prop · GD03110 · 1989-12-31 00:00:00 — 1987/88:52 s. 50 f., 54 f. och 56 f.)har ansetts föreligga för att undanta dessa förmåner från skatteplikt. Den andra typen av undantag avser renodladepersonalvårdsförmånen Med detta avses förmåner som inte är ett direkt vederlagför utfört arbete utan är åtgärder avsedda att skapa trivsel i arbetet ellerhknande eller som annars utgår på grund av sedvänja inom det yrke eller denverksamhet det är fråga om (32 S 3 e mom. KL). Grundvalen för skattefrihet för dessa förmåner är att deväsentligen framstår som ett led i arbetsgivarens personalvård. Som exempel påpersonalvårdsförmåner anges förfriskningar och annan enklare förtäring isamband med arbetet, sedvanliga rabatter vid inköp av varor och tjänster somingår i arbetsgivarens ordinarie utbud, samt möjlighet till enklare motion ochannan friskvård under vissa förutsättningar När det gäller avgränsningen av begreppet personalvårdvill jag först framhålla att jag delar kommitténs uppfattning att gränsernamellan vad som utgör vederlag för arbete och vad som är åtgärder för att skapatrivsel eller liknande kan vara svåra att dra i praktiken. Mot bakgrund bl. a.av vad RSV anfört om erfarenheterna är jag emellertid inte utanvidare beredd att godta en utveckling som kan innebära att betydande förmånermaskeras som personalvård. Det ligger dessutom i sakens natur att det bör rörasig om enklare åtgärder av ringa ekonomiskt värde. Jag förordar en markering avdetta i lagtexten. Självfallet bör en sådan markering också ta sikte på sådanaförmåner som kan utgå på grund av sedvänja inom yrket eller verksamheten. Med de åtgärder jag förordar på detta område bör utrymmetför skattefria förmåner av större värde bli mer begränsat än vad som kan följaav den nuvarande författningsregleringen. Med anledning av vad statensarbetsgivarverk anfört, nämhgen att skattereglerna inte bör lägga onödigahinder i vägen för vad som efter hand kan ses som god personalpolitik, vill jagframhålla det angelägna i att en klar åtskillnad eftersträvas mellan sådanaförmåner som har med trivsel att göra, dvs. enklare åtgärder av ringaekonomiskt värde, och andra förmåner av mätbart värde. De nuvarande reglerna medger att sedvanlig rabatt vidinköp av varor och tjänster som ingår i arbetsgivarens ordinarie utbudbetraktas som skattefri personalvårdsförmån. En förutsättning för att rabattenskall betraktas som sedvanlig och därmed skattefri, bör vara dels att denlämnas av sedvänja och dels att den har en rimlig nivå. Vad som i det enskildafallet kan anses utgå på grund av sedvänja, liksom vad som utgör en rimlig nivåär emellertid svårt att ange generellt. Nuvarande regler medför alltså vissatillämpningssvårigheten Enligt RSV kan den nuvarande ordningen få till följd attbetydande för- maneribland undgår beskattning. Detta gäller framför allt i branscher som omsätterolika kapitalvaror Vidare kan, som t. ex. för anställda i varuhus med bredasortiment, gränsen mot sedvänja i branschen tendera att suddas ut. Denomständigheten, att skattefrihet för personalrabatt i en del fall kan komma attavse betydande belopp, innebär i sig att motiven för den nuvarande gynnsammaskattemässiga behandlingen försvagas. Grundprincipen vid förmånsbeskattningenär nämligen den, att förmåner som avser inbesparade levnadskostnader utgörskattepliktig intäkt. Ettslopande av skattefriheten för sedvanlig personalrabatt har emellertid en delnegativa konsekvensen Hit hör bl.a. vissa kontrollaspekten Jag är därför inteför närvarande beredd att förorda en sådan lösning. En viss upp-stramning bördock ske i enlighet med vad som anförts i det föregående om t. ex. sedvänjainom yrket. Det finns även anledning att med skärpt uppmärksamhet följautvecklingen pä detta område. Förslaget föranleder ändringar i 32 S 3 e mom. KL. Mittförslag: Den nuvarande principen att förmåner skall värderas tillmarknadsvärdet kvarstår oförändrad. Vissa justeringar föreslås i lagtexten isyfte att framhäva att denna princip utgör huvudregel och att få en merenhetlig författningsreglering. RINK:s förslag: Inga konkreta författningsändringarföreslås. I övrigt överensstämmer förslaget i huvudsak med mitt. Remissinstanserna:De flesta remissinstanser delar kommitténs uppfattning att förmåner börvärderas till marknadsvärdet. Näringslivets skattedete-gation t. ex. betonarvikten av neutrala /?5y och hovrätten över och anser atten eventuell skärpning av praxis bör komma till uttryck i lagtext. Företagensuppgiftslämnardelegation anser att värdering av förmåner inte år en uppgift sombör ankomma på arbetsgivaren. delar demålsättningar kommittén angett men framhåller att de nuvarande reglernainnehåller ett flertal avsteg från grundprincipen. Skälen för mitt förslag: Som jag framhållit i detföregående är en av huvudtankarna i skattereformen att olika typer avarbetsersättning skall bli föremål för en enhetlig och neutral beskattning. RINK harrelativt utförligt analyserat det rådande rättsläget på området och undersöktolika alternativ till lösningar av de problem som är förenade med en neutralbeskattning av förmånen Jag skall endast i korthet uppehålla mig vid kommitténsresonemang och därefter redovisa mina egna slutsatser och förslag. Kommitténanför i huvudsak följande. Värderingsreglerna avseende förmåner har iblandpåverkats av allmänna försikdghetsprinciper och av andra, t. ex.personalsociala skäl. Lägre skattesatser, minskad progressivitet och kravet på finansiering avsänkta skattesatser genom bl. a. basbreddningar Prop. 1989/90:110 innebärdelvis nya förutsättningar för tidigare avvägningar Skattemässigtundervärderade löneförmåner kan tendera att urholka inkomstmåttets fördelningspolitiskaträffsäkerhet. Den nuvarande huvudregeln om värdering efter marknadsvärdet ärden principiellt rikdga metoden, men i den praktiska tillämpningen sker oftaundervärderingan En orsak till detta kan vara att det ibland är förenat medsvårigheter att fastställa marknadsvärdet. Det kan också emellanåt vara så attsubjektiva inslag inverkar på värderingen. Avde metoder för att komma till rätta med värderingsproblemen som kommitténundersökt kan nämnas preventiva värderingsregler, begränsningar av företagensavdragsrätt avseende kostnader för förmåner samt en värdering utifrånarbetsgivarens kostnaden Vidare har diskuterats en värderingsregel som knyteran till både marknadsvärdet och arbetsgivarens kostnaden Kommitténhar emellertid stannat för att inte förorda någon alternativ lösning. Istället har kommittén valt att understryka det angelägna i att den nuvarandegrundregeln inte tillämpas med alltför stor försiktighet. Man bör alltsåeftersträva att åsätta förmånen ett värde som motsvarar det verkhga marknadsvärdet. Föregen del vill jag först framhålla att jag delar kommitténs och remissinstansernasuppfattning att de av RINK diskuterade alternativa metoderna för att komma tillrätta med problem på området inte kan förordas. Bland de skäl som talar häremotkan bl. a. nämnas kravet på neutral behandling. Detta gäller såväl vidpreventiva värderingsregler som vid en begränsning av företagens avdragsrättför kostnader avseende anställda. Att lägga arbetsgivarens kostnad till grundför värderingen är inte heller alltid en framkomlig väg mot bakgrund t. ex. avsvårigheter att beakta kapitalkostnader och förmåner med inslag av gemensamanvändning. Ett system som går ut på att till beskattning ta upp det högstavärdet vid en jämförelse mellan marknadsvärdet och arbetsgivarens kostnad ärvidare alltför otympligt rent administrativt. Jaganser alltså att den nuvarande huvudregeln om värdering till marknadsvärdetbör finnas kvan Det är givetvis också angeläget att sådana för-fattningsmässigaförutsättningar eftersträvas som i rimlig utsträckning kan tillgodose kravet påen objektiv och enhetlig tillämpning av den rådande grundregeln. Principenom marknadsvärdet kommer i gällande lagstiftning till uttryck i 42 S KL samt ipunkt 1 av anvisningarna. Det anges således, i 42 § andra stycket, att värdetav produkter, varor eller andra naturaförmåner, som ingår i lön eller annaninkomst, skall beräknas efter ortens pris. Härmed avses, vilket får ansesframgå av beskrivningen i punkt 1 av anvisningarna, marknadsvärdet. Jagföreslår den justeringen att grundprincipen om värdering av förmåner tillmarknadsvärdet särskilt lyfts fram genom att uttrycket "efter ortenspris" i 42 S ersätts med begreppet "marknadsvärdet". Vad somnärmare avses med marknadsvärdet bör, liksom , kunna beskrivas ianvisningarna. Jag återkommer till dessa frågor i specialmotiveringen. oklarheter bör dock redan här framhållas, att det pris manbetalar på orten . 1989/90:110 för en vara eller tjänst givetvis i regelutgör marknadsvärdet. RSV har i sitt remissvar föreslagit att begreppetnaturaförmån genomgående bör bytas ut mot förmån i lagtext. Anledningen ärenligt RSV en risk för att vissa förmåner skulle kunna falla bort vid skatte-och avgiftshanteringen. Jag delar RSV:s uppfattning att det finns skäl att sålångt möjligt eftersträva enhetliga begrepp vid förmånsbeskattningen. RINK harför övrigt i sitt förslag till ändring i bl.a. AFL och lagen (1981:691) omsocialavgifter () bytt ut begreppet naturaförmåner mot förmån resp. annanersättning för utfört arbete. Vidare kan begreppet naturaförmån i vissasammanhang ge ett något föråldrat intryck. Jag förordar alltså att begreppetnaturaförmån i 42 S KL ersätts med ordet förmån. Slutligen vill jag, med anledning av vad Företagensuppgiftslämnardelega-tion anfört om att det inte bör ankomma på arbetsgivarenatt värdera förmåner, hänvisa till vad som angavs i prop. 1987/88:52 sid. 45.Där framhölls bl. a. att arbetsgivaren har möjlighet att få besked i värderingsfrågorav den lokala skattemyndigheten. Mitt förslag: Förmån av fri bil som inte är äldre än treår värderas till 0,8 basbelopp med tillägg av av nybilspriset i slutet avåret före beskattningsåret för senaste årsmodell av förmånsbilen. Om bilmodelleninte saluförts värderas förmånen till 0,8 basbelopp medtillägg av av ett uppskattat nybilspris för motsvarande modell. Förmånsvärdet får dock inte överstiga ellerunderstiga av nybilspriset. Om förmånsbilens årsmodell är är skallförmånsvärdet tas av det värde som gäller för senaste årsmodell. Om förmånsbilens årsmodell är eller äldre skallförmånsvärdet tas av det värde som framkommer vid en beräkningenligt de regler som gäller för årsmodeller varvid ett uppskattatnybilspris fastställs av RSV för dessa fall. Detta pris baseras på av detgenomsnittliga nybilspriset hos de vanligaste bilmodellerna. Alternativt får -om nybilspris fortfarande kan beräknas för förmånsbilen - förmånsvärdet tas upptill av det värde som gäller för årsmodeller yngre än tre ån Om den skattskyldige bekostar allt drivmedel för detprivata nyttjandet av förmånsbilen skall förmånsvärdet nedsättas med en femtedel. Densärskilda värderingsregeln för bilförmån i vissa fall i fåmansföretagavskaffas. RINK:sförslag: RINK föreslog att förmån av fri bil som inte är äldre än tre ärvärderas till av nybilspriset. För förmånsbil som är äldre än tre årföreslogs en procentsats om 24. 21 1989/90. Nr 110 Del 1 Remissinstanserna:Förslaget har fått ett blandat mottagande. RSV föror- Prop. 1989/90:110 darbl.a. en beskattning på grundval av priser inom vissa intervaller i ett fåtalvärdekolumnen Verket anser också att möjligheterna till reducering av förmånsvärdetbör slopas. tillstyrker grundprincipen men motsättersig att procentsatsen höjs. Näringslivets skattedetegation avstyrker en höjdprocentsats samt anser att de nuvarande reglerna i alltför liten utsträckningbeaktar skillnader i värdeminskning och reservdelsprisen SvenskaRevisorsamfimdet SRS anser att förmånsvärdet bör grundas på genomsnittligamilbundna kostnader i stället för på nybilspriset. Förbundet anser att jämkningsmöjligheterna bör utvidgas.Storstadstrafikkommittén () anser att förslaget endast innebär enanpassning till sänkta skattesatser, men inte tar hänsyn till höjda bensinpriseroch önskemålet om begränsningar i trafiken. AB och , som anser attnuvarande regler diskriminerar bilar med högt andrahands-värde och med lågareservdelsprisen föreslår samma förmånsvärde för bilar som kostar högst sjubasbelopp. Skälenför mitt förslag: Enligt nuvarande regler beräknas värdet av bilförmån efterschablonmässiga grunden Bestämmelserna tillkom genom lagstiftning (prop. 1986/87:46, SkU 9, rskn 73, SFS 1986:1199). Även tidigare beräknadesvärdet med ledning av vissa schablonen Det systemet byggde bl. a. påpresumtionsregler avseende den privata körsträckans längd i olika typfall.Möjlighet fanns att i det enskilda fallet frångå presumtionsreg-lerna, omförhållandena kunde utredas genom t.ex. godtagbar körjournal. Av främstförenklingsskäl tas i det nya systemet inte hänsyn till körsträckans längd idet enskilda fallet. Denvärderingsregel som tillkom innebar att värdet av förmånen togs upptill av nybilspriset resp. till för bilar äldre än tre ån Deninnefattade en sammanvägning dels av värdet av själva dispositionsrätten, delsden tidigare beskattningsnivån, dels värdet av den då slopade avdragsrättenför kostnader för resor mellan bostad och arbetsplats för bilförmåns-havare.Vissa redaktionella ändringar i reglerna gjordes (prop. 1987/88:52,SkU 8, rskn 96, SFS 1987:1303). RINKföreslår en höjning av procentsatsen till 30 för nya bilar resp. 24 för äldrebilan Som skäl åberopar bl. a. överväganden om genomsnittlig årligkörsträcka för bilar i allmänhet i riket. ,, SOU (1989:83) föreslår att procentsatsen höjs till för nya bilar ochi motsvarande mån för äldre bilar. Utredningen anser att det nuvarandesystemet för värdering av bilförmån innebär en felaktig styrning frånmiljösynpunkt, men konstaterar att det av skattetekniska skäl är svårt attgöra förmånsvärdet beroende av den privata körsträckan. Idet första steget 1990 har procentsatserna höjts tiU 30resp. 1989/90:50, SkU 10, rskn 96, SFS 1989:1017). Till grund förhöjningen har legat bl.a. de beräkningar RINK företagit samt den höjning avskatten, inklusive mervärdeskatt på bensin, som beslutats av införår 1990. Frånnågra remissinstanser har riktats kritik mot den nuvarande värde- Kritikengår i huvudsak ut på att det nuvarande systemet är Prop. 1989/90:110 alltförschabloniserat. Detär riktigt att de nuvarande reglerna är starkt schabloniserade. Jag kan i ochför sig också dela MIA:s uppfattning att de nuvarande reglerna frånmiljösynpunkt kan utgöra en felaktig styrning genom att förmånhavaren inte harnågon marginalkostnad vid en ökad privat körsträcka. Enligt min mening är detemellertid nödvändigt med enkla regler med hänsyn till att det rör sig om en mycketfrekvent förmån. Det är då givet att schablonvärdet på grund av t. ex.varierande privat körsträcka ofta inte motsvarar vad som kan uppfattas som ettriktigt värde i det enskilda fallet. Detta är emellertid svårt att undvika utanatt skattereglerna kompliceras. Givetvisfinns möjlighet att t. ex. lägga de genomsnittliga totala kostnaderna förolika bilmodeller till grund för ett schablonvärde. Man kan också, vilket RSVförordar, diskutera ett system som innebär att beskattningen sker på grundvalav priser inom vissa intervaller i ett fåtal värdekolumnen Med ett sådantsystem skulle, enligt verket, en del förenklingsvinster kunna uppnås. En annantänkbar åtgärd kan vara en kombinadon av ett fast grundbelopp för alla bilaroch en viss procentsats på nybilspriset. Isyfte att med en något bättre precision än den nuvarande schablonen beakta devariadoner som i viss utsträckning finns i sambandet mellan nybilspriset ochgenomsnittliga kostnader för en viss körsträcka för olika bilar har ett antalalternativa värderingsmetoder för bilförmån undersökts. För enklarebilmodeller med relativt lågt inköpspris utgör således de genomsnittligakostnaderna för en viss körsträcka i regel en betydligt högre andel av prisetän vad som gäller för mer utvecklade och alltså dyrare modellen Den nuvarandeschablonen enligt vilken förmånsvärdet bestäms till viss procentandel avnybilspriset oberoende av bilmodell kan mot denna bakgrund enligt min meninginte i tillräcklig utsträckning anses uppfylla kravet på neutral beskattning.Trots de fördelar som de nuvarande reglerna innebär finns det därför anledningatt övergå till ett system som bättre tillgodoser de berörda variationerna. Motbakgrund av de kraftiga tröskeleffekter som skulle bli följden kan jag inteförorda ett sådant system som föreslagits av RSV. Volvos och förslag kaninte heller förordas, eftersom det inte i dllräcklig utsträckning kan ansesuppfylla kraven på neutral beskattning. Vidövervägande av ett nytt system för beskattning av bilförmån är det -utöverönskemålet att uppnå en bättre precision i de hänseenden jag tidigare berört -angeläget att reglerna blir så enkla och lätthanteriiga som möjligt. Vidare åren ändring av beskattningsnivån befogad i förhållande till vad som gäller förår 1990. Till grund för beräkningen bör ligga att genomsnittlig privatkörsträcka torde uppgå till närmare 1 per ån I detta sammanhang villjag framhålla att inriktningen av mitt förslag skiljer sig mot förslaget ilagrådsremissen. Där föreslogs endast en justering av de procentsatser som förnärvarande gäller för värdering av bilförmån. Jagföreslår att en ny metod för beskattning av bilförmån införs enligt följandeprincipen För nya bilar bör förmånsvärdet bestämmas till 0,8 basbelopp (förnärvarande knappt 24000 kn) med tillägg av av nybilspriset (ellerett uppskattat nybilspris enligt nuvarande regler). För att undvika kon- Prop.1989/90:110 sekvenser som i vissa fall kan uppfattas som mindre önskvärda bördock metoden förses med särskilda spärreglen Enligt de begränsningsregler jagföreslår får det värde som framkommer vid en beräkning enligt huvudregeln idet enskilda fallet inte översdga av nybilspriset och inte heller understiga35 % av nybilspriset. Med en sådan utformning sker en utjämning av devariationer som jag tidigare nämnt som reglerna blir relativt enklaatt tillämpa. Omförmånsbilens årsmodell är äldre än bör av förenklingsskäl värdet kunnabestämmas till av det värde som framkommer vid en beräkning enligt deregler som gäller för nyare bilan Omförmånsbilens årsmodell är eller äldre kan det vara svårt att finna ettjämförbart nybilspris. I dessa fall fastställer RSV enligt nuvarande regler ettuppskattat nybilspris, baserat på av nybilspriset för de vanligasteförekommande bilarna. Enligt min mening bör förmånsvärdet även i fortsättningenberäknas med utgångspunkt från ett på detta sätt uppskattat nybilspris.Beräkningen bör ske på samma sätt som gäller för nyare bilar, dvs. sådana somär eller yngre. Som förmånsvärde bör i dessa fall gälla av detsålunda framräknade värdet. Alternativt bör - om ett jämförbart nybilsprisfinns - förmånsvärdet få bestämmas på samma sätt som föreslås för bilar som äräldre än tre ån Omden skattskyldige bekostar allt drivmedel för privat nyttjande gäller enligtnuvarande regler att den procentsats enligt vilken förmånsvärdet skallbestämmas skall nedsättas med fyra. Eftersom jag föreslår en annan metod förbilförmånsbeskattningen behöver även denna regel justeras. Reduceringen börprincipiellt avse vad bränslet kostar för den genomsnittliga körsträcka somläggs till grund för förslaget. En sådan reduceringsregel måste mednödvändighet bli schabloniserad och därför utgöra en sammanvägning bl.a. medhänsyn till varierande bränsleförbrukning för olika bilan Jag anser attförmånsvärdet i de angivna fallen bör nedsättas med en femtedel. RSVförordar att de nuvarande möjligheterna till reducering av förmånsvärdetslopas. Som skäl för detta åberopar verket dels förenklingsskäl, dels attförmånsvärdet i en del fall kan tendera att bli mindre likformigt och rättvist.De situationer som avses är sådana där förmånstagaren står för vissa kostnadersjälv eller betalar viss ersättning till arbetsgivaren. I sådana fall kanvidare förekomma, att arbetsgivaren betalar viss ersättning till den anställdeavseende t. ex. körning i tjänsten. Jagkan i och för sig dela RSV:s uppfattning att de nuvarande reglerna om reduktionav förmånsvärdet i vissa fall kan ge utrymme för åtgärder som kan vara ägnadeatt komplicera tillämpningen och föranleda bristande likformighet. a. av ändrade regler om avdrag för bilkostnadsersättning fn o. m.år 1990 är jag emellertid inte beredd att föreslå några åtgärderav det slag RSV förordan Jagövergår härefter till att behandla frågor om jämkning m.m. Enligtde nuvarande reglerna får värdet av bilförmån jämkas om det finns synnerligaskäl. Så kan t. ex. vara fallet omjctt absolut hinder att nyttja förmånsbilenrått under en mer betydande tidsrymd eller om bilens beskaffenhet varit sådanatt jämkning är motiverad. I samband med de nya reglernas tillkomst behandlades iskatteutskottet Prop. 1989/90:110 bl. a. en motion som gick ut på attjämkning borde kunna komma till stånd i sådana fall där förmånstagaren har enlåg lön och förmånen utgör en oacceptabelt hög andel av skatten och därförmånstagaren inte har reell valfrihet att avstå från förmånen. Utskottet uttalade i denna fråga följande: När det gäller den i motionen berörda frågan omförmånstagare med låg lön vilka i prakdken är tvungna att ha tjänstebil ärutskottet inte nu berett att förorda att även denna situation skall utgöra enjämkningsgrund. Utskottet vill dock i detta sammanhang framhålla att utskottetsåsom nedan framgår förordar en uppföljning av det nya systemet i syfte attbelysa de olika effekter som uppstår för skilda förmånstagare, och utskottetförutsätter att den i motionen väckta frågan härvid uppmärksammas. RSV har gjort en utvärdering med ledning av bl. a.uppgifter som inhämtats från olika skattemyndigheten I sitt remissyttrande överRINK:s förslag förordar RSV bl. a. en översyn av jämkningsreglerna iförenklingssyfte. Härvid är enligt verket en skärpning av förmånsreglerna förlätta lastbilar typ "VANS" påkallad. Ett av de grundläggande syftena bakom den nuvarandevärderingsregeln : är att den skall vara enkel att tillämpa. Samddigt är detnödvändigt med en säkerhetsventil för de fall då synnerliga skäl kan tala föratt jämkning bör ske. Emellertid skulle, som RINK uttalat, en mer generellutvidgning av jämkningsregeln till att avse fall där t.ex. förmänshavarnasutnyttjande avviker från den körsträcka som schablonen bygger på omintetgörade förenklingsvinster som utgör ett av de grundläggande syftena med regeln.Jag anser mig alltså inte kunna förorda en sådan utvidgning. Motsvarande bör,mot bakgrund bl. a. av gränsdragningsproblem och tröskeleffekter, gälla densituation som avses i den motion som behandlades av och som berörtsovan. När det gäller RSV:s önskemål om en översyn avjämkningsreglerna i förenklingssyfte och behovet av en skärpning beträffande s.k. lätta lastbilar gör jag den bedömningen att dessa frågor till största delenfår anses utgöra tillämpningsfrågor som knappast lämpar sig för lagstiftning.Beträffande s. k. lätta lastbilar vill jag för övrigt hänvisa dll de ändringarsom beslutats i fråga om mervärdeskatt och försäljningsrabatt påmotorfordon för sådana lastbilan För bilar som är eller äldre bör enligt mittförslag värdet beräknas enligt de regler som föresläs för nyare bilar mengrundas på ett uppskattat nybilspris, baserat på av nybilspriset för devanligast förekommande bilarna. Av det sålunda beräknade värdet skall enligtmitt förslag tas upp som förmånsvärde. Om ett på detta sätt enligtschablon fastställt värde för dessa äldre bilar avsevärt avviker från denverkliga förmånens värde kan jämkning ske med stöd av punkt 4 andra stycket avanvisningarna till 42 S. RSV har utfärdat rekommendationer för tillämpningen isådana situationen (RSV Dt 1989:22, avsnitt 3.4). Det är enligt min meningutomordentligt angeläget att jämkningsregeln kommer till användning i deavsedda fallen och att den pä ett effektivt sätt så nära som möjligt träffardet verkliga vår- Detbör ankomma på RSV att följa utvecklingen på området och över- Prop.1989/90:110 väga de åtgärder som härvid kan behövas. Jag övergår slutligen dll att något beröra reglerna oms.k.