prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Konsumentköpulredningens förslag innebär således ett avsteg Iliberaliserande riktning från vad som föreslås gälla utanför konsumentssektorn. Konsumentverketkan i och för sig acceptera detta, men med hänsyn till atl delta avsteg är tillnackdel för konsumenten vill verket betona alt del måste bli fråga om en mycketrestriktiv bedömning av vad som skall anses utgöra skälig tid. Enligt verketsmening bör detta klargöras ytterligare i motiven. Konsumentverkettillstyrker utredningens förslag i 7 § att säljaren skall få svara förkostnaderna för godset tills det är avlämnat, om inte annat får anses avtalat.En sådan regel tvingar en näringsidkare som inte vill svara förtransportkostnaderna atl klargöra detta för konsumenten. Därigenom kan mångamissförstånd undvikas. Enligt specialmoliveringen (s. 265) bör del, för att ensådan ordning skall anses avtalad, ofta vara tillräckligt med etttillkännagivande genom anslag i säljarens butik, genom upplysning iförsäljningskatalog eller på annal liknande sätt. förutsätteratt det vid tillämpningen av 7 § ställs höga krav på tydligheten hos sådaninformation. Faranför godset gär enligt utredningens förslag över på köparen när godset avlämnas(8 § 2 st). Enligt specialmotiveringen anses en vara vara avlämnad exempelvisnär den ställts på en villatomt. Utredningen har således inte sett sigföranledd att föreslå någon ändring av vad som anses utgöra gällande rätt. Konsumentverketvill understryka utredningens uttalande (s. 263) att säljaren är skyldig atthänsyn till köparens intressen och inte onödigtvis utsätta denne för risken atlgodset förstörs eller försvinner. Enligt verkets mening bör faran för godset gåöver på köparen endast i de fall godset överlämnas direkt till köparen ellerannan behörig person eller eljest levereras på betryggande säll. En sådanövergång av faran bör också ske i de fall leveransen sker vid en bestämdtidpunkt som parterna kommit överens om. Mot denna bakgrund kan leverans somsker genom att godset placeras på en villatomt anses vara lilli fyllest endastom del på grundav godsels art eller bostadsområdets karaktär kan antas alt någon Prop.1989/90:89 stöld eller förstörelse inte kommer att inträffa. Vidtransport av en vara från säljaren av en självständig transportör till köparenkan komplicerade avtalsrättsliga tvister uppkomma. har i sin verksamheterfarenhet av att överenskommelser mellan köpare och säljare ofta är oklara vadgäller ansvaret för transporter. Köparen bollas mellan säljaren ochtransportören. ser därför med tillfredsställelse all det nu föresläs atl omsäljaren skall ordna med en transport av godset detta anses avlämnat först närdet kommer fram. Säljaren skall således bära risken för eventuella skador. Deföreslagna reglerna om avlämnande (5 och 6 §§) verkar väl awägda. Detär ibland oklart vad som har avtalats mellan parterna om kostnaden för entransport. Genom utredningens förslag att säljaren skall svara förtransportkostnaden om inte annat har avtalats (7 §) torde sådana missförståndkunna undvikas. tillslyrker därför förslaget. Nämnden vill dock påpeka alldet, med det informella sätt att avtala om transportkostnader som utredningenenligt specialmotiveringen (sid. 265) är beredd att godta, lätt kan uppkommamissförstånd och tvister. ARNhar inget att erinra mot de föreslagna bestämmelserna om faran för godset. Isammanhanget vill dock betona vad utredningen anför i specialmotiveringentill 5 § (sid 263) beträffande säljarens skyldighet att la hänsyn tillköparens.intressen och inte onödigtvis utsätta denne för risken att godsetförstörs eller försvinner. Endasti undantagsfall torde därför kravet pä överlämnande vara uppfyllt om en varaplaceras pä tomten utanför köparens hus. Fakultetsstyrelsentillstyrker atl distinktionen mellan plats- och distansköp utmönstras och attgodset, när säljaren åtagit sig att sända det till köparen, inte anses avlämnatförrän det tagits om hand av köparen. Som utredningen framhåller talarförsäkringsmässiga aspekter för denna regel (s. 105 f). Fakultetsslyrelsentillslyrker att regeln om avlämnande och därmed farans övergång och denavgörande tidpunkten för konstaterande av fel görs tvingande, även om delta kanavhålla vissa säljare från att åta sig att transportera godset till köparen,medan det blir möjligt att avtala om att köparen skall betalatransportkostnaderna. Fakultetsstyrelsen vill blott framhålla alt regleringenkan tänkas leda till att säljaren åtar sig alt ordna transporten som ombud förköparen (jfr s. 107 y). Huruvida ett sådant avtal medför alt godset ansesavlämnat, redan när en självständig transportör tar godset om hand, får lämnasöppet. På s. 265 x skriver utredningen atl ett avtal om att köparen skallbetala transportkostnaden får anses ingånget, om detta tillkännages genomanslag i säljarens butik, genom upplysning i försäljningskalalog eller på annatliknande sätt. Utifrån allmänna avtalsrättsliga synpunkter har man anledningatl vara tvivlandetill att ett sådant tillkännagivande alltid skulle vara tillräckligt. Prop.1989/90:89 Mycket höga krav på tydlighet bör ställas, så att köparna kanbedöma Bilaga 3 prisets konkurrensförmåga på ett riktigt sätt. I6 § föresläs en tvingande regel att godset skall avlämnas inom skälig tid, närdet inte får anses avtalat att godset skall avlämnas vid en bestämd lidpunkteller utan uppskov. Härmed åstadkommes att det redan enligt konsumentköplagenoch utan tillgripande av 36 § avtalslagen blir möjligt att konstatera att ensäljare är i dröjsmål och tillgripa dröjsmälspäföljder, när säljaren gjortleverenstiden hell obestämd eker villkorad av händelser som visar sig ickeinträffa på . Därigenom awiker förslaget frän lagrådsremissen avseende konsumenlljänstlag,där även relativt bestämda leveranstider enligt 24 § är bindande och endast kansättas ä sido enligt 36 § avtalslagen. Det kan synas vara en nackdel förnäringsidkarna alt ett avtal om leverans "när godset kommit frängrossisten" inte blir giltigt, och det finns naturligtvis en risk atlnäringsidkarna därför i allmänhet kommer att ta lill en lång bestämdleveranstid samtdigt som de säger till köparen att han troligen kommer att fåvaran . Nägon större risk för ell sådant beteende föreliggeremellertid knappast - och därmed inte heller nägon större vinst med att genomtvingande lag ogiltigförklara relativt bestämda leveranstider - eftersombegreppet skälig, som utredningen framhåller (s. 264 my) bl a skall bedömasinte bara mot bakgrund av vad som är normal leveranstid utan även mot bakgrundav vad säljaren sagt vid avtalet och vilka hinder som kommit i vägen. Därmedblir del enligt fakultetsstyrelsens mening utan större betydelse om man väljerkonsumenttjänstlagens lösning eller vad konsumentköplagutredningen föreslär idenna del. En samordning är dock önskvärd. Konsumentköplagens reglering syneshär vara att föredra. - Del kan tilläggas att det för en säljare, som interiktigt kan överblicka sina leveransmöjligheter, torde vara bättre atl lämnaleveranstiden obestämd än att ta till en för kort leveranstid, eftersommöjligheten att åberopa hinder förefaller vara större inom ramen för 6 § änenligt 16 § och dä 16 § endast avskär köparen frän att begära full görande meninte hindrar alt köparen häver och kräver skadestånd. I6 § 2 st andra meningen bör orden "krediköp eller" tas bort. Medkreditköp förstås enligt 3 § konsumenlkredillagen bl. a. köp vid vilket någondel av betalningen erläggs med belopp som köparen får låna av kreditgivare pågrund av överenskommelse mellan denne och säljaren. I dessa fall måstenaturligtvis köparen vara skyldig att betala köpeskillingen i den formen atthan skriver på låneförbindelsen, innan godset behöver lämnas ut. övriga formerav kreditköp faller under rekvisitet "köparen har fått anstånd medbetalningen". Faran för godset 8 § Fakultetsstyrelsenhåller med utredningen om all det från faresynpunkl är skillnad om konsumentenär i dröjsmål med å ena sidan att hämta en köpt sak och å andra sidan attåterta egendom som han lämnat till näringsidkarenför reparation el dyl (s. 111 f). Styrelsen tillstyrker därför Prop. 1989/90:89 utredningens förslag att faran skall ligga kvar på säljaren tills godset'Bilaga 3 avlämnats men att köparen, vad det gäller fel, dock bör stå risken föratt godset under köparens dröjsmål försämras genom sin egen beskaffenhet. I 8 §3 st bör ordet "lämnas" skrivas i participform. Del torde varasärskilt vanligt att en vara som köpts pä öppet köp skadas under transport tillbakafrån köparen till säljaren, särskilt som köparen kanske inte är så van attförpacka varor av det slag del gäller. Av lagen bör då otvetydigt framgå attköparen står faran ända tills säljaren åter tagit hand om godset. Däremot kanordet avlämnas i andra stycket fortfarande stå i presens, dels därför att ordetär mer juridiskt tekniskt och därmed har en momentan innebörd, dels därför altverben "går" respektive "slår" styr olika tempus i dettasammanhang. Enligt§ 6 första stycket ska godset, om det inte får anses avtalat all det skaavlämnas eller utan uppskov, avlämnas inom skälig tid.Av motiven i betänkandet framgår inte vad som är skälig tid. LO anser att dettabör preciseras närmare så att det inte blir till nackel för konsumenten. Samfundetvill påpeka alt det är tveksamt om del överensstämmer med det allmännarättsmedvetandet atl säljaren skall stå fara för godset även om köparen är idröjsmål med att avhämta detta. 3.9 Vissaorganisationer inom näringslivet Genomden bestämmelse som föreslås i 5 § andra stycket upphävs för konsumentköpensdel skillnaden mellan disiansköp och platsköp. Vi kan i och för sig accepteraden föreslagna regleringen. Vad avser den betydelse som tiöl punkten föravlämnandet föreslås få ifråga om dels farans övergång dels bedömningen av omgodset är felaktigt får vi dock hänvisa till vad vi anför till 8 och 13 §§ iförslaget. Faranför godset (8 §) Iförslaget saknas en bestämmelse som svarar mot 15 § andra stycket i det tillbetänkandet fogade köplagsförslagel, dvs. etl undanlag frän huvudregeln sominnebär all faran övergår på köparen om godset inte avlämnas i rätt tid ochdetta beror på honom. Ävenenligt den föreslagna lagstiftningen om konsumenttjänster skall faran övergå påkonsumenten före avlämnandet, om avlämnandet försenas på grund avomständigheter hänföriiga till konsumenten. Utredningenanför att ett undantag motsvarande köplagsförslagels skulle få en begränsadpraktisk betydelse för konsumentköpens del. dock vara principielltfelaktigt att låta säljaren stå faran för godset trots att del beror pä köparenatt godset inte avlämnats i rätt tid. Några tungt vägande konsumentpolitiskaskäl torde inte heller kunna anföras för utredningens ståndpunkt. I situationer där godset,medan det befinner sig hos säljaren, förstörs av t. ex. brand eker Översvämningeller blir stulet kan det inte anses rimligt atl säljaren skall stå risken näravlämnandet försenas på grund av omständigheter som är hänförliga lik köparen. Medhänvisning till del anförda anser vi att en regel motsvarande 15 § andrastycket köplagsförslagel bör inflyta i konsumentköplagen. 1989/90:89 Bilaga 3 8 § föreslagna regeln om faran för godset är i och för sig lämplig från renförsäkringssynpunkt. Bestämmelsen bör underlätta försäkringshanteringen genomatt anknytningen till det faktiska avlämnandet gör det lätt alt avgöra varfaran ligger. Det kan dock påpekas alt det blir svårt att överblickakonsekvenserna av all ha olika fareregler för samma köpsituation, beroende avvem som är köpare. 8 § föreslagna regeln om faran för godset är lämpi lig urförsäkringssynpunkt, eftersom den gör det lätt all avgöra var faran ligger. §5, stycket föreslås få följande skrivning: "Godset skall hållastillgängligt för avhämtning hos säljaren, om inte annal får ansesavtalat", dock skall gods som köparen svårligen kan bära med sig innebäraatl säljaren har leveransplikt. Om inte denna ändring sker får man lätt för sigsinnebilden av den gamla 80-åriga damen med käpp som på ryggen släpar hem en26-tums färg- TV-apparat eller kylskåp, spis m m. §6, stycket skall jämföras med § 30 2:a slyckei. § 6 reglerar säljarens rättvid sin prestation och § 30 köparens rätt vid sin prestation. Skall säljaren dåannat inte anses avtalat ha rätt att leverera varan d. v. s. sin prestationinom skälig tid, så skall rimligtvis även köparen ha rätt all lämna sinprestation, betalningen, inom skälig tid. Därför föreslås följande ändringar. §6, stycket med den nuvarande skrivningen § 30, 2:a stycket: Om inte annatfår anses avtalat, skall priset betalas inom skälig tid, räknat från dag dåfelfri produkt hålls köparen tillhanda. Redanfinns en praxis innebärande "Kontant ", som tillämpatssedan många år inom de flesta branscher bland de seriösa företagen. Detta tordevara en lämplig "skälig tid" för köparen som då får garanterat enmånadslön före betalningen. På så sätt borde antalet problem för köparen blifärre. §6, 2:a stycket kan innebära med sin nuvarande skrivning att konsumenten försin egen säkerhets skull då börjar handla mer på kredit, för han/hon skall kunna få enmöjlighet att undersöka varan innan betal- Prop. 1989/90:89 ningen sker. Därför bör detta stycke utgä. Meni vissa hänseenden kan ifrågasättas om det föreslagna konsumentskyddet intehar kommit att sträckas ul alltför längl. All uteglömmandel av enmonteringsanvisning för en IKEA-möbel generellt medför att godset ansesfelaktigt (9 § 1 st jfrt med 2 st.) och utlöser felpåföljderna ärförbluffande. Underlätenhet att lämna uppgifter om godset har sådan verkan baraom "underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpel" (11 § under 2).Samtidigt medför detta den egendomliga effekten att man kan missleda hur mycketsom helst i förhållande till godsets egenskaper, om bara det konkretamissledandet inte antas ha haft inverkan på köpet i det konkreta fallet - någotsom hell säkert inte kan uppfattas som särskilt moraliskt tillfredsställandeoch inte heller i sakligt hänseende framstår som en särskilt lyckad lösning. Någongång förekommer oöverensstämmelse mellan lagtext och motiv. 110 § 2 st, somsägs motsvara hittillsvarande konsumentköplag 8 §, har sålunda uttrycket"uppenbar fara" utbytts mot "akvarkg fara". Detta sägs varaen förstärkning av konsumentskyddet (s. 120) men är i själva verket enförsvagning. "Allvarlig fara" är en restriktion i förhållande till"uppenbar fara". Översatt till ett konkret exempel krävs för"akvarUg fara" körförbud för bilen av , men"uppenbar fara" kanske motsvarar en etta i protokollet. 9§, jfr 11 § Förslagetger uttryck för den principen alt godset är felaktigt om det inteöverensstämmer med vad som får anses avtalat. Utredningen, som inte bedömer attdet föreligger något mera påtagligt behov av allmänna lagregler om godsetsbeskaffenhet, har likväl i 9 § fört in en bei. stämmelse med detta innehåll.Som skäl anförs atl förslaget lill ny köplag upptar en sådan bestämmelse. Förslagetupptar i 11 § vissa fall då godset "även" skall anses felaktigt.Genom placeringen i en särskild paragraf efter huvudregeln i 9 § och genom atltexten inleds med ordet även får man del intrycket alt fallen i 11 § inte täcksav definitionen på vad som är fel enligt 9 §. 11§ 1 st. 1 p. framstår närmast som ett exempel pä vad som är avtalat eller fåranses avtalat om godset. Här synes inte vara fråga om utvidgning av felbegeppetenligt 9 §. Bestämmelseni 11 § 1 st. 2 p. ger också intryck av att vara etl exempel på vad som fåranses avtalat. Utgångspunkt för en felbedömning är vad köparen rimligen borträkna med. Här är närmast fråga om en abstrakt Prop. 1989/90: 89felbedömning. För en felbedömning är det vanligtvis utan betydelse vad Bilaga 3 säljaren känt till eller bort känna till om all godset awiker från vadsom är avtalat eller på annat sätt förutsatt beträffande dess beskaffenhet. Avbetydelse kan vara om säljaren insett eller bort inse köparens förutsättningaroch förväntningar beträffande godset. Enligt11 § 1 st. 2 p. är godset att anse som felaktigt om säljaren före köpet harförsummat att lämna vissa upplysningar om godset. Det skall gälla förhållandensom köparen rimligen kunnat räkna med all bli upplyst om. Ytterligare ettrekvesit skall föreligga, nämligen att den underlåtna upplysningen skall hagällt ett förhållande som säljaren kände till eker borde känt till. Dettaframstår närmast som en inskränkning av del felbegrepp som annars skulle gälla. Tillundvikande av svårigheter vid rättstillämpningen bör bestämmelsernas inbördesförhållande klarläggas och felbegreppet - eller felbegreppen - förtydligas. Detär av största vikt att en konsument kan lita på att den informaiion somsäljaren lämnar om en vara är riktig. Inte minst gäller det uppgifter somkonsumenten fär genom reklam och liknande. Konsumentköplagen innehåller enbestämmelse om detta. Utredningen finner, efter ett ingående resonemang främstom prisuppgifter, ej motiverat all utvidga bestämmelsen i fråga till att avseannat än ansvar för uppgifter som direkt eller indirekt kan uppfattas sompåståenden om godsets beskaffenhet och användning. Dagenskonsument är prismedveten och därför är prisuppgiften vanligtvis av storbetydelse när han gör sitt val. Del är föga tröst för den enskilde konsumentenatt problem med missvisande prisuppgifter eventuellt går att angripa enligtmarknadsföringslagen. Inte heller är den möjlighet som teoretiskt finns att ivissa fall tillämpa avtalsrättsliga regler tillräcklig. Vad utredningen anförom att en vara, trots felaktig prisuppgift, kan vara värd sitt pris är oftastovidkommande. Om konsumenten trott sig göra ett fynd blir han knappast nöjdändå (Se som exempel beslut , dnr84/R1790). Även om vissa oriktiga prisuppgifter går att angripa med gällande rättfår konsumentköplagen slagsida med hänsyn lill prisets stora betydelse, omendast uppgifter om godsels beskaffenhet och användning omfattas av lagen.Enligt tingsrättens mening bör konsumenlköplagen innehålla bestämmelser somknyter civilrättsliga päföljder till oriktliga uppgifter om pris ochbetalningsvillkor. Så länge en sådan bestämmelse inskränker sig till oriktigaeller vilseledande uppgifter föreligger inte någon risk för att lagstiftningenanvänds som ett instrument för priskontroll. Hur frågan lagtekniskt skall lösasoch var bestämmelsen skall inplaceras kräver ytterligare överväganden. Vad gäller säljarensansvar för uppgifter om godset föreslås en Prop. 1989/90:89 betydandeutvidgning för uppgift om varan som lämnats av annan än Bilaga 3 säljaren. början bör undersökas i vilken omfattning nu gällande bestämmelse ikonsumentköplagen kommit till användning och om del vid rättstillämpningenframkommit något behov av en utvidgning. Vidare mäste man ta hänsyn till attdet är svårt för säljaren att överblicka den marknadsföring som finns, t.ex.annonser i utländsk press och andra internationella media. Tingsrätten anserinte att det föreligger skäl att utsträcka ansvaret längre än till vad som nugäller. Tingsrätten anser att detav den föreslagna lagtexten inte med tillräcklig tydlighetframgår att en garantiförbindelse alltid skall betraktas som en Iutredningen föreslås atl godset skall anses felaktigt om det inteöverensstämmer med lämnade uppgifter och uppgiften kan antas ha inverkat påköpet. Delta gäller även om uppgiften lämnats av någon annan än säljaren underförutsättning att detta har skett som led i marknadsföringen av godset.Kollegiet har i och för sig inget att invända mot detta utökade konsumentskydd.I praktiken torde det dock inte vara helt lätt för säljaren alt alltid kunnaöverblicka den marknadsföring som sker i tidigare säljled. Avintresse ur utrikeshandelssynpunkt är bl. a. att konsumentköputredningenfinner det vara ett angeläget önskemål att varor som säljs till konsumenteråtföljs av erforderliga instruktioner för montering, skötsel etc (§ 9 iförslaget). Konsekvenserna av en sådan regel blir enligt förslaget att godsetanses felaktigt om erforderliga instruktioner saknas, oavsett om bristen harlett till ait godset skadats eller inte. Såvitt kollegiet förstår skulle ensådan bestämmelse i samband med internationell handel i mänga fall ställa kravpå utländska producenter med export till . I praktiken skulle denna delav förslaget innebära att de utländska producenterna tvingas applicera ellerbifoga instruktions- eller skötselanvisningar (normalt troligtvis på svenska),något som kan anses få handelshindrande effekter på importen till Sverige.Beroende på hur allmänt eller strikt denna regel kommer all utformas i ettslutgiltigt lagförslag får då bedömas om behov föreligger att tillkännage dettaenligt gällande informations- och konsullalionsprocedurer i och kollegiet för svensk del svarar för dessa notifikationsprocedurerförutsätts att kollegiet hålls underrättat om det fortsatta arbetet medutformningen av en kommande ny konsumentköplag. 10 § Prop.1989/90:89 Som påpekas pä sid 271 i betänkandet har utredningen inte beaktat Bilaga 3 riktlinjekommitténs förslag till ändrad lydelse av denna paragraf. Sistnämndaförslag innebär att den civilrätlsliga betydelsen av besluti ärenden enligt 4 § marknadsföringslagen utvidgas, så att den berörda varanblir att anse som felaktig också då den sålts av säljare som inte varit part irättegången. utgår frän all förslaget, som har tillstyrkts avdomstolen, beaktas i det fortsatta lagstiftningsarbetet.Konsumentköpsutredningens förslag ansluter nära till den nuvarande 8 §konsumentköplagen och är med sin begränsade räckvidd mindre tillfredsställandefrån konsumentsynpunkt. Enligtdenna paragraf har säljaren ell ansvar för uppgifter som lämnats ileverantörernas marknadsföring. I betänkandet anförs (s. 126) alt delta kan gedetaljhandlarna anledning att i avtal med sina leverantörer förbehålla sig rätttill ersättning för fall då leverantören lämnat felaktig information ikonsumentreklam. Om leverantören motsätter sig detta kan frågan, anförs det,prövas enligt lagen om avtalsvillkor mellan näringsidkare. kan finna är sistnämnda uttalande inte hållbart. Enligt denangivna lagen kan förbjuda villkor som har "ställtsupp", d. v. s. påkallats av någon av parterna (prop. 1983/84:92 s. 16).Domstolen kan däremot inte ålägga den ena parten alt godta ell villkor sompåkallas av den andra parlen. I den i betänkandet avsedda situationen tordeinte finnas något villkor som kan prövas. Annorlunda förhåller det sig om delär fräga om friskrivningsklausuler från leverantörens sida. Möjligen kanutredningen ha åsyftat sådana klausuler. I vad män leverantörerna kan haintresse av sådana klausuler i detta sammanhang beror på vad köplagensdispositiva regler kommer att innebära. Iparagrafens tredje stycke behandlas försämring av godset som är en följdav säljarnas avtalsbrott. har ingen invändning i sakmol de synpunkter och exempel som utredningen i sammanhanget för frampå s. 278-279. Det är dock tveksamt om åsidosättande av en skyldighetenligt konsumentköplagen kan innefattas i beteckningen Närdel gäller frågan om utformningen av bestämmelsen om godsets beskaffenhet (9 §)ansluter sig NO till utredningens ståndpunkt (s. 114) att i lagen inte skallanges en viss minimistandard som godset alltid måste uppfylla. NO villunderstryka utredningens uttalande atl den som önskar köpa sig en vara av lågkvalitet till etl lågt pris inte skall hindras från detta genom lagensutformning och tvingas att välja en bättre men ocksä Prop. 1989/90:89 dyrarevara. Den föreslagna ordningen är också önskvärd från konkurrens- Bilaga 3synpunkt. 111§ föreslås regler om säljarens ansvar för uppgifter om godset. NO biträderutredningens ståndpunkt atl säljarens felansvar bör begränsas till uppgifter omgodsets egenskaper eller användning och inte omfatta uppgifter om prisei. Ettköprättsligt felansvar för prisuppgifter skulle, som utredningen framhåller (s.125), strida mol principen att köplagstiftningen inte skall användas sominstrument för priskontroll. Reglerna ill § är tvingande och relativtlångtgående. NO ifrågasätter om säljaren skall åläggas ansvar för uppgifter somlämnats av någon annan än honom själv och som säljaren inte ens känt till (s.126).