prop · GD032 · 1989-12-31 00:00:00 — Bestämmelserom trafiknykterhetsbrott finns i 4§ lagen (1951:649) om straff" för vissatrafikbrott (trafikbrottslagen, TBL). Kriminaliseringen enligt paragrafen äruppdelad på ett grövre brott, som rubriceras rattfylleri, och ett lindrigarebrott för vilket det saknas särskild beteckning i lagen men som i allmänhetbrukar benämnas rattonykterhet. Enligt1 mom. första och andra styckena döms till ansvar för rattfylleri när förarenav ett motordrivet fordon eller en spårvagn har varit så påverkad av starkadrycker eller något annat berusningsmedel att det kan antas att han inte på ettbetryggande sätt kunnat föra fordonet eller spårvagnen (s. k. klinisktrattfylleri). Tredje stycket innehåller en presum-tionsregel enligt vilken densom har fört ett motordrivet fordon eller en spårvagn, efter att ha förtärtstarka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen i hans blod undereller efter färden uppgick till eller däröver, skall anses havarit så påverkad av starka drycker under färden som har sagts (s. k.promillerattfylleri). Beträffande de fall där föraren har varit påverkad avnågot annat berusningsmedel än alkohol (s. k. drograttfylleri) kan presumtionsregelninte tillämpas, eftersom den bygger enbart på alkoholkoncentrationen i förarensblod. Straffet för rattfylleri är fängelse i högst eller, omomständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25 dagsböter. Detlindrigare brottet rattonykterhet bygger uteslutande på den alkoholkoncentrationsom har uppmätts i förarens blod. Enligt 2 mom. skall sålunda den dömas som harfört ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt starkadrycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen i hans blod under eller efterfärden uppgick till minst 0,5 men inte till , även om det inte ärstyrkt att han har varit så påverkad som krävs för ansvar för klinisktrattfylleri. Straffet är i dessa fall böter, dock lägst tio dagsböter, ellerfängelse . Begreppet motordrivetfordon har i 4 § TBL samma innebörd som i 2 § vägtrafikkungörelsen (1972:603) och avser alltså motorfordon, traktor, motorredskap och terrängmotorfordon. Enligt 3 mom. första stycket TBL 14 omfattaremellertid promillereglernas tillämpningsområde inte förare av Prop.1989/90:2 motordrivet fordon, som är avsett att föras av gående. Enligt4 § 3 mom. andra stycket TBL gäller paragrafens straffbestämmelser inte när detär fråga om en körning som ingår som ett led i en vetenskaplig eller därmedjämförlig undersökning till vilken regeringen eller den myndighet somregeringen bestämmer har lämnat tillstånd. Syftet med bestämmelsen är attförbättra möjligheterna att utföra experimentella försök inom ramen förforskningen kring prestationsnedsättande effekter av droger av olika slag. Försöktill trafiknykterhetsbrott är inte straffbelagt. I rättspraxis har däremot deallmänna reglerna om ansvar för medverkan ansetts tillämpliga såväl vidrattfylleri som vid rattonykterhet. Enligt7 § TBL får ett fordon som har använts vid brott enligt lagen förklarasförverkat, om det är uppenbart att detta behövs för att förebygga fortsattsådan brottslighet och förverkande inte är oskäligt. Bestämmelsen innebär attett fordon som använts vid rattfylleri eller rattonykterhet kan förklarasförverkat. Straffbestämmelsermotsvarande bestämmelserna i 4 § TBL som omfattar förare av ett maskindrivetspårfordon på järnväg eller tunnelbana finns i 6 kap. 2 § järnvägstrafiklagen(1985:192). I förhållande till bestämmelserna i 4 § TBL om rattfylleri ochrattonykterhet skiljer sig föreskrifterna i järnvägstrafiklagen bl. a. genomatt det där inte anges något lägsta bötesstraff. Vidare omfattarstraffansvaret enligt jänvägstrafiklagen inte bara förare utan även vissaandra, nämligen tjänstemän vid en järnväg eller tunnelbana som har utförtuppgifter av väsentlig betydelse för säkerheten (6 kap. 2 § fjärde stycket).Promillereglerna gäller dock inga andra personalkategorier än förare (6 kap. 2§ andra och tredje styckena). Bestämmelserom återkallelse av körkort och varning i stället för återkallelse vid brottmot 4 § TBL och 6 kap. 2 § järnvägstrafiklagen finns i KL. Huvudregeln är att återkallelseskall ske. Vid fall av rattonykterhet och motsvarande brott enligtjärnvägstrafiklagen när alkoholkoncentrationen inte uppgått till 0,8 promillefår dock varning meddelas i stället för att körkortet återkallas, om omständigheternaär mildrande. I21 § KL finns bestämmelser om spärrtid vid återkallelse av körkort. Dessainnebär att spärrtid på lägst en månad och högst normalt skall bestämmas.Vid vissa brott, däribland rattfylleri och brott mot 6 kap. 2 § första ellerandra stycket järnvägstrafiklagen, skall spärrtiden bestämmas till lägst ettår. 2.2 Huvuddragen av lagstiftningens utveckling Trafiknykterhetslagstiftningeni vårt land har genomgått en betydande utveckling alltsedan de förstastraffbestämmelserna infördes . Ansvarsområdet har successivtutvidgats och kravet på nykterhet vid ratten har efter hand skärpts. Ettbetydelsefullt led i utvecklingen var när frihetsstraff" infördes somregelmässig påföljd 1934. Straffbestämmelserna omtrafiknykterhet fick i huvudsak sin nuvarande konstruktion när de s. k. promillebestämmelserna infördes . bestämmelsermedförde att möjligheterna att bekämpa trafiknykterhets- Prop. 1989/90:2 brottförbättrades. Man behövde inte längre föra bevisning om att förarens körförmågavar nedsatt i det särkilda fallet, utan straffansvaret kunde direkt knytas tillalkoholkoncentrationen i förarens blod. Reformen innebar också att trafiknykterhetsbrottendelades in i två svårhetsgrader, av vilka det svårare brottet senare fickbeteckningen rattfylleri och det lindrigare i allmänhet kom att benämnasrattonykterhet. StrafTskalor-na för dessa brott har varit oförändrade sedandess. Genomlagstiftning fördes bestämmelserna om trafiknykterhetsbrott över till TBL.I TBL infördes föreskriften om drograttfylleri. Bestämmelsernaom trafiknykterhetsbrott har ändrats . sänktesden nedre promillegränsen vid rattonykterhet från 0,8 till . Isamband därmed tillsattes en utredning för att se över trafiknykterhetsregleringen.Denna utredning lade fram sitt betänkande (SOU 1963:72) med förslagtill ändrad lagstiftning om trafiknykterhetsbrott. Betänkandet innehöll mångauppslag som togs till vara vid det fortsatta arbetet på entrafiknykterhetsreform, men förslaget som helhet ansågs inte kunna läggas tillgrund för omedelbara lagstiftningsåtgärder. Ytterligare utredning i ämnetbedömdes nödvändig. Detfortsatta utredningsarbetet anförtroddes åt den tillkallade trafiknykterhetsbrottskommitténsom lade fram betänkandet (SOU 1970:61) Trafiknykterhetsbrott - Förslag1970. Kommittéförslaget har i vissa delar lett till lagstiftning av storpraktisk betydelse när det gäller kampen mot trafiknykterhetsbrott. Sålundaändrades promillereglerna i TBL så att straffansvar inträder även närpromillegränsen för rattfylleri eller rattonykterhet inte har uppnåtts undersjälva färden utan först efter dennas slut. Därmed har det s.k. tillbakaräkningsproblemetsom tidigare ofta komplicerade utredningarna vid brott av denna typ praktiskttaget försvunnit. I samband med denna lagändring infördes vidare tidsbegränsadlagstiftning om försöksverksamhet med rutinmässiga alkoholutandningsprov.Lagstiftningen ersattes av lagen om alkoholutandningsprov. Promillereglemastillämpningsområde omfattade fram inte traktorer utan släpfordonoch motorredskap. Genom en lagändring detta år utvidgades emellertidtillämpningsområdet så att det numera omfattar alla motordrivna fordon utomfordon som är avsett att föras av gående. År1982 gjordes bestämmelserna om rattfylleri och rattonykterhet tilllämpligaäven på förare av maskindrivna järnvägsfordon och tunnelbanetåg.Bestämmelserna i detta hänseende upphävdes och fördes i ställetmed vissa ändringar in i järnvägstrafiklagen som trädde i kraft vid dennatidpunkt. Dessutom infördes straffansvar också för andra järnvägs- ochtunnelbanetjänstemän som utför uppgift av väsentlig betydelse för säkerhetenoch därvid är så påverkade av berusningsmedel att det måste antas attuppgifterna inte har kunnat utföras på ett betryggande sätt. Möjlighetenatt förklara fordon som använts vid bl. a. trafiknykterhetsbrott förverkadeinfördes . 2.3 Utländsk lagstiftning Prop. Dennuvarande danska trafiknykterhetslagstiftningen som trädde 1976innebär i huvudsak följande. Densom för eller försöker föra ett motordrivet fordon efter att ha förtärt alkoholi sådan mängd att alkoholkoncentrationen i blodet under eller efter körningen överstiger1,, döms för "spirituskorsel". Detsamma gäller den somannars för eller försöker föra ett motordrivet fordon efter att ha intagitalkohol i sådan mängd att han inte kan föra fordonet på ett betryggande sätt.Straffskalan är böter eller, om alkoholkoncentrationen överstigit , "haefte"(ett kortvarigt fängelsestraff) eller fängelse i högst . Den som utan attgöra sig skyldig till spirituskorsel för eller försöker föra motordrivet fordonefter att ha förtärt alkohol i sådan mängd att blodalkoholhalten under ellerefter färden överstiger , döms för "promillekorsel".Straffet är böter. Återfalli spirituskorsel eller promillekersel kan höja straffskalan. År1976 genomfördes omfattande ändringar i den finländska lagstiftningen om trafiknykterhetsbrott.Ändringarna innebar bl. a. att fasta promillegränser infördes och attbestämmelser om rattfylleri, fylleri i spårbunden trafik samt fylleri i luft-och sjötrafik sammanfördes i ett särskilt kapitel angående trafikfylleri i denallmänna strafflagen (23 kap. strafflagen). Straffbestämmelsernainnebär i huvudsak följande. Den som framför motordrivet fordon efter att haförtärt alkohol i sådan mängd att alkoholhalten i hans blod under eller efterfärden uppgår till skall dömas för rattfylleri till bötereller fängelse . Om alkoholhalten uppgår till minst 1,5promille eller om förarens förmåga till felfria prestationer är kännbartnedsatt och om omständigheterna är sådana att gärningen har varit ägnad attäventyra annans säkerhet, skall föraren dömas för grovt rattfylleri tillfängelse i högst eller minst 60 dagsböter. För de fall då föraren varitpåverkad av något annat rusmedel än alkohol finns en särskild bestämmelse.Enligt denna skall en person, som framför motordrivet fordon under sådanpåverkan av något annat rusmedel än alkohol eller av alkohol i kombination mednågot annat rusmedel att hans förmåga till felfria prestationer är nedsatt, dömastill böter eller fängelse i högst för körning under påverkan avrusmedel, såvida gärningen inte är straffbar som grovt rattfylleri. Medrusmedel avses därvid också läkemedel som påverkar prestationsförmågan. 1 denisländska trafiknykterhetslagstiftningen föreskrivs att motordrivet fordon inte får föras avden som på grund av alkoholförtäring inte kan 17 2 1989/90. anses i stånd att förafordonet på fullt betryggande sätt. Det finns två fasta Prop. promillegränser i lagen,en nedre vid och en övre vid 1,2 Mellan0,5 och kan dömas till böter, haefte eller fängelse i högst ettår. Över är straffet haefte eller fängelse i högst . Omden alkohol som föraren har förtärt före eller under körningen leder till att blodalkoholhaltenstiger efter färdens slut, skall det anses som om den förhöjda blodalkoholhaltenförelåg redan under färden. Desenaste ändringarna i den norska lagstiftningen genomfördes . Dåinfördes alkoholkoncentrationen i utandningsluften som ett parallellt rekvisittill blodalkoholhalten. Enligtden nu gällande norska lagstiftningen får ingen köra eller försöka köramotorfordon när han är påverkad av alkohol eller annat berusande ellerbedövande medel. Har föraren en högre alkoholkoncentration i blodet än 0,5promille eller en alkoholmängd i kroppen som kan leda till så hög blodalkoholhaltskall han alltid anses vara i lagens mening påverkad. Detsamma gäller omalkoholkoncentrationen i utandningsluften uppgår till perliter luft. Straffskalanär beroende av alkoholkoncentrationen. Enligt lagen straffas som regel den somhaft en alkoholkoncentration under i blodet eller under 0,5milligram per liter i utandningsluften med böter och villkorligt fängelse. Densom haft mellan 1,0 och resp. mellan perliter luft straffas med böter och villkorligt eller ovillkorligt fängelse. Omalkoholkoncentrationen varit högre än eller perliter luft, är straffet i regel böter och ovillkorligt fängelse. Inomden europeiska gemenskapen (EG) har de flesta länderna en nedre promillegränspå 0,8. Gränsen i och är emellertid . EG-kommissionenhar nu föreslagit att den nedre straffbarhetsgränsen skall bestämmas till högst0,i medlemsländerna inom gemenskapen. Avsikten är att gränsen sedanden antagits av ministerrådet skall införas fr.o. m. och undermellantiden påverka lagstiftningen i medlemsländerna. Vissaländer inom EG använder alkoholutandningsprov som bevismedel vid trafiknykterhetsbrott.Till dessa hör och . 2.4 Vissa undersökningar om alkohol och trafik m. m. Förhållandetmellan blodalkoholkoncentrationen och mängden ren alkohol i kroppen harberäknats i olika undersökningar. Laborator , SRL, har illustreratförhållandet på följande sätt Kvinnor (kg) 33 cllättöl folköl lättvin brännvin brännvin brännvin renalkohol ren alkohol ren alkohol renalkohol ren alkohol ren alkohol Detbör här framhållas att det enligt olika undersökningar finns individuellavariationer beträffande vilken alkoholkoncentration viss alkoholkonsumtionleder till. Förutom alkoholintaget och kroppsvikten påverkas promillehalten avtiden som gått sedan man började dricka alkoholhaltiga drycker, intag av föda,sättet att dricka m. m. Beräkningar av hur mycket man kan dricka själv utan attuppnå straffbar promillehalt kan vara missvisande. Det ärdock högst sannolikt att man uppnår redovisade promillehalter, om man har deovan redovisade mängderna ren alkohol i kroppen. ("VTI) har i rapporten i blodhaltkoncentrationen (VTI-meddelande 538/1987) analyseratresultat av försök som gjorts med att ge försökspersoner samma individuella dosalkhol vid flera tillfallen under i övrigt så likartade förhållanden sommöjligt. Syftet med analysen har varit att studera dels variationerna påblodalkoholkoncentrationens storlek hos varje individ, dels att söka finnaeventuella samband med yttre betingelser. Institutet har i rapporten anförtföljande som en av de sammanfattande slutsatserna: "Med beaktande av de varationersom kan förekomma vid 'normal' alkoholkonsumtion måste man betrakta deskillnader i blodalkoholkoncentrationen hos en och samma individ, som härpåvisats mellan olika dryckes-tillfällen trots stora ansträngningar att skapaså likartade förhållanden som möjligt, som så stora att det måste vara mycketvanskligt att försöka beräkna vilken koncentration man själv kommer att fåefter viss alkoholkonsumtion. Det gäller även om man händelsevis skulle kännatill den man uppnått vid tidigare tillfällen." (Med avses blodakohol-koncentrationen.) Underde senaste årtiondena har gjorts ett stort antal vetenskapliga undersökningarför att belysa de trafikrisker som är en följd av alkoholförtäring.Undersökningarna har gjorts från skilda utgångspunkter och med olika metoder. betänkande finns en utföriig redovisning av deår 1970 kända vetenskapliga undersökningarna på detta område (SOU 1970:61 s.77- 115). Ensärskild typ av undersökningar är de s. k. olycksriskundersökningarna. Viddessa undersöks systematiskt förekomsten av alkohol i blodet dels hosen olycksfallsgrupp, dvs. förare som har varit invecklade i olyckor, dels Prop.1989/90:2 hos en kontrollgrupp av förare som inte har varit inblandade iolyckor men som utväljs så att plats, tidpunkt och trafikförhållanden så närasom möjligt stämmer överens med de undersöka olycksfallen. Härigenom blir detmöjligt att grovt uppskatta bl. a. sambandet mellan alkoholförtäring och ökadolycksrisk, dvs. hur mycket större risken vid olika blodalkohol-halter är föratt en olycka skall inträffa i jämförelse med risken för en sådan olycka omföraren inte har förtärt alkohol. Om t. ex. förare med blodalkoholhaltråkar ut för fem gånger så många olyckor som förare utan alkohol i blodet,utgör den förhöjda olycksrisken 5. Resultatenav samtliga då kända olycksriskundersökningar från olika länder sammanfattadesav trafiknykterhetsbrottskommittén på följande sätt (SOU 1970:61 s. 88- 111).Vid lägre blodalkoholhalt än kan olycksrisken inte anses nämnvärtförhöjd. Från finns det däremot genomsnittligt sett en ökadolycksrisk. Ju högre blodalkoholhalten är, desto mera ökar den genomsnittligaolycksrisken. Ökningen är inte proportionell utan progressiv. De olikaundersökningarna visar emellertid olika grader av riskökning vid samma blodalkoholhalt.Sammanställs tillgängliga undersökningar från olika länder erhålls följande riskökningssiff"-ror:vid i genomsnitt 2, dvs. dubbel risk i förhållande tillalkoholfria förare, vid mellan 2 och 18, vid mellan2,5 och 35 samt vid mellan 4 och 50. En slutsats som kan dras avdessa siffror är att variationen mellan hur mycket olika förare påverkas vidolika promillenivåer är mycket stor. Mycketomfattande amerikanska undersökningar , som också redovisades avtrafiknykterhetsbrottskommittén (SOU 1970:61 s. 95 96), har ansetts tyda påatt alkoholhalter i fältet mellan 0,5 och som regel är en av flerabidragande olycksfaktorer medan alkoholhalter över i allt störreutsträckning kan bli den dominerande olycksfaktorn (se fig. s. 21). Undersökningarfrån tiden har gett i stort sett liknande resultat när det gällerden progressiva förhöjningen av olycksrisken efter alkoholförtäring. Enligt en NATO-rapportfrån skulle exempelvis den förhöjda olycksrisken vara 8 vid en alkoholhaltav och 25 eller mer vid en halt av . Dethar också gjorts undersökningar om hur riskökningarna fördelar sig på olikaåldersgrupper. Det har därvid framkommit att riskökningar inträder vid lägreblodalkoholkoncentrationer i åldersgruppen 18 än i övriga åldersgrupper. Denu nämnda undersökningarna hänför sig till andra länder än och kan inteutan vidare anses tillämpliga på svenska förhållanden. I vårt land har ännuinte företagits någon systematiskt genomförd olycksriskstudie där på sammasätt som vid de utländska undersökningarna en särskild kontrollgrupp har använtssom jämförelsematerial. Ensvensk undersökning tyder dock på att svenska förhållanden ärjämförbara. I undersökningen anges att risken att bli delaktig i entrafikolycka är ca 4 gånger högre vid än om föraren är Olika riskundersökningarkan illustreras grafiskt på följande sätt. BLODALKOHOLHALT (V..) nykteroch att olycksrisken är 40 resp. 145 gånger högre vid 1,5 resp. . Enannan kategori av undersökningar är de som har gjorts med avsikt att studera deolika funktionsnedsättningar som är förenade med alkoholförtäring. Dessastudier har gjorts som laboratorieundersökningar, simuleringsförsök eller fåltstudier.Vid laboratorieundersökningarna undersöks funktioner som har betydelse för körförmågansåsom syn, uppmärksamhet, reaktionstid, omdöme m.m. Vid simuleringsförsökengörs undersökningen i en s. k. körsimulator där man söker efterlikna verkligbilkörning. Fältstudierna görs på testbanor med olika slags prov och fordon föratt pröva alkoholens roll i praktiska trafiksituationer. Trafiknykterhetsbrottskommitténsammanfattade dåvarande resultat av dessa typer av undersökningar på följandesätt. I området kring kan hos flertalet individer påvisas funktionsnedsättningarav olika slag. Ju högre blodalkoholhalten är desto mera allmänt nedsätts körförmåganoch desto kraftigare blir påverkansgraden. torde praktiskt tagetvarje individ ha så nedsatt körförmåga att han är Prop. 1989/90:2 direkt olämpligatt föra motorfordon. Redantidigare hade emellertid åtskilliga undersökningar påvisat försämringar av körförmåganvid alkoholdoser motsvarande mindre än 0,5 promilles koncentration. Enligt ensvensk studie angavs exempelvis tröskelvärdet för försämring avkörförmågan hos erfarna bilförare ligga mellan 0,35 och . IEngland gjorde man försök med olika blodalkoholkoncentrationer i enenkel körsiniulator. Därvid drogs slutsatsen att försämrad körförmåga infinnersig vid mycket låga blodalkoholhalter och helt säkert vid 0,2 0,3 promillesamt att inverkan ökar progressivt. 1en annan simulatorundersökning som gjorts i fann man att körskicklighetenvar nedsatt i alla alkoholförsök ända ned till låga halter, långt under 0,5promille. Någon klar nedre tröskel kunde inte påvisas. Enligten i SOU 1970:61 publicerad värdering av olika undersökningar beträffandealkohol och trafikrisker kan den kritiska nivån i risksituationer beräknas till0,2 , medan den i situationer som inte är lika krävande kanuppskattas vara 0,4 . Vidarehar det i olika undersökningar framkommit att riskökningen inträder tidigareför dem som är ovana vid alkohol, nämligen vid 0,3 till , än fördem som är alkoholvana, hos vilka det sker vid 0,8 till . Avsärskilt intresse för svensk del är en fältstudie beträffande effekterna av småalkoholdoser på förarprestationer i kritiska situationer som genomfördes år1975 av VTI på uppdrag av trafiksäkerhetsverket. Vid undersökningentilldelades ett antal försökspersoner föraruppgifter som bestod i olikamanöverprov, varvid en signifikant skillnad mellan nyktert och alkoholpåverkat körbeteendekunde konstateras. Resultatet visade entydigt en försämrad körprestation närden genomsnittliga blodalkoholhalten var . VTI har gjort ettförsök med syftet att studera hur prestations förmågan påverkas av låga alkoholkoncentrationer i en mycket krävande uppgift specialslalom. Försöket presenteras i VTI-räpporten (297/1985) Effekter av låga blodalkoholkoncentrationer vid krävande uppgifter försök med alpina landslaget. Försöket gick till så att åkarna gjorde fyra tävlingsåk, både med och utan alkohol. De fick inte veta om den dryck de fick före åken innehöll alkohol eller ej. Av undersökningen framgick främst två förhållanden. Det kunde konstateras att det trots noggranna förberedelser genom bl. a. förmätningar var svårt att dosera alkoholmäng den till de olika försöksdeltagarna så att den tilltänkta alkoholkoncentra tionen, , uppnåddes. Den genomsnittliga alkoholkoncentra tionen i försöket blev . Vid denna alkoholnivå presterade alla deltagarna utom en sämre än när de inte hade druckit alkohol. I rapporten sägs bl. a. följande: "Kritiska situationer i trafiken kan ställa liknandekrav som de som försökspersonerna ställdes inför. Man kan sålunda förmoda att förmågan att klara en kritisk situation i trafiken också kan vara för sämrad vid samma låga blodalkoholkoncentrationer." Degenomsnittliga alkoholkoncentrationerna hos dem som misstänks Prop. 1989/90:2 förtrafiknykterhetsbrott är mycket höga. Av en svensk undersökning av förhållandenaår framgår att alkoholkoncentrationen i medeltal uppgick till 1,42promille för män och för kvinnor i de fall där upptäckten skettvid en rutinkontroll. Av dem som upptäckts i samband med en trafiköverträdelseär medeltalet för män och för kvinnorna. De högstavärdena finner man vid trafikolyckor där medeltalet är för mänoch för kvinnor. annan svensk undersökning framgår att av sådana förare sommisstänkts för trafiknykterhetersbrott och som varit inblandade i trafikolyckadär de skadats svårt hade en alkoholhalt över och 65procent eller mer. Fråganom vilka som är alkoholpåverkade i trafiken har varit föremål för olika undersökningar.Man har därvid funnit bl. a. att mer än en tredjedel av trafiknykterhetsbrottslingarnamed bil saknar körkort vid brottets begående. Andelen som tidigare dömts förbrott är . Riksdagenhar beslutat att anta vissa förslag om ändringar i bestämmelserna om trafiknykterhetsbrott(prop. 1988/89:118). Ändringarna innebär bl. a. ett särskilt straffansvar grundatpå alkoholkoncentrationen i utandningsluften samt vidgade möjligheter förpolisen att genomföra rutinmässiga alkoholutandningsprov. Såsomjag framhöll i det lagstiftningsärendet har trafiknykterhetsfrågan länge ståtti förgrunden när det har gällt arbetet på att förbättra trafiksäkerheten ivårt land.