prop · GD03143 · 1989-12-31 00:00:00 — De kategorier det kan bliaktuellt att göra undantag för kan vara t. ex. taxibilar, skolskjutsar,distributionsbilar till dagligvamhandeln och lastbilar för transporter tilleller från en på orten viktig industri. Man kan också tänka sig att förbudetutformas på det sättet att det omfattar endast privata personbilar, dvs.personbilar som inte körs i yrkesmässig trafik. Det kan också bli aktuellt attsärskilt angivna gmpper undantas. Det är viktigt att kommunen utformar förbudenpå ett för allmänheten begripligt sätt. Rättenatt i förväg göra undantag från förbudet kan kommunen utnyttja till att självvälja ambitionsnivå för hur mycket trafik som kan accepteras i enförbudssituation och vilka konsekvenser för samhället i övrigt som är godtagbara.Undantagen kan tidsbegränsas eller förenas med andra särskilda villkor. Närdet gäller undantagen för enskilda fall och vilka bedömningsgrunder som därvidskall tillämpas bör utgångspunkten vara att så få undantag som möjligt skallmeddelas. Ettförbud mot biltrafik får inte komma som en överraskning för kommuninvånarna.Förbudsområdena skall därför vara fastställda i förväg och invånarna skallvara informerade. 1 likhet med utredningen anserjag att förbudsområdena bör angesi en beredskapsplan. Det bör i princip vara möjligt att meddela förbud församtliga vägar och gator inom ett eller flera områden. Därvid bör givetvisgenomfartstrafikens behov beaktas (avsnitt 3.1). funnit kan det vara lämpligt att ange flera förbudsområden.Därigenom kan kommunen i en farlig situation beroende på luftföroreningarnas allvarlighetsgradoch spridning välja i vilket område förbud bör gälla. För att beredskapsplaneninte skall bli alltför omfattande och svårtolkad för allmänheten bör emellertidantalet förbudsområden vara begränsat. Vidare bör förbudsområdena anges på ettför allmänheten lättfattligt sätt. Storlekenoch den exakta bestämningen av förbudsområdet är av stor betydelse för hur storpåverkan ett förbud får för samhällslivet. Ju större området är, desto störrenegativa effekter kan förväntas. Ett förbudsområde bör inte vara alltför litetom ett förbud skall få avsedd effekt. När kommunen bestämmer ett förbudsområdebör självfallet erfarenheterna från tidigare situationer med besvärligaluftföroreningar tas till vara. Kunskaper om var luftföroreningar bmkarlokaliseras skall naturligtvis utnyttjas. Närkommunen har antagit en beredskapsplan krävs en viss informations insats. De allmänna kraven på informationen bör lämpligen preciseras i förordning. I den mån ytterligare information är önskvärd finns det ingen ting som hindrar att beredskapsplanen behandlar hur detta skall ske. Någon särskild föreskrift härom torde enligt min mening knappast behövas. styrelsen,polismyndigheten, trafikliuvudmän, kollektivtrafikföretag och in- Prop.1989/90:143 tilliggande kommuner får förutsättas ha varit så inblandade iplaneringsarbetet att de i de flesta faU är väl in<;atta i frågan. Iett föroreningsläge när det finns anledning att befara att ett förbud är förestående(vamingsläge) är det viktigt att det finns ett fastlagt schema för vilkainformationsåtgärder som skall vidtas. Detta schema bör framgå avberedskapsplanen. Informationen till allmänheten och samarbetet med radio ochTV bör vara noga planerat. Informationen går ut på att varna och att förberedaalla på ett förbud. Detär viktigt att informationen uppfattas såsom allvarligt menad. Alla måsteförstå att det föreligger en uppenbar risk för ett biUrafikförbud om inte trafikenminskar omgående. Informationens syfte är i första hand att undvika att sådanaföroreningshalter som utlöser ett förbud skall uppkomma. I ett varningsläge börregelbunden information ges via lokalradion och i regionala nyhetsprogram iTV. Det är också tänkbart att bilisterna informeras med hjälp av elektroniskainformationstavlor längs de större trafikledema. Informationen måste gå ut påatt fijrmå främst privatbilisterna att minska sitt bilåkande. Informationen börvidare uppmana till samåkning, ökat resande med kollektivtrafik och undvikandeav bilåkande under högtrafik. Jagär medveten om att det krävs ett stort mått av "miljömognad" hos kommuninnevånarnaför att sådan information skall få effekt. Beredskapsplanens existens ochhotet om ett biUrafikförbud kommer emdlertid enligt min bedömning att medföraatt en sådan mognad uppstår och förstärks. Många människor kommer säkerligenatt inse det allvarliga i situationen och hörsamma uppmaningama. Enberedskapsplan har också det vidare syftet att skapa en miljömedvetenhet hosbefolkningen i särskilt utsatta områden och genom i första hand friviUigaåtgärder få till stånd förbättringar av luftkvaliteten när detta behövs. Fömtominformationsåtgärder bör planen beskriva vilka andra åtgärder kommunen skallvidta när ett förbud är nära förestående. Kommunen kan t.ex. utfärda generelladispenser från gällande parkeringsföreskrifter inom vissa områden och tillåtagratis parkering på lämpliga parkeringsplatser utanför förbudsområdena. Jagavser att återkomma till regeringen med förslag till författningsändringar sommöjliggör detta. Redaninför ett varningsläge bör kommunen i samråd med kollektivtrafikföretagen haplanerat hur kollektivtrafiken kan förstärkas. Dessa företag måste fortastmöjligt få fram extra fordon och förare. Näringslivet måste ha förberettnedskärningar i driften. Genom planering i samband med utarbetandet avberedskapsplanen kan företag t. ex. ha vidtagit åtgärder som underiättar förvissa anställda att arbeta i bostaden eller att ha s.k. flextid. Vidare börföretagen ha planerat för att minska de egna transporterna samt medverkat tillatt organisera samåkning. I ett varningsläge fömtsätts att vissa sådanaplanerade åtgärder vidtas och att andra förbereds för att kunna genomföras vidett förbud. Vad jag nu har sagt om näringslivet gäller självfallet ocksåstatlig och verksamhet och vad jag har sagt om information m. m. iett vamingsläge gäller givetvis också i en förbudssituation. Enberedskapsplan kan tänkas innehålla två olika åtgärdsnivåer inför en förbudssituation. I det första steget kan biltrafiken förbjudas endast mellan 20 vissa angivna klockslageller avse endast t. ex. personbilar. I ett andra steg, Prop. 1989/90:143 närluftföroreningar når extremt höga värden, kan förbudet vara heltäckande ochomfatta t. ex. både person- och lastbilar . En sådan ordningkräver emellertid ytterligare omfattande planering hos kommunen och alla andrasom berörs av ett förbud. Ett utvidgat förbud kräver också mer information ochskyltning eftersom risken för missuppfattningar om förbudets omfattning ökar.Kommunerna bör därför noga överväga om det behövs olika åtgärdsnivåer. Detbör enligt min mening stå varje kommun fritt att själv välja gränsvärden förnär information tiU allmänheten skall ges, dvs. när vamingsläget skall ansesinträda. Värdena, som bör framgå av beredskapsplanen, torde bestämmas medutgångspunkt i de som gäller för ett förbud och en bedömning av hurföroreningssituationen kan utvecklas. Vidare måste beaktas hur det kanta innan utfärdade varningar kan tänkas få effekt. Somframgår av vad jag anfört tidigare bör beredskapsplanen också ange vilkapersonbilar och lastbilar som genereUt skall undantas från förbudet. Enligtmin mening är det viktigt att beredskapsplanen kontinuerligt hålls ä jour.Samhället genomgår ständigt förändringar och beredskapsplanen måste hela tidenanpassas till nya förhållanden. Det samrådsförfarande och utställande avförslag till beredskapsplan som jag strax skall behandla bör därför äga mm intebara innan en plan antas utan också innan den ändras. 3.3 Samrådsförfarande och utställande av planförslag bör kommunen innan en beredskapsplan antas samråda med berördamyndigheter, organisationer och företag som väsentligt kommer att beröras avett förbud. Därvid bör utredas vilka eventuella friviUiga inskränkningar iutsläppen som kan göras vid svåra luftföroreningar. Förslaget tillberedskapsplan bör vidare stäUas, ut för att allmänheten skall få tillfälle attge synpunkter på förslaget. Vidremissbehandlingen har de flesta remissinstanserna understmkit behovet av ettsamrådsförfarande. De har i regel inte haft något att erinra mot att förslagettill beredskapsplan ställs ut. Föregen del vill jag framhålla att ett förbud mot biltrafik i en storstad påverkarenmängd områden i samhällslivet lokalt och regionalt. Betydande stömingar kanförmodas uppkomma inom så gott som samtliga områden. Det kan inte uteslutas attett lokalt förbud också får nationella konsekvenser. Dessastörningar måste redovisas i kommunens beslutsunderlag. Företags- och samhällsekonomiskakonsekvenser måste beaktas och ställas mot de positiva hälsoeffekterna av ettbiltrafikförbud. Det är väsentligt att alla effekter kommer med i den analyssom kommunen skall göra innan det kan bli aktuellt att besluta om enberedskapsplan. Det blir ytterst en bedömningsfråga om nackdelama äracceptabla i förhållande till vad man kan uppnå genom ett förbud. Ettsamrådsförfarande syftar till att få fram ett så bra beslutsunderlag sommöjligt. Inomtransportsektom finns en väl utvecklad metod för att få fram samhäUsekonomiska beslutsunderlag som kommunerna bör kunna an vända sig av. Inom hälso- och sjukvårdsområdet är det sannoUkt svårare att 21 Även på det området bör emellertid redan Prop.1989/90:143 vunna erfarenheter kunna tas till vara och metoderna utvecklas. Fömtomsamhällsekonomiska bedömningar bör företagsekonomiska och kommunalekonomiskabedömningar ingå i beslutsunderlaget. När det gäller de företagsekonomiskabedömningarna är det viktigt att understryka att också faktorer som personalenshälsa bör beaktas och inte bara företagets kostnader och intäkter. I denkommunalekonomiska bedömningen bör tas med sådana effekter som påverkarkommunens finanser. Kommunensskyldighet att samråda med olika berörda bör framgå direkt av förordning.Utredningen har föreslagit obligatorisk samrådsskyldighet med ,huvudman som avses i lagen (1978:438) om huvudmannaskap för viss kollektivpersontrafik (trafikhuvudman), polismyndighet, kommuner som berörs av planen,, trafiksäkerhetsverket och . För egen dd anserjag att obligatoriskt samråd med trafiksäkerhetsverket och statens naturvårdsverkinte behövs. Jag utgår från att det finns tillräcklig kompetens när det gällertrafiksäkerhetsfrågorna inom de kommuner som kan tänkas vilja anta enberedskapsplan. Inom länsstyrelsema finns också miljövårdskompetens. Därförbehövs knappast obligatorisk samrådsskyldighet med . Ävenlandstingskommunen bör tas med i samrådsförfarandet. Ett lämpligt organ fördetta samråd kan vara den hälso- och sjukvårdsnämnd som avses i 10 § hälso- ochsjukvårdslagen (1982:783). Samrådet bör i första hand syfta till att få framunderlag som gör det möjligt att beräkna hur många av kommuninvånarna sompåverkas vid svåra föroreningar och hur allvarliga besvären bmkar vara. Samrådetmed de kommuner som genom sitt läge kommer att beröras av planen är viktigt.Samrådet får en särskild betydelse om en grannkommun där svåra luftföroreningarförekommer inte har för avsikt att upprätta en beredskapsplan. De kommuner somvill använda sig av biltrafikförbud bör också innan beredskapsplanen antas varaskyldiga att samråda med andra som har ett väsentligt intresse av hur planenutformas. Jag avser då liksom utredningen större industrier eller företrädareför lokala industriföreningar men också företrädare för statlig cich kommunalverksamhet, såsom postverket och , kommunala bolag och skolor m. fl.Dessa kan ha synpunkter på t. ex. avgränsningen av förbudsområdet ochtidpunkterna för ett förbud. Samrådetsyftar också allmänt till utbyte av information och synpunkter. Ett sådantsamråd kan leda fram till att andra åtgärder än biltrafikförbud bör övervägas.Jag tänker mig sålunda att t. ex. ett industriföretag frivilligt kan erbjudasig att stänga en starkt luftförorenande anläggning under en föroreningsperiodmot att kommunen inte använder sig av den möjlighet att kunna förbjudabiltrafik som den fijreslagna lagstiftningen innebär. Samrådet blir härigenomockså ett fomm for diskussion om vilka frivilliga åtgärder som kan vidtas. Jaganser vidare att samrådet bör dokumenteras. Skälet härtill är främst att detutarbetade beslutsunderlaget skall kunna kontrolleras. anserjag att det bör finnas möjlighet också för andra än de som omfattas av kommunens; samrådsskyldighet att ge synpunkter på 22 Det kan t. ex. vara fråga om ideella föreningar och enskilda Prop.1989/90:143 som inte ryms inom samrådskretsen. Kommunen bör därför vara skyldigatt ställa ut förslaget till beredskapsplan. De bestämmelser som gäller enligtplan- och bygglagen (1987:10) för utställningsförfarandet beträffande detaljplankan lämpligen tjäna som förebild. Utställningenbör hållas i lokaler som är öppna under sådana tider att medborgarna kan ta delav planförslaget. UtstäUningen kan ordnas på flera platser . Det ärnaturligtvis en fördel om förslaget kan ställas ut i de områden som berörs. Detbör också finnas möjlighetför. allmänheten att någonstans ställa frågor omplanens innebörd. Vadjag nu har förordat om samråd bör också gälla i fråga om ändringar av beredskapsplanen.Om det är fråga om ändringar av mindre omfattning bör samrådet kunna begränsasoch kommunen behöver inte heller ställa ut förslaget. Föratt ett förbud skall bli verkningsfullt fordras tillgång tiU,statliga resurser,t. ex. polis, och möjligheter till omprioriteringar av koUektivtrafiken i helalänet. Sålunda kommer åtgärderna vid ett förbud inte att kunna begränsas kommun och det kan uppstå situationer när det krävs en prioritering avstatliga och andra resurser mellan flera kommuner som inför förbud.För att åstadkomma den avsedda effekten och för att på bästa sätt kunnautnyttja befintliga resurser fordras en samordnad riskbedömning och samordnadeåtgärder inom länet. Jag ser det därför som mycket viktigt att länsstyrelsenoch de intilliggande kommunema ges ett bety--dande inflytande dels när detgäller frågan om någon beredskapsplan över huvud taget skall antas, dels närdet gäller utformningen av de kommunala beredskapsplanerna. hartill uppgift att bevaka att dé regionala samordningsintressena tillgodoses.Kommunerna får i samband med-samrådsförfarandet noga överväga om man berörs avden förestående bCr redskapsplanen i den angränsande kommunen i en sådanomfattning att man bör upprätta en egen beredskapsplan. Beredskapsplanenbör antas av kommunfullmäktige: I samband härmed' bör fullmäktige utse dels enkommunal nämnd med uppgift att .vid behov, meddela biltrafikförbuden, dels enkommunal nämnd med uppgift att pröva frågor om särskilda tiUstånd. De utsedda nämndemafår i sin tur, om fullmäktige medger det, delegera beslutanderätten. Sammaordning bör gälla för hur biltrafikförbudet skall fattas och för hur det skallupphora att gälla. Enberedskapsplan som inte längre behövs bör upphävas. Beslut om detta* bör fattasav kommunfullmäktige efter det att de som kommunen samrått med i samband medplanens tillkomst beretts tillfälle att yttra sig. Information om upphörandeav en beredskapsplan bör ges på samma sätt :som när planen antogs. 3.4 Biltrafikförbudets kungörande och utmärkande Utredningenhar redovisat två alternativ för när ett beslut om biltrafik skall börja gälla. Det ena alternativet innebär att beslutet-skall gälla när det fattas. Det andra altemativet innebär att den kommunala :nämnd som har att fatta beslutet anger när förbudet skall börja gälla. Föregen del anser jag att endast det andra altemativet bör komma i fråga Prop.1989/90:143 och att det bör föreskrivas att det måste gå minst frånbeslutets kungörande till dess att det blir gällande. Skälet härför är attkommuninnevånare och andra måste beredas tillfälle att ta sig ut med bilen urett förbudsområde eller ordna med lämplig parkeringsplats inom området. Förkungörande av lokala trafikföreskrifter finns särskilda bestämmelser ivägtrafikkungörelsen (1972:603). Dessa bestämmelser kan inte tillämpas beträffandesådana biUrafikförbud som föranleds av farliga luftföroreningar. Inte hellerkan det bli aktuellt att tiUkännage sådana beslut i någon författningssamling.Den enda möjlighet som finns att snabbt få ett förbud kungjort är att fåbeslutet uppläst i radio och TV. Som utredningen påpekat finns i enlighet med 6§ 3 stycket radiolagen (1966:755) i programföretagen ,och avtal med staten föreskrivet en sk)'ldighetatt på begäran av en myndighet sända meddelanden till allmänheten. Förbudetbör också vara utmärkt genom vägmärken. Kostnadema för vägmärkena och derasuppsättning får falla på kommunerna. Deperson- och lastbilar som får köra inom ett förbudsområde trots förbudet måstevara utmärkta på visst sätt. Det kan vara lämpligt att de fordon som hargenerella eller särskilda tillstånd förses med en särskild dekal eller annatmärke i vindmtan. Märket skall underlätta övervakning och kontroU men bör inteha någon särskild riittsverkan. Bilar som är försedda med märken skall såledesinte behöva stoppas av polis för kontroll av tillståndet. På märket bör bilensregistreringsnummer anges i syfte att förhindra att märken flyttas från ettfordon som har tillstånd till ett fordon som saknar tillstånd. Någonutmärkning behövs givetvis inte på fordon av vars yttre det klart framgår attde får framföras trots förbudet, t. ex. "målade" polisbilar och ambulanser. Utredningenhar föreslagit att beredskapsplanen liksom förbudsbeslut skall få överklagasgenom kommunalbesvär och att beslut om särskilda tillstånd skall få överklagashos länsrätt och kammarrätt. Deflesta remissinstanser som tillstyrker utredningens förslag i huvudfrågan hari regel inget att erinra mot utredningens förslag om överklaganden. Någraremissinstanser har ansett att beredskapsplanen skaU få överprövas avlänsstyrelsen och regeringen i den ordning som i allmänhet gäller för allmännaförvaltningsärenden. i län har ifrågasatt det meningsfullai en rätt att få överklaga beslut om förbud eftersom förbudet sannolikt harupphört innan någon överprövning hunnit ske. Föregen del får jag anföra följande. Inom förvaUningsrätten skiljer man mellan kommunalbesvär och överklaganden av förvaltningsbeslut. De båda ordningama för att överklaga kan inte användas jämsides i samma sak. De i kommunallagen meddelade reglema om kommunalbesvär gäller nämligen bara om inte något annat är särskilt föreskrivet. Genom kommunalbesvär kan man överklaga både beslut av fullmäktige och beslut av förvaUande 24 organ,dvs. kommunstyrelsen och andra nämnder. Även beslut som fattats Prop.1989/90:143 av arbetsutskott och tjänstemän m. fl. efter delegering från ennämnd kan överklagas på detta sätt. En i 7 kap. 2 § kommunallagen upptagenbestämmelse stadgar dock förbud mot besvär över nämndbeslut av rent förberedandeeller verkställande art. Genomöverklagande av förvaltningsbeslut kan talan föras mot beslut av kommunalaorgan i de fall en särskild överklagandeordning anges i någon specialförfattning. Någrakaraktäristiska drag för den ordning som gäller för överklagande av förvaUningsbeslutbörsärskiUframhållas.Överklagningsinstitutet, somhar sitt urspmng i den statliga förvaltningen, harsomfrämsta syfte att tillgodose den enskilda partens behov av rättsskydd. När ensådan ordning för överklagande har anvisats som rättsmedel, har det som regelvarit fråga om utpräglad myndighetsutövning mot enskilda. Genom överklagandet kaninte bara beslutets laglighet utan även dess lämplighet prövas. Myndigheten somprövar överklagandet kan sätta ett nytt beslut i det överklagades ställe. Kommunalbesvärsreglernafinns i 7 kap. I § kommunaUagen. Vad som utmärker den kommunala besvärsprocessenär till en början att alla kommunmedlemmar är besvärsberättigade och inte barasakägarna som vid överklagande av ett förvaltningsbeslut. Ett annat särdraggäller överprövningens innehåll. En prövning av beslutets lämplighet är iprincip utesluten, utan prövningen är begränsad tiU rättsfrågor.Besvärsmyndigheten har inte rätt att sätta ett nytt beslut i stället för detöverklagade beslutet. Prövningen är nämligen kassatorisk, varmed förstås attdet överklagade beslutet bara kan upphävas. Genom rättsutvecklingen harkommunalbesvär kommit att bli nästan uteslutande ett instmment förkommunmedlemmarnas kontroll av den kommunala verksamheten frånoffentligrättslig synpunkt. Huvudsyftet är alltså inte att värna om deenskildas rättsskydd. Ordningenför att överklaga avgör om förvaltningslagen (1986:223) blir tiUämplig på denkommunala myndighetens handläggning eller inte. FörvaUningslagen gällernämligen inte i alla delar ärenden hos myndighet, om ärendet avgörsgenom beslut som överklagas genom kommunalbesvär (31 §). Ilikhet med vad som gäller för de flesta förvaltningsmål har det även i kommunalbesvärsmålinförts krav på prövningstillstånd för fullföljd av talan tillregeringsrätten. Kammarrätterna är prövningsinstans närmast under regeringsrätten.Länsstyrelsernas tidigare befattning med kommunalbe-svärsmålen har numeraupphört. 1gällande rätt är de restriktivt utformade kommunalbesvären i regel det endaordinära rättsmedlet vid överklagande av kommuners valda församlingars beslut.Med tanke på den kommunala självstyrelsen är det inte godtagbart att enstatlig besvärsmyndighet ersätter ett beslut av en församling med ett heUnytt beslut i sak. Motbakgmnd av vad jag sålunda redovisat finner jag att övervägande skäl talar föratt beredskapsplanen inte skaU få överklagas på annat sätt än genom kommunalbesvär. Närdet gäller möjligheten att överklaga ett förbud ansluter jag mig till de synpunkter som i län har fört fram. Enligt min mening 25 torde en möjlighet attöverklaga ett sådant beslut sakna mening. 1989/90:143 fråganhar hunnit avgöras av en högre instans torde förbudet i de flesta fall haupphört att gälla. Jag anser således att ett beslut att meddela biltrafikförbudinte skall få överklagas. Enkommunal nämnds beslut om särskilda tillstånd bör däremot få överklagas. Detär här fråga om myndighetsutövning mot enskild. Ett sådant förvaltningsbeslutbör få överklagas för att tillgodose den enskildes behov av rättsskydd. Jagdelar utredningens uppfattning att och kammarrätten bör vara deinstanser som överprövar beslutet. Omen kommun vill använda sig av den nya möjligheten till tillfälliga förbud ochfår rätt till detta kommer även en del statliga myndigheter att beröras. Vidupprättandet av beredskapsplanen kommer sålunda länsstyrelserna att medverka.Även polismyndigheterna och skall ges möjligheter att lämnasynpunkter på beredskapsplanen. Dessa myndigheters medverkan i dettassammanhang är emeUertid av tillfällig natur och i övrigt av så begränsadomfattning att den utan vidare kan inom ramen för nuvarande resurser. Övervakningenav ett förbud kräver medverkan av polismyndigheten: Förbudet innebär emellertidsamtidigt att polisens normala trafiköverva-kande uppgifter minskar. Någraökade kostnader torde därför inte uppkomma för polismyndigheten. Detsammagäller i fråga om åklagare och domstolar. Kommunfullmäktigesbeslut om antagande av beredskapsplanen skall kunna överklagas genomkommunalbesvär hos kammarrätten. Vidare skall kommunens beslut om särskildatillstånd kunna överklagastill länsstyrelse och kammarrätt. Det måltillskottdet här kan röra sig om torde emellertid vara helt försumbart. Dennya lagen bör träda i kraft . Antarriksdagen lagförslaget, avser jag att återkomma till regeringen med deförslag till förordningar som behövs. Ienlighet med det anförda har inom upprättats ettförslag till lag om tillfälliga bilförbud. Närdet gäller frågan om detta nya förslag bör remitteras till lagrådet vill jag framhålla att de bestämmelser i lagförslaget som endast innehåller be myndiganden inte faller inom lagrådets granskningsområde. 1 och 2 §§ i det nya förslaget är av den karaktären. När det gäller 3 § anserjag att förslagetär av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande skulle sakna betydelse. 6 Hemställan Prop. Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen delsföreslår att anta förslaget till lag om tillfälliga bilförbud, delsbereder tillfälle att ta del av vad jag i avsnitt 3 har anfört om