prop · GD03135 · 1989-12-31 00:00:00 — En mindre tilltalande konsekvens av att skattekontroll och be talningsbalansstatistik sålunda alltjämt sammanhålles blir dock att riksban ken genom åläggandet att pröva och medge undantag från bestämmelsema i betalningslagen i viss utsträckning kommer att fungera också på skatteom rådet. Den skattekontroll som sker med stöd av betalningslagen är emeller tid baserad på att vissa förbud upprätthåUes och på de uppgifter som insam las för betalningsbalansstatistiken. För att undvika att allmänheten i t. ex. ett ärende om hållande av konto i utlandet skall behöva söka tillstånd hos två myndigheter hos för prövning och ställande av viUkor ur statistiksynpunkt och hos för prövning med hänsyn tiU skattekontrollintresset bör enbart svara för handläggningen av tillståndsärenden enligt betalningslagen. Det är naturligt att härvidlag, såsom lagförslaget föreskriver, samråder med i skattekontrollfrågor. SFFanser i likhet med lagförslaget att de praktiska skälen överväger för att *'"38äi uppkommande myndighetsuppgifter för skattekontroll även i fortsättningen böråvila . Det är rimligt att kreditinstitut och allmänhet skall kunnavända sig tiU en och samma myndighet både när dett gäUer uppgiftsinsamling ochi frågor om skattekontroll. Närdetgäller lagförslagets förhållande till gällande stadgor inom görs ipromemorian bedömningen att några hinder inte torde föreligga mot att Sverigeinför en bestämmelse av innebörd att alla betalningar till och från utlandetskall gå genom valutabank. Det nämns emellertid också att det ännu inteklargjorts i vad mån en sådan bestämmelse kan avses strida mot nu gällandebestämmelser inom EG (s. 76). SFF viU betona vikten av att fördjuparsamarbetet med EG inom alla områden. När för att motverkaskatteflykt blivit mer konkreta kan det därför, enligt SFF:s mening, finnasanledning att se över betalningslagen i detta avseende för att uppnå mestamöjliga harmonisering. Detförhållandet att reglema i 2 § innefattar ett delvis annat hemvistbegrepp förfysisk person än kommunalskattelagen och valutalagen bl. a. i det att emigranterundantas från lagens tillämpningsområde - kan från skattekontrollsynpunkt ledatill svårigheter. En samordning bör enligt kammarrättens mening övervägas. Ipromemorians förslag till 2 § tredje stycket anges när en person skall anses varabosatt "här i landet". Härför krävs att personen "har sittegentliga bo och hemvist här eller stadigvarande vistas här".Gränsdragningen meUan person som är "bosatt i " och person somär "bosatt i utlandet" är granden för flera av lagens krav och förbudavseende vissa transaktioner. vill framhålla att för bankema,som via sina kunder kan bli berörda av ifrågavarande transaktioner, är detgivetvis väsentligt att det finns klara och lättillämpliga preciseringar av hurman skall avgöra en persons bosättningsstatus. Sådana preciseringar finns förnärvarande i föreskrifter om tillämpningen av valutaförordningen.Bankföreningen anser att preciseringar på motsvarande sätt bör finnas ävenframöver. 5.3 Utländska livförsäkringar 5.3.1 Inspektionenhar inte något att erinra mot att den nuvarande gränsen på förbetalning av livförsäkringspremier till utlandet behålls. Motivetför förslaget att behålla gränsen t.v. är att få en samordning med den Prop.1989/90:135 nya skatteregleringen på området, som bl. a. innebär att en skattläggs på Bilaga 3 livförsäkringspremier till försäkringsbolag i utlandet. 5.4 Frigräns för uppgifts- och rapporteringsskyldighet Ipromemorians förslag tillförordning om betalningar till och från utlandet nu gällande rapporteringsfrigränsen i det s k BOK-systemet, ,angivits som fortsatt frigräns. Bankföreningenhar redan tidigare i samband med diskussionema om införande av det s. k. BOK-systemet framhållit att denna gräns är alltför låg. Av den totala betalningstrafikensvarar betalningar . för en mycket stor del avantalet betalningstransaktioner men för endast av beloppsvolymema. Statistiklämnandebeträffande utlandsbetalningar är kostnadskrävande för såväl banker somföretag. Det är därför angeläget att frigränsen successivt höjs när stmkturenpå utlandsbetalningama ändras. Det är vidare angeläget att frigränsen förbetalningsstatistiken inte sammankopplas med frigränsen för skatterapporteringav privatpersoners betalningar. Privatpersonersutlandsbetalningar utgör antalsmässigt av alla ankommande ochavgående utlandsbetalningar. Beträffande utlandsbetalningar som beloppsmässigtöverstiger . utgör antalet privatpersonsbetalningar dock endast 2 å 3procent. Beloppsmässigt utgör pri vat-personsbetalningama inte mera än ca 1/2procent av betalningsvolymema. Stmkturen på företags och privatpersonersbetalningar är så helt olika att varje sådan koppling skulle vara orimlig.Bankföreningen tillstyrker föreslagen frigräns för rapportering avprivatpersonsbetalningar . men önskar att rapporteringsfrigränsenför företagsbetalningar omgående höjstiU lOOOOOkr. Bankföreningenvill också betona angelägenheten av att även på andra sätt kostnadema förrapporteringen av utlandstransaktioner minskas. De diskussioner som förtsmellan och vissa företag beträffande ersättande av rapportering viabank av storföretagens utlandsbetalningar med en direktrapportering tillriksbanken bör om möjligt förverkligas. Beloppsgränsenför valutabanks uppgiftsskyldighet om betalningar till och från utlandet föreslås höjas från . Det är, enligt SFF:s mening, tillfredsställande att den mycket låga beloppsgränsen höjs. Var beloppsgränsen sätts bör vara en avvägning mellan å ena sidan kostnadema för uppgiftsinsamlandet och å andra sidan kraven på underiag för tillfredsställande betalningsbalansstatistik och god skattekontroll. Varje beloppsgräns bör således utvärderas utifrån båda dessa synvinklar. Denna avvägning är inte helt lätt att göra, men SFF vill dock ifrågasätta om inte en högre gräns på . vore fullt tillräcklig. SFF får också betona attdet är viktigt att den beloppsgräns som fastställs Prop. 1989/90:135 efterhand justeras, så att den inte påverkas av inflationen utan hålls realt Bilaga 3 oförändrad. Med en årlig inflation på t. ex. behöver engiven beloppsgräns fördubblas för att vara opåverkad av denstigande prisnivån. Vidbetalningartill och från utlandet utöver beloppsgränsen föreslås uppgiftsskyldighetenför valutabanker omfatta beloppens storlek samt vad varje betalning avser ochvilket land betalningen går till eUer kommer ifrån. Vid betalning till utlandetbör dessutom uppgift lämnas om namn på betalningsmottagaren. Totalt bedöms detframlagda förslaget inte innebära någon väsentlig ökning av valutabankemasuppgiftsskyldighet. Även om uppgiftsskyldigheten inte utökas kraftigt, så bördet enligt SFF:s mening prövas om inte uppgiftslämnandet kan reduceras. Företagensuppgiftsskyldighet måste allmänt sett begränsas så långt det är möjligt. Det ärdärför positivt att beloppsgränsen för uppgiftsskyldighet om betalningar tilloch från utlandet höjs . Var gränsen skall sättas bÖrvara en avvägning mellan kostnadema för insamlande av uppgifter och kraven påunderlag för tillfredsställande betalningsstatistik. För att minska byråkratinför alla parter och ändå upprätthålla kravet på statistik, anser organisationenatt gränsen bör höjas till i vart fall . Beloppsgränsen bör dessutomindexeras och då lämpligen sättas till fyra basbelopp. Blandändringama i valutalagen föreslås att betalningar , och sominte utgör delbetalning av ett belopp överstigande denna summa, undantas från valutabankemasrapporteringsskyldighet. anser att statistiken över utlandsbetalningamanår tillfredsställande kvalitet med en cutoff gräns på . för rapporteringama.Hittills har i BOK-systemet tillåtits en gräns på . förefaller hög mot bakgmnd av att uppskattadeföretagens tjänsteexport under frigränsen . till av totalatjänsteexporten . Företagens tjänsteimportunder frigränsen beräknades av til av totalatjänsteimporten för . Statistiskacentralbyrån saknar i promemorian information om hur man har kommit fram till den nya frigränsen på . och hur betalningar under denna gräns skall behandlas i statistiken. Frigränsen och höjningen av den borde klarare ha motiverats med hänsyn till den befarade ökade osä kerheten i statistiken och till att bankema dataregistrerar mycket av upp giftema för egen räkning i sina ADB-system. 5.4.5 Prop.1989/90:135 1promemorian berörs de kontrollproblem som uppstår när gränsen på 3 000 ""S3 kr. Enligt förslaget skall enligt en allmän regel betalningar till utlandetöverstigande . ske via valutabank med skyldighet för banken att lämnakontrolluppgift till skattemyndighetema. Det är uppenbart att det finns riskför att den bristande kontrollmöjligheten på lägre belopp än . kankomma att utnyttjas för tecknande av livförsäkring i utlandet utan attredovisning sker till skattemyndighetema. En möjlighet att i viss mån förbättrakontrollen skulle därför kunna vara att kräva att betalningar som avserlivförsäkringspremier alltid går över en valutabank. 5.4.6 StockholmsHandelskammare och Sydsvenska Handelskammaren Detär positivt att beloppsgränsen höjs. I stället för ett fast belopp bör dock denden nya gränsen knytas till exempelvis två basbelopp. 5.5 Bestämmelser om generella undantag 5.5.1 Fullmäktige i riksbank Regelsystemetutgörs av några allomfattande förbud, kompletterade med ett stort antalundantag. Dessa måste utformas mycket detaljerat för att anpassas till deibland mycket speciella situationer de skall täcka. Till följd av ändradebetalningsvanor m. m. måste de också återkommande ändras genom att gamlaundantag upphäves eller ändras och genom att nya kommer till. Skall sådanaändringar kunna genomföras snabbt och smidigt bör då reglema intas inte i lageller förordning utan i verkställighetsföreskrifter i lag, vilka utfärdas avden myndighet som är satt att leda utvecklingen och anpassa denna tillförändringar i miljön, i detta fall . Så har också alltid varitförhållandet inom valutaregleringen. Av 8 kap 13 § sista stycket regeringsformenanses emeUertid följa att sådan normgivningsbefogenhet inte kan delegeras tillriksbanken. Det är dock svårt att acceptera att man till följd av en gmndlagstolkningsom även lagrådet betecknar som "i sak egendomlig" (prop.1986/87:143 s. 92 överst) skall tvingas till det tungrodda system som uppstårnär detaljregler av det slag det är fråga om skall behöva tas in i en avregeringen utfärdad förordning eller kanske rentav i lag. Utan att för egen delförsöka tolka regeringsformen vill fullmäktige med det sagda från sakligautgångspunkter yrka på att man söker lösa de problem som vid ett flertaltillfällen konfronterat genom att banken ej anses kunna gesbefogenhet att utfärda verkställighetsföreskrifter till de lagar banken blir sattatt administrera. 5,5.2Kammarrätten i Iförslaget till förordning om betalningar till och från utlandet föreslås här efter undantag från såväl valutabankskravet som från de nämnda förbuden och depåkravet. Enligt kammarrättens mening är dessa undantagsbestäm melser av sådan omfattning och av sådan natur att de inte har sin plats i en 127 av regeringen utfärdadförordning. De bör istället - med hänsyn bl. a. tiU att Prop. 1989/90:135 deinte har karaktären av tillämpningsföreskrifter - föras in i lagen i direkt Bilaga 3 anslutning till huvudbestämmelserna. 5.5.3Kooperativa förbundet (KF) KFkonstaterar att förslagen till lag respektive förordning om betalningar tiU ochfrån utlandet i huvudsak är utformade efter traditioneUa valutaregleringsprinciper.Genom att huvudparten av tidigare valutarestriktioner upphört att gälla bordedet vara möjligt att utfärda bestämmelser som talar om vilka transaktioner somär förjudna i stället för att som skapa generella förbud och förordna omundantag från sådant förbud. 5.6 Bestämmelser om undantag i enskilda fall 5.6.1 Kammarrätten i 1anslutning till bestämmelsema i 13 § bör påpekas att frågan vem som kan anse hatalerätt med anledning av beslut som fattar inte berörs i motiven.Denna fråga bör övervägas, särskilt mot bakgrand av att beslut av riksbankenskall föregås av samråd med och att ett sådant samråd kaninnebära att enighet inte uppnås. 5.7 Straff, vite, m. m. Förslagettill betalningslag innehåller ansvarbestämmelser för den som bry-termot någonav dess föreskrifter. Påföljden är begränsad till böter. Vad som straffbeläggesär enklare ordningsförseelser. Det kan därför ifrågasättas om inte ettavgiftssystem vore lämpligare som sanktionsform. Dessutom torde en avvikelsefrån lagens ordning ofta utgöra ett led i allvarligare brottslighet. Förseelsemot betalningslagen konsumeras då av allvarligare brott. I11 § betalningslagen stadgas att den som underlåter att fullgöra skyldighetenatt till lämna uppgifter och förete handlingar för statistikändamålkan vid vite åläggas att fullgöra denna skyldighet. I 14 § första stycket punkt7 stadgas dessutom straffansvar för sådan underlåtenhet. I 15 § sägs att densom inte efterkommit ett vitesföreläggande inte kan dömas till ansvar. Detförefaller onödigt med straffansvar för denna typ av före-seelse. Detfinns anledning tiU antagande att straffbestämmelsema kommer att sakna praktisk betydelse. Svårigheter att få fram uppgifter om förseelsema kan antas uppkomma bl. a. på gmnd av sekretessreglerna. Straffstadgandet bör utgå. 5.7.3Åklagarmyndigheten i och statsåklagarmyn- Prop.1989/90:135 digheten för speciella mål Bilaga 3 Överträdelserav betalningslagen kommer i allmänhet att att utgöra led i andra brott,företrädesvis skatte eller gäldenärsbrott. Det kan ifrågasättas om straffsanktionemai betalningslagen kommer att fylla någon funktion. Någon form av avgift voremöjligen att föredra om sanktion skall förekomma. Enligt5 § första stycket skall den som verkställer respektive mottar betalning frånutlandet till den bank som förmedlar betalningen lämna uppgift om vad betalningenavser och vilket land betalningen går till eller kommer från samt, vidbetalning till utlandet, namn på betalningsmottagaren. Uppgiftema läggs sedan tiUgmnd för den kontrolluppgift banken enligt 37 § taxeringslagen skall lämna tillskattemyndigheterna. Kontrolluppgiften gmndas alltså på de uppgifter som denenskilde lämnat till banken och som banken enbart förmedlar till skattemyndighetema.Den enskildes uppgiftsskyldighet är straffsanktionerad i 14 § första stycketpunkt 3. Denföreslagna ordningen innefattar alltså en straffsanktionerad skyldighet förden enskilde att lämna uppgifter som kan användas mot honom i samband med enutredning om och ett åtal för skattebrott. En viktig princip vid utredning omoch lagföring för brott är att en misstänkt med hänsyn till denintressekonflikt han befinner sig i inte kan tvingas att lämna uppgifter omde förhållanden som misstanken avser. De föreslagna bestämmelserna i 5 §första stycket och 37 § taxeringslagen är inte förenliga med denna princip. Debör därför utgå. Skattekontrollen får tillgodoses på det sätt som sker genomkontrolluppgift från bankema, gmndad på bankens egen kännedom om betalning tilloch från utlandet. Bestämmelseni 11 § i förslaget till lagom betalningartill och från utlandet ger regeringenoch rätt att ålägga enskilda att lämna upplysningar som behövs för betalningsstatistiken.Underlåter någon att fullgöra denna skyldighet får förlägga honomvite. Sådan underlåtenhet är också straffbelagd enligt 14 § första stycketpunkt 7 i förslaget. Vite är en olämplig sanktion när det gäUer enuppgiftsskyldighet av så obestämt innehåll som det här är fråga om.Bestämmelsen härom får i stället beivras med stöd av straffbestämmelsen, varviddomstol prövar om fömtsättningar för straffbarhet föreligger. Föratt kunna erhålla uppgifter för betalningsbalansstatistiken blir riksban ken i vissa fall beroende av att ha tillgång till tvångsmedel. 1 15 § gällande valutaförordning ges sålunda bestämmelser i andra stycket om rätt för riks banken att vid underlåtenhet att fullgöra uppgiftsskyldighet påföra särskild avgift (förseningsavgift) och i tredje stycket om rätt att också föreläggavite. Till förslaget till betalningslag har överförts bestämmelse om vitesföreläg- 129 9 1989/90. I saml Nr 135 gande men ej om föreseningsavgift.Förseningsavgift är emellertid ett för Prop. 1989/90:135 den enskild mindreingripande tvångsmedel än vitet och det är också vä- Bilaga 3 sentligt mycketenklare att administrativt hantera. Förseningsavgift ålägges därför avriksbanken i första hand medan vitesföreläggande hittiUs aldrig behövt användasför att framtvinga uppgifter till betalningsbalansstatistiken. Med'åberopandeav det sagda föreslås att lagförslaget kompletteras med möjlighet att uttagaförseningsavgift vid underlåtenhet att lämna föreskriven uppgift. Utredningengör den bedömningen att sekretesskyddet för uppgifter som inkommit tillriksbanken förstärks med de lagda förslagen. Andra myndigheter skulle intelängre ha möjlighet att som tidigare hämta in uppgifter med stöd avgeneralklausulen. När det gäller skatteförvaltningens möjligheter att inhämtauppgifter från hänvisar utredningen till 46 § taxeringslagen. handläggs emellertid ett stort antal ärenden som inte ärtaxeringsfrågor. Som exempel kan nämnas uppbördsfrågor, utredningar inommomsområdet samt inte minst utredningar inom exekutionsväsendet. Vid begäranom uppgifter från kan då inte 46 § taxeringslagen tiUämpas.Länsskattemyndigheten blir t.ex. helt beskuren sin nuvarande möjlighet att medstöd av generalklausulen ta in uppgifter från i verksamhet därmyndigheten utövar en borgenärsfunktion. Att så kan ske är av särskild vikt iutredningar i ärenden rörande betalningsansvar för företrädare för juridiskapersoner. Det kan slutligen ifrågasättas om inte tullmyndighetema ävenfortsättningsvis bör ha möjlighet att inhämta uppgifter från bl. a.för kontroll av uppgifter rörande införselmoms. Nämndaproblem och det förhållandet att även fortsättningsvis skall ha attbeakta skattekontrollintressen och samråda med i vissa frågorgör det angeläget att sekretessfrågoma blir föremål för ytterligareöverväganden. Omföreliggande lagförslag antas kommer enligt lagtexten en dast att erhålla uppgifter om utlandsbetalningar för statistiska ändamål. Det är betalningslagen som skall reglera möjligheter härvidlag. Som påpekas i arbetsgrappens förslag innebär detta en inskränkning i möjlighe ten för polis- och åklagarmyndighetema att få tillgång till uppgifter om utlandstransaktioner. Den föreslagjia lösningen kommer att försvåra den brottsutredande verksamheten. Som framhållits ovan är dock ett av syftena med uppgiftsinhämtande att skapa en grand för skattemyndig hetemas skattekontroll. Som jag tidigare anfört bör det klart anges i betal ningslagen att kan inhämta uppgifter även i sådant syfte. Med en sådan ordning skulle med den tolkning man tidigare gjort av sekretess- 130 bestämmelsemapå området - det informationsutbyte som sker i fråga Prop. 1989/90:135om ekonomisk brottslighet kunna fortsätta. Ett fortsatt samarbete är nöd- Bilaga 3 vändigt för ett effektivt brottsbeivrande av här angiven brottslighet.En ordning i enlighet med förslaget skulle med säkerhet allvarligt försvåra denbrottsutredande verksamheten. Jagvill för min del ifrågasätta om det är lämpligt och nödvändigt med en så strängsekretess som statistiksekretessen. Ensträngare sekretessbestämmelse torde knappast påverkaskattebrotts-utredningarna. Informationen kan tillföras utredningen viaskattemyndigheten, som kan inhämta uppgiftema hos med stöd av 46 §taxeringslagen jämförd med 14 kap. 1 § sekretesslagen. Via skattemyndigheten kanåklagare och polis också få del av kontrolluppgifter. För övriga brottmålsutredningartorde däremot en strängare sekretessbestämmelse innebära svårigheter.Visserligen går det ofta att få information genom husrannsakan och beslag hosbanker och fondkommissionärer. Det kan emellertid inte ske exempelvis i de faUdär det är okänt vilken förmedlare som använts. I sådana fall kan det vara avstörsta betydelse för utredningen att polis och åklagare får ta del avuppgifter hos . Det kan också tänkas fall där det behövs en samladbild av någons betalningar och då är den enda källan. Lättnadema påvalutaregleringens område kommer förmodligen att öka behovet av information ombetalningsströmmar m. m. i t. ex. brott mot 11 kap. . Det är mycketsvårt att reda ut intemationella transaktioner eftersom den intemationellarättshjälpen inte är tillräcklig. En strängare sekretess skulle ytterligareförsvåra utredning-ama. Det torde också vara så att det i huvudsak är sammauppgifter som ligger till grand för statistik och kontroll (5 §betalningslagen). administrerar inte bara statistiken utan ocksåskattekontrollen. Det förefaller då rimligt att sådana statistikuppgifter somockså tjänar kontrollsyfte är underkastade den mindre stränga sekretess somgäller för motsvarande uppgifter inom skatteförvaltningen. Kammarrättenkan i och för sig ansluta sig till vad som anförs i promemorian om konsekvensemaav de olika förslagen i sekretesshänseende. Om den nuvarande regleringenbehålls blir följden, som framgår av promemorian, att åklagar- ochpolismyndighetens möjlighet att få tillgång till uppgifter blir mer inskränktaän de nu är. Enligt kammarrättens mening bör sekretesslagen ändras så att de möjligheteratt få tillgång till uppgifter som åklagar-och polismyndighet nu har bibehålls. Iriksbankslagen har införts ett särskilt stadgande (54 §) enligt vilken riks banken "skall utan hinder av vad som föreskrivits i 8 kap 8 §sekretesslagen 131 underrättapolismyndighet eller åldagarmyndighet om det i Prop.1989/90:135 kassarörelse, valutahandel, in- och utlåningsrörelse,betalningsutjämning Bilaga 3 eller handel med värdepapper framkommeruppgifter som ger anledning att anta att ett brott har begåtts".Riksbanken får dock enligt vad i 54 § sägs underlåta att lämna sådanunderrättelse när särskilda skäl därför finnes. Detföreslås att den möjlighet att genombryta den absoluta riksbankssekretessensom riksbankslagen sålunda ger utvidgas att i brottsbekämpningens intressegälla också uppgifter som inhämtas med stöd av betalningslagen. 54 § förstastycket riksbankslagen bör alltså ge möjlighet också att utan hinderav vad som föreskrivs i 9 kap. 4 § sekretesslagen underrätta ovannämndamyndigheter "om det i verksamhet som avser framstäUning avstatistik framkommer uppgifter som ger anledning anta att ett brott harbegåtts". Endastmed en övertolkning, som bmkar anses otillåten vid tiUämpning avsekretesslagen, kan väl påstås att prövning av framställningar omatt få hålla konton i utlandet avser framstäUning av statistik. Och under ingaförhållanden torde kunna påstås att ett ärende om undantag från skyldighetenatt inlägga värdepapper i depå gäller statistikframställning. Det finnsemellertid inget sakligt skäl för att uppgifter om enskilds personliga ellerekonomiska förhållanden, som framkommer i sådana ärenden och som tidigareåtnjutit sekretess enligt 9 kap. 5 § sekretesslagen, skulle bli offentliga tillföljd av att kommer att basera sin handläggning på betalningslagen istället för såsom tidigare på valutalagen. En ändring härvidlag måste kommatill stånd. Enklast synes vara att 9 kap. 5 § första stycket sekretesslagenutvidgas att omfatta också tillståndsgivning enligt betalningslagen. Dettainnebär visserligen att uppgifter som inhämtas med stöd av betalningslagenkommer att omfattas av sekretess enligt två lika lagram i sekretesslagen. Attså sker är emellertid, såsom också framhåUes i departementspromemorian, inteovanligt inom sekretesslagstiftningen. Slutligenmå uppmärksammas förslaget om att i valutalagen stadgade uppgiftsskyldighetmot tullmyndighet avseende betalningar beträffande varaexport och varaimportskall upphöra. Det finns naturligt vis ur synpunkt ingen anledningatt yrka på att alltjämt skall kunna lämna tullmyndigheten dennaservice. Men möjligheten att lämna sådana uppgifter tiUmättes vid regelnsinförande inte oväsentlig betydelse och den har praktiskt utnyttjats avtullmyndigheten i icke obetydlig omfattning.