prop · GD0377 · 1989-12-31 00:00:00 — Medhänsyn till att trähusföretagen och särskilt deras lokala agenter som regelär myckel små förelag, föreligger inte den diflFerens i styrka, som ofta laslill intäkt för att motivera en sådan skillnad. Mot bakgmnd av bl. a.utredningens första delbetänkande innehåller dock det nu aktuella betänkandeten avvägning, som till nöds kan accepteras. Utredningensförslag all en besiktning skall kunna ersätta köparens undersökningsplikt ärvärt all pröva. Det är dock av flera skäl ett oeftergivligt krav atlbesiktningen icke görs obligatorisk. STRtillstyrker utredningens förslag, men under den bestämda fömtsätt ningen atl avvägningen mellan näringsidkare/privatperson och mellan 122 dispositivoch tvingande lag inte rubbas så, att ytteriigare bördor läggs på Prop.1989/90:77 näringsidkaren. Delegationenhar ingen erinran mot att förslaget förs vidare till lagstiftning. Enligtförslaget bortfaller köparens undersökningsplikt, när en opartiskbesiktningsman som parterna anlitat avgett besiklningsullålande före köpet. Föratt stimulera en utveckling, där sakkunnig regelmässigt anlitas, finns enligtdelegationens mening skäl överväga alt också säljarens upplysningsskyldighetom fastighetens skick anses fullgjord i och med besiktningen och atträttsverkningarna för parterna på så sätt balanseras på etl ömsesidigtlikvärdigt sätt. Säljare -tex pensionärshushåll i små omständigheter tordetypiskt sett ha samma behov att få tvistefrågor avförda som köpare av begagnadesmåhus. synes av bl a detta skäl böra utformas så, attdel ger fördelar för båda parter. Denna fråga förtjänar därför övervägasytterligare i lagstiftningsärendet. Organisationenhar inget att erinra mot att förslaget läggs till grund för lagstiftning. Ibetänkandet behandlas huvudsakligen frågan om säljarens ansvar för faktiska feli fastighet, alltså ansvar enligt 4 kap. 19 § jordabalken. Som konstateras ibetänkandet är tvister härom frekvent förekommande i domstolarna och klara,enkla regler av stor betydelse för alla säljare och köpare av fastigheter.Förbundet anser det därför vara riktigt, att lagstiftaren preciserar denkortfattade regeln i 19 §. Självfallet är det betydelsefullt att detta sker iöverensstämmelse med hur praxis utvecklat sig och att en ny lagstiftning intebryter med utvecklingen utan endast innebär ett förtydligande. Förbundet anseratt man i lagförslaget på ett förtjänstfullt sätt gjort detta. Nyheterna,nämligen den särskilda verkan av besiktning av sakkunnig vid överlåtelse avsmåhus mellan privatpersoner, förkortad frist för reklamation av fel inormalfall samt vissa tvingande regler vid avtal om försäljning av småhus frånen byggmästare lill en konsument, är väl motiverade. Pågmnd av del anförda tillstyrker förbundet att den föreslagna lagstiftningengenomförs. Deföreslagna reglerna anknyter nära till den praxis, som uppkommit Någon anledning att ändra den praxis som 123 uppkommitgenom domstolarnas fiirsorg torde knappast finnas. 1989/90:77det anser att förslaget till lagstiftning bör genomföras med de jämkningar Bilaga 8 som föreslås i det följande (se avsnitt 3 5). Vidbehandlingen av betänkandet har samfundet uppmärksammat behovet av ytterligareutredning på ifrågavarande rättsområde. Detta gäller bl a frågan om köparesrätt att påtala fel gentemot annan än sin fångesman, rätten/skyldigheten allavhjälpa fd aktuellt särskilt om säljaren är entreprenör samt ansvaret förföljdskador. Förbundettillstyrker utredningens förslag till ändringar i jordabalken. Förbundetansluter sig till vad Näringslivets byggnadsdelegation har anfört. ansluter sig lill den målsättning som synes ha legat lillgrund för kommitténs arbete, nämligen alt skapa större klarhet om säljarens ochköparens ansvar vid småhusköp för att därigenom minska riskerna för tvisteroch rättsförluster. RiksförbundetVi i småhus: Förbundetansluter sig i huvudsak ti IIföreslagen ändring av jordabalkens 4kap. 19 § samt utökningen med fyra nya paragrafer 4 kap. 19a 19d §§. SverigesFastighetsmäklarsamfund anser det mycket angeläget att nuvarande bestämmelserom faktiska fel i fastighet, som återfinns i Jordabalkens 4: e kapitel § 19,omarbetas. Detankegångar som kommittén ger uttryck för, är i huvudsak riktiga, men det ärMäklarsamfundets uppfattning, att förslaget bör omarbetas på vissa punkter. Frågornaom fel i fastighet är inte enbart en lagteknisk fråga, utan sammanhängermycket nära med tekniska bedömningar. Detär vår uppfattning alt teknisk expertis borde ha knutits lill utred ningen, för att man därigenom skulle kunnat erhålla en närmare belysning av felbegreppet ur teknisk synvinkel. Dettasaknas i princip i kommitténs motivering till förslagen. Vi har Prop.1989/90:77 dock inför delta remissyttrande varit i kontakt med byggnadstekniskex- Bilaga 8 pertis, som särskilt ansett det angelägel alt man i förarbetenanärmare uttalar sig om vad som avses vid den föreslagna lydelsen av 4:ekapitlet § 19, där det angivits atl köparen före köpet har att göra sådanundersökning av fasligheten som påkallats med hänsyn dels tillomständigheterna vid köpet dels den normala beskaffenheten hos jämförligafastigheter. Jämförligafastigheter är nämligen enligt byggnadstekniker inte ett enhetligt begrepp,ulan måste närmare preciseras i förarbetena med avseende på åldersjämförelser,lokala variationer, olikheter i olika landsändar eller t exbyggnadskonstmktioner. Denandra frågan som särskilt oroat teknikema, är nivån på den tekniskaundersökning, som skall kunna genomföras på etl småhus med innebörd allköparen skall anses ha fullgjort sin undersökningsplikt. Vidbesiktningar redovisas normalt större fel och brister i fastigheten somframkommit vid besiktningen samt i allmänna omdömen renoveringsbehov. Skallundersökningen vara mer långtgående eller myckel detaljrik kommer denna atlbli myckel kostsam. Del är därför angeläget att man redan i förarbetet uttalaratt besiktningen skall omfatta större fel eller brister som är väsentliga förfastighetens fortbestånd samt mer väsenUiga brister i underhållet avfastigheten, som bör åtgärdas. Begreppetbyggnadsakkunniga är inte heller definierat och måste enligt Mäklarsamfundetsuppfattning läggas på en viss nivå och man bör därvid också kräva, attbyggnadssakkunnige har en ansvarsförsäkring, som täcker denna typ av uppdragoch som medför ett godtagbart skydd för konsumenterna vid en felaktig ellerbristfälligt utförd besiktning. Blandde allmänna synpunkiema kan också anföras, atl man i förslaget till ny lagtext,bör inta, en skyldighet för säljaren att lämna upplysningar betr fastighetensskick. Lagtekniskt bör detta inte vara svårare atl konstmera eller definieraän all reglera köparens undersökningsplikt. Bristeri säljarens uppgifter betr fastighetens skick är mycket vanliga och är myckelsvåra för köpare att komma till rätta med, då bevisbördan för bristerna fallerpå köparen. Det kan därvid också vara lämpligt alt visa på en väg för ensäljare att uppfylla sin upplysningsplikt och att delta tex kan ske genom allnågon form av frågelista eller redogörelse från säljaren skall bifogasköpekontraktet. Defaktiska felen som behandlas i§ 19 kan särskiljas i konkreta resp abstraktafel. I förslaget har dessa två fdgmpper behandlats i samma paragraf och på likasätt. Eftersomell avsevärt arbete redan nedlagts på, att komma tillrätta med fd-rekvisilen,är det angelägel atl man redan i lagtexten särskiljer dessa och särbehandlarutfästelse resp bristande upplysning från säljarens sida. Urdenna synpunkt är del myckel väl motiverat att i lagtexten införa bestämmelserom säljarens upplysningsplikt. Uppdelningredan i lagtexten, skulle dessutom innebär all många fel- tvister undvikes, eftersom tolkningsproblem inte behöver uppslå så lätt av jurister och allmänhet vid bedömningen av ell fel. Svenskfastighetsförmedling: Prop. SvenskFastighetsförmedling instämmer i utredningens bedömningar i de '"äga öfrågor som omfattas av detta delbetänkande samt tillstyrker att lagstiftningsker i enlighet med förslaget. SvenskFaslighetsförmedling omfattar ca 270 fastighetsmäklare. Under 1987förmedlade vi drygt 11000 fastighetsaflTärer, varav 9000 avsåg småhus. Vivälkomnar att JB 4:19 utformas på ett sätt som gör det praktiskt möjligt föross att för köpare och säljare kunna förklara deras rättigheter ochskyldigheter. Den hittillsvarande, kryptiska formuleringen har under årens loppvisat sig medföra åtskilliga tillämpningsproblem. Riksförbundethar inte någon erinran mot all 4 kap. 19 § jordabalken ändras och förtydligaspå sätt utredningen föreslår. Genom utredningens förslag blir del lättare atlöverblicka reglerna om säljarens ansvar för fel i fastighet. Lagförslagethar enligt mening fåll en lämplig utformning och avvägning mellansäljarens och köparens intressen. Enuttrycklig regel om köparens undersökningsplikt och klarläggandemotivuttalanden angående omfattningen av undersökningsplikten samt möjlighetenatt fullgöra undersökningsplikten genom ett besiklningsullålande kommer att fådirekta tvisteförebyggande effekter. Medåberopande av del anförda och vad som sägs i avsnitt 4 tillstyrker ettgenomförande av den nu föreslagna lagstiftningen. Enligtvår uppfattning är det svårt för de flesta myndigheter att veta omfattningenoch kvaliteten för olika konsumenlproblem inom området fast egendom. Det är fåkonsumenter som har tillräcklig kraft, tålamod och ekonomi för attcivilrättsligt pröva tvister om fel och brist vilka har sina rötter i brister iavtal och oklarhet i rättsläge. har ej resiirser för attvidmakthålla en problemuppfångning inom området och därför torde den bästakunskapen om problemens karaktär och omfattning finnas hos de lokalakonsumenlkonloren. Länsbostadsnämnderna småhusrådgivning saml i vissutsträckning hos tingsrätterna. De flestasmåhus, som säljs till enskild konsument, säljs med hjälp av en avtal om försäljning av lös egendom, (Leveransaval avseende byggsals) samt etl antal avtal avseende olika tjänster (entreprenadavtal) avseende montage och uppförande till olika grad av färdigställande. I många fall står den enskilde konsumenten som byggherre ulan all förslå de juridisk/eko nomiska konsekvenserna av denna roll. Emedan ingen lokal myndighet 126 följerupp atl rekommenderade minimiavlal (ABS el. tecknas, sak- Prop.1989/90:77 nas i många fall godtagbara skrivna avtal mellan partema. Sammantaget innebär dessa företeelser att konsumenten löper en allvarligrisk för ekonomisk skada och rättsförlust. I de minimiavlal (ABS el. somrekommenderas, finns dessutom en friskrivning från ansvar för dolda fel förliden efler garantitidens utgång. Således lar säljaren ansvar för dolda felefler garantitidens utgång endast om felet eller bristen har sin gmnd i Grovvårdslöshet. Dåingen lokal myndighet, i samband med husels uppförande, följer upp att etllämpligt minimiavlal tecknas mellan parterna, förekommer ej alltför sällan altslut- och garantibesiktning inte ulföres, med rällsföriusl för konsumenten somföljd. Deovan skildrade förhållandena innebär också all den enskilde konsumenten vidförsäljning av fastigheten efter garantitidens utgång kan bli strikt ansvarigför dolda fel enligt JB i förhållande till den nye ägaren somregresslalan mot den förste säljaren/näringsidkaren nästan omöjliggöres. Detär vår uppfattning atl förslaget skall bedömas mot ovanstående bakgmndsbeskrivning. Det är även viktigt alt understryka all förslaget också framledes kommer att vara "dispositiv rätt". Detta innebär attom ej - lokalamyndigheter kan garantera all lämpliga minimiavlal kommer till användningfinnes stor risk alt man på olika sätt söker friskskriva sig från förslagetsinnebörd. Tanken var alt JB, i en faslighetsaflför mellan jämlika parter,skulle tillåta säljaren all friskriva sig från ansvar för fel. Köparen skullemedvetet och välinformerad så att säga få köpa felet. Riskerna med förslaget äralt denna möjlighet kommer alt missbmkas om besiktningsobligatorium ejinföres. Hovrätten för VästraSverige: Utredningensammanfattar sina tankar om felreglema på s 47 i betänkandet. Sammanfattningenvisar olägenhetema av att hantera felproblemen utan att definierafdbegreppel. Sammanfattningen bör citeras i sin helhet och kommenteras. "BeträflFandefel som bort upptäckas är utgångspunkten att fastigheten säljs "sådan denär". Köparen skall iaktta sin undersökningsplikt. Då det i sådant fallinte är fråga om dolda fel i egentlig bemärkelse, löper köparen stor risk atlfå tåla inte bara sådana fel som återfinns på äldre byggnader dvs.sådana som ej avviker från normal standard ulan även sådana som går dämlöveroch utgör fel i abstrakt mening. Är felet annorlunda, dvs. sådant alt det intebort upptäckas ens vid en noggrann undersökning, behöver köparen endast tålaavvikelser, vilka ligger inom ramen för det normala. För sådana avvikelser somgår utöver det normala svarar säljaren". Termernafel, dolda fel och avvikelser används på ett sätt som är 127 1 förstameningen i sammanfattningen använder man termen Prop. 1989/90:77 "fd"i vardaglig betydelse och inte i rättslig betydelse. Termen "dolt fel iBilaga 8 egentlig mening" i tredje meningen synes närmast ta sikte påtermen fel i rättslig betydelse. Ett dolt fel (i "oegentlig"? mening)är tydligen något som är uppläckbart (och därför inte ett fel i rättsligmening). Utredningen menar tydligen atl det finns två typer av dolda fel, delssådana som är upptäckbara (dolda fel), dels sådana som inte är upptäckbara(dolda fel i egentlig mening).' Enligt hovrättens mening är dennabegreppsanvändning motsägelsefull och meningslös. I Qärde meningen talas om felsom inte bort upptäckas (är detta fel i vardaglig betydelse eller i rättsligbetydelse? ); i sådant fall sägs köparen få svara för avvikelser som ligger inomramen för det normala. I tredje meningen talar utredningen vidare om fel sominte avviker från normal standard; här används termen fel tydligen återigen ivardaglig bemärkelse, men betydelsen blir ändå egendomlig i sammanhanget.Utredningen menar uppenbarligen att man kan tala om fel som inte avviker fråndel normala och avvikelser som ligger inom ramen för det normala. Hovrättenanser atl även denna begreppsanvändning är mindre lyckad. Om den påståddafysiska bristfälligheten ligger inom ramen för det normala, är del intetillfredsställande all tala vare sig om fel i rättslig mening eller omavvikelser. Termen fel som rättsligt begrepp bör reserveras för sådanabristfalligheter som innebär all fastigheten inte har den standard (fastställdobjektivt eller subjektivt) som köparen har räll alt kräva. Termen avvikelsekan inte heller användas så som utredningen gör; en avvikelse kan man tala omdå köpeobjeklet avviker från vad som köparen (enligt en konkret eller abstraktfastställd standard) har räll all kräva. Alt tala om avvikelser inom ramen fördel normala är helt meningslöst. Omman använder termen dolda fel måste man med del uttrycket vilja säga något merän med bara termen fel; motsatsen lill dolda fel är då fel som är upptäckbara.Med utredningens sätt atl framställa saken är det tydligen inte så. Utredningenlaborerar med termer som "i egentlig mening dolda fd" som motsatstill fel som bara är dolda (vilket skulle innebära alt de egentligen ärupptäckbara). När man nödgas konstmera en så oklar begreppsapparat är det ettklart symtom på atl den måste förbättras. Detanförda får vara tillräckligt. Hovrätten uppehåller sig vid dessa frågor intebara för att kritisera utredningen på dessa punkter. Det viktigaste syftet ärframför allt alt peka på att den inkonsekventa begreppsanvändningen ibetänkandet i sig visar att del krävs ell annat sätt all angripa de aktuellaproblemen. Fdbegreppeloch undersökningsplikten i förarbeten och praxis Carbell, s 177. Carbell behandlar på s 176 omständighetersom kan reducera köparens undersökningsplikt, vilket kan leda till att säljarenansvarar för ett i och för sig (objektivt sett) uppläckbart fel. Med dolt fel iegentlig mening avser Carbell uppenbarligen sådana fel som över huvud tagetinte är upptäckbara. Den omständigheten att en författare tvingas mynta dennatyp av terminologi, visar tydligt att felproblemen borde kunna behandlas på ettklarare sätt. Man kan vidare fråga sig vad i så fall motsatsen tilldolda fel (i egentlig och oegentlig bemärkelse) är? Iköplagen definieras inte felbegreppet över huvud tagel. Däremot använ- Prop. derman begreppet fel som övergripande term för sådana avikdser som Bilaga 8 säljarenkan bli ansvarig för, se 42 och 43 §§ KöpL. Termen är behändig då manskall reglera t. ex. undersökningsplikt (om köparen bort märka felet, kanhan inte åberopa det) eller reklamalionsskyldighel (yppas fel, skall köparenreklamera från del att han märkt eller bort märka felet).'' 1jordabalken har man definierat de olika typer av avvikelser som säljaren skallkunna bli ansvarig för. Del konkreta felet, som kan avse alla' olika typer avegenskaper, definieras i inledningen av 4:19. De olika abstrakta fdlypemadefinieras i övriga felregler. De olika typema av rättsligt fel behandlas i4:15 - 17 saml 21 och 22, rådighelsfden i 4:18 och de faktiska felen i senaredelen av 4:19. Det är i och för sig egendomligt, alt man inte använtbegreppet fel som sådant. Reglerna inte minst de i 4:19 hade blivit lättareatt skriva och klarare att tillämpa, om man inte nöjt sig med alt baradefiniera olika typer avvikelser ulan även satt etiketten fel på dem. präglas av denna halvhet. Termen fel förekommer visserligen iutredningens förslag till lagtext, men ej som etikett på en difinition. * Enligthovrättens mening borde man ta tillfallet i akt om nu felreglema skallförtydligas att utnyttja termen fel fuUt ut. Förklaringenlill atl man ansett sig kunna klara sig utan en närmare precisering avfdbegreppel är följande. Del har i förarbetena och i HD:s praxis betonats altundersökningsplikten är utgångspunkten för bedömningen av säljarens felansvarnär det gäller fastighetens fysiska egenskaper. Om man börjar bedömningen avsäljarens ansvar med att ta ställning till om del som köparen påslår är ett felär uppläckbart eller dolt, behöver man åtminstone lill att börja med inteta ställning lill vilken standard fastigheten skall eller bör ha. Om man finnerall köparen bort upptäcka förhållandet, ansvarar säljaren inte. Iblandkonstaterar man alt del av denna anledning inte är ell fel i köprättsligmening. nöjer man sig med att konstatera att säljaren inte är ansvarig.Om man finner att köparen inte bort upptäcka förhållandet, blir det genastmera komplicerat. Då räcker det inte med alt något varit dolt för att säljarenskall bli ansvarig; det krävs ju även att fastigheten avviker från en(abstrakt) bestämd standard för all del skall röra sig om ett fel i rättsligmening. Metoden blir således olika beroende på om det rör sig om ellförhållande som köparen bort upptäcka eller ej. Omman väljer att låta undersökningsplikten bilda utgångspunkt, hamnar mansåledes ofta i den situationen atl den som fel ifrågasatta brislfällighelenanses vara icke uppläckbar. Utredningen framhåller att det båtar föga alt talaom köparens undersökningsplikt som utgångspunkt för felbedömningen, eftersomköparen inte skulle kunna göra några intressanta ''Även utredningen har använt termen fel i sittlagförslag; se t.ex. 19a§ 1 st och 'Prop1970:20del B l,s210. ' Se t.ex. 19 § 1 st jämförd med 19 a § 1 st i utredningens lagförslag. Betänkandet,s 51 - 52. 9 1989/90. 1 sami Nr 77 upptäckteräven om han gjorde en noggrann undersökning. Även om en Prop. 1989/90:77 somfel ifrågasatt bristfallighet är dold är det därmed inte sagt att säljarenBilaga 8 skall ansvara. bagateller och andra mindre bristfalligheter inomramen för vad man kallar normal standard. Vad utredningen vill framhålla ärsåledes att man i dessa fall masta klargöra om det rör sig om en avvikelse frånnormal standard eller inte. Om den som fel ifrågasatta brislfällighelen ansesvara uppläckbar ansvarar köparen, oavsett om brislfällighelen vid en felbedömningskulle klassas som ett fel eller ej. I detta senare fall kan man säga att denrättsliga bedömningen i många fall förenklas, men nackdelen är dels all man fåren oenhetlig felbedömning dels att man får en oenhetlig bedömningsmall. Utredningenskonstaterande, alt det båtar föga alt tala om undersökningsplikt, byggerenligt hovrättens mening på en felaktig utgångspunkt. Den omständigheten attköparen har undersökningsplikt innebär inte att köparen rent faktiskt måsteundersöka fastigheten. Med undersökningsplikt avses att köparen får slå försådana fel som vid en noggrann och med tillräcklig sakkunskap utfördundersökning bort upläckas (oavsett hur slarvigt eller noggrant den aktuelleköparen undersökt). Del rör sig således om en objektiv måttstock, som äralldeles oberoende av köparens undersökning i det konkreta fallet, och del äri allra högsta grad meningsfullt all tala om undersökningsplikt även i de falldär en undersökning i och för sig inte skulle leda till något; resultatet av ensådan bedömning är således att säljaren kan bli ansvarig för felet. * Del somställer till problemet är all man med utredningens metod görundersökningsplikten lill en del av felbegreppet. ÄvenHD:s sätt att skriva dom \'arierar i dessa avseenden. börjar man med allkonstatera atl en bristfallighet utgör en avvikelse från en abstrakt standardför all därefter ta ställning till om köparen bort uptäcka felet. '* Iblandogillar man talan på gmnd av att köparen inte fullgjort sin undersökningsplikt,varvid man således inte behövt ta ställning till om det verkligen rört sig omen avikelse fiån abstrakt standard.'" talar HD i sina domskäl omatt köparen i allmänhet har all själv bära risken för fel som bortupptäcka," men i dessa fall torde man använda termen fel i vardagligbetydelse. framgår inte klart vilken metod man använt; resonemangetutmynnar helt enkelt i att köparens talan ogillas. Hovrättenvill med det anförda visa att det skulle vara en fördel om man kunde åstadkommaen enhetlig bedömningsmall. * Utredningen nämner i samband med att den redogör försitt förslag om besiktning att "hjälpregeln"om besiktning innebär att "undersökningsplikten faller bort"; Den faller inte bort; köparen har alltid sin undersökningsplikt men genombesiktningen skall han enligt förslaget ha fullgjort sin undersökningsplikt vilket är något annat; (utredningen använder fö. ävendetta uttryckssätt bara några Utredningen talar vidaie om att undersökningsplikten"desarmeras"; betänkandets 72 o 94. Även detta sätt att uttrycka betydelsen av besiktningen verkar 'Se t.ex.NJA 1975 s 545 (s 553), NJA 1978 s 301 (med hänvisning till TR:s domskäl),NJA 1979 s 790 och NJA 1981 s 894. '"Se t.ex. NJA 1980 s 555. "Se t.ex. NJA 1984 s 3 och NJA 1985 s 871. Avde två föregående avsnitten framgår att det finns etl behov av ett mera Bilaga 8 enhetligt felbegrepp. Enligt hovrättens mening är det i själva verket,som visats ovan, så alt resonemangen blir oklara, då man försöker behandlafelproblematiken utan att använda etl enhetligt felbegrepp. Ett felbegreppskall vara noga definierat och konsekvent använt. Denpåtalade begreppsanvändningen kan sägas uppmuntras av och vara en direkt följdav den förhärskande metoden att fastställa fdansvarel. Den lar utgångspunkt iköparens undersökningsplikt och går således ut på följande. Om man kankonstatera atl köparen bort märka de påstådda avvikelserna, föreligger inte feli köpeobjeklet (trots att del i och för sig kan röra sig om allvarliga defektersom innebär en avvikelse från normal standard). Om man i stället kommer framtill att köparen inte bort märka defekterna, måste man däremot gå vidare och laställning lill humvida det rör sig om en avvikelse från en standard (oftast s.k. normal standard) som köparen har rätt att kräva; i så fall föreligger fel (irättslig mening). Detär ingalunda självklart att bedömningen av felansvaret skall utgå från köparensundersökningsplikt. I stället kan man gå lill väga på följande sätt. Man kanbörja med att ta ställning lill om de påstådda avvikelserna verkligen är avikdserfrån den standard (oftast normal standard) som köparen har rätt alt kräva. Omså inte är fallet, föreligger inte fel.