prop · GD0314 · 1989-12-31 00:00:00 — Denna möjlighet, att efter överenskommelse därom driva in skattefordringar som är tvistiga, har tillkommit för att underlätta samarbetet med sådana stater i vilka de skattskyldiga har en i tiden utsträckt rätt att överklaga och som ett skydd emot att överklaganden används som ett medel för att förhindra eller dra ut på indrivningsförfarandet. För svenskt vidkommande är det lämpligt att sådana överenskommelser ingås, dds med hänsyn till övervä gandena om ett nytt taxeringsförfarande och att den ordinära rätten att överklaga därvid förlängs till dels ock för att öppna en möjlighet att i utlandet driva in preliminär B-skatt i fall där så kan vara befogat. I frågan omskattefordringar som riktar sig mot person som inte har Prop. 1989/90:14hemvist i den ansökande staten har i artikel 11 punkt 2 andra stycket intagitsen särskild bestämmelse. Enligt denna bestämmelse får en framställan omindrivning beträffande sådan person göras endast såvida inte staterna i frågakommit överens om annat om fordran kan överklagas. Dennaytterligare förutsättning har tillkommit med hänsyn till att personer som intehar hemvist i den ansökande staten kan förutsättas vara sämre informerade omden beskattning som skett, de regler om överklagande som gäller etc. Det bördock framhållas att då det i denna artikel talas om att fordran kanöverklagas så avses därmed att den ordinarie tiden för överklagande gått tillända. Den omständigheten att en domstolsprövning av fordran eventuellt kan skeunder åberopande av extraordinärt rättsmedel innebär således inte att den idetta stycke intagna begränsningsregeln är tillämplig. Artikel11 punkt 3 innehåller bestämmelser rörande indrivning av skattefordran påavliden person eller dennes dödsbo. I enlighet med denna bestämmelse ärskyldigheten att bistå med sådan indrivning beloppsmäs-sigt begränsad till attomfatta dödsboets värde respektive värdet av dödsbodelägarnas andelar avdödsboet, beroende på om indrivningen riktar sig mot dödsboet eller dessdelägare. Konventionen är inte bara tillämplig ifråga om indrivning av sådanaskattefordringar som den avlidne ådragit sig under sin livstid utan ävenbeträffande sådana fordringar mot honom eller dödsboet som påförts elleruppkommit efter dödsfallet. Har dödsboet skiftats kan en begäran omhandräckning vid indrivning riktas även mot dödsbodelägarna. 3.3.2.2Artikel 12, Säkringsåtgärder Remissinstanserna:SAF och framhåller att indrivning enligt artikel 12även omfattar säkringsåtgärder. Svenska betalningssäkringsbeslut kangenomföras i vilket konventionsland som helst och utan den skattskyldigesvetskap. I artikeln utsägs särskilt att ingen "verkställighetstitel"avseende skatten behövs för att få handräckning. Sverigesadvokatsamfund anser att reglerna om säkerhetsåtgärder utan lagakraftägandebeslut inger allvariiga betänkligheter då dessa regler inte är kopplade tillkrav på kontradiktoriska förfaranden och för den enskilde förödandeverkställighetsåtgärder kan därmed komma att företas utan att den enskildesyttranderätt säkerställs. Föredragandensöverväganden: I de flesta stater finns möjligheter att driva in skatt oavsett om fordran har överklagats eller kan överklagas. Emellertid kan möjligheterna till indrivning av skattefordran i en annan stat gå förlorad som förflyter mellan den tidpunkt då den ansökande staten själv har möjlighet att infordra skatten och den då handräckning med indrivning kan begäras från denna andra stat. Den i artikel 12 intagna bestämmelsen har tillkommit för att trygga den ansökan de statens möjligheter att infordra sin skatt. 1 detta syfte har genom artikel 12 öppnats en möjlighet att begära handräckning för att säkerställa indriv- 74 ningav skatt även om en framställning om handräckning med indrivning Prop.1989/90:14 ännu inte är möjlig. De åtgärder som här kan komma i fråga är t. ex.beslagtagande eller spärrande av en skattskyldigs tillgångar för att säkerställaatt tillgångarna finns tillgängliga när indrivning kan ske. Iartikeln anges inte alla villkor som måste vara uppfyllda för att säkringsåtgärderskall få vidtas eftersom dessa villkor kan variera från stat till stat. För atten begäran om säkringsåtgärder skall kunna bifallas måste dock alltid krävasatt fordrans storlek är skönsmässigt eller på annat sätt till viss delfastställd på förhand, såsom t. ex. sker genom länsrätts beslut i mål rörandebetalningssäkring. I likhet med vad som gäller när fråga är om begäran omhandräckning vid indrivning, kan en begäran om att säkringsåtgärder skallvidtagas aldrig göras eller bifallas innan sådana åtgärder kan vidta i denansökande staten enligt dess intema lagstiftning. Det åligger därför denansökande staten att i varje enskilt fall ange i vilket skedetaxeringen/beskattningen av den som begäran avser befinner sig. Det ankommerdärefter på den anmodade staten att ta ställning till humvida dess internalagstiftning och administrativa praxis tillåter att säkringsåtgärder vidtas idet enskilda fallet. Åtgärden i fråga måste med andra ord vara tillåten enligtsåväl den ansökande som den anmodade statens lagstiftning för att den anmodadestaten skall vara skyldig att vidta åtgärden. Medanledning av vad remissinstanserna anfört i denna fråga vill jag i dettasammanhang också peka på stadgandet i artikel 13 punkt 2.1 enlighet med vad somsägs i denna bestämmelse skall en verkställighetstitel som är giltig i denansökande staten vid behov och > enlighet med bestämmelserna som gäller iden anmodade staten möjligt godkännas, erkännas, kompletteras ellerersättas med en verkställighetstitel som är giltig i den senare staten. Försvenskt vidkommande kommer utländska beslut rörande säkringsåtgärder attbehöva kompletteras med ett beslut om betalningssäkring, se 2 § andra stycketlagen om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter. Ett beslut ombetalningssäkring kommer även med nödvändighet att behöva föreligga i de fallSverige till annan konventionsstat kan komma att göra en framställning omhandräckning med säkringsåtgärd. I båda dessa fall kommer således fråganhuruvida den som berörs av beslutet skall underrättas därom eller inte attbedömas utifrån intern svensk rätt, dvs. i enlighet med vad som stadgas i 8 § inämnda lag. 3.3.2.3Artikd 13, Handlingar som skall fogas till Jramställningen Enskattefordran för vilken handräckning vid indrivning begärts måste, i enlighetmed bestämmelserna i denna avdelning av konventionen, uppfylla vissaförutsättningar. Den i artikel 13 gjorda uppräkningen av de uppgifter som enbegäran om handräckning skall innehålla syftar till att säkerställa att dessafömtsättningar uppfylls. Somframgår av den i artikel 13 punkt 1 gjorda uppräkningen skall den ansökande staten först och främst till framställningen foga en försäkran om att skattefordran gäller en skatt som omfattas av konventionen. Några formella krav när det gäller en sådan försäkran har dock inte uppställts. För det fall framställningen avser indrivning skall den ansökande staten, 75 om inte artikel 11 punkt 2föranleder annat, därjämte bifoga en försäkran Prop. 1989/90:14 om attskattefordran inte är tvistig eller att den inte får överklagas. Denansökande staten skall vidare (artikel 13 punkt 1 b) till framställningen fogaen officiell kopia av den i den ansökande staten giltiga verkställighetstitelnsåsom ett bevis för att skattefordringen i fråga är exegibd i den ansökandestaten. Om, enligt lagstiftningen i den ansökande staten, ytterligarehandlingar fordras för att indrivning eller säkringsåtgärder skall få vidtasdär, skall en officiell kopia av dessa handlingar bifogas framställningen(artikel 13 punkt 1 c). Somjag redan tidigare anfört (se avsnitt 3.3.2.2) innehåller artikel 13 punkt 2 enbestämmelse enligt vilken en verkställighetstitel som är giltig i den ansökandestaten vid behov och i enlighet med de bestämmelser som gäller i den anmodadestaten skall godkännas, erkännas, kompletteras eller ersättas med enverkställighetstitel som är giltig i den anmodade staten. Denna bestämmelsesyftar till att klargöra att målet måste vara att möjliggöra indrivning påadministrativ väg i den anmodade staten och att det finns ett antal sätt att nåfram till detta mål. För svenskt vidkommande har de i artikel 13 punkt 2berörda frågorna reglerats i förslaget till lag om ömsesidig handräckning iärende rörande skatt eller allmän avgift (se vidare nedan under avsnitt 4). 3.3.2.4Artikd 14, Tidsfrister Remissinstanserna:SAF och påpekar att bestämmelsen i artikel 14 innebäratt kan bli skyldigt att åt annat land driva in upp till gamlaskatteskulder trots att motsvarande svenska fordran är preskriberad. har framfört synpunkter beträffandeverkställighetsreglernas preskriptionsbestämmelser och därvid anfört att dessaframstår som otillräckliga. RSVhar för sin del påpekat att preskriptionsavbrott i fråga om svenska skatterregleras i 4 9 §§ lagen (1982:188) om preskription av skattefordringar ochatt för att beslut i annat land skall få denna verkan beträffande svenskaskatter ett tillägg i denna lag torde vara nödvändigt. Föredragandensöverväganden: Som jag redan tidigare anfört (se avsnitt 3.3.2.1) skall denanmodade staten enligt artikel 11 verkställa begärd handräckning med indrivningi enlighet med bestämmelserna i dess interna lagstiftning, dock med deundantag som följer av artiklarna 14 och 15. Enligtdet i artikel 14 intagna undantaget gäller härvid att den tidsfrist efter vars utgång skattefordran kan indrivas skall bestämmas utifrån den ansökande statens interna lagstiftning. Av artikel 14 punkt 1 följer också att om den ansökande staten vidtar åtgärder som enligt dess lagstiftning uppskjuter eller avbryter denna tidsfrist skall åtgärderna även äga giltighet i förhållande till den anmodade staten. Det huvudsakliga skälet till att denna lösning valts är att den anmodade staten bistår med handräckning vid indrivning av en fordran som uppkommit under en annan stats rättssystem, vilket otvivelaktigt styr uppkomsten respektive utsläckandet av denna fordran. Det har därför ansetts skäligt att bistånd 76 med handräckning vidindrivning skall kunna ske så länge som möjlighe- Prop. 1989/90:14 ten attkräva in fordran inte har gått förlorad genom att tidsfristen enligtlagstiftningen i den ansökande staten har löpt ut. I punktens andra mening gesvidare en ordningsföreskrift enligt vilken en framställning om handräckningskall innehålla detaljerade uppgifter om sådan tidsfrist. Den viktigasteuppgiften är därvid den tidpunkt då tidsfristen löper ut. Det bör dockframhållas att ytteriigare upplysningar i vissa fall kan vara nödvändiga- Iartikel 14 punkt 2 har intagits en bestämmelse om att åtgärder som enligtlagstiftningen i den anmodade staten uppskjuter eller avbryter en tidsfristockså skall ha denna verkan i den ansökande staten. Denna bestämmelse utgörsåledes en utvidgning av den i punkt 1 intagna huvudregeln. Såväl den i punkt1 som den i punkt 2 intagna bestämmelsen avviker från den ordning som f. n.gäller enligt bl. a. det nordiska handräckningsavtalet. Såsom RSV anfört krävsför att denna bestämmelse skall få verkan i fråga om svenska skatter att enbestämmelse därom tas in i lagen om preskription av skattefordringar. Jagbedömer det emellertid inte som nödvändigt att nu införa en sådan bestämmelse.Detta medför att bestämmelsen i konventionen inte får någonverkan beträffande svensk skattefordran. Enligtartikel 14 punkt 3 är den anmodade staten under inga förhållanden skyldig attbifalla en handräckningsframställning som gjorts efter den dag dåden urspmngliga verkställighetstiteln är daterad. Det skall dock framhållas attdenna bestämmelse inte utgör en absolut tidsgräns för vidtagande avindrivningsåtgärder som sådana. har satts dels i syfteatt undvika att den anmodade staten blir skyldig att bistå med indrivning avfordringar av gammalt datum, dels ock i syfte att tidsperioden skall varatillräckligt lång för att tvister i den ansökande staten rörande fordringenskall kunna lösas innan bistånd med handräckning begärs. Remissinstanserna harframfört invändningar mot denna bestämmelse och därvid bl. a. anfört attSverige kan bli skyldigt att åt annan stat driva in upp till gamlaskatteskulder trots att motsvarande svenska fordran är preskriberad. Medanledning härav vill jag endast erinra om att det enligt 8 § lagen ompreskription av skattefordringar m.m. är möjligt att förlängapreskriptionstiden för en skattefordran upp till maximalt . Med hänsynhärtill och med beaktande av att det övervägs att förlänga vårordinarie tid för överklagande till finner jag den i konventionenangivna tidsperioden vara väl motiverad. Somjag redan tidigare nämnt börjar den i artikel 14 punkt 3 angivna tidsperiodenlöpa "från den dag då den urspmngliga verkställighetstiteln ärdaterad". Med "urspmngliga verkställighetstiteln" avses härviddet instmment som urspmngligen utfärdats och som medgav att indrivning fick skei den ansökande staten. I vissa stater krävs det emellertid att verkställighetstitdnförnyas. Vid beräkning av den i artikel 14 punkt 3 intagna tidsperioden skallman därvid utgå från den först utfärdade verkställighetstiteln. 3.3.2.5 Artikd15, Förmånsrätt Prop. 1989/90: 14 Detandra undantaget från den i artikel 11 intagna bestämmelsen om att den anmodadestaten skall verkställa begärd handräckning med indrivning i enlighet medbestämmelserna i dess interna lagstiftning återfinns i artikel 15 och avserförmånsrätt. Enligt artikel 15 åtnjuter nämligen skattefordran för vilken handräckningför indrivning lämnas inte sådan särskild förmånsrätt i den anmodade statensom enligt dess interna lagstiftning tillkommer dess egna skattefordringar. 3.3.2.6 Artikel16, Anstånd med betalning Remissinstanserna:RSV framhåller att det skulle vara administrativt betungande att för varjeeventuellt anstånd med inbetalning etc. av en utländsk skatt behöva meddela denansökande staten därom. RSV anser därför att bilateralatillämpningsöverenskommelser bör träffas i denna del. Föredragandens överväganden;Artikel 16 som behandlar anstånd med betalning innehåller ett förtydligande avden i artikel 11 punkt 1 intagna bestämmelsen. I enlighet med det i artikel 16intagna stadgandet skall nämligen frågan humvida anstånd med betalning ellermedgivande att betalningen sker genom delbetalningar bedömas i enlighet medlagstiftning eller administrativ praxis i den anmodade staten. Det bör dockobserveras att anstånd respektive avbetalning inte får medges med mindre än attden ansökande staten först underrättats därom. Sistnämnda bestämmelse somligger i linje med stadgandena i artikel 20 (svar på framställning omhandräckning) har tillkommit inte bara för att den ansökande staten skallerhålla information beträffande de åtgärder som den anmodade staten avser attvidta utan också för att den ansökande staten skall ges tillfälle att genasteller översända uppgifter som utvisar att beslutet attmedge anstånd eller avbetalning, i det enskilda fallet, vilar på felaktigagmnder. Skulle den ansökande och den anmodade staten bli oense vad avser detberättigade i att medge ett anstånd eller en avbetalning är det docklagstiftningen och den administrativa praxisen i den anmodade staten som harföreträde. Om emellertid lagstiftningen i den ansökande staten innehåller merlångtgående anståndsbestämmelser än de i den anmodade staten, finns inga skälför den anmodade staten att tillämpa sina egna strängare regler i förhållandetill den ansökande statens egna skattskyldiga. Den ansökande staten bör därförinformera den anmodade staten när så är fallet samt om beslut fattats om attunder inte vidtaga några åtgärder (se vidare nedan underavsnitt 3.4.1). Som RSV anfört kan detta system med underrättelser komma attbli betungande. Med hänsyn härtill framstår det som lämpligt att RSV i sinegenskap av behörig myndighet och med stöd av artikel 24 punkt 1 ingårömsesidiga överenskommelser med andra konventionsstater om hur denna bestämmelserent praktiskt skall tillämpas. 3.3.3Avdelning III, Delgivning av handlingar Prop. 3.3.3.1Artikel 17, Delgivning av handlingar Remissinstanserna:SAF och har anfört att de anser att de i artikel 17punkt 5 intagna reglerna angående översättning av delgivna handlingar borde hainnehållit en bestämmelse att delgivning endast skall få ske med handlingar somär avfattade på ett för mottagaren begripligt språk. Föredragandensöverväganden: 1 artikd 17 återfinns bestämmelser rörande delgivning avhandlingar. Även om handräckning avseende delgivning av handlingar enligtkonventionen i princip kan begäras när som helst under taxeringsförfarandettorde den handräckning som denna artikel behandlar i praktiken få sin störstabetydelse under uppbördsfasen. Syftet är härvid att så långt som möjligtsäkerställa att dokument, såsom underrättelser rörande taxering ochbetalningspåminnelser, når den skattskyldige för att undvika atttvångsåtgärder vidtas mot skattskyldiga som rent faktiskt är ovetande om detföreliggande kravet eller som endast är slarviga. Handräckningför delgivning av handlingar får i enlighet med artikelns punkt 1 avse sådanahandlingar som härrör från den ansökande staten och som avser skatt somomfattas av konventionen. Handlingar som är nödvändiga för skattemyndigheternasverksamhet eller för att skydda skattskyldiga får således delges med stöd avkonventionen. Bestämmelserna i denna artikel är däremot inte tillämpliga inågra andra fall, i synnerhet inte i fråga om ärenden som inte avser skatter.Den anmodade staten kan också, med stöd av artikel 21 punkt 2 b, vägra biståndmed handräckning om den handling som skall delges, i sig själv eller med hänsyntill dess innebörd, kan anses strida mot allmänna hänsyn ("ordrepublic"). Artikel17 punkt 2 innehåller regler för hur den anmodade staten skall förfara viddelgivning av den ansökande statens handlingar. Enligt punkt 2 a gäller härvidatt sådan delgivning skall verkställas på det sätt som föreskrivs i denanmodade statens egen lagstiftning i fråga om handlingar av i huvudsak likartatslag. Punkten 2 b behandlar det fallet att den ansökande staten framförtönskemål om att delgivningen skall ske på ett visst angivet sätt. Den anmodadestaten skall därvid, om detta är möjligt enligt lagstiftningen i den anmodadestaten, verkställa delgivningen på det av den ansökande staten angivna sättet.Om det inte skulle vara möjligt att verkställa delgivningen i enlighet med deframförda önskemålen skall den anmodade staten använda sig av den närmastliggande metoden som enligt dess lagstiftning är tillgänglig. Detförhållandet att konventionsstaterna i enlighet med vad som stadgas i denna artikel jämfört med artikel 30 punkterna 1 d och e kan förbinda sig att bistå varandra med delgivning av handlingar kommer att medföra en ökad arbetsbelastning med hänsyn till att två skatteadministrationer kom mer att bli inblandade. Den i artikel 17 punkt 3 intagna bestämmelsen syftar till att minska denna ökning i arbetsbelastningen genom att göra det möjligt för en konventionsstat att verkställa delgivning av handlingar direkt per post till en person bosatt inom en annan konventionsstats yo Det skall dockframhållas att det är möjligt att reservera sig mot Prop. 1989/90:14 dennabestämmelse såväl som mot hela denna artikel. För svenskt vidkommande är någonreservation dock inte aktuell. Emellertid kan andra konventionsstater komma attreservera mot denna punkt exempelvis på grund av att staten i fråga anser attdet i punkt 3 angivna ddgivningsförfa-randet utgör ett kränkning av desssuveränitet. Svensk behörig myndighet måste således, innan en delgivning medstöd av artikel 17 punkt 3 verkställs, förvissa sig om att den stat inom varsområde delgivningen skall ske inte har reserverat sig mot denna bestämmelseeller hela artikeln. 1artikelns punkt 4 klargörs att konventionen inte medför att en delgivning somen konventionsstat verkställt i enlighet med sin interna lagstiftning skallanses sakna verkan. Detta avtal syftar till att tillhandahålla ytterligaremedel genom vilka den ansökande staten kan delge sina handlingar. Genom dennabestämmelse klargörs att varken denna artikel eller någon annan artikel i dennakonvention syftar till att förhindra en till konventionen ansluten stat frånatt med tillämpning av sina förfaranderegler verkställa delgivningar inom sitteget eller en annan stats område, i den mån detta är möjligt enligt den andrastatens lagstiftning. Denna bestämmelse är av speciellt intresse för dekonventionsstater som kan delge handlingar på andra sätt än de som följer av deredovisade punkterna, t. ex. genom delgivning av en representant för denskattskyldige vilken befinner sig inom den statens område eller delgivninggenom kungörelse. Enligtpunkt 5 i denna artikel behöver handlingar som skall delges inte åtföljas av enöversättning. För det fall mottagaren inte förstår det språk som handlingarnaär upprättade på skall dock den anmodade staten låta göra en översättning tilleller en sammanfattning på sitt officiella språk eller om det finns fleraofficiella språk något av dessa. Alternativt kan den anmodade staten be denansökande staten att göra en översättning eller sammanfattning av handlingarnapå något av den anmodade statens. eller OECDs officiella språk.SAF och har riktat kritik mot denna bestämmelse ochdärvid anfört att det i denna bestämmelse i vart fall borde ha föreskrivits attdelgivning endast skall få ske med handlingar som är avfattade på ett förmottagaren begripligt språk. Även om denna punkt inte innehåller en sådantvingande föreskrift som remissinstanserna efterlyst torde detta stadgande idet helt övervägande antalet fall då delgivning kan komma att ske med stöd avkonventionen leda till att den handling som skall delges rent faktiskt äravfattad på ett för mottagaren begripligt språk. 1 övriga fall får det ankommapå svensk myndighet att, där så erfordras, bistå mottagaren med en för honombegriplig översättning eller en sammanfattning av handlingen. 3.4 Kapitel IV, Bestämmelseravseende alla former av handräckning KapitelIV omfattar artiklarna 18 23 och innehållerbestämmelser avse ende samtliga de tidigare redovisade handräckningsformerna. 3.4.1Artikel 18, Uppgifter som skall ges av den ansökande staten /90:14 Remissinstanserna:SAF och har anfört att de anser att den i artikel 18punkt 1 f intagna bestämmelsen att en framställning om handräckning i mån avbehov skall innehålla uppgift om bl.a. huruvida framställningen är iöverensstämmelse med den ansökande statens lagar och rättspraxis bör ändrasså att dokumentation därom regelmässigt skall lämnas. De anser även att det börkrävas dokumentation om den berörde enskildes inställning till legaliteten m.m. av den framställda begäran om handräckning. Föredragandensöverväganden: Artikel 18 punkt 1 innehåller en uppräkning av de uppgifter somen framställning om handräckning i mån av behov skall innehålla. 1punkt 1 a sägs därvid att en framställning bör innehålla uppgift om denmyndighet eller inrättning på vars initiativ den behöriga myndigheten har gjortframställningen. Med hänsyn till att den behöriga myndighet som görframställningen till den andra staten i regel inte är direkt inblandad i detpraktiska arbetet med ärendet i fråga kan den i punkt 1 a angivna uppgiftenvara värdefull såväl för den anmodade staten som den skattskyldige. För denskattskyldige kan denna uppgift vara till hjälp exempelvis för att klargöravilken fordran som handräckningen avser. Enligtpunkt 1 b skall en framställan, i mån av behov, också innehålla uppgift omnamn, adress och andra uppgifter som underlättar identifikation av den personsom framställningen avser. 1punkt 1 c, som endast avser framställningar om upplysningar, anges att denansökande staten i sin framställning bör ange den form i vilken den önskar attupplysningarna skall lämnas för att tillgodose dess behov. När så är möjligtskall den anmodade staten tillhandahålla den begärda informationen på det sättsom begärts. framställning om handräckning för indrivning eller säkringsåtgärder måsteockså enligt punkt 1 d fordrans art och storiek anges i detalj.