prop · GD0385 · 1989-12-31 00:00:00 — Hovrätten för har i sillremissvar föreslagit all lagtextens uttryck bör vara lagligen ogmndal anspråk.Jag är emellertid rädd all detta uttryck kan bli missvisande. Min avsikt ärnämligen all regeln skall kunna användas även för fall, där det inte direkt kansägas framgå av lagstiftning atl anspråket är ogmndal. Som fömtsättning föröveriämnande bör därför gälla all det kan antas all anspråket är ogrundat. Jagutvecklar detta något i specialmoliveringen. Eftersomdet nya summariska förfarandet öppnas för alla typer av skadeståndsanspråk ochblir tillämpligt även på handräckningsfallen bör kronofogdemyndigheterna kunnatill tingsrätt överlämna även mål där det saknas anledning alt ifrågasättagmnden för ansökningen men där det framställda yrkandet trots del framstår somobefogat. Det kan t. ex. vara frågan om all del yrkade beloppet är överdrivethögt. Ensorts yrkande som särskilt förtjänar att uppmärksammas är yrkanden som gällerersättning för inkassoåtgärder. Sådana krav behandlades tidigare somrättegångskostnader, åtminstone om de framställdes i samma mål somhuvudfordringen, dvs. den fordring som föranlett inkassoålgärden. Eflerlagändringar behandlas emellertid krav på inkassokoslnads-ersällningsom vanliga civilrätlsliga fordringar. Delta gäller både om yrkandetframställs självständigt och vilket är det vanligaste om det framställstillsammans med huvudfordringen. 1 lagen (1981:739) om ersättning förinkassokoslnader m.m. anges vilka ålgärder som är ersättningsgilla och undervilka fömtsättningar. Sammanfattningsvis kan sägas att åtgärder som avserbetalningspåminnelse, inkassokrav och upprättande av skriftlig amorteringsplanär ersättningsgilla om de uppfyller vissa formella krav och har varit skäligenpåkallade för att la lill vara borgenärens räll. 1 förordningen (1981:1057) omersättning för inkassokoslnader m.m. regleras ersättningsbeloppens storiek.Enligt den nu gällande lagsökningslagen prövar domstolen självmant om denbegärda ersättningen står i överensstämmelse med den nu angivna regleringen. 1den mån så inte är fallet skall domstolen avvisa kravet. Idetta lagstiftningsärende är det inte avsikten att göra några ändringar igällande ordning såvitt,avser rätten lill ersättning för inkassoåtgärder.Sålunda bör kronofogdemyndigheten även fortsättningsvis kontrollera all denbegärda ersättningen inte överstiger vad som kan utgå enligt de nyssnämndaförfattningarna om ersättning för inkassokoslnader m.m. För krav som gårdämtöver kan dock inte avvisning komma i fråga enligt den nya lagen. I ställetär det lämpligt att dessa fall behandlas enligt de nu föreslagna reglerna omogmndade och obefogade anspråk. Därvid bör gälla att dessa yrkanden alltidskall antas vara ogmndade eller obefogade i den mån den begärda ersättningeninte kan utgå enligt nyssnämnda författningar. Närdel gäller yrkanden som kan antas vara ogmndade eller obefogade är del alltså kronofogdemyndigheten som självmant lar initiativ lill över- 58 Det betyder all överlämnande kan komma att ske både Prop.1989/90:85 före och efter del att föreläggande för svaranden har utfördals. Attsvaranden lämnat ansökningen obestridd bör alltså sakna formell betydelse. Däremoianser jag alt det också skall krävas ett visst mått av aktivitet från sökandenssida för att målet skall överlämnas lill tingsrätt. Jag föreslår därför attsökanden måste begära överlämnande och att målet skall avskrivas om han integör det sedan han underrättats om att kronofogdemyndighetenfunnit skäl alt anta all hans anspråk är ogrundat eller obefogat. Dettaförfarande blir parallellt med vad jag avser skall gälla för de fall dåsvaranden bestrider ansökningen. Denlösning som jag nu har förordat innebär att kronofogdemyndigheten inte har attfatta ett beslut med ett definitivt ställningstagande till frågan omansökningen är ogrundad eller obefogad; del skulle myndigheten ha varittvungen att göra om den skulle ogilla eller avvisa ansökningen. 1 stället blirdet tingsrätten som skall göra prövningen, om sökanden begär atl målet skallöveriämnas dit. Om tingsrätten finner ansökningen ogrundad, finns detsärskilda handläggningsregler i RB för detta. Om tingsrätten inte delarkronofogdemyndighetens uppfattning all kravet kan antas vara ogrundat ellerobefogat, skall tingsrätten ändå behålla målet och fortsätta handläggningen;något återlämnande till kronofogdemyndigheten kommer alltså inte i fråga. Någraremissinstanser har uttryckt tveksamhet till den i promemorian föreslagnamodellen. De menar alt praxis för vilka mål som skall överlämnas riskerar attbli ojämn och atl tingsrätterna kan få många onödiga tvistemål på detta sätt.Det är självfallet inte meningen att kronofogdemyndigheten skall göra någongrundlig prövning av rimligheten hos alla ansökningar. 1 första hand är det defall som redan vid en översiktlig kontroll av ansökningen verkar ogrundadeeller obefogade som skall föranleda överlämnande. Med den inriktningen anserjag inte att man behöver hysa några större farhågor för en väsentlig ökning avantalet fall som går till domstol. Man bör också ha i minnet att de flesta avde ansökningar som avses här under alla omständigheter skulle komma att bestridasav svaranden. Ytterligare motverkas en ökning av att överiämnande enligt mittförslag inte kommer alt ske automatiskt utan först om sökanden begär del. Pådenna punkt får emellertid utvecklingen följas med uppmärksamhet och jag ärberedd att ta upp frågan på nytt, om det visar sig påkallat. Praxisför vilka yrkanden som kan antas vara ogmndade eller obefogade kan naturligtviskomma all bli något varierande, särskilt i början, men del har enligt minmening mindre betydelse, eftersom det inte är fråga om några avgöranden i sak. Vadjag sagt hillills tar inte sikte på målen om särskild handräckning. 1 dessa målskall nämligen alllid ske en viss materiell prövning även om svaranden lämnaransökningen ulan erinran. Risken för alt kronofogdemyndigheten tvingas meddelaell materiellt orikligt utslag är alltså mindre i dessa mål än i andra mål iden summariska processen. Detframstår emellertid som processekonomiskt motiverat atl kronofog demyndigheten genast kan ogilla en ansökan om särskild handräckning som uppenbarligen är ogmndad. Ett sådant beslut får inte så omfattande 59 rättskraft all man behöverha några betänkligheter med hänsyn till sökandens intressen. En föreskrift medden innebörden bör las in i den nya lagen. Mittförslag: Ansökningen och föreläggandet att yttra sig över denna skall delgessvaranden i enlighet med vad som gäller för delgivning av stämning i tvistemål.Det innebär bl.a. att s.k. surrogatdelgivning enligt 12 § delgivningslagen (1970:428)får ske endast om del finns anledning all anta all svaranden har avvikit ellerhåller sig undan. Den skillnaden gentemot tvistemålsreglerna skall gälla alldelgivning genom kungörelse inte får ske i mål om betalningsföreläggande ellervanlig handräckning. Däremot skall delgivning kunna ske genom s. k. spikning. Kan delgivninginte ske skall sökanden, enligt förebild från 31 c § tredje stycketlagsökningslagen, erbjudas all överta ansvaret för delgivningen. Om sökandeninte accepterar erbjudandet skall ansökningen avvisas. Promemorians förslag:Delgivning med svaranden skall ske enligt reglerna för delgivning av stämningi tvistemål. Delgivning enligt 15 § delgivningslagen, dvs. genom kungörelseeller s.k. spikning, får dock inte ske i mål om betalningsföreläggande ellervanlig handräckning. Kan delgivning inte ske i dessa fall, skall ansökningenbehandlas som om svaranden bestritt den, vilket innebär att målet överlämnastill tingsrätt om sökanden begär del. Remissinstanserna: Deflesta är kritiska till alt kronofogdemyndigheten inte skall få delge genomspikning och kungörelse. De flesta anser det oacceptabelt alldelgivningssvårigheler skall få medföra att mål överlämnas till tingsrätt. Skälen för mitt förslag:Del är viktigt all delgivningen med svaranden av föreläggandel och ansökningeni den summariska processen sker på sådant sätt all det finns gmndad anledningatt anta alt handlingarna verkligen nått honom. Del följer bl. a. av all - somjag strax återkommer lill -utslag på betalningsskyldighet och andraförpliktelser skall kunna utfördas som en konsekvens av ell uteblivetbestridande och att utslagen sedan ulan någon ytterligare delgivning skallkunna vinna laga krafl efter del all de meddelats. Enligt gällande rätt skallen ansökan om lagsökning delges gäldenären på del sätt som är föreskrivet omstämning i tvistemål. Del innebär all alla ddgivningssäll som delgivningslagenerbjuder, utom s.k. lelefonddgiv-ning, får användas. Dock får s. k.surrogatdelgivning användas endast om del kan antas att svaranden har avvikiteller på annal sätt håller sig undan. Surrogatdelgivning betyder atldelgivningshandlingen lämnas lill någon vuxen medlem av den söktes hushåll,lill hans hyresvärd om denne bor i samma hus eller lill någon på den sökteskontor om han driver rörelse. Allreglema för delgivning av stämning i tvistemål skall tillämpas i Prop.1989/90:85 lagsökningsmålen medför bl. a. all s. k. kungördsedelgivning ärtillåten. Reglema om kungördsedelgivning är i korthet följande. Omden som söks för delgivning saknar känt hemvist får myndigheten besluta attdelgivning skall ske genom kungörelse. Del går lill så alt den handling somskall delges hålls tillgänglig på myndigheten och all del införs ett meddelandehärom och om handlingens huvudsakliga innehåll i Post- och Inrikes Tidningaroch i en eller flera ortstidningar. Kungördsedelgivningfår även användas om den sökte har känt hemvist inom riket. Men då krävs delall varken han själv eller någon med vilken surrogatdelgivning kan skeiräflFas, all del inte kan klarläggas var den sökte uppehåller sig och all delfinns anledning atl anta att den sökte avvikit eller på annal sätt håller sigundan. Som alternativ lill atl utfärda kungörelse får myndigheten i dessa fallbesluta atl handlingen skall lämnas i den söktes bostad eller fästas på dörrentill hans bostad. Del är detta förfarande som bmkar kallas spikning. Förtydlighets skull skall jag påpeka all del vanligaste är att delgivning skergenom all handlingama l.ex. skickas med poslen och atl svaranden kvitterar allhan mottagit handlingama (ordinär delgivning). Ihandräckningsmål gäller samma delgivningsregler som i lagsökningsmål. I mål ombetalningsföreläggande får delgivning inte ske utomlands och inte genomkungörelse (däremoi genom spikning). I övrigl gäller här samma regler. Fråganär nu i vilken mån man kan använda del gällande delgivningssy-slemel i del nyasummariska förfarandei. Jag behandlar först målen om betalningsföreläggande ochvanlig handräckning. För de målen avser jag som sagt all föreslå en ny ordningi fråga om klagolidens beräkning och detta gör att svarandens rättssäkerhetkräver ell betydande mått av sannolikhet för all han verkligen fåll del avansökningen. Promemoriansförslag var all svarandens rättssäkerhet skulle tillgodoses genom att allaproblemfall överlämnades lill tingsrätten. Tingsrätten skulle få anlita demindre rällssäkra ddgivningsformema eftersom det krävs delgivning av eneventuell iredskodom i målet. Detta syslem skulle dock få lill följd att etlbetydligt mindre antal fall än nu skulle kunna avgöras inom ramen för densummariska processen. ökat antal tvistemål vid domstol i och för sig avenkel karaktär skulle bli följden. Om möjligt bör man söka undvika detta. vore att låta klagoliden löpa från delgivning av utslaget. Men en ordningdär man kan avslå från delgivning av utslaget har som jag strax återkommertill så stora fördelar alt ell generellt krav på delgivning av utslaget intebör ställas upp. En variant vore i delta läge att ställa upp krav på delgivningav utslaget bara i de fall där spikning eller kungördsedelgivning använts viddelgivning av ansökningen. En sådan ordning skulle å andra sidan komplicerasystemet och medföra risk för fel och för rättsförluster. Manbör i denna situation fundera närmare över i vad mån del verkligen är så betänkligt från rättssäkerhetssynpunkt om man får använda spikning och/eller delgivning genom kungörelse, trots all utslaget sedan inte delges. Om man börjar medspikning, kan först och främst konstateras alt Prop. 1989/90:85 dennaddgivningsform är avsedd för fall där den sökte har känt hemvist inom riket,men där varken han eller någon annan som handlingen kan lämnas till anträflfasoch det heller inte kan klarläggas var den sökte uppehåller sig. 1 så fall får om det finns anledning anta att den sökte avvikit eller på annal sätt hållersig undan delgivningsförsändelsen lämnas i den söktes bostad eller, om dettaär omöjligt, föstas på dörren lill hans bostad. Vid lingsrältema,polismyndighetema och delgivningscentra-lema har utvecklats normer förtillämpningen av dessa bestämmelser. Som exempel kan nämnas mlinema viddelgivningscenlralen i för utfördande av s.k. eftersökningsbevis,dvs. underlaget för tingsrättens beslut humvida spikning skall få ske eller ej.Slämningsmannen skall ha konstaterat alt svaranden bor på den aktuellaadressen, atl del inte går all surrogatdelge honom och all det inte går atldelge honom på något kontor eller på hans arbetsplats. Svaranden skall sökasunder en period av minsl . skall delgivningenaviseras minst . Svaranden måste ha varit synlig i sin bostad underden av eftersökn ingstiden. Omspikningsförfarandet läggs upp på detta sätt, har man enligt min mening rimligagarantier för att handlingama verkligen når den sökte. Jag anser mot denbakgmnden alt spikning bör kunna godtas som delgivnings-metod i den summariskaprocessen även i ell system där utslagen inte delges. Vidmitt ställningstagande i denna del harjag också vägt in den omständigheten atlman inte heller i ell system där utslagen skall delges har fullständigagarantier för all utslaget verkligen når den sökte. Det nuvarande systemet fördelgivning av tingsrällemas tredskodomar innebär atl sådan delgivning myckelväl kan ske genom kungörelse som endast anslås på rätlens kansli. I praktikeninnebär alltså, såsom många remissinstanser har påpekat, dessa turer vidtingsrätten inte någon garanti för all svaranden verkligen får del avansökningen. Jagvill i det här sammanhanget också erinra om alt en svarande som anser atldelgivningen varit felaktig kan ha möjlighet all få lill stånd ändring av ettlagakraftvunnet utslag genom all anlita s. k. extraordinära rättsmedel, dvs. resning,besvär över domvilla eller återställande av försullen tid. Jag återkommer lilldessa rättsmedel i specialmoliveringen till 64 §. Omjag sedan går över lill frågan om delgivning genom kungörelse bör accepterasför delgivning av förelägganden i den summariska processen, kan jag konstateraall denna ddgivningsform skiljer sig avsevärt från spikningen. Den kan sålundaanvändas även i sådana fall där svaranden inte har något känt hemvist, ochchansen alt svaranden genom kungörelsen verkligen får del av handlingamasinnehåll får generellt sett betraktas som ringa. Mot den bakgmnden anser jagdel inte lämpligt att delgivning genom kungörelse får användas i den nyasummariska processen i mål om belalningsföreläggande och vanlig handräckning. Hurskall man då hantera de fall där ordinär delgivning, surrogatdelgiv ning eller spikning inte är möjlig? Den i promemorian anvisade lösningen 62 ärsom jag nämnde behäftad med nackdelar. En mer tilltalande Prop.1989/90:85 ordningär då all man i enlighet med tankama bakom nuvarande regel i 31c § lagsökningslagen lägger ett ökat ansvar för delgivningen i dessa besvärligafall på sökanden. Detta innebär all sökanden skall erbjudas alt övertadelgivningsförsöken i de fall då myndigheten trots aktningsvärda försökhar misslyckats med delgivningen och inte finner del meningsfullt Om sökanden inte antar erbjudandel, skall ansökningen avvisas.Om han antar erbjudandet men misslyckas att delge inom utsatt tid,förfaller ansökningen. Sökanden kan då välja all ansöka om stämning vidtingsrätt och där i sista hand få till stånd delgivning av ett tredsko- Den merkostnad i form av ny ansök- ningsavgifisom en sådan ordning medför för sökanden ter sig inte orimlig motbakgmnd av de insatser från det allmännas sida som krävts för delgivningi de aktuella fallen. 1 specialmoliveringen utvecklar jag närmare ivilka fall sökanden skall kunna erbjudas atl överta delgivningsförsöken. Därdiskuterar jag också ett förslag från lagrådet som innehåller en annan teknisklösning av sökandens medverkan vid delgivning. Närdel gäller målen om särskild handräckning kan visserligen sägas atldet med hänsyn lill överklagandefristen vore befogal att ha samma höga krav påddgivningsformer här som i de andra formema av summarisk process. Å andra sidanär rättskraften hos ell utslag i mål om särskild handräckning begränsad;svaranden har alllid möjlighet all väcka talan vid tingsrätt rörande delbakomliggande rättsförhållandet. Övervägande skäl talar därför i enlighetmed vad som anförs i promemorian för all även delgivning genom kungörelseskall få användas i dessa fall. Jagvill i del här sammanhanget lill sisl la upp en fråga som rör ansvaret förstämningsmannaddgivning inom den summariska processen. I promemorian angavssom en särskild fördel med överflyttningen av den summariska processen lillkronofogdemyndighetema all polisens slämningsman-naorganisalion skulle kunnaavlastas en stor del av de delgivningsärenden som gäller den summariskaprocessen, därför alt kronofogdemyndigheternas exekutiva personal harbehörighet all inom sill arbetsområde verkställa stämningsmannaddgivningar. Deremissinstanser som yttrat sig i denna del har nästan mangranl kritiserat dettauttalande. Bland andra anser RSV och kronofogdesidan all del inte är rimligtatl kvalificerad exekutiv personal skall ägna stor del av sin lid åldelgivningsarbele, ofta utanför ordinarie arbetstid. Många har påpekat allkronofogdemyndighetema inte kan la vara på samordningsfördelar på samma sättsom kan ske hos polisens delgivningsorganisation; de personer som skall delgesi den summariska processen är nämligen ofta desamma som skall delges i andramål och ärenden vid domstolar och andra myndigheter. Del kan tilläggas allrikspolisstyrelsen i sin avslutade översyn avslämningsmannaverksamhelen uttalat all huvudansvaret förstämningsmannaddgivningar även fortsättningsvis bör ligga hos polisen. Jagkan instämma i de kritiska synpunkiema. Huvudansvaret för släm- ningsmannaddgivningen bör alltså ligga kvar hos polisen också beträflFan de den nya summariska processen. Detta hindrar naturligtvis inte alt det i 63 en del fall kan vararationellt all personal på kronofogdemyndigheten delger föreläggandena. röra sig om särskilt brådskande eller vikliga fall och situationer därdelgivningen kan samordnas med någon annan delgivning eller förrättning sommyndigheten skall utföra inom något annat av sina verksamhetsområden. Denexekutiva personalens stämningsmannabehörighet bör följaktligen bevaras. Avslutningsvis vill jagframhålla all del, särskilt med hänsyn till del stora målanlalet, är angelägelalt stämningsmannaddgivning används med urskillning och all enklare ochbilligare ddgivningssäll i princip alllid prövas först. 2.11 Invändningar mot ansökningen m. m. 2.11.1 Motiverade bestridanden? Mitt förslag:Svaranden bör motivera sill bestridande, men även ell bestridande ulanmotivering skall hindra bifall till en ansökan om belalningsföreläggande ellervanlig handräckning. För all undgå ell utslag i enlighet med sökandens yrkandei etl mål om särskild handräckning måste svaranden däremoi normall motiverasill bestridande. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Remissutfallet är blandat. Många godtar uttryckligen förslaget all ett blanktbestridande, dvs. ell bestridande utan motivering, skall vara lillräckligt föratl svaranden skall undgå all få ett utslag emot sig i mål ombelalningsföreläggande och vanlig handräckning. De som vill kräva motiveradebeslridanden anför bl.a. alt del föreslagna systemet inbjuder till ell ökatantal gmndlösa beslridanden och all sökande som har skriftliga fordringsbevislill stöd för sin talan frestas all stämma direkt vid tingsrätt, där det enligtförslaget skall krävas ett motiverat bestridande av viss kvalitet för alltredskodom inte skall meddelas. Från en del håll framförs allkronofogdemyndigheten bör få en möjlighet all "sålla" beslridandena. Skälen för mitt förslag: Ilikhet med vad som gäller bör i den nya summariska processen sökandensansökan och de handlingar som inges i samband med denna delges svaranden medföreläggande för denne att, om han vill bestrida sökandens yrkande, göra detinom viss lid. Svaranden skall underrättas om att han kan räkna medatt sökandens yrkande kommer att bifallas, om han inte framför någon invändningmot del inom den förelagda tiden. Enligt nuvarande ordningfordras i mål om belalningsföreläggande endast ell blankt bestridande, dvs.ell bestridande ulan motivering, för att gäldenären skall kunna förhindra ettbifall lill ansökningen, medan i mål om lagsökning endast vissa i lagensärskilt angivna skäl för bestridandel (10-12§§ lagsökningslagen) tillmätssamma betydelse. För att undvika bifall lill en ansökan om handräckning krävs all svaranden vid bestridandetvisar sannolika skäl för sin invändning eller all sökandens Prop.1989/90:85 räll annars framstår som oklar. Även om svaranden lämnar en ansökanom handräckning utan invändning får ansökningen dock inte bifallas, om det äruppenbart all den är oriklig. Förall rätten efter bestridande från gäldenären skall hänskjuta ett mål ombelalningsföreläggande lill rättegång krävs atl borgenären begär det, medanhänskjulandet sker automatiskt i mål om lagsökning under fömtsättning allgäldenärens invändning bedömts uppfylla något av de särskilda kraven påbestridandel som anges i 1012 §§ lagsökningslagen. I mål om handräckningsaknas möjlighet atl hänskjuta en tvist lill rättegång. Rätten kan där istället lämna sökandens yrkande ulan bifall. Reglemai 10-12 §§ lagsökningslagen ger sökande med skriftliga fordringsbevis ettförsteg i bevishänseende. Lagen utgår från antagandel att ett krav som har stödav en sådan handling har fog för sig och gäldenären måste framställa vissasärskilda invändningar mot kravet för att undgå bifall till ansökningen. Somframgått föreslårjag nu alt instituten lagsökning och belalningsföreläggande idet nya summariska förfarandei slås samman lill ett enda institut. Om deskriftliga fordringsbevisen gavs en processuell särställning i det nya systemetpå så sätt all svaranden måste motivera sill bestridande just i dessa mål,skulle strävandena efter enhetlighet och enkelhet i förfarandet motverkaskraftigt. En enhetlighet som går ul på att svaranden måste motivera sillbestridande i alla mål är å andra sidan utesluten. Det summariska förfarandeiär, som jag påpekat, avsett för de fall där sökanden räknar medall någon tvist inte föreligger. Systemet skall i konsekvens därmed byggas medtanke främst på dessa mål och inte för att passa för utredning av de tvistersom yppar sig. Förfarandet skall alltså inte tyngas av regler och mtiner för defall som del egentligen inte är avsett för. Deregler om bevisprövning som gäller i den nuvarande summariska processen kommerinte lill användning ofta. 1 del här sammanhanget är del dessutom baraintressant att se på de lagsöknings- och handräckningsmål där ansökningenbifalls mot svarandens bestridande. Enligt de uppskattningar som gjordes avrättegångsulredningen (SOU 1982:26 s. 202) rör del sig om två till tre procentav målen. Om dessa siflFror inte ändras dramatiskt i ett nytt förfarande, pågmnd av en ökad beslridandebenägen-het eller av andra skäl, kan alltså den nuförordade förändringen antas få begränsad betydelse. Ellannal skäl mot all kräva motiverade beslridanden är att kronofogdemyndighetemaskulle bli tvungna all värdera dessa bestridanden på etl sätt som faktisktskulle kunna innebära att man ägnade sig ål judiciell verksamhet av sådan artsom bör vara förbehållen domstolar. Jag skall utveckla detta något.