prop · GD0355 · 1989-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1989/90:55 med anledning av en överenskommelse mellan och om inbördes 1989/90:55 Regeringenföreslår att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet . Ipropositionen föreslås att godkänner en mellan och Polenträffad överenskommelse om inbördes rättshjälp i brottmål. Överenskommelsenomfattar delgivning, bevisupptagning, överförande av lagföring, översändandeav utdrag ur straffregister och upplysning om gällande rätt. Den är i alltväsentligt utformad i överensstämmelse med de åtaganden som har gjort tillandra stater genom anslutningen till europeiska konvention om inbördesrättshjälp i brottmål samt bilaterala överenskommelser med och TyskaDemokratiska Republiken. 1 1989/90. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , , , R. , , , , G.Andersson, Lönnqvist, , , , , , Lööw Proposition med anledning av en överenskommelse mellanSverige och om inbördes rättshjälp i brottmål År1987 inleddes förhandlingar mellan och angående inbördesrättshjälp i brottmål. Förhandlingarna påbörjades i och avslutadessedermera i . En överenskommelse undertecknades den 10februari 1989 i . Den är avfattad på svenska, polska och engelskaspråken. Dess svenska och engelska text bör fogas till protokollet i dettaärende som bilaga 1. Enligten föreskrift i överenskommelsen skall den ratificeras. Detta skedde för Polensdd . Jag tar nu upp frågan om svensk ratifikation. 2 Gällande ordning i fråga om inbördes rättshjälp ibrottmål Sverigelämnar av tradition andra länder rättshjälp i brottmål i den utsträckning vårlagstiftning medger det utan att något särskilt avtal träffats om rättshjälp.En del länder kräver emellertid avtal för att lämna rättshjälp till en annanstat. Sådana avtal skapar även klarhet mellan länderna under vilkaförutsättningar rättshjälpen lämnas. Avtalen brukar också innehålla bestämmelsersom syftar lill att underiätta det praktiska förfarandet. Mellande nordiska länderna gäller överenskommelsen om inbördesrättshjälp genom delgivning och bevisupptagning (SÖ 1975:42), se cirkuläret(1975:301) till statsmyndigheterna angående inbördes rättshjälp mellanSverige, , , och genom delgivning ochbevisupptagning. Överenskommelsen omfattar såväl tvistemål som brottmål. Påbrollmålsområdet finns en multilateral reglering genom den europeiskarättshjälpskonventionen (prop. ratificeraderättshjälpskonventionen och gjorde då vissa förbehåll Prop. 1989/90: 55och förklaringar (SÖ 1968:15). Den trädde i kraft för del den 1 maj1968. ändrade ett av förbehållen (SÖ 1977:88). Förutom avSverige har rättshjälpskonventionen tillträtts av , , ,med besittningar, , , , , ,, med Amba, , , , ,och . I konventionen åtar sig avtalsstalernaalt lämna varandra rättshjälp i största möjliga utsträckning i mål ellerärenden som avser beivrande av brott. Konventionen omfattar huvudsakligenbevisupptagning som åsyftar utredning och överlämnande av bevismaterial ellerhandlingar, delgivning av rättegångshandlingar och judicidla beslut, översändandeav utdrag ur straffregister, lagföring i annat land samt underättelse omstraffdomar. Rättshjälpskonventionenhar sedermera kompletterats med ett tilläggsprotokoll (SÖ1979:12), som i vissa hänseenden utvidgar konventionens tillämpningsområde bl.a.i fråga om brott mot skalle-och avgiftsförfattningar och rättshjälp på verkställighelsstadiel.Tilläggsprotokollet har tillträtts av samt av , ,, , , med Amba, och . Frågorom rättshjälp behandlas även i en del andra multilaterala konventioner, t. ex.de europarådskonventioner som rör överförande av lagföring ochstraffverkställighet. Bestämmelser om inbördes rättshjälp ingår dessutom ivissa utlämningsavlal. En del bestämmelser av den innebörden finns sålunda iden europeiska utlämningskonventionen (prop. 1958:139, SÖ1959:65) liksom avtal med om ömsesidigt utlämnande avförbrytare (1870:37 och 1877:39) och avtalet med Frankrikeom ömsesidig rättshjälp i brottmål (prop. 1956:100, SÖ 1959:14). Sistnämndaavtal sattes emellertid i stora delar ur kraft genom och Frankrikesanslutningar till den europeiska rättshjälpskonventionen (jfr SÖ 1969: 50).Efter att under en lång följd av år inte ha ingått några bilateralaöverenskommelser utanför om inbördes rättshjälp slöt enöverenskommelse om inbördes rättshjälp i brottmål med (prop.1985/86:8, JuU 2, rskr. 18) som trädde i kraft (SÖ 1986:5). Enliknande överenskommelse slöts med (prop.1986/87:96, JuU 30, rskr. 244), som trädde 1987 (SÖ 1987:18). Deformer av rättshjälp som omfattas av dessa överenskommelser är delgivning,bevisupptagning och överförande av lagföring. De har sin motsvarighet i deneuropeiska rättshjälpskonventionen. Förfarandetnär en svensk domstol vill anlita en utländsk domstol för att skaffa framutredning i en rättegång regleras i lagen (1946:817) om bevisupptagning vidutländsk domstol och i kungörelsen (1947:847) med vissa bestämmelser rörandetillämpningen av nämnda lag. I 1 § i lagen föreskrivs att bevisupptagninginför utländsk domstol i brottmål får ske endast om del finns synnerliga skäl.Delgivning i brottmål i utlandet sker genom med stöd av enkungörelse i ämnet (SFS 1933:618). Bestämmelsernaom bevisupptagning vid svensk domstol och delgivning i på begäran av utländsk myndighet är i princip desamma i 3 ti /90. brottmål och tvistemål. De viktigaste bestämmelsema finns i lagen Prop. 1989/90:55 (1946:816) ombevisupptagning åt utländsk domstol och i kungörelsen (1909:24 s. 1) angåendedelgivning av handling på begäran av utländsk myndighet. Enfömtsättning för att bevisupptagning skall kunna äga mm i är atl dengärning som avses med framställningen motsvarar brott enligt svensk lag. Vissabegränsningar gäller även för brott som har karaktär av politiskt brott. Ikungörelsen (1947:848) med särskilda bestämmelser om bevisupptagning ål domstolamai vissa främmande stater finns bl.a. regler om att kostnader som har uppståttvid bevisupptagningen skall betalas av svenska staten. När bevisupptagningenhar företagits efter en framställning från en stat som är ansluten tillrättshjälpskonventionen, Ungem eller skallkostnaden, utom ersättning till sakkunniga, sålunda betalas av svenska staten. Bestämmelserrörande utländska framställningar om beslag och husrannsakan finns i lagen(1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat. Ifråga om framställningar från ett utomnordiskt land gäller i princip att denbegärda åtgärden inte får vidtas, om hinder mot utlämning skulle ha förelegat,vilket bl.a. innebär ett krav på att den aktuella gämingen motsvarar brott, förvilket enligt svensk lag är föreskrivet fängelse . Enligtlagen (1985:988) om immunitet för vissa vittnen m.fl. har den som efterkallelse rest in i för att höras som tilltalad, vittne eller sakkunnigimmunitet, om inresan skett i enlighet med en överenskommelse, som haringått med en annan stal. Han får alliså inte lagföras, fängslas eller på annatsätt underkastas inskränkning i sin frihet på gmnd av en dom eller gäming somhärrör från tiden före inresan i och som, när det gäller en tilltalad,inte är avsedd med kallelsen. Om en överenskommelse med en annan statinnehåller en bestämmelse om atl immuniteten skall ha mindre omfattning än somhar angetts i lagen, gäller i stället den bestämmelsen. Delgivningpå begäran av utländsk myndighet sker enligt kungörelse antingen av utrikesdepartementeieller en länsstyrelse. I princip tillämpas delgivningslagen (1970:428), men enbegäran om delgivning i annan ordning skall efterkommas, om det kan ske. Vissakostnader kan tas ut av den stat varifrån begäran kommer. 1 bl.a. ärenden omdelgivning enligt rättshjälpskonventionen eller överenskommelserna med Ungernoch svarar dock staten för alla kostnader. 3 Överenskommelsen med om inbördes rättshjälp ibrottmål överenskommelsenär indelad i åtta avsnitt. Den inleds med allmänna bestämmelser (kap. I). Därefter följer regler om delgivning (kap. II), bevis upptagning (kap. III), särskilda bestämmelser om rättshjälp vid fömnder sökning (kap. IV), överförande av lagföring (kap. V), behandling avden andra statens medborgare (kap. VI),upplysningar (kap. VII) samt slutbe- 4 stämmdser(kap. VIII). 3.1 Allmännabestämmelser Prop. Genomöverenskommelsen åtar sig parterna att lämna varandra bistånd i brottmål(artikel 1). Iartikel 2 anges när en framställning om rättshjälp kan vägras. Detta kan skenär framställningen hänför sig till en gärning som vid lidpunkten förframställningen inte faller under den ansökande partens judicidla myndighetersjurisdiktion eller avser en gäming som inte är straffbar enligt den anmodadepartens lag eller som av den anmodade parten betraktas som ett brott avpolitisk eller militär natur. Framställningen kan också avslås, om etl straffrättsligtförfarande har inletts eller definitivt har avslutals på den anmodade partenseller en tredje stats territorium eller beslut har fattats om atl lägga nereller inte inleda ett sådant förfarande. En ytterligare gmnd för vägran är attpreskription har inträtt enligt den anmodade partens lag. Enframställning som avser husrannsakan och beslag får avslås, om framställningenhänför sig till en gärning för vilken det enligt den anmodade partens lag inteskulle vara möjligt atl utdöma ett frihetsstraff (artikel 2,punkt 2). Slutligenfår rättshjälp vägras om denna skulle innebära en kränkning av en partssuveränitet, medföra fara för dess säkerhet eller strida mot dess allmännarättsprinciper (ordre public) eller andra väsentliga intressen (artikel 2,punkt 3). Reglernai artikel 2 har täckning i svensk rätt och överensstämmer i sak med artiklarna1 och 2 i rätlshjälpskonventionen med beaktande av de svenska förbehållen tillartiklarna 2 och 5. Framställningarom rättshjälp skall göras genom del svenska och detpolska justitieministeriet (artikel 3). Av samma artikel framgår attframställningar som avser delgivning, rättshjälp under förundersökning ochöverförande av lagföring även kan göras genom den polska riksåklagarmyndigheten.Framställningar kan också göras på diplomatisk väg. Liknande bestämmelserfinns i det svensk-ungerska avtalet. Föreskriften i samma artikel om atthandlingar i rättshjälpsärenden inte behöver legaliseras motsvaras av artikel17 i rättshjälpskonventionen. Enligtartikel 4 skall en framställning om delgivning härröra från domstol elleråklagarmyndighet och innehålla bl.a. en beskrivning av den brottsliga gärningsom framställningen avser och tillämpliga lagbestämmelser. Delgivningshandlingenskall vara översatt till den anmodade partens språk. Om en sådan översättninginte bifogas, får delgivning likväl ske under förutsättning att den som skalldelges tar emot handlingen frivilligt. En motsvarande bestämmelse finns i detsvensk-ungerska avtalet. 1 ddgivningskungördsernaregleras inte vem som får göra framställning om delgivning. Del finns således inte något hinder från svensk sida mot alt ombesörja delgivning även från någon annan myndighet än domstol och åklagarmyndighet. Rättshjälpskonventionen har emellertid motsvarande 5 begränsning (Sverigesförklaring enligt art. 24), och det är endast i fråga Prop. 1989/90: 55 omsådana delgivningsframställningar som staten svarar för kostnaderna (5 § i 1909års ddgivningskungörelse). Delgivningskall enligt artikel 5 ombesörjas i enlighet med den anmodade statenslagstiftning eller på ett annat sätt som den ansökande staten begär, om dettaär förenligt med den anmodade statens lagstiftning. Vidare ges i artikelnföreskrifter om ddgivningsbevis och om att den anmodade parten skall angeskälen för att en delgivning inte har kunnat ske. Dessa föreskrifteröverensstämmer med rätlshjälpskonventionen och kungörelse. Isamma artikel finns även en föreskrift om att delgivning av kallelse med enmisstänkt skall vara denne lill hända inte senare än före angiveninställelsedag. Denna bestämmelse erbjuder, liksom motsvarande bestämmelse iavtalen med och , en ännu större säkerhetför den misstänkte än den i rättshjälpskonventionen, där kallelsen enligt densvenska förklaringen till artikel 7 punkt 3 skall vara svenska myndigheter tillbanda före den utsatta dagen (jfr prop. 1986/87:96 s. 6 och prop.1985/86:8 s. 8 f). Enligtartikel 6 skall den ansökande staten lämna ersättning till vittnen ochsakkunniga i enlighet med dess egen lagstiftning. 1 artikel 7 föreskrivs att,om ett vittnes eller sakkunnigs närvaro anses synnerligen nödvändig, dettaskall anges i delgivningsframställningen. Artikel8, som i huvudsak moisvarar artikel 8 i rättshjälpskonventionen, föreskriveratt ett vittne eller en sakkunnig som inte har efterkommit en kallelse inte fårunderkastas straff eller tvångsåtgärder. Föreskriften, som också finns iavtalen med Ungem och , ger uttryck för en allmän rättsgmndsatsom att myndigheter i en stat inte bör var skyldiga att medverka till alt en personsom vistas där genom straffhot tvingas inställa sig inför ett annat landsdomstolar. I enlighet härmed bör kallelser därför inte innehålla någon erinranom påföljd för utevaro (jfr cirkuläret (1968:32) lill de allmänna domstolarnaoch åklagarna med vissa föreskrifter i anledning av tillträde tillrättshjälpskonventionen). Ettvittne eller en sakkunnig får inte lagföras eller underkastas inskränkningar isin personliga frihet, när han på kallelse inställer sig inför domstol i detanmodade landet på gmnd av gärningar eller domar från tiden före inresan i denansökande staten (artikel 9, punkt 1). Detsamma gäller enligt punkt 2 för entilltalad beträffande en gäming som inte har angetts i kallelsen. Immunitetenupphör i princip efter det att den delgivne har underrättats om atthans närvaro inte längre behövs. Dessa föreskrifter överensstämmer med bestämmelsemai lagen (1985:988) om immunitet för vissa vittnen m. fl. Enligt artikel 9,punkt 4 gäller motsvarande immunitetsbestämmelser för den som inställer sighos allmän åklagare i den ansökande staten, om sådan immunitet föreskrivs i denansökande partens lag. Eftersom lag endast gäller kallelser tillsvensk domstol, tar sistnämnda bestämmelse sikte på kallelser inför allmänåklagare i . Iartikel 10 anges att den anmodade parten skall svara för kostnader i samband med en delgivningsframställning. Bevisupptagningvid domstol regleras i artiklarna medan rättshjälp påförundersökningsstadiet regleras i artikel 15. Tillämpningsområdet motsvararregleringen i rättshjälpskonventionen. Förfarandetvid bevisupptagning vid eller åt utländsk domstol regleras lagar iämnet. Begränsningarna enligt lagen om bevisupptagning ål utländsk domstol,nämligen att det inte får röra sig om en gärning som inte motsvarar brottenligt svensk lag eller som har karaktär av politiskt brott, täcks av föreskrifternai artikel 2 om i vilka fall en framställning får avslås. Iartikel 11 anges inledningsvis atl en framställning om bevisupptagning fåromfatta hörande av vittnen, sakkunniga eller misstänkta, husrannsakan ellerbeslag och överlämnande av bevismaterial eller handlingar. Av artikeln framgårockså att framställningama skall härröra från den ansökande partens domstolaroch tillställas den anmodade partens domstolar. Till frågan om framställningarfrån åklagarmyndigheter återkommer jag. Artikel 11 anger vidare attframställningar om bevisupptagning bl.a. skall innehålla en brottsbeskrivningoch en sammanfattning av omständigheterna i målet samt av tillämplig lag. Tillämpningsområdetmotsvarar regleringen i rättshjälpskonventionen. I likhet med avtalet medUngern, men till skillnad från avtalet med , nämnshusrannsakan och beslag uttryckligen i avtalet med . Den europeiskarättshjälpskonventionen behandlar denna fråga i artikel 5, punkt 1. Vid ratifikationenav denna konvention gjordes från svensk sida ett förbehåll avseende artikel 5av innehåll att sådan rättshjälp inte skulle komma att lämnas av . Genomlagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmandestat öppnades därefter möjligheter för att besluta om beslag och husrannsakanpå begäran av en främmande stat. Med anledning därav ändrade i januari1976 det svenska förbehållet (SÖ 1977:88). Enligt det nya förbehållet krävs attgärningen enligt svensk lag kan medföra utlämning och att verkställigheten ärförenlig med svensk lagstiftning. Föratt en framställning om rättshjälp avseende beslag och husrannsakan skallkunna beviljas krävs enligt tvångsmedelslag i huvudsak - genomenhänvisning till lagen (1957:668) om uflämning för brott - att gämingenmotsvarar brott för vilket enligt svensk lag är föreskrivet fängelse i mer änett år och att det inte är fråga om en gärning som anges i 21 eller 22 kap.brottsbalken, dvs. i huvudsak militära brott. Hinder mot bifall till enframställning om rättshjälp avseende beslag föreligger vidare bl.a. om det ifråga om den person som avses med framställningen har meddelats dom beträffandebrottet här i riket. Iartikel 12 föreskrivs bl.a. att bevisupptagningen skall verkställas skyndsamt av den anmodade parten enligt dess lagstiftning eller på ett sätt som den ansökande parten begär, om detta inte strider mot den anmodade partens lag. Enligt artikel 13 skall den anmodade parten bl.a. på begäran underrätta den ansökande parten om tid och plats för bevisupptagningen. Av artikel 14 följer att den anmodade parten skall bära kostnadema för 7 bevisupptagningen medundanlag för kostnader som uppkommit genom Prop. 1989/90:55 medverkan avsakkunniga. Dessa skall återbetalas av den ansökande parten. Denna bestämmelsemotsvaras av artikel 20 i rättshjälpskonventionen. 3.4 Särskilda bestämmelser om rättshjälp vid förundersökning Rättshjälpunder fömndersökningsstadiet, som alltså inte avser bevisupptagning viddomstol, kan enligt artikel 15 ges av en åklagarmyndighet i den anmodade statenpå begäran av en åklagarmyndighet i den andra staten. Enligt artikel 15, punkt3 kan tvångsåtgärder användas endast om sådana är föreskrivna i det anmodadelandets lagstiftning. En motsvarande bestämmelse finns i avtalet med . För svensk del kan enligt gällande lagstiftningtvångsåtgärder inte tillgripas det finns inga bestämmelser som reglerar i vadmån förhör kan äga mm med någon i med anledning av en utländsk fömndersökning varför förhör på begäran av en åklagarmyndighet i endast kan komma tillstånd, om den som skall höras frivilligt kommer till förhöret. 3.5 Överförande av lagföring lartikel 16 medges avtalsslutande part att i enlighet med sin lagstiftning begäraall lagföring i brottmål skall ske på den andra partens territorium för brottsom har begåtts på den ansökande partens territorium. Frågan om lagföring skallprövas enligt den anmodade partens lag. Bestämmelserna medför alltså intenågon förpliktelse att åtala eller inleda något annat domstolsförfarande. Dettaöverensstämmer med reglerna i rättshjälpskonventionen (art. 21, punkt 1). Iartikel 17 anges vad en begäran om lagföring skall innehålla och vilket språkden skall vara avfattad på. Artikeln innehåller också en föreskrift om att denanmodade parten skall underrätta den ansökande parten om resultatet avframställningen och översända en kopia av den slutliga domen. 3.6 Behandling av den andra partens medborgare Enligtartikel 18 skall varje avtalsslutande part erbjuda den andra avtalsslutandepartens medborgare, som är föremål för undersökning eller ett straffrättsligtförfarande, samma möjligheter att försvara sig som dess egna medborgareåtnjuter, däri inbegripet biträde av en offentlig försvarare. En motsvarandebestämmelse finns i avtalet med . Parternaskall enligt artikel 19 pä begäran ge varandra upplysningar om gällande inhemska straffbestämmelser och förse varandra med utdrag från straffregister rörande en dömd person som är föremål för ett straffrättsligt förfarande. Iartikel 20 föreskrivs att överenskommelsen skall ratificeras och att ratifi-kationsinstmmentenskall utväxlas i . Överenskommelsen träder i kraft iden andra månaden efter utväxlingen av ratifikationsinstmmenten. Uppsägning avöverenskommelsen sker genom meddelande på diplomatisk väg och träder därefter. Avhävd lämnar andra länder rättshjälp i brottmål, i den mån vår lagstiftningtillåter det, ulan att avtal har träffats om rättshjälp. En del stater fömtsätterdock att avtal föreligger för att lämna eller begära rättshjälp. Genom avtalklargörs också fömtsättningama för rättshjälp och det praktiska förfarandetunderlättas. Sverigehar intagit en restriktiv hållning till alt sluta bilaterala avtaloch har föredragit en multilateral reglering. Den svenska inställningengrundar sig främst på att bilaterala avtal med flera stater är svåra alttillämpa för de administrativa och judicidla myndighetema. Den europeiskakonventionen om inbördes rättshjälp i brottmål ratificerades sålunda avSverige . Deökande intemationella kontaklema ställer likväl krav på att vi utvecklar ävende bilaterala fömtsättningama för samarbete. Det är mot denna bakgmnd somSverige i viss utsträckning börjat tillmötesgåförslag från andra stater om förhandlingar om avtal rörande inbördes rättshjälpi brottmål. Avtal med Ungem och har sålunda trätti kraft resp. . Deformer av rättshjälp som regleras genom föreliggande överenskommelse med Polenhar sin motsvarighet i den europeiska rätlshjälpskonventionen. Sverigesåtaganden och villkoren i övrigt är utformade på sådant sätt att de faller inomramen för de åtaganden vi har gjort genom rättshjälpskonventionen.Överenskommelsen innebär ett sedvanligt upprätthållande av viktiga principerför detta område. Det gäller bl.a. kravet på dubbel straffbarhet och atträttshjälp kan vägras under hänsynstagande till synpunkter av s.k. ordre public-natur.Den avviker inte heller på några avgörande punkter från motsvarandeöverenskommelser med och . Överenskommelsenkommer inte atl medföra några ändrade mtiner för de tillämpande myndigheterna.Jag vill i detta sammanhang påpeka att det kan bli aktuellt för att medytterligare stater som inte är medlemmar i ingå avtal, som tillsitt materiella innehåll motsvarar rättshjälpskonventionens regler. Medhänsyn till vad jag nu har anfört och till att det av flera skäl får betecknassom tillfredsställande alt en överenskommelse på området med kommer tillstånd, förordar jag all ratificerar överenskommelsen. Jaghar inhämtat att chefen för senare för regeringen kommeratt anmäla frågan om ändringar i de regeringsförfattningar som avtaletföranleder. 5 Hemställan Prop. Jaghemställer alt regeringen föreslår att godkänna överenskommelsen mellanSverige och om inbördes rättshjälp i brottmål. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar all genomproposition föreslå att anta det förslag som föredraganden har lagtfram. Överenskommelse mellanKonungariket och om inbördes rättshjälp ibrottmål somönskar reglera, utveckla och stärka det rättsliga samarbetet rörande brottmål, harkommit överens om följande: Deavtalsslutande partema åtar sig att i enlighet med bestämmelsema i denna överenskommelselämna varandra inbördes rättshjälp i brottmål. En framställning omrättshjälp kan av slås om den hänför sig till en gäming: (a) som förframställningen inte faller under den ansökande partens judicidla myndighetersjurisdiktion; (b)som inte är straffbar enligtden anmodade partens lag; (c) som av den anmodade partenbetraktas som ett brott av politisk eller militär'natur; (d) rörandevilken ett straffrättsligt förfa rande pågår eller definitivt har avslutats på den anmodade partens eller en tredje stats territorium eller beslut har fattats om att ned lägga eller inte inleda ett sådant förfarande; (e) rörandevilken personen ifråga inte kan åtalas till följd av preskription enligt den an modade partens lag. En framställning avseendehusrannsakan och beslag får avslås, om framställningen hänför sig till en gämingför vilken del enligt den anmodade partens lag inte skulle vara möjligt attutdöma ett frihetsstraff om . En framställning får avslås, om den anmodadeparten finner att efterkommande av framställningen skulle kränka dess suveränitet,medföra fara för dess säkerhet eller strida mot dess allmänna rättsprinciper (ordrepublic) eller andra väsentliga intressen.