prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Förslagets26 § innebär en väsentlig utvidgning av säljarens ansvar vid fd och dröjsmäl.Man inför ett nytt köprättsligt force majeure-begrepp med allt vad del innebärav osäkerhet och tillämpningsproblem. Säljarens möjligheter all åberopa force majeureblir i praktiken minimala. ifrågasätter om det verkligen finns lillräckligtstarka motiv för en sådan utvidgning av säljarens skadeståndsansvar.Riksförbundet vill också påpeka att del är oklart vilka krav på produktkontrollstadgandet ställer. Vadgäller rätten till ersättning för icke-ekonomisk skada, sådan den utformats iförslagets 28 §, vill riksförbundet framhålla atl det av mänga skäl ärolämpligt alt införa en sådan rätt. Det utmärkande för dessa följdförluster äralt de är subjektivt betingade. Frän försäkringssynpunkt kan anföras dels attrisken är mycket svår att beräkna, dels att när skada inträffar denna ärytterst komplicerad atl utreda och värdera. Att bestämmelsen är dispositivmedför atl det blir ganska slumpartat vilka köpare som härigenom kommer attkunna få ersättning för följdförluster. I utredningen pekas också på alla dessanackdelar, men de har inte ansetts uppväga konsumentens intresse av rätt lillolägenhetsersättning. vill kraftigt understryka att förbundetinte delar denna uppfattning. Imotiven till 28 § tredje stycket uttalas att begreppet "annanförlust" skall ges en vidsträckt tolkning och omfatta även vissa besväroch olägenheter som inte direkt kan mätas i pengar. Enligt vår mening är detsvårt att beräkna risken för sådana följdförluster. Dessutom blir det vid vårskadereglering svårt att utreda och värdera sädana förluster, eftersom dessa ärsubjektivt betingande. Med beaktande av all regeln dessutom är dispositiv blirdet ofta slumpen som får avgöra vilka konsumenter som får ersättning för följdförluster. Enpositiv nyhet är säljarens skadeståndsskyldighel vid dröjsmål som beror påsäljaren, eller vid fel på godset. Konsumenten bör alltså förutom ersättningför direkta utlägg även kunna få ersättning för förlorad arbetsförtjänst, resoro.dyl. kan ett reklamationsförfarande enbart på grund av säljarens oviljabli onödigt besvärligt och kosta konsumenten oproportionerligt myckel, ulan allhan kan hindra det. innebär ett jämlikareförhållande mellan säljare och köpare på marknaden Prop.1989/90:89 isamband med reklamationer och tvister. En liknande verkan i riktning Bilaga3 mot mer jämlikhet har förslaget atl konsumenten har möjlighet att kräva ett fels avhjälpande. Enligtvår erfarenhet fördröjer ofta säljare utredningar m.m. vid reklamation avvaror. Vi vill därför understryka och betona vikten av alt skadestånd kanutdömas om säljaren genom sin handläggning av en reklamation orsakar köparenskada. Enligtlagförslaget ingår i säljarens skadeståndsskyldighet bl.a. atl ersätta köparenför inkomstförlust som köparen kan drabbas av när säljaren skall justera någonfelaktighet. Som tidigare påpekats måste visst justeringsarbete alltid göras isamband med ett nytt hus. fungerar justerings-arbetena på det sättet, attköparna "alltid" ser lill alt någon kan öppna och släppa in säljarenspersonal för erforderliga justeringar och efterarbeten. Eftersom köparna idaginte har rätt till ersättning för detta arbete ser köparna ocksä rill att delflyter smidigt. Grannar kan hjälpa varandra, någon anhörig kan finnas i husetför all öppna etc. Om en ny konsumentköplag skulle ge köparna rätt tillersättning för inkomstföriusl, skulle också köparnas incitament alt hanterajusteringsarbetena smidigt försvinna. Risken finns att köpare gäma skullestanna hemma från arbete bara för att öppna en dörr. Om det sedan behövsfler besök för all göra justeringar vid olika tillfällen, kan kostnaderna förinkomstbortfall bli avsevärda. Därmed skulle också trähusföretagen tvingas göraytterligare påslag på priserna, vilket inte kan gynna konsumenterna -särskiltinte de konsumenter, som aktivt agerar för att hälla nere kostnaderna i sambandmed efterarbetena. Som vi tidigare anfört vill vi föreslå, alt köparnas rätttill skadestånd inte skall föreligga när det gäller normala justeringsarbeten. Köparnasrätt till skadestånd enligt 28 § 1 bör, på skäl som tidigare anförts, inte intasi en ny konsumentköplag. §27, 2:a stycket bör lyda: Lagen är tillämplig även på personskada. Nämndenmenar all om personskada uppstår på grund av felaktig vara så skall självfalletkonsumenten även i delta fak hållas skadelös. Förslagetsbestämmelser om skadestånd på grund av fel i godset täcker också skador som detfelaktiga godset orsakar pä viss annan egendom. Visserligen kan det rentteoretiskt ifrågasättas om det är lämpligt att på detta sätl bryta ut och lagregleraen del av frågorna om skadeståndsansvar för produktskador på egendom.Lösningen framstår emellertid som praktisk och fingsrätten vill därför inteställa sig negativ till den föreslagna lagtekniken. Enligt förslaget kan en säljarebli skadeslåndsskyldig för följdskador som uppkommit på köparens egendom ochdessutom för skador på egendom som tillhör medlem av köparens hushåll. Om skadauppstår på t.ex. av köparen förhyrd egendom kan köparen i vissa fall bli skadeslåndsskyldigoch därmed skadelidande i samma utsträckning som om han ägde egendomen. Medhänsyn härtill och tik de utredningssvårigheter som den föreslagna regeln kanorsaka vore det lämpligare atl ansvaret för sådana följdskador utvidgas lillatt avse skador som drabbar köparen. Fråganom produktskador är av stor betydelse och uppfattar det somangeläget med en lagreglering. Frågan är dock invecklad och under utredning iolika sammanhang. anser del tveksamt om utredningens analysav problemen är tillräcklig som grund för den föreslagna regeln, även om dennai och för sig har begränsad räckvidd. Förslaget avser skada som uppkommer"till följd av" fel i godset. Orsakssambanden kan dock sannolikt varamycket osäkra, vilket kan göra regeln oklar och svårtillämpad. I belänkandetfinns i stor sett ingen diskussion av sådana problem. hardock inte funnit skäl att avstyrka den föreslagna regeln. Det förefaller rimligtatt den föreslagna lösningen prövas i praktiken och att frågan därefter vidbehov tas upp på nytt. Konsumentverkettillslyrker också utredningens förslag atl säljaren skall kunna hållas ansvarigför vissa produktskador (27 §). En produktskada har oftast samband med ett feli godset. Syftet med den föreslagna bestämmelsen är att köparen skall kunnarikta anspräk för såväl felet i godset som produktskador mot säljaren. Bestämmelsen omfattar dockendast skada som uppkommer på egendom som tillhör köparen eller någon medlem avdennes hushåll och som är avsedd huvudsakligen för enskilt ändamål.Konsumentverket vill ifrågasätta om inte bestämmelsen borde omfatta all egendomi köparens hushåll som är avsedd huvudsakligen för enskilt ändamål och somköparen eller någon i dennes hushåll har vårdansvaret för, oavsett vem egendomen tillhör.Bestämmelsen skulle då även komma att omfatta Prop. 1989/90:89 egendom ihushållet som köparen eller någon i dennes hushåll har Bilaga 3 vårdansvaretför genom exempelvis ett hyresavtal. Även i ett sådant fall är det en fördelför köparen att kunna rikta anspråken beträffande produktskador mol säljaren. Reklamalionsnämndenhar ibland rekommenderat säljaren av en felaktig vara altersätta inte bara skada på själva varan utan även skada pä annan egendom hosköparen. Etl relativt vanligt fall är klädesplagg som färgat av sig på andraplagg eller på möbelklädsel. Nämnden har inte ansett 19 § nuvarande konsumentköplaglägga hinder mot en på så sätt begränsad analogisk tillämpning av deköprättsliga reglerna vid produklskador. Motbakgrund av sin beskrivna praxis kan nämnden inte annat än tillstyrkautredningens förslag till reglering av produktskadeansvaret. Nämnden vill ianslutning till det som sägs avslutningsvis i detta avsnitt av betänkandetanmärka, att den omständigheten att lagregler införs för vissa i praktiken frekventafall av produktskador inte behöver hindra en fortsatt vidareutveckling på andradelar av detta komplicerade rättsområde genom lagstiftning eller domstolsspraxis. I27 § stadgas all säljarens skadesländsskyldighet omfattar även skada, som tillföljd av felet uppkommer på annan egendom, vilken tillhör köparen eller någonmedlem av dennes hushåll och är avsedd huvudsakligen för enskilt ändamål.Lagen gäller dock inte personskada. Förslaget innebär således att säljaren medändring av hittillsvarande principer fär ett strikt ansvar för produktskada päköparens och vissa andra personers konsumtionsegendom om den egendom somförorsakar skadan är behäftad med köprättsligt fed- I de flesta fall godsetorsakar en produktskada torde godset vara behäftat med köprättsligt fel,åtminstone i den formen atl säljaren inte lämnat erforderliga anvisningar (jfr9 § 2 p.). har i ett tidigare remissyttrande vänt sig mot ettlikartal förslag frän produkiansvarskommilién med motiveringen att del striktaproduktansvaret då endast kommer alt omfatta sakskador som drabbar köparen ochdennes hushåll (se betänkandet s. 190 m). Vid förnyad prövning finner vi dockatt denna invändning inte har någon avgörande betydelse. Det bästa bör intevara del godas fiende, och finns del tillräcklig anledning att köparen och hansfamilj får ett vidgat skydd mot produktskador bör denna möjlighet inte awisasdärför atl inte även andra personer kan få samma skydd. Den avgörande frågansynes i stället vara om det strikta ansvaret bör ligga pä säljaren eller på detbakre ledet (tillverkaren eller importören). Som utredningen framhåller på s.195 xm är det önskvärt att ansvaret drabbar eller åtminstone kan föras tillbakapå tillverkaren eller importören, så att ansvaret belastar hela produktionen ellerätminstone den produktion som avsattes i , och så alt Prop. 1989/90:89produktansvaret blir ett incitament till en bättre konstruktionBilaga 3 och kontroll av produktionen. Som utredningen också framhåller (s. 195öx) är del angeläget att en detaljist kan föra tikbaka ett strikt produktansvarpå det bakre ledet, så atl ansvaret inte blir oskäligt betungande fördetaljisten. Sedan fortsätter utredningen med att anta att en detaljist hargoda möjligheter att återföra ett sådant ansvar, eftersom detaljistensskyldighet att betala skadestånd till konsumenten blir en ren förmögenhetsskadasom omfattas av hans skadeståndsrätt enligt köplagen mot det bakre ledet (s.195 y). Problemet är bara alt köplagen ofta inte är tillämplig mellandetaljisten och hans leverantör. Leverantörerna har inte sällan friskrivit sigfrän skyldigheten atl ersätta indirekt skada. I NL 79, som visserligen intetillämpas så ofta på varor som skall säljas vidare till konsumenter men som ären förebild för många speciella företagsvillkor, är normallösningen enligtpunkt 32 att säljaren inte ansvarar för produktskador som godset orsakar hostredje man som förvärvat egendomen från köparen. Utredningen uttalar som sinmening att sådana friskrivningsklausuler bör kunna sättas åt sidan med stöd av36 § avtalslagen eller förbjudas enligt lagen om avtalsvklkor mellan näringsidkare.Inte heller nu gällande försäkringsvillkor är anpassade lill etl striktproduktansvar för detaljisterna (s. 197 x), men försäkringsvillkoren kannaturligtvis ändras. Fakultetsstyrelsenfinner sammantaget att det från konsumentens synpunkt är rationellt alt hanäven avseende produktskador kan vända sig mot säljaren, eftersom krav på grundav produktskador ofta torde förekomma tillsammans med andra anspräk på grund avfel i godset. Med nu gällande regler i köplagen är dock risken mycket stor attdetaljisterna kommer i kläm och i praktiken ofta inte kommer att kunna återföraansvaret på tillverkaren eller leverantören. Vidare är det fråga om ett ansvarför mer speciella skador än som var aktuellt, när styrelsen vid granskningen av26 § ansåg att säljaren trots svårigheten all återföra sitt ansvar borde svaraför vällande i bakre led. I de fallen - i motsats lill vad som gäller vid produklskador- skulle konsumenten för övrigl helt sakna möjlighetatt själv vända sig mot detbakre ledet, eftersom konsumenten endast lidit en förmögenhetsskada och utomobligatoriskaregler ej kan grunda sitt ansvar. Styrelsen vill därför f. n. avstyrka attsäljaren görs strikt ansvarig för produktskador. Om man emellertid i detfortsatta lagstiftningsarbetet gör sådana ändringar i köplagen eller sädanauttalanden i motiven till denna att man kan räkna med att detaljisterna utannågon svårighet kan regressvis övervältra etl strikt ansvar pä det bakre ledet,kan saken komma i ett annat läge (jfr värt resonemang ovan beträffandesäljarens ansvar för uppgifter från bakre led). 302 X uttalar utredningen att en förutsättning, för attköparen skall kunna göra produktansvaret gällande mol säljaren, är att köparenreklamerat enligt 20 § konsumentköplagen. Uttalandet väcker frågan, om köpareninom den allmänna tioåriga preskriptionstiden kan föra fram anspråkmot säljaren, ifall köparen grundar sitt krav på utomobligatoriska Prop.1989/90:89 skadeståndsregler. Det kunde synas naturligt atl en sådan möjlighetinte Bilaga 3 står till buds, ifall ett utomobligatoriskt ansvar aldrig kanföreligga utan att godset fär anses ha varit behäftat med köprättsligtfel (se 1 kap 1 § skadeståndslagen och NJA 1972 s. 246). Emellertid måste detliks vidare anses stå öppet, huruvida del alltid kan anses avtalat (se 9 § 1st. 1 p.) att godset skall ha sådana egenskaper att det är ofarligt för sakersom finns hos köparen och personer som ingår i dennes hushåll. Via bestämmelseni 9 § 1 st 2 p kan man dock förmodligen oftast anse alt godset är felaktigt, omdet orsakar en produktskada. Men om en skadebringande egenskap kan föreliggautan att godset är behäftat med fel, borde talan enligt skadeståndslagen kunnaföras även efter den tvååriga preskriptionstiden i konsumentköplagen mot en culpössäljare. Frågan är emellertid om man bör stanna vid detta. 20 § konsumentköplagenkan inte hindra att personer, som ej ingår i köparens hushåll, utkräver ansvarfrån säljaren på grund av dennes vållande från den skadegörandehandlingen; dessa skadelidande kan ju aldrig åberopa konsumentköplagen somgrund för säljarens ansvar, och de bör dä inte heller drabbas av regeln i 21 §.Däremoi skulle etl bortfall av säljarens ansvar mot personer iköparens hushåll kunna motiveras med alt dessa personer i vissa andra avseendengynnas av lagen, eftersom säljarens ansvar mot dessa personer för skada påderas egendom ofta kommer alt bli strikt. Fakultetsslyrelsen anser sammanfattningsvis,att det är rimligt att säljarens ansvar för produklskador bortfaller enligt 21§ konsumentköplagen i den mån ansvaret går längre än det utomobligatoriskaansvaret enligt skadeståndslagen. Möjligen kunde man ocksä stipulera attansvaret faller bort enligt 21 §, sä snart ansvaret läcks av konsumentköplagensregler, eftersom det då får anses föreligga en speciell reglering av skadeståndsfrägan.Det kan dock lika väl hävdas att säljaren under tio är bör ansvara mot allaskadelidande, när säljaren har varit värdslös i förhållande till risken förproduktskada; någon egentlig motivering varför del ansvar som säljaren i daghar enligt den allmänna skadeståndslagen i dessa situationer skall mildras harej givits. Ett undantag frän 21 § för dessa fall är relativt lätt att avgränsa(jfr s. 150 n). Enligt27 § i lagförslaget omfattar säljarens skadeständsskyldighelpå grund av fel igodset även skada som till följd av felet uppkommer på annan egendom, vilkentillhör köparen eller någon medlem av dennes hushåll och är avseddhuvudsakligen för enskilt ändamål; däremot inbegriper denna skyldighet inte personskador.Säljarens skadeståndsansvar är i princip strikt. Emellertid gär säljaren frifrån skadeståndsansvar om underlåtenheten alt avlämna felfritt gods beror påett oförutsett hinder utanför såväl hans egen som i förekommande fall hansleverantörs eller annat tidigare säljleds kontroll. Lagrådsremissenmed förslag till konsumenlljänstlag innehåller också Prop. 1989/90:89 regler omproduktansvar. Skadeståndsskyldigheten är där utformad som Bilaga 3 ett s. k. presumtionsansvar,dvs. näringsidkaren som har utfört en tjänst är skyldig att ersätta konsumentenskada som denne tillfogats på grund av fel hos tjänsten, om inte näringsidkarenvisar att skadan ej beror på försummelse från hans sida. Och skyldighetenomfattar även ersättning för skada på föremålet för tjänsten eller annanegendom som tillhör konsumenten eller någon medlem av hans hushåll. Idebatten om utformningen av ett produktansvar har del varit entydlig tendens all lägga ett strängt ansvar på tillverkaren-importören, iregel på denne ensam. Produktansvarskommilléns förslag till produktansvarslagavseende personskador ger uttryck för detta synsätt, och för en sådan lösningkan anföras flera skäl. De flesta produktskador, både personskador ochsakskador, förorsakas otvivelaktigt av fel som föreligger redan när godsetlämnar tillverkaren. Som konsumentköpsutredningen själv framhåller ligger detredan från den synpunkten närmast till hands atl ansvaret för produktskadorslutligen drabbar tillverkaren eller, när produkten har tillverkats utomlands,importören. Allmänna produkt-säkerhetssynpunkter, behovet av ekonomisk prevention,riskfördelningssynpunkter, försäkringssynpunkter m.m. talar i samma riktning.Det produktsäkerhetsarbete som bedrivs av , konsumentombudsmannenoch andra myndigheter inriktas helt naturligt i första hand på tillverkare ochimportörer. För PÅKs del ligger del särskilt nära till hands att understrykaatt ett strängt produktansvar ger tillverkare och importörer starka motiv föratt öka produktsäkerheten och för atl, när en farlig produkt har kommit ut påmarknaden, vidta.effektiva äterkallelseätgärder. Mellan regler om produktansvaroch en återkallelsereglering finns alllsä ett starkt samband. Detta belyses påett övertygande sätt av utländska erfarenheter, särskilt frän . Delkan ifrågasättas, om den särreglering som föreslås beträffandeproduktansvaret vid konsumentköp och konsumenttjänster inte på ett olyckligtsätt bryter mot tendensen att placera ansvaret i första hand på tillverkare ochimportörer. Vad konsumenttjänsterna angår behöver betänkligheterna inte vara såstora. Den näringsidkare som i sin yrkesmässiga verksamhet utför tjänster ålkonsumenter är i stort sett alt jämställa med en tillverkare, och de föreslagnareglerna om produktansvar i form av ett nägol utvidgat ansvar för fel hostjänsten faller naturligt in i lagstiftningen. Större skäl finns då attifrågasätta den lösning som föreslås i den nya konsumentköplagen. Delproduktansvar som föreslås där är på grund av sammankopplingen med denköprättsliga regleringen starkt begränsat; det gäller endast vissa sakskador,och ansvaret åvilar normalt endast näringsidkaren-säljaren. De möjligheter somsäljaren har att föra skadeståndsansvaret vidare mot bakre led, alltsåslutligen mot tillverkaren, kan knappast med fog betecknas som goda. Särskiltblir försäkringsfrågorna svårlösta. Och till slut blir del ävenfortsättningsvis så att privatpersoner som har tillfogats sakskador genomfarliga varor i flera situationer måste fallatillbaka på allmänna skadeståndsrättsliga regler för Prop. 1989/90:89 att hälla sig skadelösa. Omman trots dessa betänkligheter skall kunna godta de föreslagna produklansvarsreglernai konsumentköplagen, beror det pä de praktiska fördelar som reglerna ätminstoneför närvarande - i det otillfredsställande läge som råder på produktansvarsomrädet- kan anses medföra genom att de förstärker del civilrätlsligakonsumentskyddet. Från PÅKs sida är del emellertid angelägel att framhålla attlösningen bör betraktas som ett provisorium. Reformarbetet beträffandeproduktansvaretförsakskador, tillfogade konsumenter i vid mening, bör inte anses avslutade meddetta. Det är enligt kommitténs mening önskvärt atl vi i får till stånden övergripande lagstiftning om produktansvar, som i princip reglerartillverkares och importörers ansvar inte bara för personskador ulan också förvissa sakskador. Om möjligt bör detta ske i nordiskt samarbete och i anslutninglill det arbete på produktansvarsområdet som bedrivs inom EG. Vadavser frågan om produktansvar har förbundet i och för sig inget alt erinra motatt en bestämmelse intas i konsumenlköplagen om skadeståndsskyldighel vidproduktskador. Förbundet anser del dock väsentligt att utformningen av en sådanregd överensstämmer med vad som föreslås i konsumenttjänstlagen och vad som kanbli resultatet av produktansvars-kommitténs förslag (SOU 1979:79). 8.8 Vissaorganisationer inom näringslivet Utredningenföreslär också att ett produktansvar för sakskador införs. Vi anser inte allnågot påtagligt behov av en särskild reglering om produktansvar påvisats.Förutom det skydd som hemförsäkringarna ger kan den skadelidande alltid användamöjligheten till ersättning via vanliga skadeständsrätisliga normer. Underalla omständigheter måste resultatet av pågående internationelltlagstiftningsarbete inom det aktuella området awaktas. Vidareär utredningsunderlaget bristfälligt. Särskilt gäller delta försäkringsfrågorna.Genomförs förslaget måste säljaren av produkten A försäkra sig mot alt hansprodukt skadar produkten B, C, D etc i konsumentens hem. Även säljaren avprodukten B måste emellertid teckna försäkring för att hans produkter inteskadar varorna A, C, D etc. Således kan man förutse inte oväsentligakostnadsökningar till följd av ett ökat antal försäkringar, som dessutom helteller delvis täcker varandra. Vidarehar konsumenten själv ofta en hemförsäkring, där regressanspräk moltillverkarna kan komma ifråga. Vi vill här hänvisa till vad som anförs iLindahls och särskilda yttrande. Ettproduktansvar av föreslagen art synes således kunna ge upphov till åtskilliga kringkostnader,som utredningen inte vare sig beaktat eller analyserat. Till följd av vad somnu sagts och då del dessutom för den enskilde konsumenten måsteröra sig om begränsade skaderisker anser vi Prop. 1989/90:89 del inte motiverat att införa ett produktansvar. Utredningenföreslår att skadeständsskyldigheten även skall onifatla skada som till följdav all felet uppkommer pä annan egendom vilken tillhör köparen eller denneshushåll och är avsedd huvudsakligen för enskilt ändamål. Dettaär en principiell nyhet och man bör icke utan närmare analys utav de följderförslaget kan innebära ur såväl praktisk som ur kostnadshänsyn införa enlagregel o produktansvar i konsumentledet. Det bör dessutom påpekas att ett minternationelltlagstiftningsarbete pågår inom detta område. Produktansvaretinnebär till exempel att en detaljist blir ansvarig för en skada som uppkommer på grund av att takpapp icke skyddar mol regn med den påföljden att de delar som därmed skadas på byggnaden skall ersättas utav säljaren. Detta kan få mycket långtgående konsekvenser. Det kan inte vara rimligt alt säljaren skall svara för den skada som därför uppkommer när han icke själv kan bedöma om produkten inte har den egenskapen vid säljtillfället som den rimligen bör ha. Del är naturligt att ansvaret skall åvila den som tillverkat produkten. börockså beaktas att etl ansvar för produkten hos säljarenmedför ökade kostnaderför säljaren. I första hand ökade premiekoslnader. Detta innebär i slutändan enökad kostnad för konsumenten. Försäkringen är även försedd med en självrisk somdetaljisten i vart fall har alt svara för. Enligt vad som upplysts frånförsäkringsgivare kan man beräkna dennat till cirka ettusenfemhundra kronor.Denna kostnad kommer också att drabba detaljistledet vilket inte kan vara acceptabeltmot bakgrund av orsaken till skadans uppkomst. Förbundetvill understryka alt skador kan uppstå till följd utav konsumensfelaktiga användning eller hantering utav varan. kan ocksä ha anbringatspå ett felaktigt sätt vilket gett upphov till en skada varom konsumenten sökergöra detaljisten ansvarig för. Sådana skador kan av köparen uppfattas somproduktansvarsskador och ge upphov till länga och komplicerade utredningarvilka detaljisten oförskyllt drabbas utav.