prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Detär högst troligt all antalet ogrundade reklamationer kommer atl öka med enförlängd preskriptionstid. Utredningen har ju själv framhållit, att denmissuppfattningen förekommer att en utsträckning av preskrip-tionsriden innebärdetsamma som en tvåårig funktionsgaranii för alla konsumentvaror. Mångakonsumenter kommer säkerligen att leva i en sådan tro, vilket ger upphov tillreklamationsökningar. Genomen tvåårig preskriptionstid försvåras vidare en önskvärd differentiering avgarantitiderna mellan olika slag av produkter. Visserligen förekommer awikelserfrän den gällande ettårsregeln, men om garanti ges lorde i flertalet fall denfrist som anges i lagen bli styrande. Detta torde också bli fallet . Den önskvärda differentieringen mellan olika produkterförsvåras därigenom än mer. Vimenar alltså atl preskriptionstiden etl år bör bibehållas. En sådan tid tordetillgodose de allra flesta konsumenters intressen. I detta sammanhang vill vistarkt framhålla alt det är orimligt alt - säsom ibland diskuteras - helt slopaden särskilda preskriptionstiden vid konsumentköp. Detta skulle nämligenmedföra att säljaren kunde tvingas att antingen ägna avsevärd tid åt attdiskutera och utreda huruvida ett fel förelåg vid ett leveranstillfälle, somgår i tiden, eller att ge efter för kunden av renakostnadsskäl. Och för säljaren är det nödvändigt att veta att han inte behöverdrabbas av reklamationer efter att viss, ganska begränsad, lid har förflutitfrän det atl han sålt en vara. Iövrigl vill vi också beträffande denna regel föreslå att säljaren ges en interpellationsrätt.Därigenom har han möjlighet alt avkräva köparen besked om val av påföljd efterdet att en neutral reklamation kommit. Utredningens skrivning (s. 287 mitten)ger i vårt tycke inte en tillfredsställande klarhet. En uttrycklig regel om interpellationsrättbör därför införas. Genombrottav den tvååriga preskriptionstiden (21 §) Prop. Videlar utredningens uppfattning att den tvååriga preskriptionstiden bör Bilaga 3genombrytas då säljaren har handlat i strid mot tro och heder eller om felet ärsådant som avses i 10 §. Det har dock inte anförts något skäl till att slopakravet pä att köparen skall reklamera inom "skälig lid efter det att hanmärkt eller bort märka felet" (20 § första stycket). Vi anser att 21 § börkompletteras med etl motsvarande krav på reklamation inom "skäliglid". Viförutsätter att ett eventuellt lagförslag frän Produktåterkalldsekom-miltén kommeratt inverka på utformningen av denna bestämmelse. Avhjälpandeav fel och omleverans (22-23 §§) Allmäninställning till förslaget om avhjälpanderegler Utredningenföreslår skyldighet respektive rätt för säljaren att avhjälpa fel.Vissa kriterier omgärdar avhjälpandereglerna, såsom all köparen kan krävaavhjälpande endast "om det kan ske ulan oskälig kostnad eller olägenhetför säljaren". Utredningensförslag om avhjälpande av fel innebär alt man lagfäster ett system som månganäringsidkare redan tillhandahåller konsumenten genom garantiåtagande. På mångahäll finns nämligen välutvecklade system för att ta emot och repareragods. måste emellertid hållas i minnet att inte alla säljare harmöjlighet att avhjälpa fel. Detär etl oeftergivligt näringslivskrav att säljaren bibehålls vid rätten attavhjälpa fel. Skulle köparen ges full frihet alt välja påföljd riskerar man atthela del omfattande servicesystem som byggts upp på konsument-varuområdetraseras. Säljssidan är inte beredd att binda stora resurser vidserviceorganisationer för att åtgärda fel, om man inte kan räkna med att få tahand om produkterna och vidta erforderliga åtgärder. från ett meraövergripande samhällsperspektiv innebär det ocksä ett slöseri med resurser omprodukter som kan repareras kasseras. Vikan ä andra sidan inte oreserverat tillstyrka alt näringsidkaren genom entvingande bestämmelse påläggs en skyldighet att avhjälpa fel och att omlevererafelaktigt gods, om näringsidkaren genom bestämmelsen i 14 § berövas rätten attutforma sitt åtagande pä ett rationellt sätt. Endast om den tvingandelegaldefinitionen av en lidsbestämd garanti, som ju vanligen innehåller avhjälpningsälagandet,faller bort och om näringsidkaren ges rimliga möjligheter att differentierasill avhjälpningsåtagande beroende på produktens beskaffenhet och förhållandenai övrigl, bör det komma ifråga att i lag ange skyldighet att avhjälpa fel ochatt leverera annat gods istället för del felaktiga. (Till förslaget om atlavhjälpande alltid skall ske "utan kostnad" för konsumentenåterkommer vi nedan.) Ellsteg i rätt riktning vore här all göra regeln i 22 § dispositiv. En allmän regdom avhjälpningsskyldighet mäste som anförts ge utrymme för flexibilitet itillämpningen, bl.a. med tanke pä att reglerna skall användas pä olikavarugrupper och under olika förhållanden. Vidare har som tidigare påpekatslångt ifrån alla säljare möjlighet att själva avhjälpa fel, vilket är särskiltpåtagligt ifråga om näringsidkare som säljer lill konsu- Prop. 1989/90:89 ment.Avsevärda kostnader skulle uppstå om säljaren tvingades att själv Bilaga 3reparera varan. Vihar här framhålkl flera förbättringar som skulle kunna åstadkommas iförhållande till den av utredningen föreslagna regeln om avhjälpningsskyldighet.Vår grundinställning i frågan framgår också av det ovan sagda. Vi föreslår dockatt den slutliga diskussionen angående reglerna om skyldighet att avhjälpa feloch prestera nytt gods får anstå till dess köplagsförslagel behandlas.Kopplingen till köplagens system är här mycket påtaglig och det kan i dettasammanhang finnas ett bättre underlag för att diskutera hur en regel omskyldighet atl avhjälpa och omleverera bör nyanseras och preciseras. Kommentarer tid motiveringarna i prslaget Viövergår härefter till att kommentera vissa uttalanden som görs av utredningeni avsnitten om avhjälpande. Vadgäller tolkningen av begreppet "skälig tid" tas visserligen genom vadsom sägs på s. 291 viss hänsyn till säljarens praktiska möjligheter attavhjälpa fel. Det finns dock åtskilliga situationer, där utredningens krav påett som del synes nära nog omgående avhjälpande är alltför onyanserat. I mångafall krävs såledesatt säljaren får på sig för att avhjälpa felet.Sådana fall kan vara avhjälpande av fel i tekniskt komplicerade produkter och svårigheteralli samband med och semestrar åtgärda fel lika snabbt som annars. Arbetsanhopninghos säljaren och svårigheter att anskaffa reservdelar är andra exempel. Denfaktiska situationen är också sädan att många säljare inte kan klara ett"omgående" avhjälpande åtminstone om åtgärderna skall göra anspråk pånågon kvalitet. Konsumentenbör givetvis kunna kräva att ett avhjälpande sker snabbt. Det är som nyssanförts dock motiverat att säljaren får enmed hänsyn till sina förhållandenrimlig tid på sig. Även om utredningen i vissa avsnitt tycks vara inne pä dennalinje anser vi, att bl.a. sädana uttalanden frän utredningen som att man"normalt" bör "kunna räkna med att avhjälpandet skall avpå " inte är tillräckligt nyanserade. Mycketofta torde säljaren behöva sända produkten till en central serviceanläggning,som kan ligga pä annan ort. Konsumenterna har i allmänhet också full förståelseför att reparationen ibland kan ta extra. Uttrycket"normalt" använt i samband med angivande av två dagars reparalionstidkan lätt leda till missförstånd och är alltför kategoriskt. Eftersom konsumentköplagenär tillämplig på produkter av de mest skilda slag måste tidsbestämningenbeskrivas på ett mera flexibelt och verklighetsanpassal sätt, t.ex. knytas antill vad som är normalt för reparationer av ifrågavarande art, omfattning ochutförande, under skäligt hänsynstagande till särskilda omständigheter, såsom mellankommandesemestrar o.dyl. 9 1989/90. Ettytterligare exempel på ett kategoriskt uttalande är vad som anförs Prop.1989/90:89 om köparens räll att disponera ersätlningsvara om inte säljaren kanBilaga 3 ombesörja reparationen omgående (s. 293 näst sista stycket). Vi anserdel helt orealistiskt att vilja närmast förutsättningslöst föreskriva, attköparen kan rikta sådana krav gentemot säljaren. Uttalandel innebär altsäljaren tvingas baka ett antal produkter i lager som kan lånas ut tillkonsumenter vars varor är behäftade med fel som skall rättas till. Enligt våruppfattning bör konsumenten ha räll att disponera ersätlningsvara endast i defall där avsaknaden av produkten vållar honom väsentliga olägenheter ellerkostnader. Delta är en synnerligen viktig fråga, där utredningens uttalandenmåste förändras av lagstiftaren. Imittersta stycket på s. 295 diskuteras följderna av ett misslyckat avhjälpande.Utredningen uttalar bl.a. följande: "Tvåärsregeln (dvs. bestämmelsen omtvåårig preskription) bör emellertid ges analog tillämpning såtillvida altanmärkningarna måste göras från reparationen eller omleveransen".Uttalandet är oklart och kräver förtydligande. Omtanken är att en helt ny preskriptionstid skall löpa frän del all ettavhjälpande gjorts eller en omleverans skett ifrågasätter vi riktigheten i ettsådant analogislut. Detta skulle leda till ett "evigt" ansvar förutbytta delar eller - vid omleverans - för hela produkten. Säljaren måste försin prissättning och även av administrativa och andra praktiska skäl kunnaräkna med att ansvaret normalt upphör när preskriptionstiden för denursprungligen levererade varan löper ut. Vid krav som grundar sig på konsumentköplagensregler bör vad som sagts i och för sig inte hindra alt säljaren inom enskälig men efter preskriptionstidens utgång svarar för ettmisslyckat avhjälpande som skett strax före del all preskriptionstiden löpt ut. Fördelningav kostnader vid avhjälpande Slutligenvill vi här peka pä nödvändighelenav att säljare och köpare ges möjlighet allsinsemellan fördela vissa kostnader som uppstår i samband med avhjälpande. Huvudregelnbör givetvis vara alt avhjälpande skall ske utan kostnad för konsumenten. Somframgår av utredningens redogörelse svarar också säljaren enligt dagensgarantier alltid för material och arbetskostnad. När det gällertransportkostnaderna sker emellertid ofta en fördelning. Detta anses enkelt,skäligt och kostnadsbesparande. Även ifråga om monterings-kostnader eller demonteringskostnaderhar avsteg från huvudregeln visat sig kunna vara praktiskt motiverade och välfärdsekonomisktrikliga. Har konsumenten köpt en vara som byggts in eller på annal sätt fogats annan vara, kan det ställa sig mycket dyrbart all demonlera den felaktigavaran. Kostnaderna härför bör belasta konsumenten. Vidareförekommer i inte ringa omfattning att garantier förenas med villkorinnebärande att viss "självrisk" skall belasta konsumenten. Genom attkonsumenten tar pä sig en viss självrisk vinner han regelmässigt andra fördelar, t.ex attsäljaren härigenom anser sig kunna ge en längre Prop. 1989/90:89 garantitid än annars. "Kostnadsregeln"bör sålunda ocksä den vara dispositiv och kompletteras med motivuttalanden omalt säljaren i regel skall slå för avhjälpnings-kostnaderna, men att det ivissa fall eller för vissa kostnader - typ transportkostnader - är rimligt alten viss fördelning sker. Hävningvid fd (25 §) Avsamma skäl som tidigare anförts angående köparens rätt att häva vid dröjsmålanser vi atl det bör krävas att "säljaren insett eller bort inse" ettfels väsentlighet. Köparenskall reklamera inom skälig tid efler det han märkt eller borde ha märkt feletför atl ha rätt att åberopa felet som grund för ersättning. Det är angelägetalt påpeka all konsumenten har en undersökningsplikt och att han inte kanundandra sig en undersökning i vart fall ytlig sådan, i samband med atl han taremot godset. Om konsumenten vid köpetik-fällel skulle ha upptäckt felet iprodukten t.ex. en repa på ett bord vid leverans utav en möbel, måstereklamation ske i samband med avlämnandet. I det fallet skall icke "inomskälig lid" gäka. Utredningenföreslår att preskriptionstiden förlängs från nuvarande ell år till två är.Reklamationstiden räknas från det atl konsumenten mottagit godset vilket ärdetsamma som att godset avlämnats på rätt sätt och i rätt lid. Felbedömningenhänför sig till tiden för godsets avlämnande och del synes vara sällsynt attett ursprungligt fel på en vara i konsumtionsledel uppkommer frånköpet. Det kommer dock att ställas krav på säljaren att han oberoende av omreklamationen är berättigad eller ej fär utreda när och hur ett fel haruppstått. Detta kommer alt medföra ökade kostnader för säljaren och i slutändanäven för konsumenten. Reklamationer,orsakade utav normal förslitning av varan, medför onödig tidsåtgång försäljaren och därmed ökade kostnader för detaljisten. Mänga konsumenteruppfattar ocksä preskriptionstidens längd som en reklamationsfrist för varansfunktion. Förbundetanser det därför inte nödvändigt att förlänga nuvarande preskriptionstid. Kostnaderför avhjälpande av fel Utredningenföreslår att avhjälpande av fel skall ske utan kostnad för konsumenten. Dettaär en tvingande bestämmelse och innebär att parterna icke med bindande verkankan träffa överenskommelse om att köparen själv skall stå för vissa kostnader l.ex.transportkostnad eller betala självrisk vidreklamation av ett garanlifel. Detta medför atl Prop. avhjälpandet av renabagatellfel vida kan komma att överstiga kostnaden Bilaga 3 för transport av varan föratt avhjälpa felet. utav olika former avgarantier ett utsträckt skydd för konsumenten. utsträcktaskydd bör kunna ge parterna frihet alt avtala om att t.ex. konsumenten vidavhjälpande av fel skall svara för transport av godset. Utredningensförslag ger vid handen att en överenskommelse av sädan innebörd icke skullevara möjlig. Motiven kan läsas i motsatt riktning. Det bör därför i lagtextengöras undantag så atl parterna kan avtala om att köparen svarar för sådana kostnadersom är nödvändiga för att felet skall kunna avhjälpas exempelvis för transportav godset. skall tvåärsregeln ges analog tillämpning genom alt anmärkningmåste göras från reparation eller omleverans (sid. 295). Dettauttalande får enligt förbundet inte förslås på så sätt att en nypreskriptionslid inträder från den lidpunkt avhjälpandet skett. Delta skallnämligen leda lill någon form utav tidsobegränsat ansvar, vilket förbundetmotsätter sig. sista stycket stadgade preskriptionstiden, som begränsar köparens rätt attreklamera fel har utredningen föreslagit till . Detta är anpassat till köplagsförslageloch förslaget till konsumenltjänstlag.I sill remissyttrande över förslaget tillköplag 1977 ställde sig KF tvivlande till det samhällsekonomiskt motiverade meden förlängning av preskriptionstiden från ett lill och föreslog, attfrågan skulle prövas på nytt i samband med översyn av konsumentköplagen. Iremissyttrandet överförslaget till konsumenttjänstlag 1980 framhöll KF, attvalet av preskriptionstidens längd ofrånkomligt måste grundas pä en viss skönsmässigbedömning. KF föreslog dock när det gällde konsumenttjänsterna, att det bordeövervägas, om en anknytning kanske kunde göras till den treårigapreskriptionstiden för konsumenlfordringar som gäller enligt preskriplionslagen. KFvidhåller, att det är svårt för att inte säga omöjligt att förutse effekternaav en förlängd preskriptionstid. Huvudregeln, att reklamation skall ske inomskälig lid från det köparen märkt eller borde ha märkt fel är ju ändå del sommateriellt främst begränsar rätten all reklamera. Moldenna bakgrund är KF numera böjt att förorda, att den tidigare nämndaanknytningen till treårsperioden för preskription av konsumentfordringarövervägs på nytt. Avhjälpandeeller omleverans (22 § andra st.) skall ske utan väsentlig olägenhet förköparen och säljaren fär (23 §) avhjälpa fel eller företa omleverans om det kanske utan vÄyen/Z/g olägenhet för köparen. Enligt KF:s praktiska erfarenheter avden s.k. köptryggheten har kravet pä olägenhet för köparen,genom tillägg av uttrycket "väsentlig", satts onödigt Prop.1989/90:89 högt i lagtexten. I varje fall anser KF att det kan bytas ut mot "beaktans- Bilaga 3 värd". LRFgodtar vidare den föreslagna regeln all köparen ges rätt all kräva att säljarenavhjälper felet, men det bör övervägas om inte regeln är för generell. Enförutsättning för alt köparen skall få göra ett fel gällande är att han harreklamerat. I gällande lag föreskrivs atl reklamation måste ha skett inom ettår från köpet. I belänkandet föreslås all sträcks ut till . LRFkan ansluta sig till det förslaget. Utredningenföreslär att reklamationstiden förlängs från etl till två är. Enförlängning av reklamationsliden till tvä år kommer att öka företagenskostnader för alt klarlägga om ett fel har förelegat vid leveransen eller ej.Även om del rent formellt är köparen som har bevisbördan, är del i praktikensäljaren med sin större sakkunskap som får slår för utredningsarbetet. Julängre tid som går efter leveransdagen, desto krångligare blirutredningsarbetet. Antalet klagomål, som har sin grund i normal förslitning avprodukten och inte i ursprungliga fel kommer att öka. Även dessa fall måsteutredas av säljaren. Vianser att nuvarande reklamationstid är tillräcklig. En förlängning lilltvä år fyller inget konsumentpoliliskl behov utan leder enbart till ökadekostnader för konsumenten. Ispecialmotiveringen till § 23 sägs att avhjälpande av fel normalt skall klarasav på från del alt säljaren fick hand om godset. Alltförstora krav på avhjälpningshastigheten medför alt verkstäderna mäste ha onödigöverkapacitet. När det gäller hur snabbt ett felavhjälpande skall ske måstehänsyn tas lill felets art och omfattning, svårigheten att fastställa felet,köparens behov av varan, tillgången på reservdelar och tillgänglig verkstadskapacilel.Detta gäller enligt Nybilsgaranti 82. T.ex. ett seriefel på en bilmodellkan helt kullkasta de normal avhjälpningstiderna. Vianser att det är orimligt att sätta upp normer om så korta avhjälp-ningsiidersom utredningen gjort. Utredningenföreslår att vid omleverans av varan skall detta ske ulan Idagfinns i Nybilsgarantin den s.k. promilleregeln, som innebär, att köparen vid hävningfår betala för antalet km han haft nytta av bilen. attinte köparen skall göra oskäliga vinster vid omleverans eller hävning, Prop.1989/90:89 måste säljaren ha rätt att även i fortsättningen få ta ut en visskilometer- Bilaga 3 ersättning. Det kan inte vara rimligt att bilägaren skallkunna disponera bilen utan kostnad under lång lid och . Hävning skulledå bli utomordentligt attraktiv för köparen. Utredningenföreslär att preskriptionstiden förlängs från ett till tvä är. Förbundetifrågasätter om den föreslagna förlängningen av preskriptionstiden fyller ettverkligt konsumentpoliliskl behov. Felbedömningen skall ju hänföras till tidenför godsets avlämnande och det torde vara ytterst sällan som ett ursprungligtfel på en konsumtionsvara upptäcks först från köpet. Detföreligger betydande risk för att säljaren nödgas lägga ner ansträngningar ochkostnader för att utreda hur och när ett reklamerat fel har uppställ. Ipraktiken torde det bli sä, även om det från formell synpunkt är köparen somhar bevisbördan för att felet förelåg redan vid leveransen. En förlängning avpreskriptionstiden torde därför leda till ökade kostnader för konsumenterna. Förbundetvill understryka atl det föreligger särskilda problem vid avhjälpande av fel påbegagnade varor, exempelvis bilar. En alltför ambitiös ansvarsnivå vid dennatyp av varor leder ofrånkomligen till betydande negativa marknadseffekter förden reguljära handeln, som varken vill eller kan undandra sig de köpsrättsligareglerna. En sådan utveckling leder till att den irreguljära och oseriösa delenav branschen ökar sin andel av begagnaimarknaden liksom försäljningen mellanprivatpersoner. Motbakgrund härav anser förbundet atl reglerna om fel och påföljderna för sådanabör göras mera flexibla när det gäller begagnade varor. Såsom i så många andrasammanhang framhällits kan konsumenten rimligen inte ställa lika stora anspräkpå begagnad vara som pä en ny sådan. Kostnadskrävandereparationer på en äldre begagnad bil är emellanåt omotiverade med hänsyn tillbilens marknadsvärde. "lönar" det sig därför inte altutföra större reparationer på en sådan bil. Vid en reklamation av exempelvis enhavererad motor framstår det enligt förbundet som rimligt alt säljaren ges en rällatt återfå bilen mol alt köparen återfår erlagd köpeskilling. Säljaren kandärefter använda bilen som reservdelsobjekt eller sälja den till enskrothandlare, medan konsumenten kan köpa en annan begagnad bil. Konsumentensölägenheter av ell sådant arrangemang torde i akmänhet inte vara alltför stora. Kosmadema för avhjälpandeav fel vid garanti Prop. 1989/90: 89 Utredningenföreslår att avhjälpande av fel skall ske utan kostnad för Bilaga 3konsumenten. Detta innebär attparlerna kan avtala om alt köparensjälv skall stå för t.ex. transportkostnadeller betala självrisk vidreklamation av etl garantifel. Sådana villkor förekommer i exempelvis MRF:sgaranti för begagnade bilar. Syftet med dessa villkor är i första hand att sökabegränsa antalet klagomål på småfel för att på så sätt förenklareklamationshanteringen som kostnaderna kan hållas nere. Utan sädanavikkor finns nämligen en uppenbar risk för att köparen i "tid och otid"uppsöker säljaren för att få tillrättat olika bagatellfel. Ettannat skäl till förekomsten av sådana villkor är ju att köparen genom garantintillförsäkras förmåner utöver gällande lagstiftning. Självrisken kan i dettasammanhang jämställas med premien för en försäkring. Härtill kommer att bilensmarknadsvärde ofta ökar genom en dylik garantireparation. Därför är det heltmotiverat all låta köparen betala en del av förmånen. Särskilt vid försäljningav begagnade varor utgör funktionsgarantin en värdefull förmån för köparen. Ominte säljaren längre får avtala atl köparen skall stå för transportkostnad ochsjälvrisk vid lämnande av garanti, som ovan nämnts, blir konsekvensen den attsäljaren blir mer ovillig att lämna garanti. Ökade kostnader kommer sannoliktatt vältras över på samtliga bilköpare - alltså även på dem som inte kommer iåtnjutande av garanti - genom höjda bilpriser. En sådan utveckling kan knappastligga i konsumentkollektivens intressen. Förbundet vidhåller bestämt att nuvarande avtabjrihet bör fd kvarståoförändrad. Om förslaget ändå skulle genföras, måste förbundet allvarligtöverväga ett slopande av MRF-garantin på begagnade bilar. Effektenav många av de säljargarantier som finns på marknaden är att säljaresgarantiansvar övervältras på försäkring. Garantin blir alltså i många fallsekundär till konsumentens egen försäkring. Detta drabbar ytterst försäkringstagarkollektivet.Mot bakgrund av dessa förhållanden anser riksförbundet att den i 22 §föreslagna möjligheten för köpare att kräva avhjälpande av fel i godset ärutmärkt. Rätten till självhjälp enligt förslagets 24 § garanterar atl 22 § inteblir en bestämmelse utan substans. Mångaav de säljargarantier som förekommer pä marknaden blir ofta .sekundära tillkonsumentens egen försäkring. Detta drabbar ytterst försäkringstagarkollektivet.Mol denna bakgrund är det tillfredsställande alt konsumenten enligt 22 § fårrätt att kräva avhjälpande av fel i godset. 1989/90:89 Reklamationstidens längd bör varieras med hänsyn till produktens Bilaga 3 naturliga livslängd. Om liden 2 är skall anges i lagtexten måste detta ses som etl angivande av enminimitid. Beträffandesäljarens rätt att avhjälpa fel är det positivt att kostnader såsom reskosinader,transporter, etc. skall betalas av säljaren. Det är en förbättring för denkonsument som råkar illa ut med sitt köp. Men man kan fräga sig om det intekommer att upplevas som orätt att konsumenten alltid måste finna sig i att enny vara lagas. Vi anser del fel atl kunden måste vänta på reparation. Hävningeller omleverans måste i sådana fall vara ett självklart konsumentkrav. Delbrukar framhållas att kostnaderna blir för höga för handeln om kunderna skullefå en ny vara, eftersom många varor då skulle säljas som begagnade varor.