prop · GD0374 · 1989-12-31 00:00:00 — 8.1 Omprövning på begäran av den skattskyldige Mittförslag: Den skattskyldige får efter taxeringsårets utgång begäraomprövning av skattemyndighetens beslut i fråga som kan ha betydelse förbeskattningen eller annat ekonomiskt mellanhavande med det allmänna. Haransökan kommit in inom perioden får skattemyndigheten fatta beslut även efteromprövningsperiodens utgång. Gör den skattskyldige sannolikt att han inte fåttkännedom om taxeringsbeslut, skattsedel eller annan handling med uppgift omskattens storlek före femårsperiodens utgång, får en begäranom omprövning komma in från den dag han fick sådan kännedom. Omprövning avfrågor avseende taxering kan ske . Även samma fråga kanomprövas . Kommitténsförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt. Remissinstanserna: Enremissinstans avstyrker den femåriga omprövningsperioden. RSV anför att detinom skatteförvaltningen uttryckts farhågor för att omprövningsrätten skallbli alltför betungande för skattemyndigheten och att omprövningsrätten ikombination med övergången till sakprocess kan komma att utnyttjas iskatteundandragande syfte. Tillämpningen av de nya reglema måste därför bliföremål för noggrann uppföljning för alt lagstiftningsvägen komma lill rättamed oönskade effekter. Några remissinstanser påpekar att omprövningsperiodenfår konsekvenser vid tillämpningen av vissa dubbelbeskattningsavtal. Skälen för mitt förslag:Riksdagen har redan fattat ett principbeslut om en övergång till en femårigomprövningsperiod. En sådan ordning innebär en väsentligt förstärkträttssäkerhet för den skattskyldige. Han får möjlighet att få allafelaktigheter rättade på ett snabbt och enkelt sätt hos skattemyndigheten.Självfallet är det angeläget att noggrant följa upp den nya lagstiftningen.Enligt min mening finns det dock inte anledning att befara att en långomprövningsperiod i kombination med den nya processformen kommer att medföramissbmk från de skattskyldigas sida. Dessa torde även varaintresserade av att få en felaktighet rättad . För de fall denskattskyldige gör sannolikt atl han inte fått kännedom om taxeringsbeslutet,skattsedeln eller annan handling med uppgift om skattens storlek inom tvåmånader före femårsperiodens utgång anser jag att en särskild regel börinföras. En begäran om omprövning skall i sådana fall få komma in inom tvåmånader från den dag han fick kännedom om beslutet eller skattens storiek. Denfemåriga omprövningsperioden får konsekvenser vid tilllämpningen av vissahandräckningsavtal. Jag kommer, som jag redan tidigare nämnt (avsnitt 1), attåterkomma till den frågan ett senare sammanhang. Förfarandetvid skattemyndigheterna bör vara så lite formaliserat som Det finns skäl somtalar för att den skattskyldige skall kunna begära omprövning av etttaxeringsbeslut muntligt. Men många skäl, såsom risken för missuppfattningar,förväxlingar m.m., talar för att en begäran om omprövning skall lämnasskriftligt. Ett krav på skriftlighet behöver dock enligt min mening inteinnebära någon större formalism. Är det fråga om en begäran som uppenbart skallbifallas är det inte något som hindrar att skattemyndigheten, sedan denuppmärksammats på felaktigheten av den skattskyldige, företar rättelsen på"eget initiativ" med stöd av sin rätt att inom femårsperioden fattaomprövningsbeslut till den skattskyldiges fördel. En skattskyldig som harsvårt att uttrycka sig skriftligt bör kunna få vägledning när skrivelsenupprättas. Detta följer redan av myndighetens serviceskyldighet (4§ FL). Ärett ärende väl anhängiggjort är det inget som hindrar att den skattskyldigekompletterar sin ansökan muntligt. Som en fömtsättning föromprövning gäller i princip fömtom tidsfristen - att frågan (se avsnitt14.2) inte får vara eller ha varit föremål för domstols prövning avseende detifrågavarande taxeringsåret. Är så fallet skall yrkandet om omprövning avvisas.Har domstolen inte avgjort målet bör handlingama i ärendet överlämnas dit. Ettbeslut om avvisning kan överklagas. Det är angeläget attunderstryka vikten av att skattemyndigheten lägger ned stor omsorg påutformningen av de omprövningsbeslut som innebär att den skattskyldigesyrkanden helt eller delvis lämnas utan bifall. Beslutsmotiveringen bör bemötade argument som den skattskyldige fört fram och klart ange på vilken gmndyrkandena lämnats utan bifall. En bristande beslutsmotivering kan medföra attden skattskyldige begär ytterligare omprövning eller överklagar beslutetenbart på gmnd av att han trott att skattemyndigheten inte beaktat hansinvändningar eller för att han missförstått ett knapphändigt beslut. Ärmotiveringen däremot tydlig och utförlig kan den skattskyldige ha de angivnaskälen som utgångspunkt vid en ny begäran om omprövning eller ett överklagande.Prövningen kan därvid begränsas lill vad som är egentliga tvistefrågor. Jagföreslår inte någon möjlighet för skattemyndigheten att kunna avvisa enbegäran om omprövning med motivering att frågan omprövats tidigare och någotnytt inte kommit till. De fall där de skattskyldiga upprepade gånger begäromprövning av samma fråga torde inte innebära någon större belastning förskattemyndigheten med hänsyn till att prövningen av sådana ärenden kan görastämligen summarisk. Mitt förslag:Någon möjlighet fördel allmänna att i domstol mot den skattskyldiges yrkandenframställa s. k. äkta kvittningsinvändningar införs inte. Inte heller påskattemyndighetsnivå får kvittning göras. Kommitténs förslag:Överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: De som uttalat sig i frågan, medundantag för en remissinstans, ställer sig bakom förslaget att kvittningsrätlenskall slopas. Skälen för mitt förslag:Först villjag för att undvika missförstånd slå fast Prop. 1989/90:74 att närjag i det följande talar om kvittningsinvändningar menar jag om inte annatuttryckligen sägs s. k. äkta kvittningsinvändningar, dvs. motpartens möjlighetatt efter överklagandetidens utgång anföra motfakta som hänför sig till enannan fråga än den som är föremål för prövning (se SOU 1985:42 s. 234 0. Jagvill vidare understryka att det jag kommer att ta upp beträffandekvittningsinvändningar inte har någon relevans beträffande ändringar till denskattskyldiges nackdel som skattemyndigheten kan besluta om inom ramen för sinbefogenhet att inom ettårsperioden fatta beslut till den skattskyldiges nackdeloch för tiden därefter att fatta beslut om eftertaxering. De möjlighetema ärinte något utflöde av en kvittningsrätt och kan naturligtvis utnyttjas heltoberoende av om den skattskyldige begärt omprövning eller inte. Iprincippropositionen (1986/87:47 s. 159) anförde jag att skatteprocessen iframtiden i huvudsak borde ha formen av en sakprocess. Jag ville emellertid dåinte helt utesluta att det kunde finnas anledning att behålla en del inslagfrån beloppsprocessen. Jag tänkte därvid närmast på möjligheten till kvittningi vissa situationer. Omprövningsförfarandet i kombination med en sakprocesskan nämligen medföra vissa nackdelar för det allmännas del vad gällermöjligheten att åberopa fakta som skulle leda till att taxeringen inte ändras.Som exempel nämnde jag det fallet att en skattskyldig efter det att detallmännas överklagandetid gått ut inleder en process. Det allmänna kan då inteväcka talan beträffande en annan sak som skulle leda till att taxeringenförblir oförändrad eller inte sänks i den utsträckning som skulle bli följdenav den skattskyldiges yrkanden. Om den upptäckta felaktigheten är uppenbar ochavser ett betydande belopp kan del framstå som stötande att taxeringen inteskall påverkas härav. Sådana situationer torde visserligen bli relativtsällsynta, men en kvittningsrätt borde ändå, påpekade jag, övervägas i detfortsatta utredningsarbetet. har framfört i sitt slutbetänkande gör sig problemet i första handgällande hos skattemyndigheterna då den skattskyldige begär omprövning efterettårsperioden. Inte heller då har skattemyndigheten möjlighet attkvittningsvis mot den skaltskyldiges yrkanden ändra andra frågor itaxeringsbeslutet så att den taxerade inkomsten inte ändras eller inte sänks såmycket som skulle ha blivit följden av hans yrkanden. En kvittningsmöjlighelvid domstol utan någon motsvarighet på skattemyndighetsnivå är knappast någonacceptabel lösning. Skatteförenklingskommitténanför att en möjlighet till kvittningsinvändningar inte går att förena med ensakprocess. 1 begreppet äkta kvittning ligger ju att invändningen avser enannan fråga än den överklagandet gäller och avsikten med sakprocessen är justatt begränsa prövningen till den fråga som överklagats. Kommittén menar attbortsett från de mer principiella invändningar som kan resas mot ettkvittningsinstitut skulle ett sådant institut medföra ett alltför kompliceratregelsystem. Kommitténföreslår i stället för en kvittningsrätt att en motsvarighet till den nuvarande regeln om länsskattemyndighetens extraordinära besvärs- 302 rätt till denskattskyldiges nackdel vid s.k. misstagstaxeringar (101 § 1 mom. jämfört med100§ första stycket 5 GTL) införs som en ny eftertaxe-ringsgmnd. Som enbegränsning i förhållande lill dagens regler föreslås att det bör krävas attfelaktigheten avser ett betydande belopp. Jag anser att kommitténsförslag har fördelar framför en kvittningsrätt för det allmänna. Enkvittningsrätt innebär en sorts latent omprövningsrätt till den skattskyldigesnackdel även efter ettårsperiodens utgång en möjlighet som är beroende av denskaltskyldiges yrkanden. Kvittningsinvändningar är intetillåtna mot den skattskyldiges extraordinära besvär. Den femårigaomprövningsperioden konsumerar den extraordinära besvärsrätten. En obegränsadkvittningsrätt skulle därför innebära en utvidgningi förhållande till vad som gäller . Det nuvarande kvittningsinstitutet harju dessutom varit förenat med en hel del komplikationer, vilket inte minstfloran av refererade regeringsrättsavgöranden visar. Inget tyder på att ettlagreglerat kvittningsinstitut, som inlemmas i det nya taxeringsförfarandetoch sakprocessen, blir mer lättillämpal. Den föreslagna eftertaxeringsgmndenger en bättre likformighet skattskyldiga emellan. Likartade fel kan rättasoberoende av om den skattskyldige yrkat omprövning eller överklagat. Vidare ärden betydligt enklare än ett kvittningsinstitut. Jag föreslår därför att någonkvittningsrätt inte införs för det allmänna i taxeringsförfarandet. Jag återkommertill frågan om en ny eftertaxeringsgmnd i avsnitt 8.3.3 i samband medbehandlingen av de övriga eftertaxeringsgmndema. 8,3 Omprövning på skattemyndighetens initiativ Mittförslag: skall ompröva ett taxeringsbeslut om det finns skälför det. Skaltemyndighetenskall göra de följdändringar i ett taxeringsbeslut som föranleds av ett annattaxeringsbeslut som skattemyndighet fattat avseende annat taxeringsår ellerannan skattskyldig eller en allmän förvaltningsdomstols dom i mål om taxeringavseende annat taxeringsår eller annan skattskyldig. Skattemyndighetenskall vidare göra de följdändringar i ett taxeringsbeslut som föranleds avallmän förvaltningsdomstols eller skattemyndighets beslut angåendefastighetstaxering samt RSV:s, kam-martätts eller regeringsrättens beslutangående sjömansskatt samt beslut om utländsk skatt eller om sådanaobligatoriska avgifter som avses i 46§ 2 mom. första stycket 3kommunalskattelagen. Skattemyndighetenfår avstå från att på eget initiativ ompröva ett beslut, om omprövningen skulleavse endast ett mindre belopp. Kommitténs förslag:Överensstämmer i stort med mitt. Kommittén föreslår dock atl domstolen skallbesluta om de följdändringar som följer av domstolens beslut på yrkande avpart. Remissinstanserna:Den övervägande delen av remissinstanserna är po- Prop. 1989/90:74 sitivatill att skattemyndigheten ges möjligheter att ompröva beslut i syfte attsnabbt och smidigt avgöra frågor där någon tvist inte föreligger. Däremotföreligger delade meningar om utformningen av omprövningsmöjligheterna. Skälenför mitt förslag: En omprövning av ett taxeringsbeslut initieras ofta av denskattskyldige. Efter det att en deklaration granskats och ett taxeringsbeslutfattats har skattemyndigheten normalt inte någon anledning att ta upp ochompröva ett ärende på nytt. För att en omprövning skall initieras avskattemyndigheten förutsätts i allmänhet att nya omständigheter kommit tillsom gör att det tidigare beslutet framstår som felaktigt, t.ex. entaxeringsrevision eller ett beslut av domstol om nedsatt taxeringsvärde påfastighet. är då skyldig att vidta de åtgärder som behövs.Däremot är skattemyndigheten naturligtvis inte skyldig att t.ex. efter det attett beslut av domstol har klarlagt ett tidigare ovisst rättsläge gå igenomtidigare taxeringsbeslut avseende andra skattskyldiga för eventuell åtgärd. Isådana fall åligger det den skatlskyldige att bevaka sina intressen. Skattemyndighetenbör inte heller vara skyldig att självmant ompröva ett beslut om omprövningenskulle avse endast ett mindre belopp. Det slogs redan genom RS-reformen fastatl skattemyndigheternas resurser skall inriktas på det väsentligaskatteundandragandet. Riktlinjer för skattemyndigheternas ambitionsnivå bördras upp av RSV. Det är enligt min mening tillräckligt att lagstiftningsvägenge utrymme för skattemyndigheterna att underlåta att på eget initiativ omprövabeslut om omprövningen skulle avse ett mindre belopp. För en sådan flexibelordning talar bl. a. att olika felaktigheter bör behandlas olika. Så bör t. ex.följdändringar som är till den skattskyldiges fördel underlåtas endast om detrör sig om ett bagatellartat belopp, medan omprövningsbeslut till denskattskyldiges nackdel fömtsätter att ändringen avser en tämligen betydandefelaktighet. Mot att föreskriva vissa beloppsgränser talar också att sådana avskattskyldiga kan uppfattas som "frigränser", inom vilka det ärtillåtet att lämna oriktiga uppgifter. Taxeringsbeslutoch förvaltningsdomstolars beslut i mål om taxering har ofta direkta återverkningar på andra taxeringsbeslut avseende den skatt skyldige själv eller någon annan skattskyldig. En inkomst skall kanske beskattas ett annat taxeringsår eller hos den skattskyldiges make. I dagens förfarande är konsekvensändringar förstås möjliga under taxeringsperio den. Någon bestämmelse om sådana ändringar för taxeringsnämndernas vidkommande finns därför inte. Däremot har domstolarna möjlighet och i vissa fall skyldighet att enligt 105§ GTL besluta om de konsekvenser i andra taxeringsbeslut som föranleds av domstolens ställningstagande i det överklagade målet. Omprövningsförfarandet medför att möjligheter att företa följdändringar måste finnas också på skattemyndighetsnivå. Även andra beslut än taxeringsbeslut har direkta återverkningar på 304 taxeringsbeslut.Jag avser här beslut om ändringar av taxeringsvärde på Prop. 1989/90:74fastighet, beslut avseende sjömansskatt och om ändring av utländsk skatt. I GTLfinns bestämmelser som möjliggör rättelse av taxeringsbeslut även efter denordinarie besvärstidens utgång i dessa situationer. Dekonsekvensändringar som dessa beslut föranleder i taxeringsbeslut benämnerkommittén följdändringar. Det bör understrykas att med en följdändring avses enändring i ett taxeringsbeslut som är en direkt konsekvens av"huvudbeslutet". "Huvudbeslutet" kan avse etttaxeringsbeslut avseende annat taxeringsår eller en annan skattskyldig ellerett beslut om fastighetstaxering, sjömansskatt eller utländsk skatt. Dekonsekvenser som en domstols ställningstagande i ett mål om taxering medför påtaxeringsresultatet det ifrågavarande taxeringsåret kallas, som jag återkommertill senare, taxeringsåtgärder (se avsnitt 15). Jagskall här först behandla skattemyndighets skyldighet att genom omprövning exofficio beakta beslut i ärende eller mål om taxering. Därefter tar jag uppföljdändringar till följd av andra beslut. Somjagredan nämnt finns i 105§ GTL bestämmelser om domstolsmöjligheter att företa konsekvensändringar. En direkt övrföring av dennabestämmelse till att tillämpas av skattemyndigheterna är dock enligt min meninginte lämplig. Bestämmelsen har ofta kritiserats som svårtillämpad. Trots enmycket omfattande praxis kan rättsläget inte sägas vara klart. Helt uppenbartär dock att paragrafen inte ger möjlighet att göra följdändring i alla de fallen sådan framstår som befogad och skälig. Somexempel kan nämnas att bestämmelsen medger överflyttning av inkomst resp.utgift till rätt taxeringsår när taxeringen ändrats på gmnd av att inkomsteneller utgiften anses hänföriig till ett annat beskattningsår än det taxeringenavser. Om däremot en skattskyldig medges ett avdrag som han tidigare fåttavdrag för eller taxeras för en inkomst som redan taxerats ett ärparagrafen inte tillämplig. Vad gäller förhållandet till en annan skattskyldigkan enligt bestämmelsen inkomst överflyttas till rätt skattskyldig, men däremotinte avdrag. Andranackdelar med bestämmelsen är att det, trots den omfattande rättspraxis somutbildats, fortfarande i vissa avseenden föreligger osäkerhet om detidsfrister inom vilka bestämmelsen kan tillämpas och om domstolamas skyldighetatt tillämpa den ex officio. Remissinstansemahar ställt sig bakom förslaget om följdändring i andra taxeringsbeslut avseende den skattskyldige men varit kritiska till följdänd ring i taxeringsbeslut avseende annan skattskyldig efter ettårsperiodens utgång. För egen del anser jag att en omdisponering av den skattskyldiges egen taxering över tiden måste kunna ske och inte innebär några betänklig heter från rättssäkerhetssynpunkt. Vad gäller följdändringar i taxeringsbe slut avseende annan skattskyldig delar jag den av flera remissinstanser framförda uppfattningen att möjligheten bör begränsas efter ettårsperio dens utgång. Jag återkommer till frågan vilka begränsningar som bör införas senare (avsnitt 8.3.3). 20 1989/90. 1 sitt principbetänkande(SOU 1985:42) Förenklad taxering föreslog Prop. 1989/90:74 skatteförenklingskommitténatt skattemyndigheten skulle göra de följdändringar som föranleddes avdomstols beslut. I sitt slutbetänkande intar kommittén emellertid en annanståndpunkt. Den anser att en ordning där skattemyndigheten fattar deföljdändringsbeslut som följer av domstols dom skulle vara alltför långtgåendei förhållande till vad som gäller . Kommittén föreslår därför i ställetatt domstolen skall besluta om följdändringar avseende annat taxeringsår efteryrkande av part. Domstolen skall vidare besluta om följdändring avseende annanskattskyldig efter yrkande av det allmänna. Sådant yrkande skall framställassenast det sjätte året efter utgången av del taxeringsår som följdändringenavser. Finner domstolen att en följdändring avseende annan skattskyldig äruppenbart oskälig får den underlåtas. Visserligeninnebär en ordning där skattemyndigheten även fattar de följdändringsbeslut somföljer efter domstols beslut en väsentlig förändring i förhållande till i dag.Icke desto mindre anser jag att en sådan lösning är att föredra framför detförslag kommittén lägger fram i sitt slutbetänkande. Den ger enklare ochenhetligare regler och stämmer bättre överens med principen attskattemyndigheten skall fatta taxeringsbesluten i första instans. Det är intemotiverat att just i detta avseende ha en särreglering för det fåtal fall sombehandlas i domstol. Jag föreslår därför att skattemyndigheten skall fattabeslut om följdändring efter domstols dom i mål om taxering. Föratt komma till rätta med de fall som faller utanför 105 § GTLanser jag i likhet med kommittén att bestämmelsen, i stället för en uppräkningav de fall där följdändring skall ske, bör få en mer generell utformning.Vidare anser jag att det i princip skall åligga skattemyndigheten att företaföljdändringar. Skattemyndighetenbör enligt min mening inte behöva avvakta att det beslut som föranlederföljdändringen vinner laga kraft. Förnärvarande gäller att om en fastighets taxeringsvärde ändrats av domstol ochändringen inverkar på inkomst- eller förmögenhetstaxeringen, får denskattskyldige, länsskattemyndigheten och, såvitt det rör den kommunalataxeringen, kommunen anföra besvär från del att beslutetrörande fastighetstaxeringen meddelades (102§ GTL). Detsamma gäller om lokalaskattemyndigheten beslutat om rättelse enligt faslighetslaxeringslagen(1979:1152). Ett överklagande får prövas först när lagakraftägande beslutrörande fastighetstaxeringen föreligger. Enligt72 b § GTL skall lokala skattemyndigheten, om inte särskilda skäl talar för att länsrätten bör avgöra frågan, besluta om den ändring i inkomst- eller förmögenhetstaxeringen som föranleds av att förvaltningsdomstol ändrat taxeringsvärde på schablontaxerad fastighet. Detsamma gäller om beslut om rättelse enligt 20 kap. 23§ eller 28 kap. 10§ faslighetslaxerings lagen har fattats eller om den lokala skattemyndigheten vidtagit åtgärd enligt 28 kap. 12§ samma lag avseende sådan fastighet. beslutas inom fem månaderfrån det att beslutet rörande fastighetstaxe- Prop. 1989/90:74 ringenmeddelades. Beslut om ändring kan fattas även om fastighetstaxeringen intevunnit laga kraft. 1976års fastighetstaxeringskommitté, vars förslag ligger bakom införandet av 72 b§ GTL, menade att rättelseförfarandet borde avse såväl villafastigheter somkonventionellt taxerade fastigheter. 1981/82:19 föreslogs dock, efterinvändningar vid remissbehandlingen, att rättelseför-farandel åtminstone tillatt börja med skulle avse endast schablontaxerade fastigheter. Jaganser att skattemyndigheten i det nya förfarandet skall ha skyldighet att görade följdändringar i inkomst- och förmögenhetstaxeringen som följer av ettändrat fastighetstaxeringsvärde även vad gäller konventionellt beskattadefastigheter. Domstolarnas mål om fastighetstaxering avser till den heltövervägande delen fall där fastighetsägaren för talan om sänkning avfastighetstaxeringsvärdet. Följdändringar i inkomst- ochförmögen-helslaxeringen är således huvudsakligen till den skattskyldigesförmån. Det kan befaras att skattskyldiga i åtskilliga fall gör rättsförlusterpå gmnd av att inkomst- och förmögenhetstaxeringen inte överklagas i rätt tid.Det är heller inte fråga om ärenden som av sakliga skäl bör ligga på domstol. 1likhet med vad som gäller för övriga omprövningar på skattemyndighetensinitiativ föreligger inte någon ovillkorlig skyldighet att utan yrkande företabagatelländringar. Ändradsjömansskatt eller utländsk skatt m. m. Dennuvarande extraordinära besvärsrätten enligt 101 § 2 mom. GTL gerlänsskattemyndigheten möjlighet att yrka att domstol gör de följdändringar iinkomsttaxeringen som föranleds av att RSV, kammarrätt eller regeringsrättenbeslutat att sjömansskatt inte skall betalas för viss inkomst eller attsjömansskatt skall betalas med ett annat belopp . Enligtmin mening bör följdändringar av detta slag inte handläggas av domstol somförsta instans utan av skattemyndighet. Länsskattemyndighetenhar enligt nuvarande regler även extraordinär besvärsrätt om utländsk skatt,som den skattskyldige har fått avräkning för, senare sätts ned (101 § 3 mom.GTL). Även den skattskyldige har extraordinär besvärsrätt om han inte fåttavräkning för utländsk skatt eller avdrag enligt 46 § 2 mom. första stycket 3KL som han varit berättigad till (100§ första stycket 8 GTL). Jaganser att skattemyndighet, inte domstol, skall ombesörja den justering avavräkningsbeslutet som föranleds av ändringen av den utländska skatten eller,om den skattskyldige inte tidigare fått någon avräkning, besluta om avräkning.Om den skattskyldige inte fåll avdrag för obligatoriska avgifter enligt 46 § 2mom. första stycket 3 KL som han varit berättigad till, bör skattemyndighetenockså göra sådan rättelse. Samma sak bör gälla om sådana obligatoriska avgiftersom den skattskyldige fått avdrag för senare sätts ned. 8.3.2 Tidsfristerna föromprövning på skattemyndighetens initiativ Mittförslag: Beslut om omprövning till den skattskyldiges fördel får meddelas efter utgången av taxeringsåret. Följdändringsbeslut till denskattskyldiges fördel får meddelas även efter utgången av femårsperioden. Beslutom omprövning till den skattskyldiges nackdel får meddelas efterutgången av taxeringsåret. Fördet fall den skattskyldige inte kommit in med självdeklaration i rätt tidgäller särskilda regler.