prop · GD0371 · 1989-12-31 00:00:00 — 4.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden Tillärendelagen har av skäl som närmare utvecklats i avsnitt 2.4.5 lagts två nyaparagrafer vilka nära överensstämmer med 27 och 28 §§ förvaltningslagen(1986:223). I fråga om innebörden av bestämmelserna kan hänvisas till demotivuttalanden som gjordes i samband med förvaltningslagens tillkomst och somåterges i den allmänna motiveringen. Vidomprövning gäller de vanliga domförhetsreglerna i 6 § andra stycket ärendelagen.Det innebär bl.a. att, om prövningen är av enkel beskaffenhet och tvist inteföreligger i den fråga som är aktuell för omprövning, rätten är domför med enlagfaren domare. I vissa särskilt angivna fall skall dock alltid rätten ha enstörre sammansättnng. Frågan om vilka lagfarna domare som får handhaomprövningsfrågor får regleras i förordningen (1979:571) med tingsrättsinstmktion. Påförslag av lagrådet har institutet omprövning namngetts i första meningen i 9 a§ . Idet till lagrådet remitterade förslaget fanns, efter mönster från förvaltningslagen,en bestämmelse av innebörd att omprövning inte fick ske om inhibition begärdes.På förslag av lagrådet har denna bestämmelse utgått. Den omständigheten att inhibitionbegärs utgör alltså inte något hinder mot att rätten omprövar beslutet men ärsjälvfallet ett ytteriigare incitament för att verkställa omprövningen snabbt. Detföreslagna tredje stycket i 9 a § innebär en reglering som avviker frånförvaltningslagens. Främst av praktiska skäl har det ansetts lämpligt attbegränsa möjligheterna att företa omprövning på begäran av part. Lagtexten harformulerats i enlighet med lagrådets förslag. Påförslag av lagrådet har vidare i andra stycket i 9 b § angivits att denavvisning som det där talas om är avvisning på gmnd av att överklagandet skettför sent. Vidsidan av möjligheterna att ändra ett beslut enligt de nu berörda paragrafernagäller de allmänna rättelsemöjligheterna i 17 kap. 15 § RB (jfr 26 §förvaltningslagen). 4.7 Förslagettill lag om ändring i lagen (1949:164) med vissa bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål Domförhetsregelni andra stycket har bringats i överensstämmelse med regelni 4 § om rättens domförhet vid huvudförhandling inför jury. Änd- Prop.1989/90:71 ringen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.12). 4.8 Förslaget till lag om ändring ifastighetsbildningslagen (1970:988) Tidenför överklagande i paragrafens sista stycke har på förslag av lagrådet ändratstill (jfr avsnitt 2.7). 1paragrafen har, i enlighet med förslag av lagrådet, en följdändring gjorts tillde ändringar i fråga om besvärstid som föreslås i avsnitt 2.7. 4.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar Valbarhetsreglernahar ändrats i enlighet med vad som föreslagits i avsnitt 2.9. 4.10 Förslaget till lag om ändring i förvaltningsprocesslagen (1971:291) Bestämmelsemaom rättelse har ändrats i enlighet med förslagen i avsnitt 2.4.2. Ändringeninnebär att rättelsemöjligheten utvidgas till att gälla oavsett vem som harförsummat sig. Dessutom har införts en möjlighet till komplettering avförvaltningsdomstolamas domar och beslut i enlighet med vad som förordats inämnda avsnitt. 1ett nytt tredje stycke regleras vilka personer som inte får användas som tolkar(jfr avsnitt 2.12). 4.11 Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:28) om försäkringsdomstolar Valbarhetsreglernahar ändrats i enlighet med vad som föreslagits i avsnitt 2.9. 4.12 Förslaget till lag om ändring i vattenlagen(1983:291) Prop. Tidenför överklagande i paragrafens andra stycke har på förslag av lagrådet ändratstill (jfr avsnitt 2.7). Föreskriftenom att klagomål skall avvisas om beslutet inte överklagats på föreskrivet sätthar utgått på förslag av lagrådet (jfr avsnitt 2.7). Påförslag av lagrådet har en följdändring gjorts till förslaget om tre veckorsbesvärstid i avsnitt 2.7. 4.13 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:649) om företagshypotek Reglemai 4 kap. 22 § om rättelse har ändrats i enlighet med förslagen i avsnitt 2.4.2. 4.14 Förslaget till lag om ändring i förvaltningslagen (1986:223) Reglernai 26 § om rättelse har ändrats i enlighet med förslagen i avsnitt 2.4.2.Ändringen innebär att rättelsemöjligheten utvidgas till att gälla oavsett vemsom har försummat sig. För tydlighetens skull villjag påpeka att bestämmelsernainte innebär någon uttömmande reglering av förvaltningsmyndigheternasmöjligheter att ändra beslut som blivit felaktiga på gmnd av att den enskildelämnat felaktiga uppgifter. Medhänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagenatt anta förslagen till 1. lagom ändring i , 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i jordabalken, 4. lagom ändring i sjölagen (1891:35s. 5. lagom ändring i lagen(1946:804) om införande av nya , 6. lag om ändring i lagen(1946:807) om handläggning av domstolsärenden, 7. lag om ändring i lagen(1949:164) med vissa bestämmelser om rättegången i tryckfrihetsmål. 2. lag om ändring ifastighetsbildningslagen (1970:988), 3. lag om ändring i lagen (1971:289)om allmänna förvaltningsdomstolar, 10. lag om ändring 11. lag om ändring 12. lagom ändring 13. lagom ändring 14. lag om ändring i förvaltningslagen (1986:223). Iförvaltningsprocesslagen (1971:291), lagen (1978:28) om försäkringsdomstolar, vattenlagen(1983:291), lagen (1984:649) om företagshypotek, samt Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att anta de förslag som föredraganden har lagtfram. Idetta betänkande behandlar vi tvåfrågor som har nära samband med varandra,nämligen specialisering av domande verksamhet ochexpertmedverkan i de allmänna domstolarna. Med utgångspunktfrån vårt förslag i den sistnämndafrågan diskuterar vi ocksåformerna för handläggning av fastighetsmål,hyres- och arrendemål samt mål om ekonomiskbrottslighet (eko-mål). Somett första led i våra övervägandendiskuterar vi för-och nackdelar med en specialisering av dömandeverksamhet på de allmänna domstolarnas område.Med specialisering avser vi koncentration av en mål kategoritill vissa allmänna domstolar, överförandeav en grupp mål till särskilda domstolar ochhandläggning av mål vid domstolsliknandenämnder. Vi konstaterar därvidatt en specialisering som tillåts omfatta många och viktiga måltyper på flera olika sätt kan leda till enutarmning av de allmänna domstolarna. har den specialisering somhittills skett ofta inneburit ökade garantier fören effektiv process och materiellt riktiga avgöranden.Som vi ser det är dock dessa vinster inte i främstarummet knutna till själva specialiseringen utan till att experter pådet aktuella området kan medverka som ledamöterutöver de lagfarna ledamöteroch nämndemän som normalt tjänstgöri de allmänna domstolarna. Vi anser att man kan uppnå ihuvudsak samma vinster genom att i stället låtaexperter medverka i de allmänna domstolarna. Härigenomkan man undvika många av de nackdelar som ärförenade med en specialisering av dömandeverksamhet. Vimenar att utvecklingen beträffande specialisering av domstolsväsendetnu har gått så långt att det gäller att väljaväg, antingen en fortsatt utarmning av de allmännadomstolarna eller en återgång till ett mera enhetligt domstolsväsende.Enligt vår uppfattning talar starka skälför att man bör väljaden senare vägen. 1989/90:71 Bilaga1 Expertmedverkan i de allmänna domstolarna Prop. Motden angivna bakgrunden lägger vi fram ett förslagscm gör det möjligt för de allmänna domstolarna att ökasin kompetens i mål där det behövs ekonomisk, medicinsk,teknisk eller annan särskild fackkunskap. Behov av förstärkningsåtgärderkan enligt vår bedömning uppkomma inte bara i eko-mål,där denna möjlighet står vissadomstolar till buds , utan också i andra målkategorier,exempelvis mål angående fel i fastighet enligt 4 kap. 19 §jordabalken (JB), mål inom ADB-och miljöområdena,mål om skadestånd som rör medicinskaförhållanden samt mål om entreprenad, ochundantagsvis även i domstolsärenden. Enligt förslagetskall den ökade kompetensen åstadkommasgenom att tingsrätterna och hovrätternages en generell möjlighet att anlita experter i måloch ärenden som kan tas upp av allmändomstol och där prövas av enbart lagfarna domare eller av lagfarnadomare och nämndemän. Som förutsättningför att domstolarna skall få anlitaexperthjälp skall gälla att prövningenav ett mål eller ett ärende väsentligtfrämjas genom att en expert ingåri rätten. Meden reform av angivet slag ökar möjligheterna att läggaprocessens tyngdpunkt i första instans och att utforma överrättsprocessenpå ett rationellt sätt.Det kan också tänkas att en möjlighet förde allmänna domstolarna att anlita experter kan göradem attraktiva för vissa ci vil rättsligatvister som överlämnas till skiljemänför avgörande. Reformen bör ökatilltron till de allmänna domstolarnas förmågaatt fullgöra sina rättskipningsuppgifteri det moderna samhället. Meduttrycket expert avser vi enbart en person med särskildfackkunskap i annat än juridiska ämnen. Formerna förmedverkan i allmän domstol av personer som är ellerhar varit lagfarna domare i allmän förvaltningsdomstol kominer vi att behandla i vårtslutbetänkande. Uppgiften fören expert är i första hand att hjälparättens Prop. 1989/90:71 övrigaledamöter att sätta sig in i och förstådet av parter- Bilaga I na presenterade processmaterialet. Han skall inte tillföramålet något sådant material. som bevismedelberörs inte av vårt förslag. Densom skall tjänstgöra som expert skall genom utbildning elleryrkeserfarenhet ha förvärvat särskild fackkunskap i det ämnesom är aktuellt i det enskilda måletsamt vara lämplig att tjänstgörasom särskild ledamot i tingsrätteller hovrätt. Som exempel påpersoner som kan komma i fråga för expertuppdrag kan nämnasrevisorer, ingenjörer och läkare. Vihar diskuterat att bygga vidare på det system som tillämpasbeträffande ekonomiska experter i eko-mål,dvs. att låta regeringen förordnaexperter på ett antal klart angivna fackområden.Om man begränsar möjligheterna att anlita experter till vissa fackområdenkommer man emellertid inte att kunna täcka mer änen del av expertbehovet. Vi föreslår i stället att domstolarna självaskall få förordna experter. Särskildtalan mot rättens beslut angåendeexpertmedverkan får i princip inte föras.Med den av oss föreslagna utvidgningen av möjligheternatill expertmedverkan får man dock räkna med att parternaoch rätten i ökad utsträckning kommer att haskilda uppfattningar i fråga om behovet av expertmedverkan och/eller om rättensval av expert. Vi har därför diskuterat införandetav en regel som ger parterna möjlighet att föra särskildtalan mot rättens beslut angåendeexpertmedverkan. Vi har dock inte funnit anledning att läggafram något förslag härom. Behovetav särskild fackkunskap inom rättentorde i nästan alla fall bli tillgodosett genom att rättenanlitar en expert. I mål som rör skilda fackområdenkan det dock tänkas uppkomma behov av expertis påmer än ett område. Försådana fall föreslårvi att rätten skall kunna anlita ytterligare en expert. En expert skall ingå irätten såsom särskild ledamot. 1989/90:71 skall inte ersätta någon av rättens övrigaledamöter. Expertmedverkanbor komma i fråga endast i fall dåbehovet av sådan medverkan avser en väsentligdel av ett mål och experten skall delta i hela avgörandet.I den mån förutsättningarna för del dom eller mellandomär uppfyllda finns det dock inget som hindrar attexperten deltar i en sådan dom men därefter inte längreingår i rätten. Att på annat sättbegränsa expertens medverkan till viss del av ett målanser vi vara förenat med flera nackdelar änfördelar. Enexpertmedverkan i enlighet med förslaget medför vissa kostnader, främstavseende ersättning till experterna. Expertmedverkan böremellertid också medföra besparingar i form av effektivare handläggningoch ökade garantier för materielltriktiga avgöranden. Besparingarna uppvägerenligt vår mening mer än välde förhållandevis marginella merkostnader som kan uppstå. Medutgångspunkt från förslagetom expertmedverkan i de allmänna domstolarna har vi undersöktom inte många av de problem som ärförenade med den nuvarande konstruktionen med särskildadomstolar för handläggning av fastighetsmålskulle kunna undvikas om man i stället lät prövningen av fastighetsmålenankomma på samtliga tingsrätter.Vidare har vi tagit upp tanken på att överföra också hyres- och arrendenämndernasuppgifter till tingsrätterna, våra övervägandeni dessa delar har fått formen av en modell förhur man skulle kunna integrera de nämnda rättskipningsuppgifterna i de allmännadomstolarnas verksamhet. Vi lägger alltså inte fram någotfullständigt förslag i dessa frågor.Avslutningsvis har vi behandlat handläggningen av eko-målsamt anlagt några synpunkter i frågaom reformmöjligheterna för vissa andra målgrupper. 7 1989/90. Handläggningen av fastighetsmål Prop.1989/90:71 Fastighetsmålhandläggs vid särskildafastighetsdomstolar, vilka är knutna till vissa tingsrätter.I fastighetsdomstolarna ingår, utöver lagfarna domare, bådetekniska ledamöter (fastighetsråd)och nämndemän. Erfarenheterna av fastighetsdomstolarnas sättatt sköta sina uppgifter ärgoda. Detta torde till stor del bero på den tekniskaexpertis som tillförts fastighetsdomstolarna genom fastighetsråden.Gränsdragningen mellan målsom skall tas upp av fastighetsdomstol och målsom skall tas upp av tingsrätt såsom allmän domstol haremellertid vållat problem. Enligt våruppfattning innebär specialiseringen av dömandeti fastighetsmål även i övrigt åtskilliga nackdelar. Ffteren genomgång av olika möjligheter att komma tillrätta med de processuella problemen har vi kommitfram till att den i detta hänseende mest ändamålsenligalösningen är att av-skaffabegreppet fastighetsdomstol och att låta fastighetsmålenhandläggas vid samtliga tingsrätterenligt vanliga forumregler. Enligtvår mening finns det flera skäl tillatt man har anledning att se behovet av att koncentrera fastighetsmålentill vissa domstolar på ett annat sätt änman gjorde när fastighetsdomstolarna inrättades.Ett skäl är att den materiella lagstiftningen i frågaom bl.a. fastighetsbildning har blivit enklare och mera lättillämpadför domstolarna somfastighetsdomstolarna har varit verksanma. Ocksåden gällande tingsrättsorganisationen harändrat förutsättningarna. Ett annat skäl äratt det nuvarande systemet endast i begränsad utsträckningger några garantier föratt de lagfarna domarna vid fastighetsdomstolarna fårerfarenhet av att handlägga kvalificerade fastighetsmål. Somvi ser det kan fastighetsmålen på ett fullt kompetent sätthandläggas vid samtliga tingsrätter.Såvitt gäller de kvalificeradefastighetsmålen bör de nuvarande reglerna om Prop. 1989/90:71 rättenssammansättning i huvudsak bestå.Vi har dock diskute- Bilaga 1 rat om reglerna om fastighetsrådensmedverkan i dessa mål kan ersättas av de av oss föreslagnagenerella reglerna om expertmedverkan. Dessa regler är emellertidinte avsedda att tillämpas i mål kategori er därdet föreligger ett permanent behov av expertmedverkan ochpassar därför inte helt för de nu åsyftademålen. I de typer av fastighetsmålsom typiskt sett är av enkel beskaffenhet, exempelvis hyresmål,bör däremot expert'"eglerna kunna tillämpas.Rättens sammansättning i sådanamål bör bestämmas först sedan det står klartom även de tvister angåendehyra m.m. som handläggs vid hyres-och arrendenämndernakan överföras till tingsrätterna. Enhandläggning av kvalificerade fastighetsmål vidsamtliga tingsrätter kan under en övergångsperiodtänkas medföra svårigheterför de lagfarna domare som inte tidigare haft tillfälleatt syssla med sådana mål. Vi är därför inte främmande föratt det kan vara lämpligtatt vidta särskilda åtgärderför att underlätta handläggningenav dessa mål. Handläggningenav hyres- och arrendetvister Prövningenav hyres- och arrendetvister i första instans sker främstvid hyres- och arrendenämnderna men ocksåvid fastighetsdomstolarna och vid de allmänna underrätterna.För överprövning av hyresnämndernasavgöranden har inrättats en särskilddomstol, bostadsdomstolen. I såväl hyres- och arrendenämndernasom bostadsdomstolen ingår, utöver lagfarna domare, s.k. intresseledamöter,dvs. ledamöter som utsetts efter förslagfrån sådana riksorganisationer som företräderintressegrupper, vilka berörs av rättskipningen på de berördaområdena. För handläggningen vid nämnderna och ibostadsdomstolen gäller särskilda regler. Det är enligtvår mening uppenbart att det spl ittrade prov- Prop.1989/90:71 ningssystemet är förenat med åtskilliga nackdelar.Ett satt Bilaga 1 att göra systemet mera enhetligt äratt, som föreslagits av hyresrättsutredningen(se SOU 1981:77) och arrende!agskoinmit-tén (se SOU 1981:80), överföraprövningen av de tvister angåendehyra m.m. som handläggs vid fastighetsdomstolarna till hyres- ocharrendenämnderna. Som vi ser det skulle dock en sådanåtgärd medföra en rad negativa konsekvenser fördomstolsväsendet i dess helhet. Vi har i ställetundersökt möjligheterna att överförahyres- och arrendenämndernas uppgifter till de allmännaunderrätterna. Närdet gäller medverkan av intresseledamöteri rättskipningen påde berörda områdena har vi utgåttfrån den inställning i frågansom lagstiftaren vid ett flertal tillfällen har uttiyckt, nämligenatt intresseledamöter skall medverka vid avgörandetav de mål eller ärenden som handläggsvid hyres- och arrendenämnderna samt bostadsdomstolen. Vi har dock funnitatt intresseledamöternas anknytning till organisationerna i vissa fallaktualiserar jävsfrågor, vilka enligt våruppfattning inte kan lösas på ett tillfredsställandesätt inom ramen fördet nuvarande systemet. Problemen är emellertid koncentrerade till bl.a. vissa ärendenenligt hyresförhandlingslagen (1978:304), vilka påett påtagligt sätt berör organisationernasintressen. Vid tingsrätterna kan dessa ärendenhandläggas i en sammansättningdär intresseledamöterinte ingår. I övriga fall föreligger det enligt vårmening inte något hinder från principiellsynpunkt mot att låta intresseledamöterdelta i handläggningen av hyres- och arrendemålvid tingsrätterna. Närdet gäller förfarandet menar vi att en mycket stor del av nämndärendena,främst de som till övervägandedel handläggs utan muntlig förhandling,skulle kunna handläggas vid tingsrätternaenligt reglerna i lagen (1946:807) om handläggningav domstolsärenden (ärendelagen). Andra nämndärendenhar utpräglad tvistemålskaraktär.Dessa ärenden bör utan egentli ga svårigheterkunna handläggas enligt (RB) Prop. 1989/90: 71 regler om förfarandet i tvistenål,särskilt sedan dessa reg- Bilagal ler ändratsenligt ett nu föreliggande förslag om ett reformerattingsrättsförfarande. Detär enligt vår uppfattning också möjligtatt inom ramen för RB:s system utforma en instans- och full följdsordningsom passar för samtliga hyres- och arrendetvister. Därvidkan man också i allt väsentligt tillgodose önskemålsom framförts från de berördaintresseorganisationerna om ett tvåinstans-system, därprövningen i överinstansen ägerrum under medverkan av intresseledamöter. Som vi ser det finnsdet sålunda inte något hinder från principiellsynpunkt mot att låta intresseledamöterdelta i handläggningen av flertalet hyres-och arrendemåli hovrätterna. Om både tingsrätternaoch hovrätterna tillförs sakkunskap genomintresseledamöter bör det vara möjligt att i princip låtahovrätterna bli slutinstanser i samtliga hyres- och arrendemål.Det bör dock öppnas en möjlighet förhovrätt att i vissa fall tillåtaen part att överklaga till högstadomstolen (HD). Detta innebär att bostadsdomstolens uppgifter kan övertasav hovrätterna och HD. Vidhandläggning av hyres- och arrendemålbör domstolarna som huvudregel beståav lagfarna domare och intresseledamöter. I de speciella måltyper,vilka enligt vår uppfattning börhandläggas i en sammansättningdär intresseledamöterinte ingår, bör domstolarna beståav lagfarna domare och nämndemän. I HD bör intresseledamöterinte medverka. Vidhyres- och arrendenämnderna handläggs vissa ärendeni former som saknar direkt motsvarighet vid de allmännadomstolarna, nämligen ärenden angående medling ochskiljedom i hyres- och arrendetvister. Vi kan inte se någothinder mot att låta tingsrätterna ta upp ocksåmedlingsärenden. Bestämmelser härombör utan svårighet kunna tas in iärendelagen. En motsvarighet till skiljemannaförfärandetvid nämnderna kan erhållasgenom att parterna i ett hyres- eller arrendeför- hållande utfaster sig att inte föra talan mot tingsrätts dom Prop. 1989/90:71 i en tvist med anledning av det nämnda förhållandet. delbetänkande (SOU1986:1) HD och rättsbildningen har vi föreslagit att en sådanutfästelse, i motsats till vad som gäller , skall gälla även om dengjorts innan tvist uppkommit mellan parterna. Enligt vår bedömning ärdet fullt möjligt att i enlighet med det av ossskisserade systemet överföra f\yres- och arrendenämndernasuppgifter till tingsrätterna och bostadsdomstolensuppgifter till hovrätterna och HD. En sådan åtgärd skulle som vi ser det ge flera fördelar framförden nuvarande ordningen och.framförde förslag till en reform av hyres- ocharrendeprocessen som har lagts fram tidigare. Bl.a. skulle man slippa ifrån de olägenhetersom är förerfade med att en stor del av den dömande verksamheten sker vid sidan av de allmänna domstolarna. Åtgärden måsteockså medföra administrativa vinster och direkta ekonomiska besparingar. De nuvarande bestämmelsernaom handläggning av kvalificerade eko-mål har varit i kraft i drygt ett och ett halvtår. Även om någon utvärdering av reformen ännu inte har skett står det klartatt tillämpning av bestämmelserna har aktualiserats endast i ett fåtal fall och dåvid olika domstolar. Tillgängliga uppgifter om utvecklingen på området tyder inte på någon egentlig ökning av antalet kvalificeradeeko-mål under överskådlig tid.Man kan följaktligen konstatera, att de förutsättningar somligger till grund för bestämmelserna om koncentration av dessa mål till vissa tingsrätter inte infriats. Enligt vårmening bör målen kunna handläggas vid samtliga tingsrätter med tillämpningav de av oss föreslagna generella reglerna omexpertmedverkan i de allmänna domstolarna. Fortsatta reformmojl igheter Prop. Detingår visserligen inte i vårtuppdrag att gå in på alla förekommande typer av specialisering av dömandeverksamhet. Mot bakgrund av våra tidigare övervägandenhar vi dock anlagt några synpunkter påhandläggningen av sjörättsmål,tryckfrihetsmål och andra yttrandefrihetsmål,vissa mål rörande upphovsrättsamt va-mål. I dessa mål typer finns det enligtvår uppfattning goda skälatt fortsätta på den väg vi förordat i fråga om bl.a.fastighetsmålen. 1989/90:71 Bilaga 2 Lag om ändring i Härigenom föreskrivs i frågaom dels att 1kap. 7 och 8 §§ skall upphöra att gälla, dels att 2 kap. 4 a §och 4 kap. 10 a § skall ha nedan angivna delsatt i balken skall införas en ny paragraf, 1 kap. 3 a §, avnedan angivna lydelse. 1 kap. 3 a § En särskild ledamot med ekonomisk, medicinsk, tekniskeller annan särskild fackkunskap (expert) får ingå itingsrätten, om prövningen av ett måldärigenom väsentligt främjas.Rör målet skilda fackområdenfår ytterligare en expert ingå irätten. Deltar en expert vid huvudförhandling i brottmål,gäller i fråga om antalet nämndemän3 § andra stycket andra och tredje meningarna. Om särskild sammansättning av tingsrättvid behandling av vissa mål gäller i övrigt vad därom är stadgat. Senastelydelse av 7 och 8 §§ 1985:415. Prop.1989/90:71 Bilaga 2 Utövervad som följer av 4 § fåri hovrätten som särskilda ledamöteringå, var för sig eller tillsammans, 1. en person som förordnatssom ekonomisk expert enligt 4 kap. 10 a §, om det finns behovav särskild fackkunskap inom hovrätteni fråga om ekonomiska förhållanden, 2. en person sor är ellerhar varit lagfaren domare i allmän förvaltningsdomstol, om det finns behov avsärskild fackkunskap inom hovrätteni fråga om skatterättsliga förhållanden. En särskildledamot med ekonomisk, medicinsk, teknisk eller annan särskildfackkunskap (expert) får ingåi hovrätten,om prövningen av ett måldärigenom väsentligt främjas.Rör målet skilda fackområdenfår ytterligare en expert ingå irätten.