prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — För den första lösningentalar att konsumenten vid köp annars skulle få ett sämre grundskydd än enköpare som är näringsidkare, vilket sammanhänger med att konsumentköplagenstvingande regel även blir normalregeln. Ett annat skäl för samma ståndpunkt äratt konsumenttjänsllagens lösning ändå inte kan las över ograverad, omsäljaren anses böra ha ett strikt ansvar för culpa i bakre led; man måste i såfall under aka förhåkanden göra ell tillägg om all även del bakre ledet skall kunnaexculpera sig (jfr s. 181 m). Fakultetsstyrelsen tillstyrker därför grundprincipernai 26 §. Häreftermå något sägas om vissa detaljer i förslaget till 26 §. Bestämmelsen innebäralt ett åberopande av hindret kan ske med framgång endast när säljaren inte skäUgenkunde ha räknat med Imdret. 1989/90: 89 tillstyrker att en forcemajeureregel får innehålla detta rekvisit för såvitt Bilaga 3 det endast varsäljaren som skäligen borde ha räknat med hindret, exempelvis en lokal arbetskonflikt.Men om även köparen förutsåg eller skäligen kunde ha förutsett hindret ärutgången inte lika given. Beroende på om hindret då är allmängiltigt och liggerutanför båda parternas sfär, t.ex. en allmän transportkonflikt, borde säljarenkunna åberopa hindret som befrielsegrund; leveransskyldigheten kan då oftaanses villkorad av att det förutsedda hindret inte inträffar (jfr vad som ovananförts vid 16 § och den allmänna förutsätlningsläran). Något bör skrivas häromi motiven. Rörande 26 § skall till sisl framföras en redaktionell anmärkning.Del står att det måste röra sig om "ett hinder utanför säljarens kontroll,som denne inte skäligen kundeprväntas ha räknat med vid köpet". Varförskall prövningen göras s.a.s. från en utomståendes synpunkt? Går det inte likabra att mera enkelt och sakligt mer korrekt skriva "utanför säljarenskontroll, som denne inte bort räkna med vid köpet"? Eller är en saklig skillnadeftersträvad? övrigabestämmelser om skadeståndsrätiens omfattning finns i 28 §. Där står först atlköparens skadestånd pä grund av dröjsmål och fel omfattar ersättning förutgifter och inkomstförlust som beror på dröjsmålet eller felet. Ersättning fördirekta utgifter torde vara självklar. Mer problematiskt är det om inkomstbortfallskall ersättas, eftersom det här kan röra sig om stora belopp och konsumentenofta torde ha möjlighet atl påverka huruvida förlusten uppkommer. I motivenframhåller utredningen dels all konsumenten är skyldig att begränsa sin förlust(s. 177 y), dels att konsumenten även är skyldig att styrka sin förlust (s. Fakultetsstyrelsen tillstyrker, i enlighet med sin grundinställning attkostnader och skador orsakade av felaktiga eller försenade varor bör slås ut päalla konsumenter, att möjligheten till ersättning för inkomstbortfall finns.Med hänsyn lill de stora möjligheter som torde finnas för de flestaarbetstagare att förskjuta sin arbetstid eller att fä ledigt några limmar förpersonliga angelägenheter, bör det ankomma på den anställde atl inte barastyrka sin förlust i betydelsen av löneavdrag utan även att styrka attmöjlighet att förskjuta arbetstiden inte förelegat. I båda fallen bör intygfrån arbetsgivaren normalt godtas som bevismedel. Därefterstadgas att prisskillnad vid tiden för hävningen för verkligt eller fiktivttäckningsköp skall ersättas, förslaget tillstyrks på de grunder som anförspås.173 ö-x. Likaså tillstyrks förslaget om hur produktskador skail ersättas. I28 § sista stycket föreslås en dispositiv regel, atl även annan förlust tillföljd av dröjsmålet eller felet skall ersättas. Del är här fråga om följdförlusterinnebärande t.ex. att ett köp av färjebiljetter blivit onödigt på grund avdröjsmål med leverans av en bil men även vissa besvär eller ölägenheter sominte direkt kan mätas i pengar, såsom längre tidsåtgång för arbetsresor därförall en bil inte kan användas, ökad belastning genom att 10 1989/90. enköksmaskin eller en motorgräsklippare inte kan användas eller minskal Prop.1989/90: 89 utbyte av semester därför atl en beställd segelbåt inte levereras ilid. I Bilaga 3 anslutning tik köplagsutredningen framhålls det i betänkandetatt privatpersoner i betydande utsträckning köper varor just för att tillgodosefritidsintressen eller för att bespara sig obekvämt arbete, varför ett intrångi ett sådant intresse kan anses ha direkt ekonomisk betydelse (s. 174 ö-y). Fakultetsslyrelsenfinner att ersättning för ifrågavarande slags poster kan motiveras med attköparen ofta har rätt att hyra en ersättningsprodukt och all i vissa fall, nären vara normalt används i liten utsträckning i förhållande lill sitt pris,vilket torde vara vanligt med många fritidsartiklar, en ekonomisk förlust gåratt uppskatta såsom ett minskat utbyte av en gjord investering. Uppenbarligenblir emellertid gränsdragningen mycket svår i förhållande till rent ideellaskador, l.ex. allmän irritation över att en beställd färg-TV blir försenad (s.179 m-y), vilka ej skall ersättas. Utredningens förslag, att indirekta skadorskall ersättas med att bestämmelsen skall vara dispositiv, kan synas vara enrimlig kompromiss. Effekten torde i praktiken bli atl säljaren får ansvara förifrågavarande följdskador vid överdiskköp, där någon giltig friskrivningknappast är praktiskt möjlig, men atl köparen sällan fär ersättning när hanskrivit på en beställningssedel, vilket naturligtvis blir det vanligabeträffande varaktiga konsumtionsvaror. I själva verket kommer regelns fortsattatillämpning i allt väsentligt alt bero pä hur standardvikkorsgranskningen skerenligt avtalsvillkorslagen, vilket i sin tur torde bli tämligen styrande förhur 36 § avtalslagen kommer alt tillämpas i dessa fall. Den enda vägledning somges i utredningen för hur denna granskning skall gå tik, atl del kan framståsom oskäligt att säljaren hell friskriver sig från ansvar för indirektaförluster vid köp, där det typiskt sett föreligger en betydande risk för altkontraktsbrott av säljaren skall medföra ekonomisk förlust för köparen,varefter som exempel nämns köp av byggnadsmaterial och maskiner, som skallanvändas till ett pågående bygge (s. 179 x). I dessa fall liknar emellertid konsumenlköpmer ett kommersiellt köp än eljest, och vid kommersiella köp är det allmäntacceptabelt att säljaren friskriver sig just för sådana indirekta skador (seexempelvis punkt 30 i NL 79 och NJA 1979 s. 483). Ett argument för att en sådanfriskrivning emellertid skall vara oskälig just i förhällande till konsumentenär att dessa förmodligen har svårare all försäkra sig mol ifrågavarande slags följdskador(driftsavbrott) än vad en näringsidkare har. Fakultetsstyrelsen finner allutredningen knappast löst uppgiften, huruvida indirekta skador i praktikenskall bli ersatta vid konsumentköp, och styrelsen efterlyser i vart fallytterligare vägledande molivulialanden i del fortsatta lagstiftningsarbetet. Utredningensståndpunkt atl konsumentköplagen inte skall innehålla någon allmänjämkningsregel vid sidan av skadeståndslagen beträffande säljarenskontraktsbrott tillstyrks (s. 184 f). 1989/90:89 Av särskild betydelse är enligt TCOs uppfattning att säljaren ges ell noga Bilaga 3 beskrivet skadeståndsansvar och att del inte skall gä att friskriva sig frän TCO anser att det bör vara möjligt att gä längre i fråga om attbegränsa säljarnas möjlighet all friskriva sig än vad utredningen föreslår. Säsomp&pekassälls den för Säljaren stränga skadeståndsskyldigfieten enligiköplagens regler ofta ur kraft genom friskrivningsklausuler. Gällande konsumentköplagger dock köparen rätt till viss mindre ersättning även i sådana fall.Möjligheten för försäljaren att friskriva sig från skadeståndsskyldighetkvarstår enligt förslaget. Säljarens skadesländsskyldighet föresläs dock bliutvidgad genom att säljaren inte får rätt att friskriva sig frän ersättning förs.k. täckningsköp, direkta utgifter för köparen och inkomstförluster förköparen. Dådet gäller skadeståndsskyldighet bör enligt förbundets mening ett brett utrymmefinnas för avtalsfrihet. Utvecklingen kan lämpligen begränsas genom frivilligaöverenskommelser mellan konsumentombudsmannen och branschorganisationerna samtgenom tillämpning av 36 § avtalslagen. Förbundet delar uppfattningen allutrymme bör finnas för säljaren att kunna friskriva sig frän följdförluster,och accepterar att sådan möjlighet inte skall föreligga i de tre särskiltuppräknade avseendena. 184 uppges att i det köplagsförslag som refereras finns en särskild regelav innebörd att köparen är skyldig att vidta skäliga åtgärder för att begränsasin förlust och att skadeståndet kan sällas ned om han inte gör det. Någonmotsvarande regel finns inte i förslaget till konsumentköplag. Utredningenmotiverar detta med att regeln innefattar en allmänt erkänd princip som intebehöver tas upp i lagen. En hänvisning till detta resonemang finns på andraställen i betänkandet (t.ex. sid. 177). Förbundet instämmer i all regelninnefattar en allmänt erkänd princip. Denna princip torde dock inte varasärskilt välkänd. Det förekommer inte sällan alt skadeståndskrav i praxisnedsätts på grund av denna princip. Förbundet anser att del säväl av hänsyn tillönskvärdheten av likställighet med den allmänna köplagen som för informationtill konsumenter är av vikt att principen ges lagstöd även i konsumentköplagen. 7.9 Vissaorganisationer inom näringslivet Deinledningsvis anförda skälen för ett regelsystem, som - utan att ge avkall på konsumenlkokeklivetsrimliga krav - är praktiskt lätthanterligt har särskild bäring påskadeståndsreglerna. Vitar bestämt avstånd frän fierlalet punkter i utredningens förslag tillskadeståndsbestämmelser. Förslaget är komplicerat och kommer - i den mängd avkontakter som förekommer - all leda till en rad onödiga diskussioner ochtvister mellan konsumenter och säljare. livabelastningen på företaget blir besvärande stor. De kostnadshöjningar Prop. 1989/90:89som kommer att ske till följd härav och p.g.a. den omfattande rätlen till Bilaga 3 ersättning kan inte rimligen anses motsvara genomsnittskonsumentensnytta av förslaget. Utredningenföreslår ett starkt skadeståndsansvar med undantag för force majeure. Dennautformning av skadeståndsansvaret kan inte accepteras. Vi anser all utredningensärskilt pä denna punkt inte har lyckats skapa vare sig lätthanterliga ellerbalanserade bestämmelser. Skadeståndsreglernabör istället bygga på vållande. Ett genom omvänd bevisbörda skapat s.k. presumtionsansvarför säljaren kan godtas i fråga om de ersältningsposter som vi återkommer tillnedan. Enregel byggd på presumtionsansvar torde te sig avsevärt naturligare för vanliganäringsidkare och konsumenter än ett strikt ansvar. Man är van att resonera itermer av "vållande". Även erfarna jurister torde få svårigheter alttolka vad som närmare avses med flera av de rekvisit som används i 26 §. Mankan då fråga sig hur näringsidkarna och konsumenterna skak kunna veta vad somavses med uttrycken "hinder", "utanför säljarens kontroll","skäligen kunde förväntas ha räknat med vid köpet" och "följderhan inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit". Kraven påenkla och balanserade regler kan omöjligen anses uppfyllda genom den föreslagnabestämmelsen. Reglerna måste istället skrivas för de praktiska situationer därde skall användas och inte mera utgöra en aldrig sinande källa för rättslärdasdiskussioner. Ocksåmed hänsyn till att skadeståndsreglerna skall gälla bäde för standardvaror ochför köp av begagnat (bestämt) gods saml behandla skadestånd såväl vid dröjsmålsom vid fel åstadkoms en lämpligare awägning genom all använda presumlionsansvaret. här slutligen ocksä erinra om att konsumenttjänstförslagetsskadeståndsregler bygger på presumtionsansvar vilket ytterligare talar för vårståndpunkt. Utredningenföreslår en reglering som i princip skall ge konsumenten ersättning för allskada. Bestämmelsen är tvingande, med undantag för ansvaret för följdskada. produktskada skall dock ersättning utgå enligt tvingande bestämmelser. Förslagetuppfyller inte kravet på lätthanterliga regler som tillgodoser genomsnillskonsumentensbehov och häller kostnaderna på en acceptabel nivå. Ifrågaom ersättning för inkomstförlust vill vi anföra följande. Gällande regelsystemtorde ha fungerat tillfredsställande trots att en uttrycklig rätt tillersättning för inkomstföriusl saknas. När ett fel skall rättas till ordnas delta pådet sätt som praktiskt passar båda parter bäst. 1989/90:89 I regeluppkommer ingen nämnvärd inkomstförlust för konsumenten. Bilaga 3 Genompraktiska arrangemang söker köparen, liksom säljaren, att undgäinkomstförluster; grannar eller släktingar vidtalas att ombesörja attreparatörer släpps in i huset eller lägenheten etc. Medförslagels genomförande minskar incitamenten att minimera inkomstförluster.Utredningen anför visserligen (s. 350 nederst) att köparen inte bör "utanvidare kunna få ersättning för löneavdrag, om han lika gärna hade kunnatutnyttja sin fritid". Ett sådant uttalande ger dock föga klarhet och delkan befaras alt parterna helt i onödan hamnar i tvistesituationer omkonsumenten "lika gärna hade kunnat utnyttja sin fritid". Ytterligareadministrativa omgångar skapas. Köparen mäste t.ex. ordna intyg om bortovaronfrän arbetsplatsen och säljaren torde bli tvungen att införa rutiner förinkomstuppgifter lill skattemyndigheterna om utbetalt skadestånd p.g.a.inkomstförlust. I förhållande till vissa yrkeskategorier, t.ex. egna företagareeller s.k. fria yrkesutövare, blir förhållandena särskilt komplicerade viddiskussioner om eventuella inkomstbortfall. Konsument-nyttan av den föreslagnaregleringen torde överhuvud inte uppvägas av de kostnader och besvär sombestämmelsen ger upphov till. Vimotsätter oss således bestämt att en regel om ersättning för inkomstförlustinförs. De praktiska svårigheterna lill följd av en sådan ordning skulle bliavsevärda och leda till ett närmast ohanterligt ersättningssystem. Sammanfattningsvbmenar vi i skadeståndsfrågan att kraven pä ett lätthanterligt ansvarssystemväger synnerligen tungt. Enligt vår mening bör skadeståndsreglerna utformasenligt samma mönster som i nu gällande konsumentköplag, med tillägg av en rättför konsumenten att få ersättning för prisskillnad vid läckningsköp i sambandmed hävning av köpet. Skulle- trots vad vi nu anfört - etl mera omfattande skadeståndsansvar införas måstedetta kompletteras med en jämkningsregel. Därutöver måste utrymme skapas föratt på förhand kunna träffa avtal om normalersält-ning vid fel eller dröjsmål.Möjligheter att friskriva sig frän följdskador måste också på de grunder somanförs av och , konstrueras på ett annat sätt än vad utredningenföreslagit. Under alla förhållanden måste det räcka att det "fär ansesavtalat" att ersättning för följdskada inte skall utgå. Förslagettill ny konsumentköplag innebär en betydande skärpning av säljarens skadeståndsskyldighelvid leveransförsening och fel i varan. Förslaget innebär att säljaren slipperbetala skadestånd om han kan åberopa force majeure. Force majeurebegreppelföreslås bli uppmjukat och överensstämmer med förslaget till ny allmän köplagnär det gäller dess utformning. Som tidigare anmärkts finns icke några motivtill hur det nya force majeurebegreppel i den allmänna köplagen skall tolkas.Detta är ett skäl till varförförbundet icke anser att undantag skall kunna Prop. 1989/90:89 åberopas endast på grund av force majeure. Konsumenlljänsllagenföreslås bygga på en regel om presumtionsansvar för säljaren vid dröjsmål ellerfelaktigt gods. Konsumenttjänstlagen och konsumentköplagen bör bygga på sammaregel. De motiv som utredningen anfört som skäl till olika regler finnerförbundet inte särskilt övertygande. Tvärtom talar övervägande skäl för alt enlikartad reglering bör finnas för såväl konsumenlköp som konsumenttjänster.Regeln bör även kompletteras med en rätt till jämkning. Detkan dock ifrågasättas om det överhuvud taget föreligger ett behov av etl såutvidgat skadeståndsansvar för säljaren på det sättet som utredningenföreslår. Förslaget innebär bl.a. att köparen äger rätt att få ersättning förutgifter och inkomstförluster som beror på dröjsmålet eller felet. Enligtordalydelsen innebär detta atl konsumenten skall ha full ersättning och attersättningen inte kan jämkas på andra grunder än att konsumenten själv orsakatalt utgiften eker inkomslföriusten blivit större än nödvändig. Emellertid kanskadeståndet för säljaren uppgå till betydande summor beroende pä de skiftandeomständigheter som kan uppkomma i konsumenlledet. Skadeståndets storlekbeträffande en inkomstförlust kan därför inte komma att stå i rimlig proportiontill varans pris. En oinskränkt rätt till ersättning för inkomstförlust kanmedföra atl konsumenten inte vidtar skäliga åtgärder för dess begränsning.Under nuvarande förhållanden vidtalas ofta bekanta eller släktingar för alt taemot besök av hantverkare för avhjälpande utav fel. I stor utsträckning kankonsumenten få ett fel avhjälpt ulan att för den sakens skull lida nägoninkomstförlust. Såväl köpare som säljare är angelägna att lösa problemet på etlså smidigt sätt som möjligt. Som regeln nu är utformad minskar incitamentet påkonsumenten att hålla nere sin förlust. Omförslaget genomförs anser förbundet det nödvändigt att i bestämmelsen intasden ändringen att ersättning skall utgå iskiUigomfattning för utgifts- ochinkomstförlust som beror på dröjsmålet eller felet. Beträffandeläckningsköp kan överhuvud taget ifrågasättas om en sådan rätt för konsumentenskall gälla och i vart fall måste den princip efter vilken ersättning skallutgå vid täckningsköp noggrant utredas vilket inte har skett enligtföreliggande förslag. Många av de varor som är föremål för konsumentköp utsättsför snabba prisförändringar. Identiska varor men med olika utsprungsbeteckningoch tillverkare har avsevärda prisskillnader. Del måste därför bli mycket svårtatt med godtagbar rättvisa fastställa den prisdifferens som skall vara ersättningsgrundande.Redan detta förhållande talar för att konsumenten endast i skälig omfattningskall få ersättning för prisdifferensen. Beträffandeföljdskada skall det vara möjligt enligt utredningen all avtala bort en sådanrätt för konsumenten. Det måste dock som huvudregel anses vara obilligt attskadeståndet även skall omfatta annan förlust till följd av dröjsmålet ellerfelet. Säljaren har rimligen inte möjlighet att sätta sig in i alla desituationer som kan medföra skada för Konsumenten åsin sida bör ha större möjlighet atl själv Prop. förutse de olika situationersom kan leda till ett ökat ersättningskrav. vanliga försäljningar överdisk dä ju regeln ocksä skall vara tillämplig torde det vara svårt försäljaren att friskriva sig från ansvar för sådana förutsebaraoch ibland oförutsebara följdskador. enligt förbundet vara atlendast om parterna avtalat om ersättning för följdskadasådan skall utgå. Utredningenföreslår all vid säljarens dröjsmål eller vid fel i godset skall köparen fåersättning för inkomstförlust, resor, transporter, hyra av ersättningsvara etc. Bilföretagenkommer all drabbas extra hårt av de väsentligt skärpta skadeståndsreglerna.Bilar är tekniskt komplicerade produkter och man kan inte undgä all vissa feluppstår efter leveransen. En bil måste justeras och felaktigheter avhjälpas iefterhand. Hundraprocentigt felfria bilar redan från leveransen skulle bli sådyra att få skulle ha råd att köpa dem. Förutom föreskriven förslaservice måstebilägaren räkna med vissa verkstadsbesök inom reklamationsliden. Ingen skullevinna på all nybilspriset höjdes för senare återbäring lill praktiskt tagetalla köpare. Detär här fråga om en myckel kraftig skärpning av säljarens skadeståndsskyldighet.Företagen kommer att drabbas av markant ökade kostnader, vilket i sin turfaller tillbaka pä konsumentpriserna. Lagförslaget sporrar konsumenten lillall hitta fel på produkten och kommer att medföra stridigheter och ändlösadiskussioner köpare-säljare om hur inkomstbortfallet skall beräknas, krävaintyg från arbetsgivare om frånvaro från arbetet etc. Kravet på ersättningsvarainnebär all bilföretagen ständigt måste ha en hyrbilsflotta tillgänglig. Ettsådant arrangemang är naturligtvis en utopi. En byråkratisk apparat avförsäkringskassekaraktär mäste byggas upp på företagen för atl kunna hantera dekrångliga skadeståndsreglerna. Vianser att nuvarande skadeståndsregler i konsumentköplagen innebär en rimlig awägningmellan köparens och säljarens intressen. De bör kvarstå oförändrade. Utredningenföreslår en betydande skärpning av säljarens skadeståndsskyldighel vidleveransförsening och fel i varan. början finner förbundet det mycket märkligt att konsumentköplagen föreslåsinnehålla en bestämmelse om s.k. strikt ansvar och ett nytt, oklart force majeure-begreppmedan konsumenttjänstlagen föreslås bygga på en regel om s.k. presumtionsansvar.Utredningens motivering lill skillnaden framstår inte som särskiltvälmotiverad. Förbundet anser all man bör sträva efter en likartad regleringför konsumentköp och konsumenttjänster. Det kan ifrågasättas omdet verkligen föreligger ell reellt behov av all Prop. 1989/90: 89 förstärkakonsumentens skadeständsmöjligheter på sätt utredningen 3 föreslagit.Enligt förbundets erfarenheter torde nuvarande skadeståndsmöjligheter varatillfyllest. En ytterligare utvidgning av skadeståndsmöjligheterna framstårdärför inte som motiverad. Förbundetfår återigen understryka de särskilda problem som föreligger vid försäljning avbegagnade varor, exempelvis bilar. Vid sådan försäljning kan säljarna drabbasav oskäligt hårda skadeståndskrav vid fel i den sålda bilen, eftersom säljarensällan lär kunna visa att ell fel beror på ett "hinder utanför säljarenskontroll'. Med den föreslagna bestämmelsen finns stor risk för att säljarenkonsekvent drabbas av diverse skadeståndskrav så fort konsumenten reklamerarfel. En sådan utveckling leder till svåröverskådliga konsekvenser med stor riskför ytterligare förskjutning av handeln med begagnade bilar till den oseriösabilhandeln. Detmåste i sammanhanget understrykas att bilen är en tekniskt komplicerad produkt.Även en aldrig så noggrann kontroll av bilen före leverans kan tyvärr inteförhindra att fel ändå visar sig . Delta gäller i viss mån även nyabilar. Vidbedömningen av frågan om skadestånd måste hänsyn även tas till priset förvaran. Vid försäljning av t.ex. en billigare och äldre begagnad bil, därköparen måste räkna med att bilen inte har samma kvalitet och hållbarhet som endyrare och yngre bk, är det orimligt att kunden skall kunna komma i åtnjutandeav betydande skadestånd vid fel. Denföreslagna skadeståndsregeln innebär enligt förbundet långt ifrån någon rimlig awägningmellan säljarens och köparens intressen. Den saknar förankring i del allmännarättsmedvetandet och kommer att orsaka onödiga och långdragna tvister mellanparterna i ett köpeförhällande. Förbundet anser att konsumenten är vältillgodosedd om denne ges ersättning för direkta utgifter i sådana situationerdär säljaren kan sägas ha varit försumlig. Skadeståndsansvaret bör därvid byggapä ett s.k. presumtionsansvar och särskild hänsyn bör tas vid försäljning avbilligare begagnade varor. En jämkningsmöjlighet bör med andra ord införas. Närdet gäller s.k. följdskador anser förbundet att sädana generellt bör undantasfrän skadeståndsansvar, alltså även utan uttrycklig, avtalad friskrivninghärom. Sådana skador är i allmänhet svårförutsebara och säljaren kan rimligeninte ta dessa i beräkning redan vid köpeavtalels ingående. Förbundetanser således alt nuvarande skadeståndsregler i konsumentköplagen bör kvarståoförändrade, eftersom dessa ger konsumenten en rimlig ersättning vid säljarens kontraktsbrott. Mkonstaterar atl det f.n. inte synes vara möjligt att överblicka vilkaprisökningar som kan uppkomma i och med alt beslämmelser omskadeståndsskyldighet för säljaren införes. M ställer sig därför något tveksam lill införandet aven så pass vittgående skadeståndsskyldighel som Prop. 1989/90: 89 föreslagits. I27 § bör förtydligas så att del klart framgår att skadeslåndsskyldighetenomfattar skada på godset. Köparensskyldighet att begränsa skadans omfattning bör i 28 § återspegla sig så altskadeståndet skall omfatta skälig ersättning för...