prop · GD03155 · 1989-12-31 00:00:00 — Deninleds vid kriminalavdelning. Därefter följer tjänstgöring vidordningsavdelning. Tjänstgöringen vid respektive avdelning får inle . Inomramen för den Iredje läggs en samhällsprak-lik om två in. Samhällsprakliken sker vid någon myndighet utanförpolisväsendet, i första hand inom den sociala sektom. Gmndutbildningenavslutas med gmndkurs 2 . Denna utbildning tar sikte på enfördjupning av polisaspirantens baskunskaper. Efler genomgången gmndutbildningskall polismannen kunna fullgöra de uppgifter som normall förekommer vid enpolismyndighet. Denreguljära vidareutbildningen för polismän, som omfattar , ärförbehållen kommissarier och sådana inspektörer som innehar eller uppehållertjänster i den gmndläggande organisationen. Tyngdpunkten är lagd på arbelsledamlbildningsamt utbildning i analys och planering av verksamheten. Undervisningen delasupp dels i ell gemensamt avsnitt för all personal, dels i tre specialavsnilt.Av de tre specialavsnilten avser ell polismän vid ordnings- och Irafikavdelning,ell polismän vid kriminalavdelning och elt polismän vid polismyndighetenskansli. När någon som genomgått utbildningen får nya arbetsuppgifter finnsmöjlighet all delta i undervisningen i det specialavsnilt som är avpassat förden nya funktionen. Dengmndläggande polischefsutbildningen är inriktad på de polisiära ämnena och påkunskaper i arbetsledning, analys och planering saml ekonomisk förvaltning. Föratt antas till denna utbildning krävs juris kandidatexamen/juristexamen.Utbildningen, som omfattar , är upplagd enligt följande. Praktisk tjänstgöring vidpolismyndighet 8 månader Praktisktjänstgöring vid länsstyrelse 1 månader Praktisktjänstgöring vid länsrätt I månader Praktisk tjänstgöring vidtingsrätt 12 månader Praktisk tjänstgöring vidåklagarmyndighet 4 månader Reguljärvidareutbildning för polischefer sker efler genomgången grundläggandeutbildning. I vidareutbildningen ingår teoretisk utbildning och tjänstgöringvid . Medfunklionsinriklad utbildning avses sådan fortbildning av polisvä sendets personal som syftar lill att öka personalens förmåga att ulföra arbetsuppgifter som normalt fordrar särskilda kunskaper eller särskild kompelens utöver den gmndläggande utbildningen eller den reguljära 79 vidareutbildningen.Den funklionsinriktade utbildningen genomförs i Prop. 1989/90:155 form avspecialkurser och konferenser. Denfunklionsinriktade utbildningen är i viss utsträckning decentraliserad. Genomall anordna utbildningen regionall och lokall kan vinster göras fråneffektivitets- och kostnadssynpunkt. Viss funklionsinriklad utbildning måstedock av olika skäl, bl.a. tillgång på kvalificerade lärare/ instmktörer,bedrivas centralt. En stor del av denna utbildning är avgiflsfinansierad, vilkelinnebär att polismyndigheterna erlägger kursavgifter lill . Sedanden finns en särskild forskningsenhet vid rikspolisstyrelsen.Enheten är i organisatoriskt hänseende inrättad direkt under rikspolischefenmen lokaliserad till i . Enhetenbeslår av fem tjänster; nämligen en tjänst som professor, en Ijänstsom högskolelektor (forskare), två tjänster som forskarassistent och enadministrativ ijänsl. Tjänsten som professor är föremål förtillsättning. Närmarebestämmelser om forskningen inom polisväsendet saml om tillsättning av tjänstensom professor och tjänsterna som forskarassistent ges i den förut nämndaförordningen om utbildning och forskning inom polisväsendet. Såsomjag tidigare anfört bör polisens arbete bli mer preventivtinriktat, som man bör pröva möjligheterna alt föra bort sådanauppgifter från polisen som inle ulgör naturiiga inslag i uppgiften att upprätthållaallmän ordning och säkerhet. Jag har också förespråkat alt polispersonalenmåste bli mer allsidigt inriktad i sin yrkesroll. Dennuvarande gmndutbildningen måste anpassas till dessa förändringar. a.behövs en ökad teoretisk utbildning för del förebyggande polisarbetet. Dettainte minsl för alt främja kvarterspolisverksamheten. Polisaspiranterna börockså ges en fördjupad insikt om de faktorer som påverkar polisverksamhetenoch polisens roll i samhället. Den mer allsidiga polisrollen aktualiserar enbredare utbildning inom de yrkesspecifika områdena. Vidare bör de blivandepoliserna redan på gmndulbildningssladi-et få kunskaper i det planerings- ochbudgetsystem som styr polisverksamheten och som kommer att få en allt störrebetydelse . Genom en sådan utbildning skapar man på elt tidigtstadium en insikt hos polispersonalen om behovet av ett effektivtresursutnyttjande men även om behovet av förnyelse inom polisverksamheten. Samlidigtbör man få en ökad kostnadsmedvetenhet hos den enskilde polismannen. Även iandra hänseenden kan det finnas behov av all fördjupa vissa delar av denteoretiska utbildningen. Medhänsyn till grundutbildningens uppläggning bör den förändrade inriktningen främst återspeglas i grundkurs I. Vissa utbildningsavsnilt, t.ex. om planerings- och budgetsystemet, torde dock i första hand höra hemma i grundkurs 2. Deförändringar som jag nu beskrivit kan troligen inte rymmas inom de Prop.1989/90:155 nuvarande ramarna för gmndutbildningen, om del nuvarande innehålleti utbildningen i övrigt i huvudsak kvarstår oförändrat. En vidgad teoretisk utbildningmedför därför behov av antingen en ökad total utbildningslid eller en minskningav vissa utbildningsavsnilt eller en kombination av dessa alternativ. Av främstkostnadsskäl då jag anser att en ökning av de totala kostnaderna förutbildningen måste undvikas anserjag för egen del all man bör överväga attavkorta praklikljänslgöringen för all få den inriktning på gmndutbildningen somjag nu förordar. Praklikljänslgöringen måste anpassas lill de nya fömtsättningarnaför polisverksamheten med hänsyn både lill den förändradeverksamhetsinriktningen och lill del nya organisalionsmönslrel på lokal nivå. Rekryteringenlill polischefskarriären och polischefsulbildningen var föremål för översyn isamband med polisreformen. Den nya ordningen är ändamålsenlig. Det finns därförenligt min mening ingen anledning all förändra rekryteringen tillpolischefsbanan eller den grundläggande stmkturen i polischefsulbildningen,bortsett från vad jag tidigare anfört i avsnitt 5. Detla hindrar dock inle attinnehållet i ulbildningsavsnitten, i likhet med grundutbildningen för polismän,måste ses över och anpassas till de förändringar i verksamheten somförnyelsearbetet inom polisväsen-del innebär. Delnya planerings- och budgetsystemet och andra förnyelseålgärder inompolisväsendet kommer att ställa nya krav på polischeferna i en del hänseenden.Överhuvud taget kommer arbetsgivarrollen att bli mer framträdandeän . Därför måste utbildningen av polischefer i ökad utsträckningberöra ekonomiska frågor och frågor om arbetsledning m.m. Ävenpraktiktjänstgöringen i polischefsutbildningen bör förändras i samma riktningliksom den teoretiska delen av den reguljära vidareutbildningen för polischefer Denreguljära vidareutbildningen JÖr polismän Denorganisationsstuktur som jag föreslagit för de lokala polismyndigheterna innebäratt nästan alla tjänster vid en polismyndighet kommer att kunna utnyttjas somen fri resurs. Detta kommer att kräva en annan ordning än den som gäller i dagi fråga om uttagningen lill samt uppläggningen och utformningen av denreguljära vidareutbildningen. Attanpassa vidareutbildningen till den nya organisationsstmkturen er bjuder vissa svårigheter med hänsyn till de skillnader i organisatoriskt hänseende som kan förutses komma att råda mellan olika polismyndighe ter. Nuvarande organisatoriska indelningar i t.ex. avdelningar och rotlar blir i fortsättningen inte nödvändiga att göra. En polismyndighet som har elt visst antal avdelningar och rotlar kan kunna inrätta fler eller färre organisatoriska enheter med andra benämningar. Man har också större möjligheter att föra över arbetsuppgifter som innefattar t. ex. analys 81 6 1989/90. ochplanering eller kansliuppgifter till andra enheter och även lill annan Prop.1989/90:155 personal än polismän. Dennuvarande reguljära vidareutbildningen innehåller ell huvudavsnitt som ärgemensamt för alla elever. Därutöver finns tre specialavsnilt. Ett avsnitt förpolismän vid ordnings- och trafikavdelning, ett avsnitt för polismän vidkriminalavdelning och elt avsnitt tor polismän vid polismyndigheternas kansli.1 en framlida organisationsstruktur kommer gränsema mdlan dessa traditionellahuvudområden att försvagas och kanske även försvinna helt. En sådan utvecklingkan komma all ske olika snabbt inom skilda polismyndigheter. Enannan fråga som bör uppmärksammas hänger samman med den kritik som framförtsmot alt polismännen i de fria resurserna inle erhåller någon reguljärvidareutbildning. Man har bl.a. hävdat all vissa polismän kan komma alltjänstgöra från grundutbildningen fram lill pensionering, dvs. ellermer, utan att genomgå annan vidareutbildning än den som lämnas vid enstaka funklionskursereller genom lokal information. Isammanhanget bör även den administrativa personalens vidareutbildninguppmärksammas. Denna personalgrupp bör få möjlighet alt delta i delar av denvidareutbildning som i framliden kommer all anordnas för polispersonalen, omdet framstår som ändamålsenligt med hänsyn lill förhållandena vid myndigheten. Enligtmin mening bör den reguljära vidareutbildningen i ökad utsträckning kunnaförläggas till regional eller lokal nivå. Polishögskolanhar ett omfattande utbud av centrala funklionsinriktade kurser lillpolisorganisationen. De kurser som erbjuds är etl resultat av de förfrågningarsom skolan gjort om behovet av utbildning på olika områden. Även den nyaordningen med interndebilering påverkar utbildningsomfånget. Utbudetav funklionsinriklad utbildning bör bl.a. anpassas till enförändrad reguljär vidareutbildning. Det nya planerings- och budgetsystemetkommer alt ställa krav på den funklionsinriktade utbildningen. Behovet avutbildning kommer att omfatta olika personalkategorier inom polisväsendet. Denpersonal som arbetar med ekonomiadministration behöver ingående kunskaper omhur det nya systemet skall hanteras. Vidare måste utbildning ske beträffandede system för ekonomiuppföljning som nu prövar i enförsöksverksamhet och som senare skall införas. På ledningsnivå krävsutbildningsinsatser av annat slag. De polismän som svarar för t. ex. operalivledning, planläggning eller uppföljning av polisverksamheten måste ges en sådaninsikt i den nya processen att de operativa och ekonomiska förutsättningarnakan integreras i de fall detta är möjligt. Utbildningenfår dock inte begränsas lill att avse nyheterna i själva systemet. Också områden som arbetsrätt och personalledning måste ges en ökad uppmärksamhet. Den utbildning som nu påbörial 82 avmanagement-karaktär för chefer inom polisväsendet ulgör härvid ell Prop.1989/90:155 viktigt första steg. Denfunklionsinriktade utbildningen bedrivs fortfarande i stor utsträckningcentralt. Statsmakternas tidigare ställningstagande innebär att dennautbildning i största möjliga utsträckning bör decentraliseras. Inte minslkostnadsskäl talar för alt väsentliga delar av den funklionsinriktade centralautbildningen bör förläggas utanför Siockholm, om inle de särskildautbildningsanordningarna som finns vid kräver alt utbildningenförläggs där. Del bör ankomma på de regionala och de lokalapolischeferna att mer noggrant pröva vilken typ av utbildning som kan föriäggaslill regional och lokal nivå. bör också i ökad utsträckningbistå de regionala och lokala polismyndigheterna med genomförandet av sådanutbildning. Kontakternamed annan högskoleutbildning tn. Ipropositionen 1984/85:81 om polisens arbetsformer m. m. behandlades ingåendefrågan om integration mellan polishögskoleutbildningen och annanhögskoleutbildning. Departementschefen kom, bl. a. av kostnadsskäl, till slutsatsenatt del då inte var möjligt all åstadkomma någon egentlig integration, även omhan i princip kunde ansluta sig till önskemålet om en sådan. Del var enligtdepartementschefen däremot både möjligt och lämpligt med etl samarbete och ensamordning på del mer praktiska planet inom ramarna för verksamheten vidpolishögskolan. anslöt sig till dessa riktlinjer (JuU 1984/85:18, rskr.164). Fråganhar därefter aktualiserats av juslitieutskoltel i samband med behandlingen av1987 och budgetpropositioner (JuU 1986/87:23 s. 4 och JuU 1987/88:30 s.8). Utskottet har därvid uttalat bl.a. all del i sig är av värde om polisulbildningeni högre grad kunde samordnas med annan högskoleutbildning, och utskottet harockså förordat en sådan utveckling. I1988 års budgetproposition (prop. 1987/88:100 bil. 4) anmäldes behovet av allpolishögskolan ges en närmare förankring till den lokala polisverksamheten ochall högskolans utbildning i större utsträckning anpassas lill de behov somfinns i del praktiska polisarbetet. Enligt vad departementschefen framhöllskulle dessa behov kunna tillgodoses genom att man till skolan knyter ensärskild rådgivande nämnd med uppgift all förmedla de lokalapolismyndigheternas önskemål och intressen beträffande utbildningens innehålloch utformning. I propositionen anmäldes också frågan om en utredning avförutsättningarna för att öka kvaliteten och akliviteten i undervisningen vidskolan. Vid riksdagsbehandlingen anslöt sig justitieutskoltel (JuU 1987/88:30)lill de bedömningar departementschefen gjort. Utskottet förklarade sigsamtidigt utgå från att elt motionsvägen framfört önskemål om alt iutbildningen skapa större öppenhet mot samhället skulle beaktas i de då pågåendeövervägandena om polisulbildningen. Föregen del anserjag all det i och för sig finns goda skäl för alt i större utsträckning samordna polisutbildningen med annan högskoleutbildning. Möjligheterna att åstadkomma en sådan samordning bör därför las lill 83 måste emellertid beaktas att fömtsättningar- Prop.1989/90:155 naför en samordning är begränsade med hänsyn till bl. a. de yrkesspecifika kravsom gäller för polisutbildningen och som måste styra uppläggningen Också kostnadssynpunkterna sälier gränser för en Detulbildningsråd och den läromedelskommilté som tillskapats anser jagvara väl ägnade att tillgodose behovet av anpassning av utbildningen till debehov som finns i del praktiska polisarbetet. Polisforskningär inle något självständigt vetenskapligt område med egen forskningstradition,kunskapsmängd eller ens metod. Istället handlar det om en tillämpad forskningdär utgångspunkterna i regel är samhälls- eller beteendevelenskapliga och tematför de olika studierna utgörs av frågor som på ell eller annal sätt haranknytning till polisen. Polisforskningeni , som dominerat området , kan sägas ha enbetydligt snävare inriktning än så. Här är det fråga omsocialpsykologiska undersökningar där man studerat t.ex. polisens kontakter medallmänheten samt olika polisiära verksamhetsformer eller strategier ute påfältet. Ofta sker delta med hjälp av s. k. dellagande observation. Flertaletav dessa studier har haft ell uttalat praktiskt syfte, t.ex. att utvärderapolisverksamheten för att göra den mer effektiv eller att utveckla lokalaprogram för brottsbekämpning. Projekten har initierats direkt av polisen ellergenomförts i nära samarbete med den. Underhösten 1987 genomförde en enkät där landets polismyndigheterfick lämna önskemål om inriktningen av den planerade polisforskningen. Detforskningsområde som ansågs mest angeläget kan sammanfattnings,-vis beskrivassom praktiskt polisarbete. Konkret handlade det om frågor som utvärdering avolika åtgärder inom polisorganisationen, flödet av brottmål inomrättsapparaten, brottsoffrens situation samt polisens möjligheter att påverkabarns och ungdomars attityder till samhällets regler och normer. Ocksåproblem som gällde polisorganisationen samt yrkesrollen som polis tillmättesstor betydelse i enkäten. Som exempel på organisalionsstu-dier nämnde mankonsekvenserna av polisens förstatligande, det samhälleliga behovet av polissamt möjligheten att påverka organisatoriska frågor. Vad polisrollen beträffargällde förslagen dels frågor om själva polisutbildningen, dels frågor ompolisens arbetssituation. Omman skall försöka föra in dessa olika förslag under de vetenskapliga discipliner som omfattar dem, kan man allmänt säga all del handlar om forskning med en klart samhälls- och/eller beteendevetenskaplig inrikt ning. Undantaget utgörs närmast av de nämnda organisationssludierna där det finns ett mer statsvetenskapligt eller juridiskt inslag. Det kan här konstateras att polisorganisationens önskemål i fråga om polisforskningen 84 väl stämmer överens medden polisforskning som faktiskt bedrivs i Prop. 1989/90:155 västvärldensindustriländer. Delär som jag ser saken främst två frågor som är av intresse i detta sammanhang. Denförsta rör forskningens organisatoriska hemvist. Del handlar om att skapa en sågynnsam forskningsmiljö som möjligt där forskningen garanteras det nödvändigaoch betydande måttet av frihet i förhållande lill sin huvudman, lill andraavnämare samt till omvärlden i övrigt. Denandra frågan gäller kontakterna med omvärlden. Här handlar det ånyo om enavvägningsfråga; nämligen att skapa sådana kontakter som ger goda influenseroch inspiration utifrån som man kan bevara sin autonomi ochintegritet inom den avgränsade forskningsmiljön. Polisforskningensgivna studieobjekt är polisen: Polisen som ell samhälleligtkontrollinstrument, polisen som organisation, olika aspekter av polisensåtgärder och arbete, polisiära problem i samband med upprätthållandet avallmän ordning och säkerhet saml med kampen mol brottsligheten, m.m. samhällsfunktion som polisen görs till föremål för en särskild forskningsinriktningmed speciella forskartjänster är ingenting nyll eller unikt. För socialvårdenoch sjukvården, liksom för vissa tekniska områden, finns bådeforskning och särskilda forskartjänster med en specialiserad inriktning. Ävensambandet mellan sådan forskning och yrkesinriktad högskoleutbildning harrelativt lång tradition inom andra sektorer. Etl bra exempel utgörs avprofessurerna i socialt arbete. Samtidigtfinns elt behov av forskning om polisväsendet och polisarbete ur elt vidaresamhälleligt perspektiv. Detfinns många säll all minska risken för alt del uppstår ett beroende mellanpolisforskningen och t. ex. polisorganisationen. Ifebruari 1985 anordnade en hearing om forsk ning på det polisiära området. En av de frågor som diskuterades gällde den framlida polisforskningens organisatoriska hemvist. Den dominerande uppfattningen bland de forskare som deltog var alt polisforskningen borde placeras utanför polisorganisationen. Bland de förslag på huvudmän som nämndes fanns i , brottsförebyggande rådet, insti tutet för social forskning och Arbetslivscentrum. Man anförde här det ,..- allmänna argumentet om risken för att forskningen skulle hamna i en beroendeställning lill sina avnämare. Polisforskningenssärskilda karaktär liksom del stora behovet av nära kontakt med utbildningenvid motiverar dock, enligt min mening, att viss forskning knytstill denna högskola. Isin utredning av forsknings- och utbildningsverksamheten vid rikspo lisstyrelsen har styrelsen föreslagit all forskningsverksamheten organisato riskt bör utgöra en egen självständig enhet utanför linjeorganisationen. Enheten bör enligt förslaget lyda direkt under rikspolischefen. bör den dock även i fortsättningen vara lokaliserad till i 85 Genom en sådanordning skulle enligt styrelsen skapas goda Prop. 1989/90:155 förutsättningarför ell samarbete med skolan i fråga om såväl forskningen som utbildningensforskningsanknytning. Skolans bibliotek som successivt utvecklas till etlutbildnings- och forskningsbibliotek skulle kunna utnyttjas som manskulle kunna tillgodogöra sig skolans administrativa resurser. Den beskrivnaordningen gäller också . Detfinns även andra länkbara organisationsformer. Det mest naturliga alternativet,om man ser till hur liknande forskningsverksamhet har organiserats på andrahåll, är all polisforskningen blir en enhet vid på sammaorganisatoriska nivå som övriga enheter vid skolan. Delär främst tre argument som talar för del senare alternativet. För det första ärdetta en organisationsform som erfarenhetsmässigt leder fram till en nära knytningmellan den aktuella utbildningsverksamheten och forskningen. En sådan ordningtorde även i övrigt främja kontakterna med den övriga högskole- ochforskningsvärlden. För del andra torde alla de argument om bl. a.samordningsfördelar som anförts för del av förordadealternativet i lika hög grad gälla för en särskild forskningsenhet inompolishögskolans organisatoriska ram. För del Iredje slutligen är del med tankepå kravet på forskningens självständighet inom polisväsen-del knappast lyckligtall den organisatoriskt direkt underställs samma organisations högstaverkställande ledning. Och delta alldeles oavsett hur en sådanorganisationsform skulle ulfalla rent praktiskt. 1 sammanhanget bör erinras omalt jag i det föregående (avsnitt 11) förespråkat all ges enmer självständig organisatorisk ställning. Sammanlagettalar vad jag nu har sagt för all polisforskningen organisatoriskt bör förastill . I förändringsarbetel vid är det väsentligtatt forskningen beaktas redan i ell tidigt skede så att polisforskningen kan fåen naturlig plattform inom organisation. Forskningenssjälvständighet inom organisation kan garanteras på flera olikasätt. Del är således naturligt all det vetenskapliga ansvaret för forskningensinnehåll och utformning läggs på enhetens chef, som samlidigt är innehavare avprofessuren i ämnet. Delär önskvärt med ell nära samarbete med i . Innehavarenav professuren kan som juslilieulskollet anfört i betänkandet JuU 1987/88:30- t.ex. genom lokala beslut ingå i lämpligt fakultets-dier sektionskollegiumvid i . Iförslaget från har man också talat om all inrätta ell vetenskapligtråd vars främsta uppgift skulle vara all stärka sambanden mellan forskningsverksamhetenvid styrelsen och den övriga forskarvärlden. Förslagetom ell vetenskapligt råd eller annat liknande organ vid börlämpligen prövas närmare när professuren i polisforskning tillsatts. Forskningskall vara öppen. Den skall ge och ta emot influenser och helst slå i enständig dialog inte bara med den omgivande forskarvärlden ulan även medsamhället i övrigt. Möjligheterna all skapa ensådan levande och fmktbar forskarmiljö beror oftast på personliga egenskaperhos de människor som lever och verkar inom miljön och inle primärt avadministrativa beslut. är, som jag ser saken, vissa praktiskaåtgärder ägnade all underlätta en sådan positiv utveckling. Reguljära kontakter medomvärlden bör underlättas genom konferenser, symposier och tvärvetenskapligaseminarier. Del är också viktigt alt forskningsprojekt bedrivs i nära samverkanmed forskare inom angränsande discipliner vid exempelvis universitet eller vidbrottsförebyggande rå-del. Del är viktigt all polisforskningens resultatfortlöpande förmedlas inom det högre utbildningssystemet och inte enbart lillpolisen. Det finns elt flertal yrkesgmpper som har ell uttalat intresse av allfå la del av dessa kunskaper, t.ex. inom den allmänna juristulbildningen, socionomulbild-ningen,samhällsvelarlinjen vid universiteten etc. 13 Polisens verksamhet vid särskilda händelser Min bedömning: Förall de regionala och lokala polismyndigheterna skall kunna agera snabbt ocheffektivt och kunna koncentrera sig på de operativa åtgärderna vid särskildahändelser bör ges befogenheter all på begäran avlänsstyrelse besluta om polisförslärkning vid sådana händelser. Polismyndighelemaskall åläggas en skyldighet att upprätta planer för polisinsatser vid särskildahändelser saml för skyddet av viktigare objekt inom polisdistriktet. Regeringenuppdrog ål dåvarande länspolismästaren att gåigenom polisorganisationen och lägga fram förslag om de åtgärder som behövs föratt stärka möjligheterna inom polisen att möta oväntade händelser. Därvidskulle särskilt uppmärksammas alt den operativa verksamheten vid händelser avdet aktuella slaget bedrivs snabbt och effektivt saml alt formerna för ledning,ordergivning och samordning är ändamålsenliga. Uppdraget lämnades mot bakgrundav omständigheterna kring den spiondömde avvikande.