prop · GD0385 · 1989-12-31 00:00:00 — 1den allmänna motiveringen förklarar föredragande statsrådet all hon betraktardet som uteslutet all införa regler som begränsar en hyresgästs eller arrendatorsmöjlighet atl innan verkställighet sker kunna få del bakomligganderättsförhållandet prövat. Avsikten är sålunda all särskild handräckning inteskall kunna avse avhysning av hyresgäster och arrendalorer, vilkasnyttjanderätt gått till ända eller förverkals. Lagrådet delar uppfattningen attsärskild handräckning inte bör få komma till stånd i sådana fall. Somfömt anförts fick 191 § utsökningslagen en vidsträckt tillämpning. a.tillämpades den mot säljare av faslighet som vägrat avflytta på utsatt dag (se ,Ulsökningsrätl, 2 uppl. 1960, s. 405), etl fall som lorde omfattas av 3§ 1 idel remitterade förslaget. All 191 § inte tillämpades för avhysning av hyresgäsleroch arrendalorer lorde få tillskrivas del förhållandet all de fallenreglerades på likartal sätt i 192 § . Vanlig handräckning och särskildhandräckning enligt förslaget skiljer sig däremoi i betydande grad frånvarandra. Otvivelaktigtgår avhysning av hyresgäsler och arrendalorer in under lagtexten i förevarande paragraf, åtminstone i den utformning som lagra- 15 detförordar och som moisvarar avsikten med förslaget. Del förhållandel, Prop.1989/90:85 all avhysning av en tidigare ägare eller nyttjanderättshavare atlflytta från Bilaga 4 fast egendom, bostadslägenhet eller annal utrymme ibyggnaden när besittningsrätten har upphört, uttryckligen regleras som ellfall av vanlig handräckning uppfattas möjligen som tillräckligt för all angealt sådana fall inte skall omfattas av inslilulel särskild handräckning. Denföreslagna lagtexten föranleder emellertid inte denna slutsals och avsikten ärdessutom all sökanden i vissa fall skall kunna välja mellan vanlig och särskildhandräckning. Enligt lagrådets mening föreligger en sådan valrätt, såvittframgår av lagtexten, i alla fall när en tillämpning av inslilulel särskildhandräckning är möjlig. De fall av avhysning som är i fråga bör därföruttryckligen undantas från institutets tillämpningsområde. Pågmnd av del anförda förordar lagrådet att 4§ ges följande lydelse: "Enansökan om särskild handräckning får avse åläggande för svaranden att 1.vidta rättelse när sökandens besittning har egenmäktigt mbbats eller annanolovlig åtgärd har vidtagits beträflFande fast eller lös egendom ellerutövningen av sökandens räll lill viss egendom på annat sätt olovligen hindras, Särskildhandräckning enligt första stycket 1 får ej avse avhysning i fall som anges i 3§1." Bestämmelsemaom behörig kronofogdemyndighet anknyter bl. a. lill vissa förhållanden som rör"svaranden". Enligt specialmotiveringen följer av gmndema förlagstiftningen all om en ansökan riktas mot flera svarande, ansökningen får gesin lill en kronofogdemyndighet som är rätt fomm för någon av svarandena. Enligtden allmänna motiveringen (avsnitt 2.10.2) bör en fömtsättning för all enansökan skall få riktas mot flera svarande vara, all ansökningen i fråga om deolika svarandena stöder sig på väsentligen samma gmnd Gfr 14 kap. 2§rättegångsbalken). Del senare ligger måhända i sakens natur och kan gälla ulanföreskrift. Det är inte lika självklart bl. a. med hänsyn lill den betydelse möjlighetematill verkställighet har för behörigheten att förhållanden som knyter sig svarande skall vara bestämmande för kronofogdemyndighetens behörighet även beträflFandeansökan mot andra personer. Del framstår som önskvärt all en bestämmelse iämnet las in i förevarande paragraf. Mönster för bestämmelsen kan därvidlämpligen hämtas i 10 kap. 14 § . Enligt första stycket iparagrafen skall ansökan göras hos kronofogde myndigheten i del län där svaranden enligt 2 kap. 3 § andra stycket utsök ningsbalken anses ha sill hemvist. Man kan alllid diskutera, i vilken utsträckning i lagtext hänvisning bör ske lill ett annat lagmm eller om i stället den föreskrift som skall meddelas bör avfallas på samma sätt som del andra lagmmmet. Är det fråga om en lag som likt den förevarande är av betydande intresse för många parter och måhända även ombud som 176 inteär rätlsbildade, är del av pedagogiska skäl önskvärt atl lagen ges en så Prop.1989/90:85 fullständig avfattning som är möjligt. Så synes också genomgående haskett Bilaga 4 i del remitterade förslaget; avfattningen av exempelvis 18§är enligt lagrådets mening godtagbar med hänsyn till innehållet i de bestämmelseri vartill hänvisas. I nu förevarande fall är altemativet meden mer utförlig avfattning alt föredra. Pågmnd av del anförda förordar lagrådet atl paragrafen ges följande lydelse: "Ansökanskall göras hos kronofogdemyndigheten i det län där svaranden har sitthemvist. Som hemvist anses därvid den ort där han är bosatt saml, beträflFandedödsbo, den ort där den döde senast var bosall och, beträflFande annan juridiskperson, den ort som enligt 10 kap. gmndar domstols behörigheti tvistemål i allmänhet. Ansökanfår också göras hos kronofogdemyndigheten i det län där egendom som tillhörsvaranden finns eller där verkställighet annars lämpligen kan ske. Ansökanmot flera svarande får göras hos en kronofogdemyndighet som enligt första ellerandra stycket är behörig i fråga om någon av dem, om ansökningen beträflFandevar och en stöder sig på väsentligen samma gmnd." Trotsatt förslaget fömtsätter all del alllid skall finnas någon kronofogdemyndighetsom är behörig, kan undantagsvis förhållandena tänkas vara sådana attansökningen med stöd av 21 § bör avvisas, därför all anspråket över huvud lagetinte skall prövas i . Härvid blir allmänna intemationella processrätlsligagmndsatser tillämpliga, varvid som utförligt utvecklats i doktrinen ledningkan sökas i fommreglema i 10 kap. . Som regel får det dockankomma på svaranden all bestrida ansökningen, om han anser att den inte skalllas upp i Gfr Dennemark, Om svensk domstols behörighet i intemationellaförmögenhetsrätlsliga mål, 1961 s. 304 flF och , Svensk rättspraxis iinternationell processrätt, 1989 s. 118 flF). Omsökanden vill all en ansökan om handräckning skall handläggas enligt reglernaför särskild handräckning, skall detta enligt förevarande paragraf anges i"eller på annal sätt tydligt framgå av" ansökningen. I en regel somär utformad som en handlingsregel för sökanden framstår de citerade orden somomotiverade Gfr formuleringen av 16 § enligt förslaget) och lagrådet förordardärför all de får utgå. Som anförs i remissprotokollet börkronofogdemyndigheten i tveksamma fall genom en kontakt med sökanden sökaundanröja oklarheten om vilken handräckningsform som ansökan avser. Enligtdet remitterade förslaget kan sökanden erbjudas alt själv ombesörja Om han inte accepterar erbjudandet, skall 177 ansökningen avvisas.Accepterar sökanden, skall kronofogdemyndigheten . 1989/90:85 föreläggahonom alt inkomma med bevis om att delgivning Bilaga 4 skett,vid påföljd all ansökningen förfaller (se 32 kap. 2§ ). 1den åsyftande situationen när delgivning inte har kunnat ske genomkronofogdemyndighetens försorg förefaller del som en naturligare och enklareordning att sökanden direkt får föreläggas atl ombesörja delgivningen saml allpåföljden alllid är all ansökningen avvisas. Medvissa förenklingar även i övrigl förordar lagrådet all paragrafen ges följandelydelse: "Hardelgivning inte kunnat ske får kronofogdemyndigheten förelägga sökanden altsjälv ombesörja delgivningen. 1 föreläggandel skall anges viss lid inom vilkensökanden skall ha kommit in lill myndigheten med bevis om delgivning.Föreläggandet får sändas till sökanden med poslen under hans i målet uppgivnaadress eller förmedlas på annal lämpligt sätt. Följersökanden inte föreläggandel och har svaranden inte avgivit svaromål, skallansökningen avvisas. Föreläggandet skall innehålla upplysningar om detta." Enligtförsta stycket i paragrafen skall, om del behövs, sökanden få tillfölle attyttra sig över vad svaranden har anfört i bestridandet. Såsom framgår av mbrikennärmast före paragrafen gäller denna liksom 39 41 §§ endast mål om särskildhandräckning. Det lorde vara fömtsatt all sökanden, utöver ersättning förkostnader som hänför sig till ansökningen och som avses i 17 och 27 §§ , ävenskall kunna tillerkännas ersättning för kostnader som han haft för all avgeyttrande över svarandens bestridande. Om han önskar sådan ersättning, bör hanvara skyldig atl ange detta i yttrandet. Del skulle vara till fördel om enföreskrift om sådan skyldighet meddelas i paragrafen. Därigenom skulle delockså tydligt framgå, att ytterligare ersättning inte kan utgå till sökanden.Vissa skäl kunde tala för all i 27 § infördes en hänvisning till en sådanbestämmelse, så all del av själva lagen följde all föreläggandet skulleinnehålla en reservation för atl i vissa fall ytterligare ersättning kunde utgåutöver ersättning för själva ansökningen. Lagrådet anser dock inte en sådanhänvisning vara nödvändig. Enligtandra stycket i paragrafen får ytterligare skriftväxling inte förekomma imålet. I specialmotiveringen konstateras dock, med rätta, all enligt 17 § förvaltningslagenen skrift som har kommit in från en part alltid bör översändas till motpartenför kännedom. Om så skett kan det vara nödvändigt all vänta någon kortare lidmed avgörandet för atl motparten skall hinna få del av skriften. Under dennalid kan en ny skrift länkas komma in från motparten som föranleder all förfarandeiupprepas. Innebörden av den föreslagna bestämmelsen är därför endast allkronofogdemyndigheten inte skall förordna om fortsall skriftväxling. Tillförebyggande av missförstånd bör delta framgå av lagtexten. Pågmnd av del anförda förordar lagrådet all paragrafen ges följande lyddse: 178 "Omdel behövs, skall sökanden få tillfälle atl yttra sig över vad svaran- Prop.1989/90:85 den har anfört i bestridandet. Begär sökanden ersättning förkostnader Bilaga 4 som uppkommit efter ansökningen, skall han ange del isådant yttrande. Kronofogdemyndighetenfår inte förordna om ytterligare skriftväxling i målet." Delförsta stycket av 42 § i del remitterade förslaget innehåller bestämmelser somenligt lagrådels mening uteslutande kan avse mål om belalningsföreläggande ochvanlig handräckning. Av första meningen framgår atl kronofogdemyndighetenskall meddela utslag i enlighet med ansökningen om etl bestridande inte kommerin från svaranden i räll lid. Del är beträffande processformema belalningsföreläggandeoch vanlig handräckning som bestridandet inom föreskriven tid tillmäts särskildbetydelse - se härom 33 § i förslaget. Någon motsvarande regel finns inte ifråga om mål om särskild handräckning och det kan enligt lagrådels mening inteföreligga något hinder för myndigheten atl i ell sådant mål beakta ell eflerutsatt lid ingivet bestridande. Bestämmelsema i tredje meningen anknyter lillförsta meningen och föreskrifter i andra meningen berör endast mål om belalningsföreläggande. Enligt42 § andra stycket skall kronofogdemyndigheten i mål om särskild handräckningsjälvmant pröva all sådan handräckning får ske. Vidare skall enligt 43 § iförslaget utslag i mål om sådan handräckning meddelas i enlighet medansökningen trots all svaranden bestritt den om sökanden får anses ha styrkt deomständigheter han åberopar. Enligtlagrådels mening uppnår man en större överskådlighel om de i princip enhetliga reglemaför processformema belalningsföreläggande och vanlig handräckning las in i enparagraf och bestämmelsema om utslag i mål om särskild handräckning behandlasför sig. Lagrådet föreslår mot bakgmnd härav all de båda paragrafema fårföljande lydelse: "42§ Har i mål om betalningsföreläggande eller vandg handräckning svaranden inte iräll lid bestritt ansökningen, skall kronofogdemyndigheten meddelautslag i enlighet med ansökningen. Om svaranden bestritt endast en del avansökningen, skall utslag meddelas i enlighet med den obestridda delen avansökningen. Ifall som avses i 2 § andra stycket skall i utslaget fastställas atl fordringenskall utgå med förmånsrätt i den pantsatta eller inlecknade egendomen i denomfattning som gäller enligt lag. 43§ 1 mål om särskild handräckning meddelar kronofogdemyndigheten utslag ienlighet med ansökningen i den mån denna är lagligen gmndad och deomständigheter som enligt 39 § skall läggas lill gmnd för prövningen utgör skälför all bevilja åtgärden." Somhuvudregel gäller all om utslag meddelas i målet svaranden är skyldig all ersätta sökandenskostnader. Enligt del remitterade förslaget gäller pn emellertid delta inteundantagslöst sökandens yrkade kostnadsersättning Prop. 1989/90:85 även omyrkandet lämnais obestritt av svaranden. Del framgår nämligen Bilaga 4 av 44 §att kronofogdemyndigheten självmant skall pröva storleken av sökandens yrkande.Enligt lagrådets mening bör bestämmelsen i föreslagna 44 § lämpligen placerassom 46 § närmast under mbriken Kostnader i målet och ges en avfattningomfattande även svarandens kostnader i mål om särskild handräckning. Paragrafenkan förslagsvis få följande lydelse: "Kronofogdemyndighetenprövar självmant storleken av kostnadsersättning i målet". Lagrådetsförslag föranleder omnumrering av nuvarande 45 och 46 §§ . Enligtparagrafen verkställer kronofogdemyndigheten självmant utslaget, om intesökanden har angett all verkställighet inte skall ske. Innebörden härav är bl.a. atl någon särskild ansökan om verkställighet inte behöver göras. En sådanbestämmelse hör rätteligen hemma bland utsökningsbalkens föreskrifter angåendeansökan om verkställighet. Ett särskilt skäl härför är atl ansökningen omverkställighet i de fall där utslaget skall verkställas ulan särskild begäranenligt uttalande i specialmoliveringen bör anses ha kommit in lillkronofogdemyndigheten den dag som utslaget meddelades. Att såsom förordas ispecialmotiveringen utgå härifrån ulan någon uttrycklig regel synes mindretillfredsställande, eftersom tidpunkten för ansökningen om verkställighet ivissa hänseenden är av betydelse för del exekutiva förfarandei hoskronofogdemyndigheten (se t. ex. 4 kap. 10 § och 16 kap. 5 § utsökningsbalken). Pågmnd av det anförda förordar lagrådet att i 2 kap, 1 § utsökningsbalken las inell nytt tredje stycke av följande lydelse: "Utslagi mål om belalningsföreläggande eller handräckning verkställs självmant avkronofogdemyndigheten, om inte sökanden i målet har angett att verkställighetinte skall ske. Ansökan om verkställighet skall anses ha kommit in lillmyndigheten den dag som utslaget meddelades." Ehumerinringar om innehållet i andra lagmm i princip inte bör göras i lagtext, kandet i förevarande fall vara påkallat av pedagogiska skäl att göra ell undantag.Paragrafen, som enligt vad lagrådet anfört under 44 § bör betecknas 45 §, kandå ges förslagsvis följande lydelse: "Av2 kap. 1 § utsökningsbalken följer alt kronofogdemyndigheten självmantverkställer utslaget, om inte sökanden har angett att verkställighet inte skallske." 1paragrafen bör hänvisning göras även lill den av lagrådet föreslagna 46 §. Iförsta stycket första meningen talas bl. a. om mål som har överlämnats lill tingsrätt"med stöd av 23 eller 36§". I 23 § första stycket anges, att ansökningeni vissa fall skall behandlas "som om svaranden bestritt den." Av33, 34 och 36 §§ följer atl om svaranden bestrider ansökningen, sökan- Bilaga 4 denskall underrättas därom och om han vill all målet skall överlämnas lill tingsrättbegära delta skriftligen saml att kronofogdemyndigheten i så fall skallöverlämna målet lill en tingsrätt. Förfarandei är avsett all tillämpas äveni fall när enligt 23 § ansökningen skall behandlas som om svaranden Hänvisningen lill 23 § i förevarande paragraf kan föranleda denmissuppfattningen all kronofogdemyndigheten vid tillämpning av 23§ skall överlämna målet lill tingsrätten. Orden "23 eller" bördärför utgå ur hänvisningen. Enligtförsta meningen av paragrafen gäller följande: Om en tingsrätt, som får ell målfrån en kronofogdemyndighet eller en annan tingsrätt, finner atl del inteframgår av handlingama all tingsrätten är behörig all handlägga målet, skallrätten överlämna målet lill en annan tingsrätt som kan vara behörig.Bestämmelsen ger ell allmänt intryck av obeslutsamhel och skulle i teorin kunnainnebära att målet skulle kunna vandra mnt bland olika tingsrätter ulan atlnågon tar hand om del. I praktiken torde så gott som alllidkronofogdemyndighetens val av tingsrätt leda lill all målet genast kommer tingsrätt som är behörig, i regel den där svaranden har hemvist. Från bådepraktiska och teoretiska utgångspunkter är det en mer tilltalande ordning alllåta den tingsrätt lill vilken målet först kommer lämna del vidare bara om denfaktiskt finner alt den inte är behörig och i övrigl på vanlig sätt låtabehörighetsfrågan bli beroende av svarandens invändning. Lagrådet förordar allförsta meningen får följande lydelse: "Omen tingsrätt, som får etl mål från en kronofogdemyndighet eller en annantingsrätt, finner all den inte är behörig all handlägga målet, skall rättenöverlämna målet lill en annan tingsrätt som enligt vad som framgår av handlingamakan vara behörig." Enligtförevarande paragraf följer av l-3§§ förvaltningslagen (1986:223) all vissa bestämmelser i förvaltningslagen är tillämpliga på förfarandei enligt denna lag. Erinringar om innehållet i annan lag bör i lagtext göras bara om starka pedagogiska skäl talar för del. Den nu föreslagna bestäm melsen ger inte nämnvärd ledning för vare sig kronofogdemyndighetema eller partema, eftersom den inte klargör vilka föreskrifter som kan tilläm pas. Enligt 3 § förvaltningslagen gäller sålunda bestämmelser i annan lag som avviker från förvaltningslagen. Hänvisningen lill 2 § förvaltningslagen är i viss mån förvirrande eftersom denna i sin tur hänvisar till bl.a. 32§ förvaltningslagen, som säger atl vissa föreskrifter i lagen inte gäller krono fogdemyndighelemas exekutiva verksamhet, något som inte är avsett all tillämpas i förevarande sammanhang. Enda innebörden av den föreslagna bestämmelsen är all även förvaltningslagen tillämpas vid handläggningen av mål om betalningsföreläggande eller handräckning. Upplysningen är av .g. intresse främst förkronofogdemyndigheterna och kan, om den behövs, tas Prop. 1989/90:85 in i deanvisningar för tillämpningen av lagen som lorde komma all Bilaga 4utarbetas av . Lagrådet förordar därför alt 67 § får utgå urförslaget. Förslagettid lag om ändring i Förslagetinnebär all när käranden gmndar sill yrkande på ell skriftligt fordringsbeviseller på en skriftlig ulföstelse som rör annan fullgörelse än betalning, Iredskodomfår meddelas under den skriftliga förberedelsen, om svaranden inte förmår visasannolika skäl för sin inställning, under fömtsättning dock all del inte ärfråga om ett ömsesidigt förpliktande avtal och svaranden gör invändning omvederlaget. Den föreslagna ordningen lar på ett elegant sätt till vara debevisfördelar den nuvarande lagsökningsprocessen ger borgenären ulan all denföreslagna lagstiftningen om belalningsföreläggande och handräckning behövergöras mer komplicerad än den redan är. Ordningen bör därför i princip godtas.Den har dock i vissa praktiska hänseenden utformats på ell sätt som ingerbetänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Dessa sammanhänger med all avgörandeti sådant fall betecknas som tredskodom, något som i och för sig är fögaträffande men ändå får accepteras, under fömtsättning alt konsekvensemautformas på etl godtagbart sätt. Betänkligheternaknyter an lill de regler som enligt gäller dubbla tredskodomar,delvis i förening med atl kronofogdemyndighetens utslag enligt 60 § förslagettill lag om betalningsföreläggande och handräckning anses som tredskodom sedanmålet överlämnats lill en tingsrätt. Enligt 44 kap. 10 § andra stycketrättegångsbalken har en part mot vilken Iredskodom meddelats på nytt inte räll lillåtervinning i målet. Detta ter sig hell naturligt om Iredskodom meddelats tvågånger i följd på gmnd av all parten uteblivit från muntlig förhandling ochacceptabelt om än inte lika naturligt om anledningen är atl svaranden enligt 44kap. 7 a§ inte ens lyckats klargöra sin inställning lill kärandens yrkande ochange skäl som kan vara av betydelse vid prövning av saken. Den nu föreslagnaordningen synes åtminstone för vissa fall gå utöver vad som från rättssäkerhetssynpunktkan vara godtagbart. ställs nämligen krav på all svaranden visar sannolikaskäl för sin inställning, alltså ell inte obetydligt beviskrav. Delta krav, somtillämpas i fråga om bl.a.vissa processuella tvångsmedel, såsom häktning ochkvarstad, ler sig mer tveksamt ifall fråga är om målets slutliga avgörande.Särskilt gäller det om möjlighet inte finns all förebringa muntlig bevisning.Man kan exempelvis länka sig all svaranden gör gällande all del skuldebrevkäranden åberopar är ogiltigt därför all det tillkommit genom svek eller ocker.Del kanske han inte lyckas göra sannolikt i ell skriftligt förfarande medansaken skulle komma i ell annal läge vid en huvudförhandling med möjlighet lillmuntlig bevisning. Mankan särskilja två fall som vållar bekymmer i olika grad. ärnär svaranden i mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräck- Prop.1989/90:85 ningförsummat att avge bestridande och kronofogdemyndigheten till följd Bilaga 4 däravmeddelat utslag samt svaranden sökt återvinning. Det andra fallet är närsvaranden i etl mål som antingen anhängiggjorts genom ansökan om stämningi tingsrätten eller som på begäran av sökanden överlämnats lill tingsrättenav kronofogdemyndigheten inte förmått visa sannolika skäl för sinainvändningar mot ett av käranden åberopat skriftligt fordringsbevis ellerliknande och Iredskodom därför meddelats en första gång. första fallet, när del föreligger ell utslag som behandlas som tredskodom,måste svaranden visa sannolika skäl för sin invändning. Annars meddelas tredskodomutan möjlighet för svaranden atl söka återvinning. Fallet företer viss likhetmed vad som gäller efler utslag om lagsökning, vilket också behandlas som Iredskodomi den fortsalla processen. För all svaranden skall hindras fortsätta krävsdock i del fallet all han i fortsättningen på etl eller annal sätt försummarsig. Här är situationen den omvända, nämligen all han först försummat sig ochsedan kanske hindras komma till sin rätt av materiella skäl. Detta kan le sigolyckligt om den första försummelsen framstår som förklarlig, t. ex. omsvaranden är en invandrare som av språksvårigheter eller ovana vid svenskträttsväsende inte inser situationens allvar. 1 del alldeles övervägande antaletfall lorde dock del uteblivna bestridandet bero på atl kärandens anspråk ärriktigt och ålervinningsansökningen framstå som ell försök all förhala saken. 1den nu angivna situationen bör därför den föreslagna ordningen, om än medtvekan, kunna godtas. Atlman skulle kunna två gånger i följd meddela Iredskodom på gmnd av att svarandeninte förmått visa sannolika skäl för sina invändningar mot ett skriftligtfordringsbevis eller annan skriftlig ulföstelse framstår däremoi somoacceptabelt. Så stark bevisverkan kan skriftliga fordringsbevis inte ha. Delremitterade förslaget torde utgå från att tingsrällema skall hanlera den nyaordningen på ell förnuftigt sätt. Redan den teoretiska möjligheten allmotsatsen sker synes dock böra uteslutas. Detta synes lämpligen kunna ske genomall man, sedan en Iredskodom meddelats första gången i förevarande situation,övergår till muntlig handläggning (varvid självfallet tredskodom kan meddelasom svaranden uteblir). Målet bör därför utsättas lill huvudförhandling eller lillmuntlig förberedelse, om förberedelsen inte kan anses avslutad genom skriftenmed ansökan om återvinning. Undantagsvis kan förberedelsen behöva kompletterasskriftligen genom avgivande av bevisuppgifl eller liknande. Lagrådetförordar därför all till 44 kap. 10 § första stycket , somangeratt vid återvinning handläggningen av målet skall fortsätta där denslutade när frågan om Iredskodom logs upp, skall fogas en ny andra mening avförslagsvis följande innehåll: "NärIredskodom meddelats med stöd av 7 b§ skall handläggningen fortsätta vid sammaniräde,om del inte är uppenbart obehövligt." Andrastycket i den föreslagna 7 b§ synes onödigt komplicerat genom hänvisningen till 7 a§.