prop · GD0385 · 1989-12-31 00:00:00 — 1989/90:85betydande omfattning. Eftersom handläggningen av bl.a. belalningsan-språk i dennya summariska processen fömtsätts ske med ADB-stöd är del önskvärt all förelagsom i betydande omfattning ger in ansökningar tillåts göra del genom attöverlämna magnetband med de i lagförslaget föreskrivna uppgifterna föransökningarna. En sådan ordning möjliggörs genom atl kravet på ingivande avskriftliga fordringsbevis har slopats. Den skulle vara synneriigen rationelloch resursbesparande. föreslår därför att det i den föreslagna9 § lagen om belalningsföreläggande och handräckning förs in ett andra styckemed följande lydelse. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer får i fråga omansökningar som inges av den som driver inkassoverksamhel enligt inkasso-lagen(1974:182) medge undantag från kravet på skriftlighet i första stycket. Upplysningsviskan nämnas att ett liknande förfarande diskuteras inomriksskatteverket i fråga om ansökningar om verkställighet av betalningsanspråki enskilda mål (del s. k. ADB-E-projeklet). Jagbedömer att det finns stora eflFeklivitelsfördelar med RSV:s förslag och jagser inga hinder mot att det genomförs. Jag kan också i princip ansluta mig lillden laglekniska lösning som RSV föreslagit, alltså all regeringen eller denmyndighet regeringen bestämmer bemyndigas atl medge undantag från skrifllighetskravet.Jag anser det emellertid inte nödvändigt all i lagtexten uttryckligen inskränkadispensmöjligheten till dem som bedriver inkassoverksamhel. Förfarandeimed ADB-stödd ansökan synes bäst avpassat för de enklare betalningsmålen. RSVhar under hand beräknat all av ansökningarna kommer att kunnagöras med hjälp av ADB-media. Det är uppenbart all här är storaeflFeklivitetsvinster all hämta för alla berörda. Frågorom förhållandet mellan etl ADB-stött ansökningsförfarande och dalalagens(1973:289) krav på tillstånd för personregister får uppmärksammas i delfortsatta lagstiftningsarbetet. Ienlighet med promemorieförslaget, som i denna del lämnais utan erinran avremissinstanserna, anser jag att det inte bör införas någon möjlighet tillmuntliga ansökningar i den summariska processen. Som jag strax kommer närmarein på (avsnitt 2.11.2) anser jag inte heller atl ett bestridande bör få skemuntligen. Dettaför mig över lill frågan om muntliga inslag i övrigl i del summariska förfarandei.För närvarande finns möjlighet alt hålla sammanträde i mål ombelalningsföreläggande, om borgenären begär del och rätten finner det lämpligt(23 § lagsökningslagen). Denna möjlighet fyller inte något praktisktbehov. 1 den nuvarande handräckningslagen finns inte utrymme för sammanträden. 1 belalningsmålen och devanliga handräckningsmålen hos kronofogde myndigheterna i del nya förfarandet kommer del inte att finnas något behov av muntliga förhandlingar. Något annorlunda ställer del sig i de särskilda handräckningsmålen, som ju skall avgöras av kronofogdemyn digheten även om de visar sig vara tvistiga. Under remissbehandlingen har från något håll föreslagits att kronofogdemyndigheten skall få hålla förhör i de målen. Jag har i och för sig förståelse för önskemålet att kronofogde- 50 myndigheten på detta sättskall kunna skaflFa sig bättre underlag för sitt avgörande. Enligt gällande regler iUB kan kronofogdemyndigheten hålla förhör med svaranden eller tredje man iulsökningsmål. Dessa förhör syftar främst lill all få fram uppgifter omtillgångar och skulder och förhören kan hållas ulan atl sökanden är närvarande.Vidare kan kronofogdemyndigheten hålla muntlig förhandling i frågor omfördelning av influtna medel. Förhör eller andra muntliga förhandlingar i desärskilda handräckningsmålen skulle emellertid få en annan karaktär och meralikna en domstols-rättegång. Sådana sammanträden förefaller därför inte passasärskilt bra in i kronofogdemyndigheternas verksamhet. Dessutom motverkarmuntliga förhandlingar del starka önskemålet om snabba avgöranden i desärskilda handräckningsmålen. Jag är därför inte beredd all förorda muntligaförhandlingar av något slag inom den summariska processen. En annan sak är allparterna muntligen kan lämna kompletterande upplysningar i målen i enlighet medde allmänna reglema i 14 § förvaltningslagen (1986:223). En annan fråga gällervilka krav som skall ställas på ansökningens uppgifter om parterna. Enligtpromemorian bör samma regler gälla som för vanliga tvistemål vid domstol. Dessaregler sammanfaller med vad som gäller enligt lagsökningslagen ochhandräckningslagen. Reglerna återfinns i 33 kap. 1 § RB. Jag ansluter mig tillförslaget. Ytterligare en fråga sombör beröras i detta sammanhang gäller ändring av talan. Enligt min mening bördet inte råda något principiellt förbud mot all sökanden ändrar sin talan innanföreläggande utfördas för svaranden alt yttra sig. Frågan har ingen störrebetydelse eftersom föreläggandel normall kommer atl utfördas myckel kort lidefler del all ansökningen kom in. Efter det atl föreläggande utfärdats kansökanden på del summariska stadiet inte förändra sin talan i målet på annatsätt än all han inskränker den; detta följer av det sätt på vilket densummariska processen är utformad och behöver inte uttryckligen framgå av lag. 1mål som efter bestridande har överlämnats lill tingsrätt gäller omändring av talan. 2.10.2En eller flera svarande? Mitt förslag: Enansökan i det nya summariska förfarandei skall kunna riktas mot flera svarande. Promemorians förslag: Enansökan skall kunna riktas mot endast en svarande. Remissinstanserna:Samtliga som särskilt har yttrat sig över förslaget har påpekat all del innebärnackdelar att en ansökan kan riktas mot endast en svarande. Några har ändågodtagit förslaget med tanke på intresset av atl göra förfarandet enkelt. Deflesta av dem som yttrat sig har emellertid uttryckligen motsatt sig förslaget. Skälenför mitt förslag: Enligt 20 § lagsökningslagen får i samma ansö- kanom betalningsföreläggande inte framställas krav mot mer än en gälde- Prop.1989/90:85 när. Iolika sammanhang har framhållits att del finns ell behov av att i en ansökan ombelalningsföreläggande kunna rikta sig mot flera betalningsskyldiga gäldenärersamtidigt. Det gäller situationer där ett solidariskt betalningsansvar kanföreligga, t. ex. på gmnd av borgen eller bolagsmännens ansvar ihandelsbolagsförhållanden. En borgenär som vill skaffa en exekutionstitelbeträflFande en fordran mot flera solidariskt ansvariga gäldenärer kan i ochför sig göra detta genom ansökan om belalningsföreläggande. Då måste dock ensärskild ansökan inges för var och en av gäldenärerna och i varje ansökanmåste hela beloppet tas upp i förhållande lill varje gäldenär. Resultatet kanbli all borgenären förvärvar lika många exekutionstitlar somantalet gäldenärer, varje exekutionstitel berättigande lill utmätning för helafordringsbeloppet. Detta innebär vissa risker, särskilt om fordringen överlåtsoch om verkställighet sker på gmnd av någon av exekutionstitlarna. Fråganom all tillåta ansökan mot flera gäldenärer i mål om belalningsföreläggandehar varit aktuell i flera lagstiftningsärenden på senare lid, bl.a. införändringarna 1982. Del förslag som då remitterades innebarbl.a. att ansökan om belalningsföreläggande skulle kunna riktas mot flerasolidariskt ansvariga gäldenärer. Enligt förslaget var det en fömtsättning altsökanden i sin ansökan angav all gäldenärerna var solidarisktbelalningsansvariga. Departementschefen uttalade (prop. 1981/82:134 s. 18) allfrågan behövde övervägas ytterligare och all den lämpligen kunde las upp isamband med beredningen av rätlegångsulredningens belänkande omlingsrällsförfarandel. Rätlegångsulredningens belänkande innehöll dock intenågot förslag i del här hänseendet, och frågan kom inte heller att beröras idet fortsatta lagstiftningsarbetet. Iansökningar om lagsökning och handräckning får enligt gällande reglerframställas krav mot flera personer. Vidare anses en ansökan om utmätningeller annan verkställighet kunna rikta sig mot flera personer. Promemorieförslageimotiverades huvudsakligen av strävan efler ett enkelt och lätthanterligtförfarande. Även jag har denna ledstjärna. Det finns emellertid också andraviktiga hänsyn och i detta lagstiftningsärende blir det ofta en balansgångmellan kraven på enkelhet å ena sidan och andra önskemål å andra sidan. Delsummariska förfarandet öppnas för fler mål och blir även på andra sätt merattraktivt för användarna om en ansökan tillåts omfatta flera personer. Som jagnämnde är det i de nuvarande målen om lagsökning och om handräckning möjligtall rikta en ansökan mot flera svarande. I dessa mål är det inte ovanligt medsolidariska ansvarsförhållanden. Del skulle betyda en inskränkning av densummariska processens användbarhet i förhållande lill vad som gäller nu om enansökan i del nya förfarandet kunde riktas endast mot en svarande. Det är enkonsekvens som inte bör godtas utan vägande skäl. Jaghar tidigare i motsats till vad som föreslogs i promemorian föreslagit att s. k. betalningsfastställelse skall bli möjlig även i del summa riska förfarandet. 1 de målen finns del ofta flera parter på svarandesidan, 52 antingendärför att ägaren lill den aktuella egendomen inte är densamme Prop.1989/90:85 som den personligen belalningsskyldige eller därför alt det finnsflera solidariskt ansvariga för en skuld med säkerhet i t. ex. en fastighet.Detta ökar behovet av att tillåta flera svarande. Ellsystem som tillåter flera svarande i varje mål blir egentligen kompliceratförst om ansökningen bestrids endast av någon, eller några, av svarandena.Delta fall blir med all sannolikhet inte vanligt. När del inträffar måstemålet självfallet hanteras av någon med erforderlig juridisk utbildning.Rällsverkningama av ell bestridande kan nämligen variera beroende påomständighetema. Jag skall utveckla delta något. Hanteringenav mål om betalningsföreläggande och vanlig handräckning bygger på gmndregelnatl kronofogdemyndigheten inte skall göra någon värdering av de bestridandensom kommer in, ulan bestridda mål skall överlämnas lill tingsrätt underfömtsättning all sökanden begär del. Denna regel bör i princip gälla även i målmed flera svarande, där inte alla bestrider. bestridande bör alltså normallgälla endast lill förmån för den som avgivit bestridandet. Härifrån måsteemellertid göras vissa undanlag. Denförsta gmppen undantag har all göra med själva sakens art. Jag tänker på rättsförhållandensom kan sägas vara "odelbara" i den meningen all endast ell avgörandekan ges för alla som har del i saken. Man bmkar i dessa fall tala om all delråder nödvändig processgemenskap mellan med-parterna. Exempel på sådana fallsom kan bli aktuella i den summariska processen är yrkande ombelalningsfaslslällelse i en fastighet som ägs av båda svarandena och yrkandeom rivning av ett stängsel på en fastighet som ägs av båda svarandena. Enannan gmpp av undantag har alt göra med invändningens art. Inomlagsökningsprocessen och inom det ordinära tvislemålsförfarandel bmkar man talaom atl vissa invändningar gäller till förmån för samtliga svarande även om deinte framförts av alla. För att invändningen skall få någon verkan måste denemellertid styrkas eller åtminstone nå upp lill viss sannolikhet. Men någonegentlig värdering av invändningens hållbarhet ryms inte inom del summariskaförfarandet. Det följer redan av alt bestridandet kan vara blankt och alltsåinte behöver innehålla några skäl. Delta skulle tala för all bortsettfrån de nyssnämnda fallen av nödvändig processgemenskap inga bestridandenskulle ges betydelse för någon medpart som inte bestrider själv. En sådanordning skulle emellertid kunna föra med sig all kronofogdemyndigheten tvingasatl utförda ett utslag i strid med någon regel som myndigheten har att iakttasjälvmant. Jag avser den situationen all yttrandet från den bestridande visaratt del föreligger något formellt tvingande hinder mot all la upp ansökningeneller mot atl bifalla den. Sådana hinder kan vara all ansökningen avser någontingsom inte omfattas av lagen, all liden för fullgörelse inte är inne eller attsaken redan är rättskraftigt avgjord eller föremål för tvist mellan partema iannat sammanhang. Isådana undanlagsfall som jag nu pekat på bör alltså kronofogdemyn digheten behandla alla svarandena likadant och upplysa sökanden om all bestridandet anses gälla alla svarandena. 1 fall där bestridandettar sikte endast på del sakligt berättigade i ansökningen, såsom fråganhumvida skulden är betald eller ej, bör del aldrig komma i fråga alt låta ettbestridande från en av svarandena komma en annan svarande lill godo. 1 mål om särskildhandräckning uppstår inte samma problem. Dels torde det i denna mållyp i desällsynta fall där del finns mer än en enda svarande regelmässigt rådanödvändig processgemenskap mellan svarandena, dels skall avgörandet här gmndaspå en materiell prövning av alla omständigheter i målet. Milt förslag blir alltsåatl en ansökan i den summariska processen skall få riktas mot flera svarande.En fömtsättning bör dock vara all ansökningen i fråga om de olika svarandenastöder sig på väsentligen samma gmnd (jfr 14 kap. 2 §RB). Liksom bör enansökan om belalningsföreläggande få omfatta en borgenärs samtliga fordringarpå en gäldenär oavsett om fordringama stöder sig på samma gmnd eller ej. Enfömtsättning är givelvis all gmnderna för de olika fordringama specificeras iansökningen. Del saknas också anledning all uppställa något hinder mot attsökanden i samma ansökan begär såväl belalningsföreläggande som vanlighandräckning. Del finns ell praktiskt behov av alt kunna förena två sådanayrkanden i en ansökan, exempelvis yrkanden om avhysning och om ulfående avobetald hyra. Det bör emellertid av praktiska skäl för gemensam handläggning idessa fall krävas att yrkandena stöder sig på väsentligen samma gmnd. Däremoikan belalningsföreläggande och särskild handräckning inte förenas i en ansökan,eftersom förfarandereglema här är alltför olika. Delfinns inget hinder mot all del i ell mål uppträder flera parter påsökandesidan, så länge de har identiska yrkanden. Mitt förslag: Enansökan om belalningsföreläggande eller handräckning skall ges in lill kronofogdemyndigheteni del län där svaranden skall anses ha sitt hemvist. En ansökan får också gesin till kronofogdemyndigheten i det län där svaranden har egendom eller därverkställighet annars lämpligen kan ske. Ansökan får ges in till vilket somhelst av kronofogdemyndighetens verksamhetsslällen. Promemorians förslagöverensstämmer med mitt, sånär som på all de s. k. kronokonlorens roll inte lasupp. Remissinstanserna: De fåsom har yttrat sig i frågan tillslyrker förslaget. När del gäller själva handläggningenav målen har några remissinstanser uttryckt tvekan lill ell uttalande ipromemorian atl del bör ankomma på RSV att bestämma om målen skall handläggasendast på huvudkontoret eller även på andra verksamhetsställen. Skälen för mitt förslag: 1fråga om lagsökning, belalningsföreläggande och handräckning gäller förnärvarande samma fommbeslämmelser som enligtRB gäller för tvistemål. Ansökningar som gmndar sig på arrende-, Prop.1989/90:85 hyres- och bosladsrättsupplåtdser skall dock las upp av tingsrätten i den ort där fastigheten finns. Rätlen prövar självmant sin behörighet, men sökandens uppgifter om de omständigheter som betingar rätlens behörig het skall godtas, om det inte finns anledning att anta att de är oriktiga. Den tingsrätt som har tagit upp en ansökan skall inte på nytt pröva sin behörig- hel, om inte svaranden begär del eller fråga uppkommer om alt tillämpa en tvingande fommregel. ' Delnya summariska förfarandei skall handhas av kronofogdemyndighetema. Del fallersig då naturligt all anknyta till de fommregler som enligt UB gäller iulsökningsmål. Fommreglema där har i motsats till fommreglema i RB intetill främsta syfte atl underlätta för svaranden att ingå i svaromål i en tvist.I stället tillgodoser fommreglema i UB i första hand önskemålet atthandläggning sker vid den myndighet som är lämplig frånverkslällighelssynpunkt. Delsamma bör gälla för den nya summariska processen.Hänsynen till svarandens bekvämlighet väger ju inte särskilt tungt i ellskriftligt förfarande av den typ det nu är fråga om. EnligtUB skall ansökan normall göras hos kronofogdemyndigheten i det län därgäldenären har sitt hemvist. Ansökan om utmätning av viss egendom kanemellertid också göras hos kronofogdemyndigheten i det län där egendomen finns.Motsvarande bör gälla vid ansökan om belalningsföreläggande ellerhandräckning. Vid tillämpningen bör begreppet hemvist ges samma innebörd somföljer av 2 kap. 3 § andra stycket UB, vilket bl. a. betyder all en fysiskperson skall anses ha hemvist på den ort där han är bosall. Trots atl enansökan om belalningsföreläggande normall inte som vid utmätning kan sägasrikta sig mot viss egendom, bör del även vid ansökan om belalningsförelägganderäcka alt svaranden har egendom inom länet. EnligtUB får verkställighet som inte avser betalningsskyldighet sökas också hoskronofogdemyndigheten i det län där verkställigheten lämpligen kan ske. Ensådan möjlighet bör, med tanke främst på handräckningsfallen, finnas också iden nya summariska processen. Enansökan som har getts in lill en kronofogdemyndighet som inte är behörig börinte avvisas ulan i stället i enlighet med vad som följer av 2 kap. 4 § UB överlämnas lill behörig myndighet. Överlämnande till en annankronofogdemyndighet bör vidare i likhet med vad som följer av samma lagmm kunnaske, om del skulle visa sig främja målels handläggning eller om målet inte kanhandläggas ulan avsevärd olägenhet vid den myndighet där målet är anhängigt. Omen ansökan om belalningsföreläggande eller handräckning har gelts in till enkronofogdemyndighet i ell län där svaranden tillhörig egendom finns, kan alltsåöverlämnande ske lill kronofogdemyndigheten i det län där svaranden har sillhemvist. Riskenmed atl lagfästa ell sådant förfaringssätt är naturligtvis att sökandena ägnarfommfrågan mindre intresse än och all antalet felsända ansökningar ökar,med del merarbete detta innebär för myndighetema. De flesta som väljer densummariska processformen är dock intresserade av alt snabbi få enexekutionsurkund, något som självfallet inte främjas av sänder ansökningen fel. Motsvarande regler tillämpas för övrigl ulan någraegentliga ölägenheter för utsökningsmålen. Om ansökningen riktar sigmot flera svarande, bör den kunna ges in lill en kronofogdemyndighet som ärräll fomm för någon av svarandena. När det gällerkronofogdemyndigheternas verksamhetsslällen utanför centralorten(kronokonloren) är det enligt min mening alldeles klart all ansökningar måstefå ges in dit, oavsett om målen sedan faktiskt skall handläggas där eller inte;en annan ordning skulle vara för svårhanterlig, både för myndighetema ochingivarna. Registreringen av ansökningama kommer enligt vad jag har inhämtatockså all kunna ske vid andra kontor än huvudkontoret. När del gäller fråganvar inom länet själva handläggningen skall ske, menar jag alt del är en frågasom bör regleras i kronofogdemyndighetemas arbetsordningar. Detta stämmer bästöverens med vad som gäller för ärendenas fördelning inom myndighetema. Delär också den mest praktiska ordningen, eftersom fömtsättningama skiftar i deolika länen och också över liden. Mitt förslag: Gmndenför ell ränteyrkande skall normalt anges i ansökningen. Gmnden fördröjsmålsränta på huvudfordringen behöver dock anges endast om räntanöverstiger vad som följer av räntelagens regler om dröjsmålsränta. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstansernahar tillstyrkt förslaget eller lämnat det ulan erinran. Skälen för mitt förslag:Ett yrkande om ränta på huvudfordringen blir i mål ombetalningsföreläggande inte föremål för någon materiell prövning och gmnden förränteyrkandet behöver inte heller anges i ansökningen. Utgörs huvudfordringenav ränta eller yrkas ränta på ränta, gäller dock all gmnden för yrkandet måsteanges i ansökningen eller framgå av bifogade handlingar. 1 lagsökningsmåldäremoi skall tingsrätten pröva gmnden för ränteanspråket. Högre ränta än somföljer av räntelagen (1975:635) godtas bara om sådan uttryckligen är utföst idel skriftliga fordringsbeviset. Av en ansökan omlagsökning eller betalningsföreläggande måste framgå begärd räntesals och förvilken tid ränta skall beräknas. yrkas ränta ulan att det framgår frånvilken tidpunkt räntan skall räknas. 1 dessa fall anses yrkandet gälla räntafrån den dag då ansökningen delges gäldenären (31 b § lagsökningslagen). Som föreslagits ipromemorian bör i den nya summariska processen med hänsyn lill önskemålet omett enkelt förfarande - alla ränteyrkanden behandlas lika. Del ligger då enligtmin mening närmast lill hands att kräva alt gmnden för ett ränleyrkande normaltalllid anges i ansökningen. Utgör ränteyrkandet huvudfordringen, följer det avhuvudregeln för yrkanden all gmnden alllid skall anges. När det gällerdröjsmålsränta på huvudfordringen, börgmnden för ränteyrkandet dock behöva anges i ansökningen endast om räntanöverstiger räntelagens regler om dröjsmåls-ränta. Om del inte framgår avhandlingarna från vilken tidpunkt ränta yrkas, bör liksom gällaall räntan beräknas från den dag då svaranden delges ansökningen. 2.10.5Prövningen av ogrundade eller obefogade anspråk Mitt förslag:Kronofogdemyndigheten får till tingsrätt överlämna en ansökan, om del kan antasall anspråket är ogmndal eller obefogat. En fömtsättning är att sökanden begäralt målet skall överlämnas; annars skall målet avskrivas. Överlämnande får skeäven om svaranden inte har fått tillfölle all yttra sig över ansökningen ellerhar lämnat ansökningen obestridd. I mål om särskild handräckning fåransökningen ogillas genast, om del är uppenbart all sökandens yrkande ärogmndal. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt, sånär som på all sökanden inte skulle behövabegära överlämnande. Remissinstanserna: Deflesta som har yttrat sig i frågan håller med om all kronofogdemyndigheten börkunna avskära ogmndade eller obefogade anspråk. Men det råder delade meningarom hur delta skall gå lill. Skälen för mitt förslag: nuvarande lagsökningslagen finns ingen regel som uttryckligen åläggerrätten att pröva om etl yrkande i etl mål om lagsökning ellerbetalningsföreläggande är lagligen gmndat. Vad som finns är mer allmänt hållnaregler om all ansökningen skall avvisas om rätten finner hinder mot alt ta uppden (3 och 21 §§ lagsökningslagen). Enligt dessa regler lorde domstolama kunnaavvisa ansökningar med krav som uppenbarligen inte omfattas av rättsordningensskydd. I handräcknings-mål fömtsätts kunna ske en prövning av om yrkandet ärlagligen gmndat. Detråder stor enighet om att en myndighet i princip inte bör tvingas medverka tillall realisera krav som inte är lagligen gmndade, exempelvis skulder medbrottslig bakgmnd. I den nya summariska processen bör alltså finnas ell visstutrymme för en materiell prövning av anspråket. Frågan är hur denna prövninglämpligen bör gå till. Det bör inte komma i frågaall ålägga kronofogdemyndighetema all i varje enskilt fall närmare prövagmnderna för yrkandet. Del skulle kunna övervägas att låtakronofogdemyndigheten få ogilla en ansökan som innehåller ell uppenbartogmndal anspråk. Den materiella prövning som därvid fömtsätts lämpar sig dockinte för del nya förfarandei med dess renodlat summariska karaktär. En annanmöjlighet är all kronofogdemyndigheten får avvisa sådana anspråk. Men även delställer motsvarande krav på myndigheten. All avvisa en talan på gmnd avmateriella brister utgör dessutom ell klart avsteg från den gängse processuellasystemaliken. Det skulle även strida mot kravet på enkelhet atl åläggakronofogdemyndigheterna att pröva dessa inte sällan svårbedömda frågor. Därförbör inget av dessa båda altemativ komma i fråga. Somanförts i promemorian ligger det mer i linje med principerna för Prop.1989/90:85 del nya summariska förfarandei all i mål om betalningsföreläggandeeller vanlig handräckning låta tingsrätten pröva saken. Kronofogdemyndigheternabör därför ges möjlighet atl i dessa fall lill tingsrätt överlämna ell mål somavser ett till synes ogmndal anspråk.