prop · GD033 · 1989-12-31 00:00:00 — Det åligger sedan kronofogdemyndigheten att bedömaom det belopp som har restförts omfattas av beslutet om betalningssäkring.Denna bedömning kan inte överlåtas åt ett maskinellt system. Verketunderstryker vikten av att domstolarna klart anger vilka skatteslag ochtidsperioder som resp. skuldbelopp i beslutet om betalningssäkring avser. Mittförslag: Det allmännas talan i mål om betalningssäkring skall föras avlänsskattemyndigheten i stället för av det allmänna ombudet. får uppdra åt en annan länsskattemyndighet att föra talan,om den andra myndigheten medger det. får ta över uppgiftenatt föra det allmännas talan. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: Förslagetgodtas. Ett par remissinstanser efterlyser dock bestämmelser som garanterar attbeslut i frågor om betalningssäkring fattas av personer med tillräckligt högkompetens. Skälen för mitt förslag;Förslaget i betänkandet om att avveckla de nuvarande allmänna ombuden ibetalningssäkringsmål och att ombudens uppgifter i stället skall läggas pålänsskattemyndigheterna ligger i linje med beslut ifråga om de dåvarande taxeringsintendenterna i taxeringsmål (prop. 1986/87:47,SkU 11). Ordningen med taxeringsintendenter, som var mer eller mindresjälvständiga i förhållande till skatteförvaltningen i övrigt, avskaffades då.I taxeringsprocessen företräds det allmänna numera av länsskattemyndigheten somsådan. Den ändrade ordningen syftade bl. a. till att förbättra samspelet mellande olika funktionerna inom beskattningskedjan utredning, revision, beslut, processfö-ringm.m. För frågan ombetalningssäkring är det angeläget att söka råda bot på den bristandesamordning som enligt vad jag tidigare nämnt har kunnat konstateras på detallmännas sida. Att föra över det allmänna ombudets uppgifter pålänsskattemyndigheten bör förbättra samordningen mellan de olika verksamheterinom skatteförvaltningen som berörs av betalningssäkring. Länsskattemyndighetensvarar ju redan i flertalet fall för det allmännas processföring beträffandefordringsanspråket, eller fastställer själv fordringen, och har hand omuppbörden av fordringen. Det är också följdriktigt att låtalänsskattemyndigheten föra talan i betalningssäkringsmålet med hänsyn till atten strävan bör vara att, i det fall länsrätten även skall pröva måletbeträffande fordringen, sammanlänka de båda målen. Det av utredningenframlagda förslaget svarar mot nyssnämnda beslut också därigenomatt en länsskattemyndighet skall kunna uppdra åt en annan länsskattemyndighetatt föra det allmännas talan, liksom att skall få ta överuppgiften att föra talan se (18 § taxeringslagen (1956:623)). I likhet medremissinstanserna ansluter jag mig till utredningsförslaget. En angränsande fråga somockså tagits upp i betänkandet är om det behövs några särskildaförfattningsändringar med anledning av vikten av att de tjänstemän som i olikasituationer är behöriga att befatta sig med frågor om betalningssäkring ärkvalificerade. Några sådana författningsändringar har inte föreslagits. Dethuvudsakliga skälet till detta anges vara att det såvitt utredningen kunnatutröna genomgående är kvalificerade ocherfarna tjänstemän som utreder och beslutar i frågor om betalningssäkring. För min del vill jagunderstryka det angelägna i att berörda tjänstemän har särskild erfarenhet ochutbildning för de uppgifter som anförtros dem. Detta gäller i hög grad dem somskall ta ställning till humvida en ansökan om betalningssäkring skall ges in.Men det gäller också dem som har hand om de underliggande skatteutredningama,som vanligen avser revisioner i samband med brottsmisstanke eller andraomfattande revisioner. När det gäller det allmänna ombudets nuvarande uppgifterbör nyordningen självfallet inte leda till en sänkning av de kompetenskrav somhittills har ställts. I praktiken behöver ju inte heller något personbyte ägamm. Ansvaret i dessa frågor bör kunna anförtros länsskattemyndigheten, som förövrigt redan har det övergripande ansvaret genom att den förordnar det allmännaombudet. Jag delar utredningensuppfattning att några särskilda lagbestämmelser om kompetens o. d. inte behövsbeträffande länsskattemyndighetens tjänstemän. Dessutom ansluter jag mig tillutredningens bedömning att det inte heller behövs några särskildaförfattningsbestämmelser vad gäller domare samt tjänstemän vid kronofogdemyndighet. Min bedömning:Inga ändringar av nuvarande, regler om sekretess föreslås. Utredningensbedömning: Överensstämmer med min. Remissinstanserna:Nästan samtliga remissinstanser ställer sig bakom utredningens ståndpunkt. Skälen för min bedömning:Jag har med anledning av en fråga i , där det påtalades att enenskild kan drabbas av skada redan genom att ett beslut om betalningssäkringfattas, särskilt uppdragit åt utredningen att behandla frågan omsekretessbeläggning av interimistiska beslut. Utredningen har emellertid inteföreslagit en sådan lösning utan i stället bl. a. hänvisat till sitt förslag omatt förmögenhetsskada som uppkommit på gmnd av att ett felaktigt beslut fåttspridning via massmedia skall ersättas. Jag delar utredningensuppfattning att det skulle strida mot gmndprinci-perna i sekretesslagen(1980:100) att sekretessbelägga beslut som fattas utan att part beretts tillfälleatt yttra sig. I motiven till de aktuella bestämmelserna, 12 kap. 4 §sekretesslagen, uttalas också att intresset av offentlighet frånrättssäkerhetssynpunkt är särskilt starkt i fråga om själva domslutet ellermotsvarande del av annat domstolsbeslut. För att gå emot gällande principer omsekretess för domstolsbeslut måste det föreligga mycket starka skäl. När detgäller intermistiska beslut om betalningssäkring måste vägas in att det enligt vad som framkommit endast i ett fåtal fall har förekommit att denenskilde har lidit betydande förluster till följd av beslut som sedermera visatsig gmndade på felaktiga fömtsättningar. särskild betydelse i dethär sammanhanget är att jag i det följande (avsnitt 3.4) också föreslårsärskilda regler om skadestånd för det fall att någon drabbas av ett felaktigtbeslut. Med hänsyn till vad jag nuhar sagt föreslår jag ingen ändring av sekretessreglema. 3.3 Rättsverkan m. m. 3.3.1 Verkan av betalningssäkring Mitt förslag: i ett enskilt fall tillåter utbyte av betalningssäkradegendom skall förmånsrätt på gmnd av betalningssäkring gå åter vid konkursendast om förmånsrätten i den urspmngligen betalningssäkrade egendomen harinträtt senare än före fristdagen enligt 4 kap. konkurslagen.Detsamma skall gälla vid utbyte av utmätt egendom. Medel som har betalningssäkratsbör göras räntebärande. Utredningens förslag:Något förslag som gäller utbyte av säkrad egendom läggs inte fram. I fråga omatt göra betalningssäkrade medel räntebärande överensstämmer utredningensförslag med mitt. Remissinstanserna: Någonremissinstans har uttryckt att det måste anses socialt riktigt att få byta utsäkerhet mot annan med bibehållen förmånsrätt för staten. Sverigesadvokatsamfund anför att förmånsrätt inte borde följa av betalningssäkring.Denna förmånsrätt kan enligt samfundet motverka själva syftet medbetalningssäkringsåtgärden. Det kan nämligen bli nödvändigt för denskattskyldige eller hans övriga borgenärer att begära den skattskyldige ikonkurs för att inom lagstadgad återvinningsfrist få förmånsrätten förbetalningssäkringen att gå åter. Förslaget om att betalningssäkrademedel skall göras räntebärande godtas. Skälen för mitt förslag:Den tid som går från uppkomsten av en sådan fordran som blir föremål förbetalningssäkring till dess att den kan drivas in är i regel lång. Någon sedvanligkreditprövning i samband med att fordringen uppstår kan inte göras. 1 desammanhang där betalningssäkring aktualiseras måste man dessutom räkna med konstmeradecivila fordringar. Dessa omständigheter medför tillsammans att den förmånsrättsom följer av betalningssäkring enligt min mening inte kan avvaras (jfr prop. 1978/79:28s. Även om förmånsrätt därförbör följa av en verkställd betalningssäkring talar åtskilligt för att gäldenärenbör ha ett stort inflytande i fråga om vilken egendom som skall tas i anspråk.Detta fömtsätter dock att det finns fullgoda alternativ för täckning av detallmännas anspråk. Enligt gällande rätt 10 § betalningssäkringslagen jämfördmed 4 kap. 3 § utsökningsbalken skall också av utmätningsbar egendom iförsta hand tas i anspråk sådan tillgång som kan användas för fordringensbetalning med minsta kostnad, förlust eller annan olägenhet för gäldenären.Möjligheten för gäldenärenatt byta ut betalningssäkrad egendom är emellertid mycket begränsad. I frågan humvidautbyte bör medges är 4 kap. 13 § konkurslagen (1987:672) av betydelse. Därföreskrivs, att förmånsrätt på gmnd av betalningssäkring skall återgå, omförmånsrätten har inträtt senare än före den dag då ansökan omkonkurs kom in till tingsrätten. Förmånsrätten inträder inte med länsrättensbeslut att egendom som svarar mot ett visst belopp får tas i anspråk genombetalningssäkring utan först genom säkringsåtgärden. Därför kankronofogdemyndigheten anse att utbyte bör vägras även när det inte förhållersig så att tredje man har förvärvat särskild förmånsrätt ierbjuden surrogategendom. Enligtmin mening bör man så långt som möjligt underlätta för en gäldenär att byta ut betalningssäkradegendom utan att förmånsrätten påverkas. Jag föreslår därför att den nämndabestämmelsen i 4 kap. 13 § konkurslagen inte skall gälla om förmånsrätten gmndarsig på beslut om utbyte mot egendom som betalningssäkrats tidigare än tremånader före konkursansökn i ngen. Lagrådet har påpekat, attvissa uttalanden i förarbetena till utsökningsbalken tyder på att en ordningsom avses följa av den nu föreslagna bestämmelsen gäller . Jagfinner det lämpligt att ange regeln i lagtexten och att den, i enlighet med vadlagrådet föreslagit, får gälla vid utbyte av både utmätt och betalningssäkradegendom. I denna fråga har jag samrått med chefen för . Enligt 13 kap. 1 § utsökningsförordningen(1981:981) skaU medel som flyter in i ett enskilt mål göras räntebärande. Jagdelar utredningens uppfattning att detsamma bör gälla betalningssäkrade medel.Ett förslag om att en bestämmelse av denna innebörd tas in i utsökningsförordningenkommer senare att tas upp inför regeringen. Idet här sammanhanget bör nämnas att jag inte lägger fram något förslag somsärskilt tar sikte på att förhindra att värdet av betalningssäkrad egendomminskar. Utredningen har tagit upp frågan men inte ansett sig kunna föreslå enutbyggnad av regelsystemet i det här avseendet. De lösningar som hardiskuterats skulle enligt utredningen leda till att kronofogdemyndighetemasresurser togs i anspråk i en omfattning som inte stod i rimlig proportion tillde vinster som skulle kunna uppnås. 3.3.2Verkan av beslut om hävning Mitt förslag:Beslut om hävning skall gälla . En möjlighet för domstolen attförordna annorlunda skall tillskapas för det fall att det finns en påtagligrisk för att en omedelbar återgång av verkställigheten skulle medföra att enprövning i högre instans i praktiken skulle komma att sakna betvdelse. Utredningens förslag:Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Samtliga menar att ett beslut om hävning skall gälla 3 1989/90. De flesta ärpositiva också till förslaget om möjlighet för Prop. domstolatt förordna att beslutet inte skall gälla förrän det har vunnit laga kraft.Ett par instanser, bl. a. , är tveksamma. Detframhålls att ett sådant förordnande skulle fattas som ett tecken på domstolens osäkerhet ochmöjligen föranleda onödiga överklaganden. Möjligheten att begära inhibitionhos överinstansen måste anses tillfyllest. Skälenför mitt förslag: Enligt 9 § betalningssäkringslagen får ett beslut ombetalningssäkring verkställas genast. Däremot finns i lagen ingen bestämmelseom vad som skall gälla rörande verkställigheten när ett beslut har hävts. Detfår anses stå klart att huvudregeln bör vara att verkställigheten genast skallåtergå när ett beslut om betalningssäkring upphävs. Innebördenav gällande rätt i fråga om möjligheten för domstolen att förordna att ettbeslut om hävning av en betalningssäkring inte skall gälla genast har för någraår sedan berörts av ombudsmän (justitieombudsmännens ämbetsberättelse1988/89 s. 297). En länsrätt hade beslutat att låta ett beslut ombetalningssäkring bestå till dess att dess dom beträffande eftertaxeringen,vari yrkandet om eftertaxering lämnades utan bifall, vann laga kraft.Justitieombudsmannen fann därvid att länsrättens tillämpning av betalningssäkringslagenvar oriktig. Somanges i betänkandet kan det finnas anledning att i vissa fall göra undantagfrån nämnda huvudregel om att verkställigheten genast skall återgå. Så börkunna ske om det i målet finns en svårbedömd rättsfråga och det föreligger en påtagligrisk för att en omedelbar återgång av verkställigheten skulle medföra att enprövning i högre instans i praktiken skulle komma att sakna betydelse. Rättenbör alltså då kunna förordna att beslutet inte skall gälla förrän det harvunnit laga kraft. Tilläggasbör att det enligt utsökningsbalken finns liknande möjligheter att hejdaåtergång av en verkställighet. Bestämmelser om detta finns i 3 kap. 22 § förstastycket utsökningsbalken, som dock inte tillämpas när det gällerbetalningssäkring. Enligt lagmmmet skall, om en exekutionstitel upphävs, redanvidtagna åtgärder för verkställighet genast återgå, såvida inte annat harförordnats. Anledning att meddela ett sådant förordnande skulle enligtförarbetena till bestämmelsen (prop. 1980/81:8) kunna föreligga om bedömandetav en tveksam fråga har varit avgörande för domen och en omedelbar återgång avverkställigheten skulle medföra olägenheter som svårligen kan avhjälpas omhögre instans skulle komma till ett annat resultat. Möjligheterför en domstol att förordna särskilt om verkställigheten synes finnas på några angränsande rättsområden, nämligen i fråga om både kvarstad och beslag enligt . När det gäller beslag har (i dom den 16 febmari 1988 i ett brottmål vari högsta domstolen inte meddelade prövningstillstånd) funnit att ett beslag skulle bestå till dess att hovrättens dom vann laga kraft i ansvarsdelen, trots att den tilltalade frikändes. Rätten ansåg, att det skulle framstå som stötande att beslaget hävdes och det beslagtagna (en dyrbar tavla) utlämnades till den tilltalade varigenom denne skulle ges möjlighet att, genom att undan skaffa eller förstöra den, omöjliggöra en meningsfull prövning i överins- 34 För kvarstad gällerenligt 15 kap. 8 § att rätten skall ompröva kvarstadsfrågannär den dömer i målet. Enligt doktrinen (se härom , Rättegång III, femte uppl.s. 11) skall ett förordnande om kvarstad i regel hävas om käromåletogillas. Är saken svårbedömbar och har man att räkna med att kärandenöverklagar, kan det emellertid finnas skäl att göra undantag härifrån. Som har framgått delar jagutredningens uppfattning att det bör vara möjligt att i betalningssäkringssammanhangförordna på liknande sätt för att en prövning i överinstans skall varameningsfull. I normalfallet skall givetvis verkställigheten återgå;det är bara i undantagsfall som domstolen bör förordna annat. 3.3.3Verkan av att säkerhet ställs Mittförslag: Om säkerhet ställs skall länsrätten häva beslutet ombetalningssäkring. Kronofogdemyndighetenskall kunna ta emot säkerhet även sedan beslutet om betalningssäkring harverkställts. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt utom så till vida, att utredningen ocksåföreslår att länsrätten skall åläggas att informera gäldenären om möjlighetenatt ställa säkerhet. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser instämmer i utredningens förslag. Några har ansett attgäldenären måste kunna få frågan om återlämnande eller nedsättning av ställdsäkerhet prövad av domstol. Skälenför mitt förslag: Enligt 18 § betalningssäkringslagen får kronofogdemyndigheten,i stället för att verkställa ett beslut om betalningssäkring, ta emot säkerhetsom gäldenären eller någon annan erbjuder sig att ställa. När säkerhet harställts för hela fordringen föreligger inte längre någon påtaglig risk förutebliven betalning och därmed inte heller fömtsättning för betalningssäkring.Beslutet om betalningssäkring bör i det läget hävas. Detta bör med hänsyn tillatt viss osäkerhet visat sig råda i denna fråga framgå av lagtexten. Möjlighetenatt ställa säkerhet är i första hand avsedd för det fall att det finns ettbeslut om betalningssäkring. I praktiken förhåller det sig så, att säkerhet iallmänhet ställs först sedan beslutet har verkställts. Detta bör som jagåterkommer till i det senare föranleda en justering av 18 § i lagen. Säkerhetkan ställas också för att undvika beslut om betalningssäkring. Genom att ställasäkerhet kan gäldenären komma ifrån den uppmärksamhet, med t. ex. försämradekreditmöjligheter som följd, som ett beslut om betalningssäkring kan medföra.Som sagts är det kronofogdemyndigheten som fattar beslut humvidaerbjuden säkerhet skall accepteras. Om betalningssäkring inte har beslutatsskall länsskattemyndigheten anvisa den kronofogdemyndighet till vilken gäldenärenskall vända sig. Bestämmelser om säkerhet finns i lagen (1978:882) om säkerhetför skatte- fordringar m. m. Enligt 5§ denna lag får talan inte föras mot kronofogde- Prop. 1989/90:3myndighetens beslut att ej ta emot erbjuden säkerhet. Omerbjuden säkerhet inte accepteras kan gäldenären likväl i betalningssäkringsmåletuppge att han är beredd att ställa säkerhet, något som kan påverka bedömningenav om det finns påtaglig risk för utebliven betalning eller ej. (I rättsfalletRÅ 1984 Aa 50 hade inte framkommit sådan påtaglig risk för undandragande somfordras för beslut om betalningssäkring, bl. a. med hänsyn till att gäldenärenhade satt in visst belopp på spärrat bankkonto.) Vidlagens tillkomst anförde departementschefen att det över huvud taget fannsanledning att stimulera frivilliga aktiviteter från gäldenärens sida (prop.1978/79:28 s. 130). Vid den nu gjorda översynen har utredningen gått vidare iden riktningen. Man har föreslagit att gäldenären skall upplysas om möjlighetenatt ställa säkerhet när han föreläggs att yttra sig i målet. Om länsrätten harmeddelat beslut om betalningssäkring utan att ha hört gäldenären,bör enligt utredningen upplysningen tas in i beslutet. Föregen del ställer jag mig tveksam till förslagen i den här delen. I och för sigfinns det mycket som talar för att det allmänna bör ha ambitionen att i etttidigt skede av utredningsarbetet försöka förmå gäldenären att ställa säkerhetför fordringen och därmed undvika betalningssäkring. Den ambitionen får dockinte gå ut över gäldenären på så sätt att han mer eller mindre tvingas attavstå från domstolsprövning av frågan, vilket ju i själva verket kan sägas varainnebörden av utredningsförslaget med hänsyn till att endast domstol fårbesluta om betalningssäkring. Det missförhållandet synes kunna botas genom attge gäldenären möjlighet att vända sig till domstol i frågan om säkerhet. En delremissinstanser har också ansett att det finns skäl att öppna en sådanmöjlighet. I så fall skulle domstolsprövningen avse humvida fömtsättningar förbetalningssäkring föreligger. Domstolens beslut i frågan skulle bli offentligt.Men orsaken till att gäldenären ställer säkerhet utan att det finns beslut ombetalningssäkring torde normalt vara just att undvika en domstolsprövning medåtföljande offentlighet. En väsentlig fömtsättning för att ställa säkerhetskulle alltså undergrävas. Föregen del vill jag framhålla att det ytterst bör ankomma på domstol att avgöraom fömtsättningama för betalningssäkring föreligger. Detta bör göras i denordning som redan är föreskriven. Att en myndighet på någon annan gmnd ändomstolsbeslut vidtar åtgärder liknande dem som kan följa när ett beslut ombetalningssäkring föreligger är enligt min mening tvetydigt. Vad gällerverkställigheten bör det med hänsyn härtill vila på kronofogdemyndigheten attpå samma sätt som pröva vilken åtgärd som bör vidtas för att säkrabetalningen av fordringen. Den åtgärd bör då väljas som är mest effektiv frånstatsverkets synpunkt och till minst skada för gäldenären. Medhänsyn till vad jag nu sagt föreslår jag ingen sådan kompletterande bestämmelsesom utredningen har föreslagit. Mittförslag: Om ett beslut om betalningssäkring består när verkställighet äger mmför den fordran som betalningssäkringen avser skall kostnad för verkställighetav beslutet om betalningssäkring anses som en kostnad för den förstnämndaverkställigheten. Utredningensförslag: Utredningen har inte tagit upp denna fråga. har påtalat att det är en brist att de regler som gäller förkostnader för verkställighet av kvarstadsbeslut inte gäller också kostnader förverkställighet av beslut om betalningssäkring. Skälenför mitt förslag: 1 14 § förordningen (1981:1185) om utsöknings-avgifter anges,att någon utsökningsavgift inte utgår i mål om verkställighet avbetalningssäkring. Detta innebär att förrättningskostnader, t. ex. kostnadersom uppkommit för vård av egendom som har varit betalningssäkrad, inte hellerfår tas ut vid en efterföljande verkställighet (utmätning) för den fordran sombetalningssäkringen avsåg. Staten måste alltså stå för kostnaderna. Vidbeslut om kvarstad kan däremot motsvarande förrättningskostnader tas ut av gäldenären.Förrättningskostnaderna skall nämligen anses som kostnader för verkställighetenför det anspråk som har föranlett kvarstaden (17 kap. 9 § första stycket utsökningsbalken).Detta gäller dock bara under fömtsättning att kvarstaden alltjämt består närden senare verkställigheten äger rum. Enligtmin mening finns det inte bärande skäl för att på den här punkten ha ett annatkostnadsansvar vid betalningssäkring än vid kvarstad. Jag föreslår därför attdet i betalningssäkringslagen tas in en bestämmelse som svarar mot vad som föreskrivsom förrättningskostnader vid kvarstad i 17 kap. 9 § utsökningsbalken. Mitt förslag fömtsätteratt en ändring också görs i förordningen om utsökningsavgifter. Ett förslag omdetta kommer att senare tas upp inför regeringen. Man skulle kunna tänka sigatt förrättningskostnader för försäljning av lös egendom enligt 11 §betalningssäkringslagen fick tas ut ur köpeskillingen. Detta gäller imotsvarande situation vid kvarstad (17 kap. 10 § utsökningsbalken). Gäldenärenskulle i så fall gå miste om räntan på pengarna fram till dess att fordringenfastställs och indrivning sker. Denna tid är längre vidbetalningssäkringsbeslut än vid kvarstadsbeslut. Om betalningssäkringsbeslutetändras efter omprövning kan fråga uppkomma om viss del av förrättningskostnademaborde återbetalas till gäldenären. Jag anser det enklast attförrättningskostnader av nu aktuellt slag behandlas som övrigaförrättningskostnader i mål om betalningssäkring, dvs. att de får tas ut av gäldenärenendast i den mån verkställigheten alltjämt består när fordringen drivs in ochförst då. Mittförslag: Staten skall ersätta skada till följd av betalningssäkring för en ickefastställd fordran, om fordringen inte fastställs eller fastställs till ettväsentligt lägre belopp än det som har betalningssäkrats. Ersättningen kanjämkas vid medvållande från gäldenärens sida eller om det annars framstår somoskäligt att ersättning utgår. Ersättning skallutgå för ren förmögenhetsskada som är av någon betydelse, dock inte för kostnadför biträde eller bevisning. Utredningensförslag: Överensstämmer i sak i väsentliga delar med mitt förslag. En olikhetär att ersättning skall utgå endast för skada i form av förloradarbetsförtjänst och intrång i näringsverksamhet. En annan skillnad är attskadan skall vara betydande för att ersättning skall utgå. Remissinstanserna: Deflesta remissinstanserna anser att förslaget är angeläget. Även om fråganbehöver behandlas i ett vidare sammanhang tillstyrks förslaget intill dess attså sker. Flera remissinstanservänder sig mot att ersättning skall kunna utgå endast vid betydande skada.Många anser vidare att all form av skada skall ersättas eller att området ersättningsgillakostnader i vart fall måste utvidgas. En del understryker attskadeståndsansvaret skall vara strikt som vid kvarstad.