prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Mittförslag: Säljarens köprättsliga ansvar för skador pä grund av fel i varan skallomfatta även skador som pä grund av fel i den sålda varan uppkommer pä annanegendom som tillhör köparen eller nägon medlem i dennes hushåll och är avseddhuvudsakligen för enskilt ändamål. Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se betänkandet s. 191 -198). Remissinstansema:De fiesta remissinstansema tillstyrker utredningens förslag. Skälen för mitt förslag:En särskild fräga som rör säljarens skadeståndsskyldighel är ansvaret förproduktskador. Med produktskada avses en skada som en skadebringande egenskaphos en såld vara orsakar pä person eller på annan egendom än den sålda varan.Den gällande konsumenlköplagen är enligt en uttrycklig bestämmelse intetillämplig på ersättning för förlust som köparen lider genom personskada ellerskada på annan egendom än den sålda varan (se 19 §). I förslaget lill ny allmänköplag har jag förordat att säljarens köprältsliga skadeståndsansvar enligt denlagen inte skall omfatta produklskador (se prop. 1988/89:76 s. 50 ff). Jagframhöll i det sammanhanget att de särskilda konsumentskyddsaspekter som kan motiveraett ansvar för produktskador i konsumentförhållanden inte gör sig gällande ifräga om den allmänna köplagen. Särskildalagregler om produktansvar saknas . I stället får allmännaskadeständsrätisliga principer tillämpas (se närmare härom prop. 1988/89:76 s51). I förbereds emellertid lagstiftningom produktansvar. En departementspromemoria med förslag till en produktskadelagkommer att läggas fram . De nya produktansvarsreglerna kan antas kommaatt innebära att i första hand tillverkare och importörer får ett strikt ansvarför personskada samt för skada som drabbar sådan egendom som användshuvudsakligen för enskilt ändamål. Genomdel pågående lagstiftningsarbetet med en produktskadelag kommer konsumenternasmöjligheter till ersättning för produktskador att förbättras pä ett avgörandesätt. För en konsument kan del emellertid mänga gånger vara förenat med bädekostnader och besvär att behöva vända sig till en tillverkare eller importörmed skadeståndskrav som grundar sig på en produktskada. Det framstår oftare somnaturligare för konsumenten att vända sig mot säljaren med sådana krav. Dettagäller särskilt i fall då konsumenten har anspråk på ersättning förfel i den sålda varan och för skador som detta fel har orsakat pä annat än densälda varan. Exempel pä sådana situationer kan vara att en tvättmaskin pägrund av fel skadar det behandlade tvättgodset eller att ett plagg i sambandmed tvätt färgar av sig och förstör andra plagg. fall är det enligt minmening oftast mest praktiskt för konsumenten att Prop. 1989/90:89 kunna få sinaanspråk behandlade i ett sammanhang. Jag delar därför Skadestånd utredningensuppfattning att säljaren bör ha ett skadeståndsansvar gentemot konsumenten ävenför skador på annan egendom än den sälda produkten. Med hänsyn till dettaansvars nära sammanhang med det köprättsliga felansvaret synes det mestpraktiskt att säljarens skadeståndsansvar för sådana produktskador inordnas idet köprättsliga ansvaret. Denna lösning stämmer överens med vad som förnärvarande gäller beträffande konsumenttjänster (se 31 § konsumenttjänstlagen). Liksomnär det gäller regleringen i konsumenttjänstlagen bör säljarens ansvar förproduktskador enligt konsumenlköplagen begränsas till att avse skador påegendom som tillhör konsumenten eller nägon medlem av dennes hushåll. När detgäller skador på egendom som tillhör nägon annan saknas det nära sammanhang medfel i den sälda varan som motiverat att krav på ersättning skall kunna bedömasi ett sammanhang. Krav pä ersättning för skador på egendom som tillhör en sädantredje man bör i stället bedömas enligt utomobligatoriska regler om produktansvar. Vidpersonskador till följd av skadebringande egenskaper hos en produkt blir detofta fräga om ganska komplicerade förhållanden. I sädana fall är det lämpligtatt frågan om ersättning bedöms enligt de utomobligatoriska regelsystemen.Liksom utredningen anser jag därför att personskadefallen bör - såsom skett ikonsumenttjänstlagen - lämnas utanför regleringen i konsumenlköplagen. Vadjag nu har anfört innebär att jag förordar att det i konsumenlköplagen skallföras in en bestämmelse om att säljaren skall ha ett skadeståndsansvargentemot konsumenten för skador som ett fel i den sälda varan orsakar pä annanegendom som tillhör konsumenten eller nägon medlem av dennes hushåll. Liksomnär det gäller ansvaret enligt konsumenttjänstlagen bör ansvaret eiiligtkonsumenlköplagen dock bara avse egendom som är avsedd huvudsakligen för enskiltändamål. Enreglering i konsumenlköplagen av det slag som jag nu har förordat innebär atten konsument som drabbas av en produktskada av det slag som omfattas avkonsumenlköplagen har möjlighet att rikta sitt skadeståndsanspråk mot säljarenmed stöd av den lagen. Konsumenten kan emellertid också med stöd avutomobligatoriska regler rikta skadeståndsanspråk mot andra som är ansvarigaenligt dessa regler. När en produktskadelag har trätt i kraft kan såledeskonsumenten med stöd av den lagen rikta anspråket mot tillverkaren ellerimportören. Defiesta produktskador torde orsakas av fel som föreligger redan när varan lämnartillverkaren. Det är därför angeläget att det ekonomiska ansvaret förproduklskadorna drabbar tillverkaren eller, när det gäller en importerad vara,importören även i de fall när konsumenten väljer att rikta sitt anspråk päersättning mot säljaren. Säljarens möjligheter att i sin tur till ett bakre ledföra tillbaka ansvaret för de kostnader som han har haft för att ersätta en produktskadasom har drabbat en konsument är beroende av innehållet ihans avtal med sin leverantör. Avtal mellan näringsidkare innehåller oftaklausuler som friskriver säljaren från ansvaret för följdskador eller indirektaskador. Sädana friskrivningsklausuler kan ofta anses medföra oskäligaresultat. Det torde därför inte sällan finnas förutsättningar att med stöd avbestämmelserna i 36 § avtalslagen i enskilda fall bortse från eller modifierasädana klausuler (jfr prop. 1988/89:76 s. 66). Enligt min mening bör manemellertid pä ett bättre sätt säkerställa att säljaren kan föra tillbakakostnaderna pä tillverkaren i dessa fall. Den frågan kan lämpligen lösas inomramen för lagstiftningsärendet rörande produktskadelagen. Mittforslag: Konsumenten skall ha en i princip ovillkorlig möjighet att avbeställaen vara innan den har avlämnats. Utredningensförslag: Överensstämmer i sak med mitt utom så tillvida att avbeställning inteskall få ske när varan hålls tillgänglig för köparen (se betänkandet s. 205 f). Remissinstanserna:Utredningens förslag har fäll ett blandat mottagande. Flera remissinstanseravstyrker eller ställer sig tveksamma till en avbeslällningsmöjlighet för konsumenten.Andra remissinstanser tillslyrker däremoi förslaget. Skalen för mitt förslag:Begreppet avbeställning brukar användas för den situationen att nägon som haringått ett avtal om köp ängrar köpet och vill komma ifrån affären pä sä rimligavillkor som möjligt. Varken allmänna köplag eller den gällandekonsumenlköplagen innehåller några bestämmelser om avbeställning. allmänna köplagfinns dock bestämmelser som kan sägas tangera ämnet. De handlar om öppet köp.De innebär att, om öppet köp är avtalat, en köpare som har fält en vara fränsäljaren kan lämna tillbaka varan och därmed i praktiken ställain köpet. I princip förutsätter öppet köp en överenskommelse mellan parterna.Inom detaljhandeln är del emellertid vanligt med ett system som innebär att istort sett alla köp är öppna köp. En lämplig reglering av möjligheterna tillöppet köp bör enligt min mening i första hand komma till stånd genomförhandlingslösningar mellan och berörda näringslivsorganisationermed hänsyn bl.a. till förhållandena i skilda branscher. Vadfrågan nu gäller är om man bör införa en generell möjlighet för konsumenten attavbeställa en vara innan den har avlämnats. Atl en konsument som haringått ett köpeavtal sedermera önskar dra sig tillbaka frän köpet kan ha olikaorsaker. Köpet kan frän början ha varit mindre välbetänkt. Konsumenten kanskevid närmare eftertanke blirpä det klara med alt han inte har något större behov av varan eller att köpetinnebär en alltför stor påfrestning för hans ekonomi. Del kan också vara så attvaran kan anskaffas frän ett annat håll till ett förmånligare pris. har framhällit är det självfallet önskvärt att förhastade köpundviks, och det är en viktig uppgift för de konsument-upplysande organen attinformera om detta. Säljarna har naturligtvis också ett ansvar för allmarknadsföringen bedrivs pä ett sätt som inte motverkar detta intresse. Enönskan att avbeställa etl köp behöver emellertid inte bottna i att köpet varmindre välbetänkt. Del kan bero på all förhållandena har ändrats på ett sättsom inte kunde förutses när konsumenten ingick avtalet. Ändrade familje- ellerarbetsförhållanden, sjukdom, arbetslöshet eller plötsliga oväntade utgifter kanradikalt förändra situationen för konsumenten. Från hans synpunkt är detgivetvis en fördel att kunna dra sig tillbaka frän ett köp som av olikaanledningar är förenligt med hans intressen. Sä länge nägonavbeslällningsmöjlighet inte föreligger har säljaren rätt all kräva att köparenlar emot varan och betalar priset. Om köpeavtalet går ul pä tillverkning av envara kan säljaren - åtminstone formellt enligt bestämmelserna lag -fortsätta all lägga ned arbete och kostnader på tillverkningen även om köparenförklarar att han inte längre vill ha varan. Jag har i förslaget till ny allmänköplag utförligt diskuterat skilda aspekter som gör sig gällande i fräga omavbeslällningar och därvid bl.a. pekat på att del från allmän ekonomisksynpunkt måste betraktas som olämpligt om en tillverkning som inte är önskad avden som har beställt den likväl kommer till stånd. Medhänvisning särskilt till detta förhällande har i förslaget till ny allmänköplag tagits in en bestämmelse som ger köparen möjlighet att under vissa förutsättningaravbeställa en vara som skall tillverkas eller skaffas särskilt för honom. Vidbedömningen av frågan om konsumenten skall ha möjlighet att avbeställa ettkonsumentköp är del givet att en sådan möjlighet inte bör vara snävare än densom följer av den föreslagna nya allmänna köplagen. I blickpunkten kommer istället spörsmålet om konsumenten bör medges en mera vidsträcktavbeställningsmöjlighet. Närdet gäller konsumenttjänster har konsumenten enligt konsumenttjänstlagen en iprincip ovillkorlig möjlighet att genom avbeställning begära att näringsidkarenskall ställa in fortsatt utförande av tjänsten. Det är därvid likgiltigt vilkenorsaken är till att konsumenten inte längre önskar få det beställda arbetetutfört av näringsidkaren. Som uttalades i förarbetena lill nämnda lag (prop.1984/85:110 s. 101) saknas del nämligen normalt anledning atl - särskilt ifråga om egendom som tillhör konsumenten eller står under dennes rädighet - ennäringsidkare skall kunna kräva att fä fullfölja en tjänst som konsumenten intelängre önskar fä utförd. Dettorde i och för sig förhålla sig pä det sättet att skälen för enavbeslällningsmöjlighet är särskilt framträdande i fräga om tillverknings- avtaloch avtal om utförande av en tjänst. Men en sådan möjlighet är naturligtvistill stor fördel för konsumenten ocksä i andra fall. För en ordning med enlängre gående avbeställningsmöjlighet talar även det förhällandet att det mångagånger kan vara svårt att avgöra om ett avtal skall betraktas som ett köp ellersom ell avtal om tjänst. Problem kan uppkomma med bl.a. sädana mellanformer sominnebär att en standardvara, t.ex. en fritidsbåt av en viss typ, i samband medatt den levereras skall förses med speciell inredning och tilläggsutrustning.Att i sådana fall olika regler skulle gälla beroende på om avtalet bedöms somett köp eller som en tjänst torde för den enskilde konsumenten framstå som främmandeoch omotiverat. Isammanhanget bör ocksä erinras om att tendensen i butikshandeln allt mer gårmot att generellt medge öppet köp. Eftersom köparen i dessa fall tillåts attångra köpet efter det att varan har avlämnats kan det framstå som inkonsekventatt inte ocksä medge honom en rätt att frånträda köpet före avlämnandet. Säljarensintresse av ett konsumenlköp är av uteslutande ekonomisk naturoch kan tillgodoses genom regler om en ekonomisk uppgörelse mellan parterna. Vidett samlat övervägande av dessa och övriga omständigheter harjag kommit tilluppfattningen att en konsument vid ett konsumentköp bör ha möjlighet attavbeställa köpet oavsett vilken typ av köp det gäller. Mankan ställa frågan om en sådan avbeställningsmöjlighet bör begränsas till falldå vissa oförutsedda förhållanden inträder som påverkar köparens behov av varaneller möjlighet att betala den. Sådana förhållanden kan t.ex. vara dödsfallinom familjen, skilsmässa, arbetslöshet eller sjukdom. Som utredningen haranfört är det emellertid knappast möjligt att hitta kriterier som på ettlämpligt och entydigt sätt fångar in just sädana fall men utestänger andra.Valet skulle i stället fä stå mellan att inskränka avbeställningsmöjlighetentill vissa lätt avgränsbara fall, vilket skulle ge ett stelbent och kanskedelvis slumpartat utfall, eller att ge reglerna en sä allmän utformning att delknappast blir fråga om någon reell inskränkning. En begränsning av nu antyttslag bör därför inte komma i fråga. Somjag har nämnt i det föregående tar frågan om avbeställning sikte pä tiden föreavlämnandet. Utredningen har för sin del velat göra den begränsningen attavbeställning inte skall fä ske om varan visserligen inte har avlämnats menhålls tillgänglig för konsumenten. Enligt min mening finns det emellertidknappast anledning att begränsa regeln pä det sättet. Vad frågan omavbeställning ytterst handlar om är vilken ersättning som köparen bör betalatill säljaren. Om köparen avbeställer en vara i det sena skede att den redanhålls tillgänglig för honom, bör detta beaktas vid ersättningens bestämmande,vartill jag återkommer i nästa avsnitt. Atl direkt utesluta avbeställning i nuavsedda fall finns det däremot knappast skäl för. Sä länge varan inte haravlämnats bör konsumenten således alltid kunna avbeställa den. 2.6.2 Ersättning vid avbeställningoch hävning på grund av betalningsdröjs-mäl Mittförslag: Om konsumenten avbeställer en vara eller om säljaren häver köpet pägrund av konsumentens betalningsdröjsmål, skall säljaren ha rätt lillersättning för de särskilda kostnader som kan hänföras till avtalet ochavbeställningen eller hävningen samt med etl skäligt belopp för förlust iövrigt. Ersättningen skall dock inte utgå vid vissa kvalificeradebetalningshinder. Ersättning skall inte heller utgå om konsumenten avbeställeren vara innan säljaren har accepterat ett anbud som konsumenten har lämnat. Utredningensförslag: Överensstämmer i stort med mitt såvitt gäller avbeställning. Nägonsärskild regel för del fallet att köparen avbeställer en vara innan säljarenhar accepterat ett anbud som konsumenten har lämnat föreslås dock inte. Deföreslagna reglerna för hävning tar sikte enbart på vissa kvalificeradebetalningshinder (se betänkandet s. 210 f, 220 f). Remissinstanserna:Remissutfallet är blandat. Flera företrädare för näringslivet anser attsäljaren i princip bör ha samma ersättning (vid avbeställning) som om avtalethade fullföljts, med avdrag endast för de besparingar som säljaren gör genomatt inte behöva fullfölja avtalet. anser att säljaren vidavbeställning bör ersättas endast för särskilda kostnader i samband medförsäljningen. Skälenför mitt forslag: Om en avbeställningsmöjlighet skall vara av värde förkonsumenten mäste denne kunna frigöra sig från avtalet pä rimliga ekonomiskavillkor. måste givetvis skälig hänsyn tas till säljarens befogadeintresse av att inte drabbas av förluster till följd av en avbeställning.Sådana förluster skulle dessutom i sista hand drabba konsumentkollektivet. Enavbeställningsmöjlighet utan principiell skyldighet för konsumenten att utgeersättning till säljaren skulle kunna uppmuntra till oöverlagda köp och inverkastörande på omsättningen. Om en säljare inte kunde räkna med en rätt tillersättning i händelse av avbeställning, skulle han givetvis bli obenägen atlför en kunds räkning ta hem varor som inte ingår i del normala sortimentet.Följden kunde då bli en försämrad servicenivå med nackdelar för inte minstglesbygdsbefolkningen. Del gäller alltså all söka nä en godtagbar avvägning mellande olika intressen som gör sig gällande. Liksomvid konsumenttjänster bör vid konsumentköp ersättningen beräknas enligt dens.k. Denna innebär i princip att konsumenten får betalasäljarens särskilda kostnader samt en skälig andel av säljarens vinst. I frågaom den närmare utformningen av ersättningsreglerna har utredningen utförligtredovisat varför enligt utredningens mening reglerna om avbeställning inte kangöras helt parallella med de i konsumenttjänstlagen (betänkandet s. 213). Jagkan i huvudsak biträda vad utredningen därvid anfört. 4 1989/90. Vid avbeställning av enköpt vara bör säljaren till en början ha rätt lill ersättning för kostnader somhan har haft för att ingå avtalet. Dessa kostnader kan avse t.ex. utarbetandeav ritningar eller offert eller inhämtande av kreditupplysning på köparen.Vidare bör ersättning utgå för säljarens särskilda kostnader för att fullgöraavtalet. Vid tillverknings-avtal kan dessa bestå av utgifter för material,arbetslöner m.m. Vid andra köp kan det vara fråga om det pris som säljaren harfält betala för varan plus frakt. Eftersom säljaren vid avbeställning fårbehålla varan bör han dock inte få ersättning för de kostnader som han kantillgodogöra sig exempelvis genom att sälja varan eller utnyttja materialet förannan tillverkning. Föranleder avbeställningen i sig särskilda kostnader försäljaren bör han få ersättning också för dessa. Del kan l.ex. vara fråga omkostnad för frakt av varan tillbaka till säljarens leverantör. Säljarens rätt tillersättning bör emellertid inte begränsas till sädana särskilda kostnader som nuhar berörts. Ersättningen bör i princip bestämmas så att den också ger ettbidrag till verksamhetens allmänna kostnader och en viss kompensation förutebliven vinst pä affären. Ersättningen bör emellertid normalt inte motsvarahela det överskott som skulle ha uppstått för säljaren om köpet hadefullgjorts. I annat fall skulle köparens avbeställningsmöjlighet knappastinnebära någon ekonomisk fördel för denne. innebär för övriglalllid den fördelen för säljaren atl han undgår eventuella kostnader som kanuppkomma i samband med eller efter leveransen. När det gäller altbestämma säljarens rätt till ersättning utöver de särskilda kostnaderna ställersig situationen olika vid tillverkningsavtal och vid andra köp. Vid etttillverkningsavtal bör utgångspunkten vara att överskottet intjänas successivt.Vid sädana köp är det därför skäligt att sätta ersättningen i relation till dentid som har förfiutit mellan avtalet och avbeställningen och den tid somåterstår innan leverans skulle ha ägt rum samt omfattningen av nedlagt arbete.En sädan regel har ocksä den fördelen att den gynnar en köpare som gör sinavbeställning i ett tidigt skede och därmed hindrar säljaren från att lägga nedonödigt arbete pä att fullgöra avtalet. Vidandra köp än tillverkningsavtal kan man inte pä samma sätt säga att överskottetintjänas successivt som förflyter mellan avtalsslutet ochleveranstidpunkten. Även för sådana köp skall dock lidsfaktorn kunna tillmätasen viss betydelse. Genomsnittligt sett borde sålunda säljarens olägenheter aven avbeställning vara mindre ju tidigare avbeställningen sker. Genom en tidigavbeställning kan han exempelvis besparas besvär med alt hantera och förvaravaran för köparens räkning. Avväsentlig betydelse vid bestämmandet av säljarens ersättning vid avbeställningblir givetvis relationen mellan det avtalade priset och säljarensanskaffningskostnad, eller med andra ord det påslag som säljarens priskalkylbygger på. Storleken av detta påslag varierar i hög grad mellan olikavarugrupper och olika företag. I enlighet med vad som har anförts börsäljarens vinst inte anses till fullo intjänad förrän hanhar fullgjort sin leveransskyldighet och de förpliktelser som i övrigt åliggerhonom enligt avtalet. Säljaren bör därför vidavbeställning av säväl tillverkningsköp som köp av annat slag ges rätt alt -förutom ersättning för särskilda kostnader -uppbära ersättning med etl skäligtbelopp för sin förlust i övrigt till följd av avbeställningen. Vid bedömningenav vad som är ett skäligt belopp bör hänsyn tas till priset för varan,tidpunkten för avbeställningen, omfattningen av nedlagt arbete samtomständigheterna i övrigl. Genom hänvisningen till omständigheterna i övrigtblir det möjligt att beakta exempelvis sådant som att säljaren pä grund av etttillverkningsavtal som sedermera avbeställs har nödgats avböja andra uppdragoch inte kan utnyttja sina resurser till fullo eller att det avbeställdaköpet avser en vara av säsongskaraktär som när avbeställningen sker inte längreär möjlig alt avsätta. Det är givet att det imänga fall kan medföra bäde besvär och kostnader att bestämma storleken av denersättning som konsumenten enligt de föreslagna reglerna skall betala tillsäljaren. Det framstår därför som önskvärt att parterna redan dä köpeavtaletingås kan avtala om en standardiserad ersättning som konsumenten skall betalavid en avbeställning. För konsumenten kan det ofta vara en fördel att i förvägveta vad en avbeställning kostar honom. Och för näringsidkaren kan ett avtal omen pä förhand bestämd avbeställningsersättning spara in administrativt arbeteoch kostnader. Ur samhällelig synpunkt är det naturligtvis en fördel omparterna kan reglera sina mdlanhavanden sä att tvister undviks. Medhänvisning till det nu anförda anser jag i likhet med utredningen att det böröppnas en viss möjlighet för parterna att pä förhand avtala om den ersättningsom konsumenten skall betala i händelse av avbeställning. Det kan emellertidinte komma ifråga att medge total avtalsfrihet. Fördelarna för konsumenten attmot en rimlig ersättning kunna avbeställa varan skulle dä kunna omintetgöras.För alt ett avtal om konsumentens ersättningsskyldighet vid avbeställning skallkunna göras gällande mot denne bör avtalet i princip framstå som en standardiseradtillämpning av de ovan förordade reglerna. Avbeställningsreglernainnebär att köparen skall ha en i princip ovillkorlig möjlighet att mot enrimlig ersättning avbeställa varan innan den har avlämnats, oberoende av deskäl som ligger bakom avbeställningen. Det betyder bl.a. att köparen kanavbeställa varan, om han inser att han inte kommer att kunna betala i rätt tid.Det finns inte något som hindrar att konsumenten avbeställer sedan han harrakat i dröjsmål. Tvärtom kan en avbeställning aktualiseras av en påminnelsefrån säljaren om dröjsmålet. Omkonsumenten i en situation som avses avbeställer varan skall ersättningenbestämmas pä det sätt som som jag förut har redogjort för. Men anta attkonsumenten inte avbeställer varan utan förhåller sig passiv ochdetta leder till att i stället säljaren häver köpet på grund av belalningsdröjsmål. Somjag ser det kan det avgörande för ersättningens omfattning inte vara vem avparterna som hinner först med sin åtgärd, säljaren med hävning ellerkonsumenten med en avbeställning. Detta motiverar att konsumentensersättningsskyldighet gentemot säljaren vid en hävning frän dennes sida pägrund av dröjsmål med betalningen regleras på samma sätt som konsumentensersättningsskyldighet vid avbeställning. Också i övrigt talar goda skäl för ensädan överensstämmelse. Bådei 1905 ärs allmänna köplag och i den föreslagna nya allmänna köplagen finnsregler om att en köpare som inte fullgör sina förpliktelser i vissa fall kanbli befriad frän ersättningsskyldighet, nämligen om det föreligger ettbetalningshinder av kvalificerat slag. Det kan exempelvis vara fräga om ettavbrott i den allmänna samfärdseln eller betalningsförmedlingen. Ettmotsvarande undantag bör gälla vid konsumentköp.