vidbehandlingen av förslaget till naturresurslag ansåg att det i vissaundantagssituationer måste finnas en möjlighet för regeringen att mot enkommuns avstyrkan lämna tillstånd till en lokalisering. ansåg attfrågan behövde övervägas ytterligare bl. a. mot bakgmnd av vilka utredningar m.m. som skaU läggas till gmnd för ett tiUståndsbeslut och hur kommunenssynpunkter skall komma tiU uttryck beträffande detaljlokaliseringen ochanläggningens utformning i övrigt. Enutgångspunkt för kommitténs arbete borde enligt direktiven vara att kommunenliksom bör ha ett mycket starkt inflytande även över tillkomsten av etableringarsom är av stor betydelse för landet. Föratt ta del av kommunernas erfarenheter av kontroversiella industrietableringarhar kommittén inbjudit kommunpolitiker tiU sammanträde med kommittén. inbjudit representanter för aktuella industrigrenar ochmyndigheter. Motbakgmnd av vad som kom fram vid dessa sammanträden och med ledning av vadkommittén i övrigt erfarit föreslår vi att lokaliseringen av anläggningar meduppgift att frän hela landet ta hand om miljöfarligt avfall skall prövas enligt4 kap. naturresurslagen. Detta innebär att regeringen skall prövalokaliseringen av sädana anläggningar. Vidareföreslår vi att regeringsprövningen beträffande anläggningar för energiförsörjningenutvidgas så att även andra anläggningar med stor påverkan på omgivningenomfattas av prövningsplikten än sådana som är avsedda för fossilt bränsle ochhar en tillförd effekt om . Denkommunala vetorätten skall finnas kvar. Endast i vissa noggrant definieradesituationer och för vissa särskilt angivna anläggningar skall regeringen fåmeddela tillstånd till en anläggning utan att kommunen tillstyrkt etableringen.Det kan vara fallet om det är av stort nationellt intresse att en anläggningkommer till stånd, om en etablering inom landet är nödvändig och om de lokalamiljöeffekterna kan godtas. De anläggningar som kommittén föreslår skall kunnaundantas från den kommunala vetorätten är sädana som krävs för omhändertagandeav kärnavfall eller miljöfarligt avfall samt anläggningar som är av särskildbetydelse för den framtida energiförsörjningen. Ennyhet är att företaget i kontroversiella lokaliseringsärenden måste 27 redovisa flera lika välutredda lokaliseringsalternativ i olika kommuner i Prop. 1989/90:126 sinansökan. Detta har i sin tur medfört vissa ändringsförslag beträffande Bilaga 1 regeringens handläggning av ärenden enligt 4 kap. naturresurslagen. Enannan nyhet är kravet på att det sökande företaget skall redovisa en s. k.miljökonsekvensbeskrivning för var och en av de platser man anser kan komma ifråga för lokalisering. Ändringarnahar tillkommit i syfte att säkra valet av den lämpligaste platsen förlokalisering av den typ av anläggningar med stor miljöpåverkan som berörs ilagstiftningen och därvid stärka kommunernas ställning i samband medlokaliseringsprövning av industrianläggningar. Vpk:s,och ledamöter har utvecklat sina ståndpunkter isärskilda reservationer fogade till kommitténs förslag. Lag om ändring i lagen (1987:12) om hushållning med naturresurserm. Härigenomföreskrivs att 4 kap. 1 och 3§§ i lagen (1987:12) om hushållning mednaturresurser m. skall ha följande lydelse. Tillåtlighetsprövning av industrianläggningar m.m. 1§Följande slag av nya anläggningar får inte utföras utan tillstånd avregeringen: 1. järn-och stålverk, metallverk och ferrolegeringsverk, 2. massafabriker och pappersbmk, 3. fabriker för raffinering avråolja eller för tung petrokemisk produktion, 4. fabriker för framställning avbaskemikalier eller gödselmedel, 5. cementfabriker,