prop · GD036 · 1989-12-31 00:00:00 — Juridiskafakultetsstyrelsen vid anser att möjligheterna förcentrala organisationer att få bättre tillgång till sekretesskyddade uppgifterom kemiska produkter bör övervägas ytterligare. EnligtLO finns det skäl att ifrågasätta om en myndighet med tillräcklig tyngd kan infordraalla uppgifter som kan vara av betydelse för hälsa och miljö från ett företag.Enligt LO är det även fortfarande oklart i vilken utsträckning ett skyddsombudhar möjlighet att få information om innehållet i en kemisk produkt exempelvisfrån produktregistret. I fråga om sekretess vid upphandlingsverksamhet ochanbudsförfarande anser LO att utredningen inte tillräckligt klariagt villkorenoch möjligheterna för information till dem som är fackligtarbetsmiljöansvariga. LO pekar även på vissa problem angående den s.k. läkarsekretesseninom anpassnings- och rehabiliteringsverksamheten och hemställer att dessafrågor beaktas ytterligare i samband med att ställningstagande görs tillrehabiliteringsberedningens betänkande som framläggs . Slutligenunderstryker LO vikten av att det starka skyddet för företags sekretess inte får försvåra de intensifierade miljöinsatser som måste kom ma till stånd såväl inom arbetsmiljön som den yttre miljön. LO utgår ifrån 40 att ansvariga departementi samarbete med berörda myndigheter kontinu- Prop. 1989/90:6 erligt bevakarlagstiftningens konsekvenser för miljöarbetet. LO förutsät- Bilaga 2 teräven att en kommande eventuell översyn av miljölagstiftningen måste beaktasekretessfrågornas betydelse. ArbetsgivarföreningenSFO anser att det är av största vikt att företagshälsovården kan biståföretagen i arbetsmiljöarbetet. För att företagshälsovården skall kunnafungera effektivt och verkningsfullt måste företagen kunna lämna känsliginformation till dess företrädare utan att det finns risk för att informationensprids vidare. i sker arbetet med arbetsmiljöförbättringar och framför alltanpassning och rehabilitering i nära samarbete med företagshälsovården. Trotsdetta omfattas inte företagshälsovårdens representanter av den sekretess somandra deltagare i denna typ av verksamhet är skyldiga att ta hänsyn till. Förföretagshälsovårdens personal skall enbart tillsynslagen tillämpas vilketinnebär att sekretess enbart gäller för information som rör den enskildespersonliga förhållanden. Detta problem har inte uppmärksammats av utredningen. Vimenar att frågan bäst löses genom att den personal inom företagshälsovårdensom får tillgång till information som rör yrkeshemligheter m. m. enskildspersonliga förhållande och förhållande av betydelse för landets försvar ocksåomfattas av samma sekretessbestämmelser som gäller för skyddsombud ochskyddskommittéledamöter enligt arbetsmiljölagen. 3 Förslagetatt ge ett uppdrag till utredningen (S 1987:03) om översyn av bestämmelserna om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen, m. m. (tillsynsutredningen) att komplettera lagstiftningen på viss punkt ligger redan i utredningens uppdrag att överväga hurbegreppet hälso- och sjukvårdspersonal bör avgränsas. Enligt tillsynsutredningenkrävs det därför inte något särskilt uppdrag till utredningen att kompletteralagstiftningen, när det gäller frågan om vilka personalkategorier vid företagsvårdsenhetersom omfattas av bestämmelserna i lagen (1980:11) om tillsyn över hälso-ochsjukvårdspersonalen m.fl. 4 Tystnadspliktenför skyddsombud och skyddskommittéledamöter samt deltagare i arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet Deflesta remissinstanser har i allt väsentligt tillstyrkt de föreslagna lagändringarna.Ett par remissinstanser har emellertid haft synpunkter som helt eller delvisavviker från utredningens lagförslag. JK har anfört att från desynpunkter har att beakta föreligger det inte något hinder mot införandet av den föreslagna uttryckliga rätten för skyddsombud m.fl. att föra sekretessbelagd information vidare till lokal eller central facklig organisation och att denna rätt knyts till en tystnads plikt för den som mottar informationen. JK vill dock i sammanhanget peka på en tveksamhet, som i och för sig ligger redan i den gällande ordningen, men som ytteriigare understryks i den föreslagna ordningen, nämligen att det inte går att fastställa vem eller vilka som behörigen har 41 tillgång till sekretessbelagdinformation. Härför krävs att det införs en Prop. 1989/90:6upplysningsplikt för den som för informationen vidare. En sådan upplys- Bilaga 2 ningsplikt skulle dock vara förenad med åtskilliga nackdelar, ochsannolikt får man i detta sammanhang acceptera en inskränkning i arbetsgivarenskontroll över utlämnandet av hemliga uppgifter hos såväl det allmänna som hosenskilda arbetstagare. JKhar vidare från allmän synpunkt ifrågasatt om tystnadsplikten enligt arbetsmiljölagenbör inskränkas ytterligare när det gäller förhållanden av betydelse för landetsförsvar och pekar på att den föreslagna motsvarande inskränkningen avtystnadsplikten i sekretesslagen (14 kap. 7 §) inte omfattarförsvarssekretessen. Enligtdatainspektionen är utredningens förslag om skyddsombuds etc. rätt att utanhinder av tystnadsplikt föra information vidare och för sig otillfredsställandemed hänsyn till den utvidgning av mottagarkretsen som äger rum förifrågavarande information utan att en obehörighets- eller skadeprövning görs.Enligt utredningen är emellertid rådande rättsläge och praxis sådan att sekretessbelagdinformation rent faktiskt förs vidare till den krets som utredningensförslag omfattar. Mot bakgrund därav men med hänsyn kanske främst till att enregel om tystnadsplikt införs tillstyrker Dl utredningens förslag om ändringari arbetsmiljölagen och sekretesslagen såvitt nu är i fråga. DIanser således att det är viktigt att en uttrycklig lagregel om rätt för skyddsombudatt föra vidare tystnadspliktsbelagd information kombineras med en regel omtystnadsplikt för informationsmottagaren. En sådan bestämmelse om tystnadspliktstärker i förhållande till vad som gäller skyddet för den enskildearbetstagaren. Juridiskafakultetsstyrelsen vid menar att utredningen mer ingåendeborde ha behandlat risken för menliga återverkningar på skyddsombudets egnamöjligheter att få del av information, eftersom arbetsgivare kan förväntas blimindre benägna att fullgöra sin informationsskyldighet enligtarbetsmiljölagen. En sådan risk torde inte kunna uteslutas, även om lagregelnkombineras med en regel om tystnadsplikt för informationsmottagaren. Intressetav att ett skyddsombud inte avstår från att ta fullt behöriga kontakter medcentral facklig organisation borde enligt fakultetsstyrelsen ha vinklatstydligare i förhållande till risken för minskat informationsutbyte samteventuell skada för den som har förmån av sekretessen. Ett par remissinstanser har haft synpunkter på uttrycket"sakkunnig i arbetsmiljöfrågor" i den föreslagna lagtexten. Enligt JOvidlåds uttrycket av en viss vaghet och endast under förutsättning attorganisationerna genomgående utser en sålunda definierad person uppnåshärvidlag full klarhet. Liknande synpunkter har också framförts av TCO ochregionåklagarmyndigheten i . ,och Företagens uppgiftsläm nardelegation har avstyrkt utredningens förslag till ändring av 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen. Enligt delegationen kvarstår svårigheten att tillämpa stadgandet med hänsyn till det s. k. obehörighetsrekvisitet. En utvidgning av den personkrets till vilken en förtroendeman skall äga rätt att vidarebe- 42 fordraföretagshemliga uppgifter kräver klara och entydliga regler. Med Prop.1989/90:6 hänsyn till uppgifternas karaktär får det inte vara några tillämpningspro- Bilaga 2 blem. Delegationen anför vidare: Densom utsetts till skyddsombud eller ledamot i skyddskommitté eller den som hardeltagit i viss arbetsanpassnings-och rehabiliteringsverksamhet påarbetsstället får inte enligt 7 kap. 13 § första stycket arbetsmiljölagen obehörigenröja eller utnyttja vad han under uppdraget erfarit om yrkeshemlighet,arbetsförfarande, affärsförhållande, enskilds personliga förhållande ellerförhållande av betydelse för landets försvar. föreligger i allmänhet inte någon reell skillnad mellan sekretesslagen(1980; 100) och arbetsmiljölagen när det gäller skyddsombuds tystnadsplikt.Förutom de fall då generella omständigheter såsom samtycke, författningsenliguppgiftsskyldighet och nödsituationer tillåter skyddsombudet att röja tystnadsbdagdauppgifter innebär enligt utredningen det s. k. obehörighetsrekvisitet att ettskyddsombud vid behov bl. a. kan föra vidare information till tillsynsorgan,företagshälsovården och skyddsombudets lokala eller centrala fackligaorganisation. Utredningen föreslår dock vissa lagändringar i syfte att förenklatillämpningen för skyddsombud m.fl. sålunda föreslås bl.a. bestämmelser om rättför dessa förtroendemän att utan hinder av tystnadsplikt kontakta sakkunnigaoch experter hos centrala arbetstagarorganisationer och om tystnadsplikt för dessamottagare av information. Förslag lämnas även om en uttrycklig regelbeträffande rätt för förtroendemännen att föra hemlig information vidare tillledamöter i lokala fackliga styrelser. Effektenav de regler utredningen föreslagit även om i vissa delar fråga enbart är om förtydliganden får till följd att företagshemliga uppgifter sprids i flera led. Effektenhärav är att den ursprungligen gällande sekretessen tunnas ut trots attmottagaren ålagts samma tystnadsplikt. Det är nämligen en naturlig del imänskligt beteende att i andra hand given information inte äger samma värde ochdärmed samma skydd som information direkt från källan. Risken för obehörigspridning ökar markant. Av dessa skäl bör alltid tillgången till skyddsvärdauppgifter hos företagen begränsas till den personkrets som har ett befogatintresse av uppgifterna för att kunna fullgöra sina åliggande. Inskränkningar isekretessen måste ibland också vidkännas på grund av offentligrättsligaintressen. Av vikt för företagen är då att de uppgifter de lämnar inte användsför annat ändamål än de ursprungligen avsedda och att regler finns somgaranterar att myndigheternas personal hanterar uppgifterna med denförsiktighet som sker inom företagen. För detta erfordras klara och entydigaregler. Skyddsombud m. fl. intaren slags mellanställning hos företagen. De har genom särskild lagstiftning givits en slags offentligrättslig ställning. Detta innebär nödvändigtvis inte ett motsatsförhållande till företaget. Det inne bär dock att kommunikation mellan skyddsombudet och utomstående utan företagets vetskap i vissa fall ligger i uppdragets fullgörande. Mot denna bakgrund gör sig från foretagens och uppgiftslämnarnas synpunkt samma intresse av enkla och klara regler gällande i den lagstiftning som reglerar förhållandena inom den privata sektorn som den som är önskvärd inom den offentliga. Medhänsyn till det nu anförda är det inte acceptabelt att utredningen, Prop.1989/90:6 som haft ambitionen att undanröja tolkningssvårigheterna av 7 kap. 13§ Bilaga 2 arbetsmiljölagen, valt att bibehålla obehörighetsrekvisitet. egen uppfattning kan ju redan genom detta rekvisit visst utlämnandeav uppgifter ske på sätt nu uttryckligen anges i författningsförslaget. Dethade därför varit naturligt att utredningen fullföljt sin tanke och helt slopatobehörighetsrekvisitet samt i författningen uttryckligen och fullständigtangivit till vilka information kan lämnas och vilken typ av uppgiftermottagaren äger rätt att ta del av. Såsom förslaget nu är utformat finns ingabegränsningar i vilka typer av uppgifter av uppgifter som ombudet m.fl. ägerföra vidare enligt stadgandets andra stycke. De uppgifter ett skyddsombud hartillgång till avser huvudsakligen sådana som enskildas förhållanden. Men rättenatt ta del av uppgifter berör även yrkeshemligheter och afTärsförhållanden.Förslaget medför dessutom att överföring av tystnadsplikten inte sker i andrafall av behörigt utlämnande av information än de uttryckligen angivna fallen. Motbakgrund av vad nu sagts avstyrker delegationen utredningens förslag.Delegationen förordar således i stället att stadgandet ändras till en regel omabsolut tystnadsplikt för förtroendemännen och att denna regel kombineras meden fullständig uppräkning av till vilka vissa angivna typer av uppgifter fårlämnas vidare. En generell bestämmelse om överföring av tystnadsplikten måstehärutöver finnas. Delegationenvill även fästa uppmärksamheten på att en samordning mellan tystnadspliktenenligt förevarande lagstiftning och en kommande lag om företagshemligheter kanbli nödvändig. Detta gäller framför allt om det övervägs en meddelarfrihet äveninom den privata sektorn. Frågan om styrkan i tystnadsplikten kommer då i enannan belysning och nya överväganden måste ske, t. ex. om inte meddelarfrihetenskall inskränkas i dessa fall. 5Det s. k. obehörighetsrekvisitet i 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen Någraremissinstanser kan inte godta utredningens tolkning av det s. k. obehörighetsrekvisiteti 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen och ansluter sig i denna del till vad somanförts i ett särskilt yttrande till betänkandet av en sakkunnig och en expert. RApåpekar att tolkningen av begreppet har betydelse för omfattningen av detstraffrättsliga ansvaret. RÅ ansluter sig i huvudsak till vad som i denna frågaframförs i ett särskilt yttrande till betänkandet av en sakkunnig och enexpert. Det är sålunda RÅ:s uppfattning att undantag från tystnadsplikten måstegrundas på objektivt konstaterbara omständigheter såsom bestämmelser i lageller avtal eller när en nödsituation förelegat. Enligt JO är obehörighetsrekvisiteti 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen vagt, vilket kan leda till gränsdragningssvårigheter i den praktiska tillämpning en. Vagheten framstår som markant vid en jämförelse med sekretesslagens olika skaderekvisit. Av detta skäl och med tanke på önskvärdheten av en så långt möjligt likformig reglering inom den enskilda och den offentliga sektorn vore det tilltalande att ersätta obehörighetsrekvisitet i arbetsmiljö- 44 lagenmed ett system av skaderekvisit av det slag som diskuteras i betan- Prop.1989/90:6 kandet (s. 96). Som utredningsmannen framhåller kan en sådanlösning Bilaga 2 dock vara vansklig med hänsyn till skillnaderna mellanenskild och offentlig sektor beträffande skyldigheten att hålla uppgiftertillgängliga. Vadgäller tolkningen av obehörighetsrekvisitet anser JO starka skäl föreligga förden uppfattning som framförs i det särskilda yttrandet av ochLouise (s. 165-166). Principielh bör alltså skyddsombud m. fl. ansesförhindrade att röja sekretessbelagd information av det slag som berörs i 7kap. 13 § första stycket arbetsmiljölagen, om inte ombudet är "behörigt"att föra information vidare till följd av bestämmelserna i paragrafens andrastycke, av samtycke från den vars intresse skyddas av tystnadsplikten, av lagsstadgadskyldighet eller av det förhållandet att en nödsituation är för handen. Av detsagda följer att JO har vissa invändningar mot en del av de resonemang som försi betänkandet (s. 90 91) om obehörighetsrekvitetets tolkning. EnligtSAF kan den av utredaren företrädda tolkningen av gällande rätt beträffandetystnadspliktsbestämmelserna i 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen inte accepteras.SAF vill med kraft understryka vad som anförts rörande denna fråga i detsärskilda yttrandet och åberopar yttrandet som sitt eget. SverigesKemiska Industrikontor förklarar att man ej kan acceptera utredningens tolkningav behörighetsbegreppet och instämmer här i det särskilda yttrande som ingivitsav ledamoten och experten . Behörigheten att föra sekretessbelagdinformation vidare till annan än lokal facklig styrelseledamot (gällande rätt)och sakkunnig central facklig företrädare, som då binds av tystnadsplikten,(förslaget) kan inte godtas. Anledningen härtill är hänsyn till skaderisken fördet enskilda företaget och det förhållandet att den fackliga företrädaren-/skyddsombudetalltid har möjlighet att initiera utredning av arbetsmiljöproblem hosföretagshälsovård, yrkesinspektion eller annan tillsynsmyndighet utan att röjasekretessbelagd information. Dessa har nämligen själva möjlighet att inhämtadenna information. Härvill Kemikontoret påpeka att viss oklarhet torde föreligga beträffandetystnadsplikten för företagshälsovårdens tekniska del när det gäller företagshemligheter. 6Förslaget om ett ändrat sanktionssystem Flertaletav de remissinstanser som haft synpunkter i frågan har avstyrkt förslaget medmotiveringen att lagändringen förefaller omotiverad, ohanterlig och splittrad. Av de remissinstanser somhaft invändningar mot eller uttryckligen avstyrkt förslaget kan nämnas JK, RÅ, Datainspektionen, , kammarrätten i . ASS, JO, . , , , . Centralorganisationen /SR. Kemiska Industrikontor och Företagens uppgiftslämnardelegation. Dessa remissinstanser har haft följande invändningar mot förslaget. Utredningenhar föreslagit en ny ordning när det gäller brott mot tyst- Bilaga 2 nadspliktav privatanställda skyddsombud m.fl. Genomden föreslagna ändringen uppstår på detta område en skillnad mellan det privataoch den offentliga sektorn som enligt min mening är olycklig och inteförefaller motiverad av andra starka skäl. Jag är för min del inte heller iövrigt övertygad om det lämpliga i en övergång enligt utredningens förslag frånett straffrättsligt till ett skadeståndsrättsligt sanktionssystem. Motiven fördet system som gäller enligt medbestämmandelagen för utkrävandet av ansvar vidöverträdelse av tystnadsplikt har enligt min mening inte full giltighet i dennu aktuella situationen. Sådana överträdelser enligt arbetsmiljölagen avskyddsombud m.fl. torde typiskt sett vara av sådan allvarlig art att ettpersonligt straffansvar är påkallat. Närdet gäller sanktioner mot tystnadsplikt enligt såväl arbetsmiljölagen somenligt sekretesslagen bör också pekas på den inskränkning i denna tystnadspliktsom generellt kan anses gälla till följd av reglerna i tryckfrihetsförordningenom s. k. meddelarfrihet när det gäller utlämnande av uppgifter för spridning imassmedier. De uppgifter som kommer i fråga i detta sammanhang torde med stödav dessa regler straffritt kunna utlämnas för publicering. Denyss nämnda reglerna om meddelarfrihet bör beaktas vid en ifrågasatt övergångfrån ett straffrättsligt sanktionssystem till ett skadestånds-rättsligt systemutanför det offentliga området. Frågan huruvida reglerna om meddelarfrihethindrar inte bara utdömande av straff vid brott mot tystnadsplikt utan ocksåutdömande av skadestånd vid överträdelse av tystnadsplikt är inte alldeles klar(se SOU 1983:70 s. 159 ff prop. 1986/87:151 s. 118). Ytterligare belysning avfrågan kan komma att lämnas i det fortsatta utredningsarbetet rörande meddelarskyddetutanför den oflentliga sektorn som har beslutat om (KU1987/88:36 s. 39). Enligtmin mening bör en lagändring i den riktning utredningen har förordat i alltfall inte komma till stånd utan klargörande av ändringens eventuella inverkanpå meddelarskyddet och meddelarfriheten. Bidrag till den nu diskuterade frågankan också komma att lämnas vid den slutliga prövningen av prop. 1987/88:155 omskydd för företagshemligheter som f n. är föremål för prövning (semot. 1987/88: L 11 och L 14). Förslagetatt avkriminalisera överträdelser av arbetsmiljölagens tystnads pliktsbestämmelser avstyrks. Enligt min mening bör samma straffrättsliga ordning gälla för skyddsombuds befattning med hemliga uppgifter, oavsett om detta sker inom privat eller offentlig sektor. Tystnadsplikten för skyddsombud grundas på uttrycklig bestämmelse i lag, till skillnad från medbestämmandelagens tystnadspliktsregler som grundas på avtal mellan parterna. De uppgifter som ett skyddsombud får del av torde vidare vara 46 avannan karaktär och utlämnandet är förestavat av andra skäl än den Prop.1989/90:6 information som lämnas i medbeslämmandefrågor. Beträffande skade- Bilaga 2 ståndsansvaret kan en skillnad uppstå beroende på om skyddsombudutsetts av facklig organisation eller inte. Detta är enligt min mening integodtagbart. Denomständigheten att straff aldrig utkrävts för brott mot arbetsmiljölagens tystnadsdpliktsbestämmelserkan inte tas till intäkt för att kriminaliseringen skulle vara utan betydelse.På sekretessområdet torde straffansvaret ha en icke oväsentlig förebyggandeeffekt. 1 andra sammanhang finns vidare en strävan att likställa anställda iprivat och offentlig tjänst. Det framlagda förslaget utgör ett avsteg fråndenna strävan. Dlfinner att det från integritetssynpunkt inte finns anledning att motsätta sigförslaget men tillstyrker det ändå inte eftersom det leder till ett omotiveratdifferentierat sanktionssystem. Det kan inte vara rimligt att ha olika reglerför skyddsombud i offentlig tjänst och skyddsombud i privat tjänst. Enligtgällande bestämmelser straffas den som inom den enskilda sektorn bryter motreglerna om tystnadsplikt i 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen enligt 20 kap. 3 §brottsbalken. Samma straffbestämmelse gäller enligt sekretesslagen i denoffentliga sektorn för brott mot tystnadsplikten. Utredningen föreslår attdelvis ändrade sanktioner införs för brott mot tystnadsplikt enligt 7 kap. 13 §arbetsmiljölagen. Förslaget innebär att skyddsombud eller skyddskommittéledamoti offentlig tjänst som bryter mot tystnadsplikten även fortsättningsvis straffasenligt 20 kap. 3 § . Enligt samma bestämmelser strafias skyddsombudeller skyddskommittéledamot i enskild tjänst som bryter mot tystnadsplikten vadavser enskilds personliga förhållande och förhållande av betydelse för landetsförsvar. Bryter skyddsombud eller skyddskommittéledamot i enskild tjänst mottystnadsplikt vad avser yrkeshemlighet, arbetsförfarande eller affärshemlighetskall, om en kollektivavtalsbärande facklig organisation utsett ombudet ellerledamoten, organisationen svara för skadan. I annat fall skall ett personligt skadeståndsansvargälla. Denav utredningen föreslagna regleringen är ohanterlig och splittrad. Deolägenheter som kan finnas i nuvarande ordning har enligt hovrättens meninginte sådan styrka att de motiverar utredningens förslag i denna del. Kammarrättenanser att förslaget beträffande sanktionssystem vid över trädelse av regler om tystnadsplikt i fråga om privat anställda (8 kap. 3 § arbetsmiljölagen) kan ifrågasättas. Enligt kammarrättens mening har ut redningen inte anfört tillräckliga skäl för att frångå det nu gällande sank- 47 Frånlagteknisk synpunkt har kammarrätten inte någon Prop. invändning motutformningen av förslaget till nya regler i 8 kap. 3 § Bilaga 2 arbetsmiljölagen i frågaom sanktioner vid brott mot tystnadsplikten enligt 7 kap. 13 § i lagen.Kammarrätten ansluter sig emellertid till den kritik mot den föreslagnaförändringen i sanktionssystemet som framförts i ett till betänkandet fogatsärskilt yttrande av den sakkunnige och experten anser alltså att utredningen inte påvisat behov av enändring som den föreslagna och som innebär att olika sanktioner skall gällaberoende på om fråga är om brott mot tystnadsplikt i offentlig respektiveprivat anställning. Styrelsenavstyrker förslaget till ändring av sanktionssystemet. Deföreslagna ändringarna skulle inte medföra något enhetligt system. Sammasanktioner bör gälla samtliga överträdelser av tystnadsplikten. Risken ärdessutom att skyddsverksamheten på små arbetsställen där skyddsombuden utsesdirekt av personalen försämras om skyddsombuden riskerar att utsättas förskadeståndssanktioner. Förslagettill ändring av reglerna om sanktion vid överträdelse i vissa fall avtystnadsplikt enligt arbetsmiljölagen (8 kap. 3 §) avstyrkes. Även i dennafråga delar jag i princip den uppfattning som framföres i det särskildayttrandet av och . Förslaget att brott mottystnadsplikt avseende yrkeshemlighet, arbets förfarande eller affärsförhållande skall sanktioneras genom skadestånds skyldighet i normalfallet för den organisation som utsett skyddsombu det/skyddskommittéledamoten i stället för att föranleda straffansvar jämlikt 20 kap. 3 § brotttsbalken motiveras främst av en önskan att närma sanktionssystemet till vad som enligt 56 § medbestämmandelagen gäller för andra fackliga förtroendemän. Jag anser dock, att denna fördel väger lätt i jämförelse med de nackdelar som den föreslagna förändringen skulle medföra.