prop · GD0376 · 1989-12-31 00:00:00 — Ett stort antal remissinstanser anser dock allanalysen av den regionala problembilden är bristfällig. ERU menar att analysenav drivkrafterna bakom den regionala utvecklingen är summarisk ochmotsägelsefull. i och kommun saknar enredovisning och analys av arbetslöshetssiffrorna i de olika regionema.Lantbmksstyrelsen (LBS) menar att kommittén ger för litet utrymme åt problemoch utvecklingstendenser på landsbygden. a. i länanser att det är fel att försöka jämställa förhållandena i de tre prioriteradelandsdelarna. och kommun anser att boendefrågomas betydelse förregional utveckling har underskattats av kommittén. Skälenför min bedömning: Regionalpolitiken har alltsedan den introducerades iSverige tagit sin utgångspunkt framförallt istmkturella förändringar som har påverkat sysselsättnings- och befolkningsutvecklingennegativt i olika delar av landet. Under1960-talet var det den snabba minskningen av antalet sysselsatta inom jord- ochskogsbmket som utgjorde det dominerande problemet. Nedgången drabbadesysselsättning och befolkning i alla delar av landet, men de största effekternafick den i skogslänen där dessa näringar hade särskilt stor betydelse.Industrin expanderade och det var naturligt all deregionalpoliliska medlen huvudsakligen inriktades mot atl påverkalokaliseringen av industrins investeringar. Den offentliga sektorn expanderadeockså under 1960-lalel. Universitet, specialistsjukvård och gymnasieskolorbyggdes ut, vilket bidrog till den snabba tillväxten i främst Prop.1989/90: 76 storstäder och länscenira. Tillbakagångenav antalet sysselsatta inom jord- och skogsbruket fortsatte under 1970-talel.men i en långsammare takt. Industrin och den offentliga sektorn utvecklades påell nytt säu. Den allt snabbare strukturomvandlingen inom industrin och denallmänt sett svaga ekonomiska utvecklingen under främst den senare delen av1970-talet, ledde till regionalt koncentrerade strukturförändringar i delar avlandet där allvarligare regionala problem tidigare inte existerat. Vidare komen allmän tillbakagång inom industrin. Sysselsättningen inom den offentligasektorn fortsatte att Öka i snabb takt, men utbyggnaden ficknu en mera regionalt spridd lokalisering. Dennautveckling innebar att flyttningarna minskade både mellan och inom län.Nelloflyttningen lill storstadsregionerna byttes i en viss utflyttning ochflertalet skogslän hade en viss nettoinflyttning. Skillnaderna mellan och inomlän vad gäller sysselsättningsgraden minskade. Underbörjan av 1980-talei skedde en uppbromsning av tillväxten inom den offentligasektorn och dess tidigare stabiliserande inverkan på sysselsättningensregionala fördelning har därmed minskat. Induslrisysselsätt-ningen började samtidigtåterigen att öka något och blev regionalt förhållandevis jämnt fördelad. Inomfrämst företagsinriktade privata tjänster ökade tillväxten snabbt. Utvecklingenunder 1980-lalel har också präglats av strukturella förändringar inom delar avnäringslivet främst inom gruv- och stålindustrin och i begränsad omfattning ikvarvarande delar av varvsindustrin. Detta, har i berörda regioner lett tillbetydande negativa sysselsättningseffekter, som dock i huvudsak kunnat hävasgenom olika arbetsmarknads- och regionalpolitiska åtgärder. har det,trots en allmänt positiv utveckling med en mycket hög sysselsättning i landetsom helhet, inte varit möjligt att i tillräcklig grad vända den negativasysselsättnings- och befolkningsutvecklingen i bl.a. norra inland.Utvecklingen har också präglats av en stor befolkningstillväxt istorstadsregionerna främst i . Sysselsättningstillväxtenhar där till stor del skett inom de privata tjänstenäringarna. Denutflyttning av framförallt yngre människor särskilt kvinnor som skett frånbl.a. stödområdet till storstadsregioner och större orter tycks, enligt studiersom gjorts, vara en företeelse som över tiden och till sin omfattning visarmycket små förändringar. Orsakerna till den är inte alltid brist på arbete ihemorten och avsaknad av arbeten inom yrken som man utbildat sig för, utan ävenungdomars strävan att söka sig till en varierad arbetsmarknad, stort utbud avnöjes- och kulturliv m. m. Dennautveckling får emellertid långsiktigt negativa effekter främst iutfiyttningsområdena genom dess påverkan på bl.a. könsfördelning ochåldersstruktur. Ävenom en viss stabilisering av befolkningsutvecklingen skett kvarstår i många delar av landet effekterna av tidigare utflyttning i form av en ogynnsam åldersstruktur. En följd av denna utveckling är också att drygt hälften av landets kommuner har födelseunderskott. stabiliseringi befolkningsutvecklingen som skett beror dels Prop.1989/90:76 på ökad nelloinvandring av främst flyktingar dels på ökadefödelsetal. ISverige är förvärvsgraderna internationellt sett mycket höga och skillnadernamellan män och kvinnor i regel små. Det finns dock regionala skillnader, somvisar att det trots en generell arbetskraftsbrist i landet finns områden därdet fortfarande finns tillgång på arbetskraft. Det gäller särskilt i norraSveriges inland, delar av Bergslagen och nordvästra . Detta ger skälför att koncentrera de regionalpoliliska åtgärderna till främst dessa områden,dels för att det leder till minskade regionala skillnader i bl. a.sysselsättning och service, dels därför att det för landet som helhet är nödvändigtatt utnyttja alla resurser för att få en god ekonomisk utveckling. Tillgångenpå varierade sysselsättningsmöjligheter och differentierad service skiljer sigmellan olika delar av landet. I de mer tätbefolkade södra och mellersta delamaav landet finns lokala arbetsmarknader som fungerar väl eller där godafömtsättningar finns för att detta skall ske. Detsamma gäller vissa områden ifrämst Norrlands kustland samt i delar av och i och Gotland.1 norra inland är däremoi befolkningstätheten så låg och degeografiska avstånden så stora att det krävs samhällsinsatser för att kunnaupprätthålla sysselsättning och service. Det är i denna del av landet som demest uttalade behoven av långsikliga och effektiva regionalpoliliska insatserfinns. Enligtmin bedömning finns det i Bergslagen områden som har problem av stmkturellkaraktär och av en storieksordning som kräver långsiktiga regionalpolitiskaåtgärder. Detta gäller dock inte hela det område i Bergslagen, som kommitténprioriterat. Inte heller när det gäller sydöstra delar jag kommitténssyn på prioriteringen. Isydöstra bedömer jag inte problemen vara av sådan karaktär ochsvårighetsgrad att del är motiverat med några regionalpolitiska insatser avden typ som är motiverade för norra inland, delar av Bergslagen ochdelar av nordvästra . Deutvecklingshinder som finns i dessa områden långa avstånd, ell klimat somförsvårar och fördyrar olika verksamheter m.m. finns inte på samma sätt isydöstra . I denna del av landet ingår också kommunerna nästanundantagslöst i större gemensamma arbetsmarknader inom vilkasysselsättningsmöjligheter kan erbjudas. 1underlaget för mina bedömningar (bilaga 1) framgår det att det i alla län finnsglesbygds- och landsbygdsområden där vissa utvecklingsinsatser är motiveradeför atl skapa en balanserad befolknings- och sysselsättningsutveckling. Fortsattastrukturförändringar är nödvändiga. Jag vill t. o. m. hävda alt sådana böruppmuntras om vi ska kunna utnyttja våra gemensamma resurser på ett sätt somlångsiktigt leder till tillväxt i hela landet. Var och när strukturförändringarkan uppkomma går emellertid inte exakt alt fömtsäga. För att klaraförändringarna behövs aktiva insatser i glesbygden för atl skapa alternativasysselsättningar. 1 de fall större industriorter drabbas av kraftiga sysselsättningsminskningareller nedläggningar är det nödvändigt att samhället har en beredskap för attmed i första hand 2 1989/90. arbetsmarknads-och regionalpolitiska åtgärder hantera de problem som Prop. 1989/90:76 kanuppstå för berörda människor och regioner. Expertgruppenför forskning om regional utveckling (ERU) har i bilaga 12 liUlångtidsutredningen analyserat den regionala utvecklingen under detkommande decenniet. 1 sina analyser har ERU utgått från två scenarier,"tillbaka till kostnadskrisen" (höga nominella löneökningar och enlåg tillväxt av industriproduktionen) och "den permanenta högkonjunkturen"(dämpad löneökningstakt, ökade investeringar och en förhållandevis snabbproduktivitetsökning). ERUkonstaterar att i scenariot "tillbaka till kostnadskrisen" leder enogynnsam kostnadsutveckling till all näringslivels internationella konkurrensförmågaförsvagas. Detta leder till ökad stmkturomvandling inom industrin ochsysselsättningsproblem i industriregioner. I storstadsregioner och regionalacentra med en förhållandevis liten industrisektor kan den förväntadeexpansionen i kunskapsintensiva verksamheter leda till en fortsatt tillväxt.Detta scenario innebär sålunda enligt ERU att flyttningsströmmen på nyttkommer att gå från industriregioner till storstadsregioner och regionalacentra. Denmellanregionala obalansen skulle således enligt ERU leda obalans mellan industriregioner och storstadsregioner. Iscenariot "den permanenta högkonjunkturen" bärs den ekonomiskatillväxten upp av tjänstesektorns expansion. Den förhållandevis fördelaktigakostnadsutvecklingen innebär emellertid att näringslivets konkurrensförmågautvecklas gynnsammare än i altemativet "tillbaka till kostnadskrisen".Även i detta scenario blir tillväxten störst i storstadsregioner och regionalacentra. Den mellanregionala obalansen blir emellertid förhållandevis liten, dånäringslivet i industriregionerna kan upprätthålla sin konkurrensförmåga. Denöverhettade arbetsmarknad som blir fallet i scenariot "den permanentahögkonjunkturen"förväntas enligt ERU leda till atl flyttningen tillstorstadsregionerna av arbetskraft med längre utbildning fortsätter samtidigtsom dagens problem med att rekrytera annan arbetskraft i dessa regioner består. Den"permanenta högkonjunkturen" skulle enligt ERU bidra till att dagensmellanregionala balans kan bevaras . Minslutsals av ERU:s analys blir att båda scenarierna ställer krav på kraftfullaregionalpolitiska insatser. Typen av insatser kan behöva variera inför de olikautvecklingsperspektiven. Även om de regionala insatserna måste präglas avlångsiktighet är det nödvändigt att det finns en flexibilitet imedelsutformningen och de geografiska prioriteringarna. Underlagetför mina bedömningar om den regionala utvecklingen redovisas särskilt (bilaga1). De motiv och bedömningar som jag lägger till gmnd för mina förslag tillprioriteringar, åtgärder m. m. tar jag också upp i de enskilda avsnitten. 3 Regionalpolitiskamål, riktlinjer m. m. Mitt förslag:Regionalpolitiken skall inriktas på att ge människor tillgång lill arbete,service och god miljö oavsett var de bor i landet. Politiken skall främja enrättvis fördelning av välfärden mellan människor i olika delar av landet, enbalanserad befolkningsutveckling så att en betydande valfrihet i boendet kanåstadkommas samt att produktionen kan ske rationellt, varigenom en godekonomisk tillväxt kan uppnås. Kommittén: De nuvarandemålen för regionalpolitiken svarar enligt kommittén mot en geografiskuttolkning av den samlade politikens syften. Mot den bakgrunden anser kommitténatt målen också behöver ges ett mer specifikt geografiskt innehåll. Enformulering som enligt kommittén skulle kunna uppfylla dessa krav är attregionalpolitikens mål är att skapa fungerande regioner i ekonomiskt, socialt,kulturellt och ekologiskt avseende. Remissinstanserna: Någraremissinstanser, t.ex. ÖCB, i , , ,och kommuner, delar i stort de synpunkter som läggs fram ibetänkandet, medan en majoritet av remissinstanserna har starka invändningarmot kommitténs förslag till nya formuleringar av målen för regionalpolitiken. AMS anser att förslagentill ny formulering av regionalpolitikens mål ger en orealistisk bild av vadsom kan åstadkommas med de regionalpolitiska medlen. SIND m.fl. anser altuppgiften all precisera regionalpolitikens mål kvarstår. ERU menar att denföreslagna målsättningen blir problematisk när den skall genomföras.Länsstyrelsen i län m. fl. anser att de gällande målen förregionalpolitiken skall ligga fast. Många remissinstanser bl.a. länsstyrelseni , utvecklingsfonden i , ochFolkrörelserådet Hela ska leva anser att de föreslagna målen inte ärmätbara, att de är oklara och behöver preciseras samt att de inte är operativtanvändbara. Skälen för mitt förslag:Det är de övergripande målen för regionalpolitiken som skall styra denpraktiska verksamheten. Ramarna för politiken måste beskrivas så att de geruttryck för såväl visioner som realism med hänsyn till vad som är möjligt attuppnå med regionalpolitiska medel. Jag anser därför atl det liksom börfinnas övergripande målsättningar för politiken, som strävan bör varaatt konkretisera och bryta ner målen så att de kan genomföras i praktiken i såstor utsträckning som möjligt. Det är mot den bakgrundensom jag anser all regionalpolitiken bör medverka till att förbättra välfärdenbåde genom att bidra till rättvisa, valfrihet och tillväxt. Det finns stöd hos ettbetydande antal remissinstanser för att nuvarande mål skall ligga fast. Liksomhittills bör strävan vara all människor skall ha tillgång till arbete, serviceoch god miljö oavsett var de bor. Regionalpolitiken bör vidare inriktas på attåstadkomma en balanserad befolkningsutveckling. Ettav regionalpolitikens mål är att främja en jämn fördelning av välfärden. Detbetyder att människor i olika delar av landet skall ha en likvärdig standard. Inkomst-och bostadsförhållandena bör generellt sett vara likvärdiga över hela landet.Fömtsättningama för att åstadkomma detta skiljer sig emellertid mellan olikadelar av landet. Möjlighetema att utnyttja naturen och försörja sig varierar.Även i andra avseenden råder skilda levnadsbetingelser i olika Ortstyper. Vidbedömningen av den totala levnadsstandarden i olika regioner och ortstypermåste sådana villkor finnas med. Enjämn fördelning av levnadsstandarden skapar förståelse mellan olika regioner,undanröjer misstro mellan människor i olika delar av landet och utgör enfömtsättning för en balanserad befolknings- och samhällsutveckling. Därför ärgoda möjligheter till arbete, bostad och service i hela landet ell primärt målför välfärdspolitiken. Ettglest befolkat land som , med en jämn och god levnadsstandard, harfömtsättningar atl genom en aktiv regionalpolitik skapa en betydande valfriheti bosättningen som fattigare och mer tättbefolkade länder saknar. Det finnsorter och regioner i vårt land med olika karaktär, befolkningskoncentrationoch sammansättning av näringslivet. Detfinns storstäder, medelstora städer, småstäder, landsbygd och glesbygd. Detfinns öppna landskap, orörda älvar, skogsområden, industrire-gioner ochinfrastmktur. Det finns en bra geografisk spridning av t.ex. utbildning ochsocial service. Det är viktigt att regionalpolitiken inriktas på att bevaradenna mångfald. Regionalpolitiken bör enligt min mening bygga på solidaritetmellan olika regioner och förståelse för de skilda levnadsvillkor som gäller ilandets olika delar. Föralt minska orters och regioners sårbarhet är det viktigt atl ha en varieradnäringsstmktur. Erfarenheten visar att det främst är orter som är ensidigtberoende av ett företag eller en bransch som har sämst fömtsättningar attklara stmkturförändringar. Detär emellertid också viktigt att bygga på regioners och orters särart ochspeciella karaktär. Med en större befolkningstäthet förlorar glesbygden sinsärart. Storstaden har kvaliteter som bl.a. bygger på dess roll i detinternationella nätverket och som är väsentlig för hela nationens utveckling.För att samspelet mellan regioner av olika karaktär skall fungera måste derassärarter och specialiteter tas tillvara. Det är också en av anledningarna tillatt regionalpolitiken i ökad utsträckning måste bygga på lokal mobilisering,idéer från befolkningen på orten och på en allmänt decentraliseradbeslutsstmktur. Regionalpolitikenkan på flera sätt medverka till all främja den ekonomis ka tillväxten. Genomatt resurser las tillvara på ett effektivt sätt kan regionalpolitiken Prop.1989/90:76 bidra till landets tillväxt. Arbetskraft, kapital och naturtillgångarkan komma till användning genom regionalpolitiska åtgärder. Denna produktivaanvändning står i kontrast till det slöseri som arbetslöshet och kapitalförstöringinnebär och som utan en effektiv regionalpolitik kan uppstå i många regioner. Regionalpolitikenkan också bidra till att underlätta stmkturförändringar, som innebär attproduktionens förädlingsvärde ökar. Genom en aktiv regionalpolitik skapasstörre acceptans för stmkturella förändringar i regioner som annars skulledrabbas hårt av industrinedläggningar och företagskriser. De människor somdirekt berörs av sådana förändringar skall inte ensamma behöva bära de negativakonsekvensema. De skall veta att det finns ett samhälleligt ansvar för orteroch regioner som berörs av stmkturförändringar. Samtidigtvill jag betona behovet av stmkturförändringar såväl för att upprätthålla etlkonkurrenskraftigt och effektivt näringsliv som för att förbättra livsmiljön.Detta är i sin tur en fömtsättning för bevarad välfärd. I samband med sådanastmkturförändringar måste också krav ställas på de företag som genomgårförändringama. De måste ta ett aktivt ansvar för utvecklingen och förnyelsen avnäringslivet i de regioner där förändringar äger ram. Regionalpolitikenskall därför inriktas på atl stimulera tillväxten av befintligt ochutvecklingsbart näringsliv saml stödja nyetableringar. Genom förbättringar avinfrastmkturen kan brister i fömtsättningama för näringslivets utvecklingundanröjas. En lyngdpunktsförskjutning av de regionalpolitiska insatsema bördärför ske från företagsstöd mot infrastmkturåtgärder. Regionalpolitikenkan även främja den ekonomiska tillväxten genom att avlänka produktion frånöverhettade områden och därigenom pressa tillbaka kostnadsökningarna. Medtämligen små medel kan en för samhället totalt sett ökad effektivitet uppnås. Arbete,service och god miljö Föratl uppnå målen om rättvisa, valfrihet och tillväxt måste regionalpolitikeninriktas på att skapa arbete, service och god miljö i hela landet. Detär emellertid enligt min mening en självklarhet att det inte går atl skapa enlika varierad arbetsmarknad i en mindre tätort som i en storstad. Det gårheller inte att erbjuda utbildning på samma sätt på alla platser i hela landet.Den goda miljön ser annorlunda ut i norra inland i förhållande lillStockholms centmm, och de åtgärder som behövs för att förbättra miljönvarierar. Regionalaproblem som finns i olika delar av landet måste också åtgär das genom en samordnad seklorspolitik och samverkan mellan olika sam hällsverksamheter. Regionalpolitiken måste inriktas på att i vissa regioner kompensera för brister i infrastmkturen, i andra regioner på att stödja industriell utveckling och utflyttning av tjänsteföretag eller en kombina tion av olika typer av åtgärder. I vissa delar av landetkommer det att behövas stöd lill näringslivs- Prop. 1989/90:76 utvecklingunder överskådlig tid för alt kompensera för långa transporter,klimatförhållanden eller andra konkurrensnackdelar medan det i andra regionerkan vara fråga om att temporärt göra samhälleliga insatser för att underlättagenomförandet av en omfattande stmkturförändring. Regionalpolitiskaåtgärder skall sättas in där de största behoven finns, där de gör bäst nyttasamtidigt som samhällets stöd bör minimeras. I princip skall varje seklorsorganta ansvar för att medverka till en positiv regional utveckling inom sittverksamhetsområde. Tillsammans med andra polilikområden kan därförregionalpolitiken skapa en balanserad utveckling i alla delar av landet. Kravetpå en balanserad befolkningsutveckling kommer i ell regionalt perspektiv attställa inför åtminstone två utmaningar. Fördet första ökar andelen äldre människor och det sker särskilt markant i deglesast befolkade delama av landet. Att yngre människor söker sig lillstorstädema ar i och för sig inte något nytt. Så har del afitid varit. På mångahåll kommer den här utvecklingen att ställa glesbygder och mindre orter införmycket stora påfrestningar under de närmaste decenniema. Det måste därförfinnas strategier i bl. a. kommuner och län för hur man skall möta dennautveckling. Enannan utmaning som vi ställs inför är den könsmässiga snedfördelningen.Kvinnorna måste i betydligt större utsträckning få sysselsättningsmöjligheter,goda levnadsvillkor samt ett kultumtbud och fritidsulbud som är avpassat efterderas behov och önskemål också i glesbygd och i andra mindre tätbefolkaderegioner. Den stora obalansen i andelen män och kvinnor i 2045-årsåldramaskapar på många håll ett allvarligt socialt problem. Regionalpolitiken måstebidra till att fömtsättningama för jämställdhet mellan könen uppnås. Genomsamverkan kan regionala utvecklingsåtgärder bidra lill att skapa ekonomiskt,socialt, kulturellt och miljömässigt fungerande regioner. Det är lätt att inseatt i stort sett alla regioner har problem i något avseende. Det är därförviktigt att lösa de problem som uppstår på de platser där de finns. Socialaproblem i storstäderna måste främst lösas med insatser i de regionema.Visserligen kan bostadsbristen begränsas av en minskad tillväxt i storstädernamen de underliggande problemen finns trots allt kvar om de inte aktivtåtgärdas. Kulturell utarmning i glesbygden löses inte primärt genom att öka utbudetvid t. ex. institutionsteatrama i våra storstäder. Solidariteten kräver därförenligt min mening atl politiska insatser görs för att i olika avseenden skapafungerande regioner i hela landet. Regionalpolitiken skallinriktas på ålgärder som främst underlättar situ ationen i de ur olika synvinklar värst drabbade regionema. Enövergripande riktlinje för regionalpolitiken är att den skall genomföras i sådecentraliserade former som möjligt för att därigenom komma nära de regionalaproblemen och kunna ta vara på varje enskild regions egna resurser ochutvecklingsmöjligheter. Decentralisering av ansvar och resurser är också ettviktigt sätt att skapa och vidmakthålla människors engagemang för bl. kräver vissa väsentliga inslag i regionalpolitiken t.ex. infrastmklursatsningar, vissa företagsfrågor, principiellt vikligafrågor att åtgärdema ibland måste lösas gemensamt för flera län och ibland iett nationellt sammanhang. Tilldecenlraliseringssträvandena hör också atl decentralisera sysselsättning frånstörre till mindre orter. Förenklingar bör genomföras när del gäller t.ex.reglema och handläggningen av företagsstöd. När det gäller samhällssektorer avsärskild regionalpolilisk betydelse bör ansvariga myndigheter precisera bl. a.servicenivå och kvalitet i ofika regioner. Mål för deras verksamhet i olikaregioner bör ställas upp. Avdetta framgår också att de regionalpolitiska insatserna måste variera medproblemens karaktär och därmed blir också de tillgängliga insatsema olika. 4Geografiska prioriteringar m.m. 4.1 Riktlinjer Minbedömning: Del regionalpolitiska arbetet bör bedrivas med inriktning på attfrämja en positiv utveckling av näringsliv, sysselsättning m.m. i alla delarav landet och att åstadkomma regional utjämning inom län och mellan olika delarav landet. Deregionalpoliliska insatserna bör fördelas så, all afia län tilldelas resurserför vissa allmänt utvecklingsfrämjande åtgärder, och i övrigt med hänsyn tillde regionalpolitiska problemens omfattning i skilda delar av landet. Förregionalpolitiskt förelagsstöd och nedsatta socialavgifter bör nya stödområdenläggas fast för . Vissastörre orter utanför dessa permanenta stödområden bör kunna fungera somstödjepunkter för dessa och i vissa fall utgöra alternativa lokaliseringsorterlill storstäderna. Storstadsregionernas,särskilt , tillväxt bör till en del avlänkas till regionalpolitisktprioriterade orter genom fortsalt utflyttning av sysselsättning inom privat ochstatlig tjänsteverksamhet. Särskildainfrastmkturåtgärder bör inom regionalpolitikens ram vidtas inom prioriteraderegioner. Denutpräglade glesbygden bör prioriteras vad gäller glesbygds-och landsbygdsålgärder.