prop · GD0376 · 1989-12-31 00:00:00 — 1 ell fåtal länutnyttjas denna möjlighet vad gäller utvecklingsfonden. Däremot handläggerlantbraksnämndema i de flesta län stöd lill företag inom de areella näringama. Jaghar tidigare (avsnitt 7.2.1.5) behandlat frågan om handläggningsord ning för det regionalpolitiska företagsstödet och därvid förordat att läns styrelsema ensamma bör ha i uppgift all pröva ärenden om sådant stöd. 1 konsekvens härmed kan det finnas anledning att överväga, om även hand läggningen av glesbygdsstödet bör ges samma inriktning. Jag har dock funnit övervägande skäl tala för att någon sådan ändring inte bör göras. I det fåtal län där den regionala utvecklingsfonden handlägger stödet till företag, sker detta sedan mycket lång lid tillbaka och i inarbetade former. Eftersom länsstyrelsema själva bedömt denna handläggningsordning som 174 lämplig,anser jag inte att någon ändring genom beslut av regeringen bör Prop.1989/90:76 ske. Vad slutligen gäller lanlbmksnämndemas handläggning av stödet,kommer frågan om överlämnande av beslutanderätt från länsstyrelsema all lösasautomatiskt, när lantbraksnämndema inordnas i länsstyrelsema i samband medgenomförandet av den samordnade länsförvaltningen. Sedan1973 har 245 milj. kr. lämnais i stöd lill kommersiell service i glesbygd iform av investeringsstöd, driflslöd/servicebidrag och hemsänd-ningsbidrag. Stödhar lämnais lill dagligvamservice- och drivmedelsföretag på ca 1000 platser.Buliksstmkturen i glesbygden har härigenom förändrats relativt långsamt under1980-talel. Enligt är dock det kvarvarande buliksnälet så glestall ytterligare nedläggningar i många fall kommer att medföra mycket negativaeffekter på hushålls-, kommunal- och samhällsekonomisk nivå. DenIjuli 1988 ersattes det tidigare driftstödet av ett servicebidrag sombeloppet höjdes från . menar atl mångaansökningar visar på ett underskoll som avsevärt överstiger maximibeloppet ochföreslår en höjning lill . Jag delar verkels uppfattning allsamhällets och hushållens kostnader vid en butiksnedläggning i vissa fall blirmyckel stora. Detta är också skälet lill atl regeringen infört det särskildaservicebidraget för att motverka nedläggningar. Med hänsyn lill stödels renadriftstödskaraktär och all en höjning skedde så sent som föreslårjagatt maximibeloppet sätts till . Konsumentverkethar föreslagit att förhöjt stöd skall kunna lämnas till vissa investeringarrörande bensingasåtervinning saml investeringar som föranleds av skärptlivsmedelslagsliflning. Verket menar atl upp lill av sådanainvesteringar borde få finansieras med avskrivningslån, eftersom de inte medförhöjd försäljningsvolym. Regeringen har en gång tidigare, i samband medinvesteringar i anläggningar för blyfri bensin, medgett en tillfällig möjlighetall lämna förhöjt stöd. Skälet var dels att underlätta för glesbygdsbutiker allgenomföra sådana relativt kostsamma investeringar, dels all påskynda attinvesteringar i sådana anläggningar gjordes i glesbygden. Avkonsumentverkels yttrande framgår inte vilka investeringsvolymer det kan komma att röra sig om i de fall verket nu aktualiserar. Jag vill samtidgt erinra om att stödet till kommersiell service redan är generöst, just för att det syftar till att bevara dagligvamförsörjningen i glesbygd. Utöver ett avskrivningslån på kan således såväl investeringslån som kreditgaranti lämnas till sådana investeringar som tar upp. Jag är därför inte beredd att föreslå något förhöjt stöd till dessa ändamål. Inte heller finner jag skäl att, som konsumentver ket föreslår, införa som regel atl kommuner i prioriterade delar av inlandet ska kunna beviljas i hemsändningsbidrag. Länsstyrel sen har redan, om synnerliga skäl föreligger, en sådan möjlighet enligt förordningen (1985:619) om glesbygdsstöd. Konsumentverketmenar att stöd till kommersiell service även ska kun- Prop. 1989/90: 76 nalämnas till annan verksamhet som samordnas med dagligvaraservicen. Jagåterkommer senare (avsnitt 10.3) till sektorssamordningsfrågor som är viktigaför att bibehålla service i glesbygd och då även lill finansieringsfrågor. Jagkan dock redan nu säga, att jag anser att det specifika stödet till kommersiellservice även i fortsättningen bör förbehållas dagligvamförsörjningen. Konsumentverketbetonar behovet av utbildning bland glesbygdshand-lama. Enligt min mening delardessa behovet med glesbygdsföretagama i stort. Just för handlama bör handelnsorganisationer ha en viktig uppgift i medverkan tiU kompetenshöjning hos medlemmaroch andra. I övrigt bör länsstyrelsema i samverkan med olikautbildningsanordnare medverka till utbildningsinsatser för olikaförelagarkalegorier. tar upp bokhandeln som en viktig lokal kontaktpunkti ett kulturellt nätverk och konstaterar atl ett 80-tal kommuner saknar sådan.Många av dessa kommuner finns i de prioriterade landsdelama, varför det där,enligt kommitténs mening, bör vara möjligt att lämna regionalpolitiskt stöd företablering av bokhandel. Bokhandelnfyller enligt min mening en viktig kulturpolitisk funktion, och utgör enbetydelsefull del av den kommersiella servicen. vill jag, vad gällermöjligheten att lämna stöd, erinra om atl del inom ramen för glesbygdsstödetredan finns möjlighet att lämna stöd tiU fackhandelsservice till vilkenbokhandeln räknas om del är av särskild betydelse för konsumentema i ellglesbygdsområde. Stödtid intensifierade kommunala sysselsättningsinsalser Stödtill intensifierade kommunala sysselsättningsinsalser, s. k. IKS-verk-samhel,påbörjades som försöksverksamhet . Syftet var att ge arbete till iförsta hand äldre lokalt bundna personer. inordnades IKS-verksamheten iglesbygdsstödet. /89 avsatte länsstyrelsema knappt 30 milj. kr.till IKS-verksamhel. () redovisade 1986 en utvärdering av IKS-verksamheten (Dnr 1985:680). RRVansåg att stödets syfte och inriktning borde preciseras, dvs. om det skall vararegional- eller arbetsmarknadspolitiskt. Vidare konstaterade RRV att de objektsom finansierades med hjälp av I KS-medel rymdes inomglesbygdsstödsförordningens ramar, även om det fanns fall som låg på gränsenlill normal verksamhet. IKS-verksamheten bedömdes emellertid somratiniserad med dålig fantasi vad gäller inventering av de arbetslösassysselsältningsbehov. Slutligen påpekade RRV all av antaletdagsverken utförts av den egentliga målgmppen, dvs. äldre lokaU bundenarbetskraft. RRV definierade då äldre som personer . RRV ifrågasatterimligheten i delta liksom den mycket låga andelen kvinnor i IKS-verksamheten(). Ettviktigt argument för IKS-verksamheten har varit att de traditionella beredskapsarbetena var stora och kapitalkrävande, t. ex. väg byggen, och därför inte anpassade till de speciella förhållandena i glesbygd eller till målgmppen. har emellertid de sysselsättningsska- 176 pandeåtgärdema inom arbetsmarknadspolitiken förändrats kraftigt (se Prop. 1989/90:76även avsnitt 8.8). Inte minst viktigt är tillkomsten av medel för olradilioneilainsatser som medger utrymme för att välja den mest effektiva insatsen för altlösa ett problem. Som chefen för redovisat ibudgetpropositionen riktar sig de arbetsmarknadspoliliska åtgärdema främstlill de mest utsatta gmppema på arbetsmarknaden. Som exempel nämnde hon då bl.a. långtidsarbetslösa, deUidsarbetslösa, arbetshandikappade och äldre lokallbunden arbetskraft. Detta är gmpper som har svårigheter att få arbete på denöppna arbetsmarknaden även i goda konjunkturlägen, vilket alltså inte minstgäller lokall bunden äldre arbetskraft i glesbygden. Enligtmin mening finns mot bakgmnd av den nya inriktningen av arbetsmarknadspolitikeninte längre något skäl all bibehålla ett särskilt arbetsmarknadspolitisktinstmment inom ramen för glesbygdsstödet. 1 denna fråga harjag samrått medchefen för . Demedel som frigörs inom länsanslaget, genom att IKS-verksamheten slopas, kan istället användas lill alt ge fler förelag i glesbygd investeringsstöd ochdärmed skapa bestående arbetstillfällen. 1 den mån IKS-medel använts tillprojekt i enskild regi, t. ex. upprastning av verkstadslokaler, börföretagsstödet fortsättningsvis vara den stödform som används. Stödethar sitt ursprang i försöksverksamhet med social service iglesbygd . Verksamheten inordnades 1979 iglesbygdsstödet. Stödetkan lämnas lill kommuner och landstingskommuner för att täcka kostnaderna försärskilda insatser avseende främst vård eller service för äldre ellerhandikappade saml aktiviteter för bam och ungdom. Stödet har emellertid i ringagrad använts lill verksamhet som avser service och omsorg. I stället harhuvuddelen av medlen använts till upprastning av samlingslokaler. Under detsenaste budgetåret lämnades 16 milj. kr. som stöd till samhällelig service. Förstöd till investeringar i samlingslokaler finns ett särskilt anslag underbostadsdepartementets huvudtitel. Efterfrågan på medel från delta anslagöverstiger regelmässigt efterfrågan. Jag vill emellertid erinra om den ändringi reglema för stöd tiU samlingslokaler som genomfördes den Ijuli 1989, och somfrämjar mindre lokaler, bl. a. på landsbygden. Den regionalpolitiska kommitténhar föreslagit all glesbygden bör prioriteras vad gäller medel för stöd tillsamlingslokaler. Genom den regeländring som jag refererade till, bör deofta små samlingslokalema i glesbygd få en viss förbättring av möjligheten attfå stöd. Dessutom medverkar kommunema i många fall lill uppmstning avsamlingslokaler. De s.k. bygdemedlen används också lill förbättringar avsamlingslokaler i norra . Slutligenbör konstateras all länsstyrelsema använder med len för regional projektverksamhet till projekt som rör samordnad service försörjning. Den friare användning av medlen for Regionala utvecklings insatser som jag kommer all föreslå (avsnitt 16) gör att det, enligt min 177 12 1989/90. I saml Nr 76 minmening, saknas anledning alt inom ramen för glesbygdsstödet särskilt reglerastöd lill samhällelig service. Del särskilda stödetdirekt till företag för godstransporter, som kan lämnas inom ramen för stödettill samhällelig service, bör dock inte hanteras inom ramen för projektmedlen.Denna särskilda godstransport-fråga kommer att behandlas inom ramen för deluppdrag som regeringen (kommunikationsministem) lämnat i fråga om del framtidatransportstödet i sin helhet. 1 avvaktan på förslag från utredningen bör dennastödform tills vidare föras in under stödet till företag. Mitt förslag:Länsstyrelsen skall, i första hand i glesbygdsområden, kunna ta uppöverläggningar om alternativa lösningar för att samordna offentlig service medannan på orten existerande verksamhet innan statlig service får läggas ned. anser att ingen offentlig service får dras in pålandsbygden innan alternativa möjligheter lill samordning har prövats samt attposten bör utgöra en basresurs i en sådan prövning. Som stöd vid en sådanprövning anser kommittén all ska fungera. Remissinstanserna: Fleraremissinstanser understryker behovet av en helhetssyn och en bättre samordningmellan myndigheter, verk och organisationer på alla nivåer. Kommitténs förslagfår stöd av bl. a. Hela ska leva samtglesbygdsdelegationen. i finner förslagetvällovligt men betonar att det fordras resurser och befogenheter förlänsstyrelsen om det ska få någon verkan. Skälen för mitt förslag:Jag har tidigare (avsnitt 8) redovisat min syn på olika samhällssektorersbetydelse för den regionala utvecklingen och då även ur glesbygds- ochlandsbygdsperspektivet. I del följande vill jag betona och stryka under vissafrågor av betydelse i detta sammanhang. Ett resultat avlandsbygdskampanjen är att nya former för att ta tiU vara landsbygdens resurserhar prövats och kontakter mellan olika intressenter har skapats eller stärkts.Försök med samordnade servicelösningar har gjorts, som har medfört bevaradeller förbättrad service till en i vissa fall lägre kostnad än om alla ageratvar och en för sig. Resultatet har också blivit att sektorsgränser har luckratsupp. Detta arbete måste fortsätta och intensifieras, där allas ledstjärna måstevara de enskilda människornas behov och inte den egna sektoms. Inomregionaldecentralisering är etl sätt alt föra ut servicen närmare människorna. Vissalänsstyrelsers försöksverksamhet med inrättande av lokalkontor är ett sätt attpraktiskt lösa servicefrågor genom att olika statliga, kommunala och privataverksamheter samlas under etl tak. En utvärdering av de gjordasatsningarna av detta slag pågår inom civildepartementet.Erfarenheterna härav kan ligga till gmnd för del fortsatta arbetet medinomregional decentralisering. Lokalakontor kan också medverka till att föra ut och samla den för Prop.1989/90:76 landsbygden så betydelsefulla företagsrådgivningen. Det finnsexempel på sådan samordning där t. ex. , lantbraksnämnden,hushållningssällskapet och utvecklingsfonden verkar tillsammans. Närdel gäller överväganden om indragning av statlig service i glesbygd, anser jagdet nödvändigt att förstärka länsstyrelsemas roll i sektorssamordningen. Dettabör göras genom att del i förordningen (1982:877) om regionallutvecklingsarbete görs ett tillägg med nämnd innebörd. Enligtmin mening bör det i fortsättningen inte få gå till så, att varjesektorsmyndighel agerar på egen hand, utan alt en gmndlig prövning först harskett av möjligheten att bibehålla service på landsbygden genom samordning medandra verksamheter på orten. En lösning kan t. ex. vara lokal eller i vissafall personalsambmk. Länsstyrelsensuppgift bör bli att tillsammans med berörda myndigheter se lill att allatänkbara alternativ verkligen prövas. går det inte alt bortse frånden inneboende konflikt som föreligger mellan kravet på ökad effektivitet hossektorsmyndigheterna och kravet på regionalpolitiska hänsyn. Slutligen handlardet om vem som vill eller kan betala de eventuellt ökade kostnader somsektorsmyndigheten bedömer skulle uppkomma. Jag menar dock att den förstärktalänsstyrelserollen, även om en sådan inte heller i fortsättningen helt kanförhindra nedläggningar, bör leda till att alternativa lösningar verkligenprövas. Därvid kommer del ibland säkert också all visa sig att det finnslösningar, som även kan tillgodose kravet från sektorsmyndigheten i ekonomiskthänseende. Jag har i denna fråga samrått med chefen för . Jaghar tidigare (avsnitt 8.1) förordat den s. k. blandningsmodellen, dvs. attrespektive samhällssektor bör ha huvudansvaret för att verksamheten uppfyllerde krav som de regionalpolitiska målen ställer. föreslog jag altvissa regionalpolitiska medel, främst i kombination med ordinariesektorsmedel, ska kunna disponeras för vissa projekt av infrastmkturkaraktär. Ävenvad gäller olika samhällsorgans service på landsbygden bör blandningsmodellengälla. Det kan dock, i samband med överväganden om alternativ till ennedläggning, uppslå vissa initial- eller övergångskostnader där endelfinansiering från sida kan erfordras. medel förregional projektverksamhet bör kunna användas i sådana rådmmsfall, liksom deinfrastrukturmedel som jag föreslagit skall disponeras av de tre nordligastelänen. Däremot bör inte några kontinuerliga driftbidrag tillseklorsmyndigheterna komma i fråga. Ensamordnad servicelösning kan ibland också förutsätta investeringar. Sådana harhittills kunnat få stöd av länsstyrelserna genom stödet till samhälleligservice inom glesbygdsstödets ram och ibland av projektmedlen. Även ifortsättningen bör projektmedlen kunna användas för detta ändamål. Ävenpå central nivå bör myndigheter och verk vid planering av sin verksamhet beakta konsekvenserna för landsbygdens människor. Gles bygdsdelegationen menar att myndigheterna i sina verksamhetsplaner bör redovisa särskilda landsbygdsavsnitt. Enligt min mening är detta etl sätt 179 att uppmärksammalandsbygdsfrågornas betydelse i verksamheten. 1989/90:76 annat sättprövades i landsbygdskampanjen, där myndigheter och verk ombads redovisa lillglesbygdsdelegalionen vad de gjort av landsbygdspolilisk betydelse underkampanjen, och vad som planerades efter kampanjen. Jag menar att dettaarbetssätt gav ett värdefullt material och att myndigheter och verk ifortsättningen, på begäran från den nya glesbygdsmyndighet somjag senarekommer att föreslå skall inrättas (avsnitt 10.5), åriigen bör göra en sådanavrapportering. Materialet bör kunna tjäna som underlag för överläggningarmellan glesbygdsmyndigheten och de olika sektorsmyndigheterna ilandsbydsfrågor. bör till regeringen redovisaresultaten av detta arbete. Även i denna fråga harjag samrått med chefen förcivildepartementet. Jordbrakethar stor betydelse som bas för sysselsättningen i glesbygd. Som jag tidigare(avsnitt 10.2) nämnt har en parlamentarisk arbetsgrupp bl.a. föreslagit alt 100milj. tillförs anslaget för regionala utvecklingsinsatser för förstärktaglesbygdsinsatser. Arbetsgrappens förslag kommer all behandlas i denlivsmedelspolitiska proposition som kommer att presenteras senare i vår. Jagvill redan nu betona atl jag anser att de insatser på jordbmksområdet som görsav regionalpolitiska skäl bör sätta sysselsättningen i centrum och varaoffensiva och utvecklingsinriklade med tonvikt på kombinationsföretagande elleralternativ sysselsättning. Detta synsätt överensstämmer med arbetsgrappensförslag. Lantbruksverkethar intensifierat sitt arbete med landsbygdsfrågorna ochantagit ett program för landsbygdsutveckling. Via åtgärdsprogrammet förjordbmket i norra görs satsningar på kombinationsföretagande av stortvärde för jordbruket i dessa områden. Den livsmedelspolitiska arbetsgmppenmenar emellertid att glesbygdsstödet är ett effektivare medel, inte minst förkombinationsföretagare, och föreslår därför ingen förlängning av det särskildaåtgärdsprogrammet utan i stället nämnda förstärkning av glesbygdsstödet. Enförändrad jordbmkspolitik kan också få konsekvenser för kulturlandskapet. Denlivsmedelspolitiska arbetsgmppen har därför föreslagit alt anslaget förnaturvårdsinsalser i odlingslandskapet ska liodubblas . Sedan1987 bedrivs vid ett projekt som syftar lill attstimulera utvecklingen av landsbygdens näringsliv. Del bedrivs av Arbetsgruppenlantbmk och samhälle, ALA-gmppen. Intressenter och finansiärer är förnärvarande bl. a. lantbmksuniversitelel, ,och statens industriverk. Enviktig uppgift för ALA-gmppen är att sprida kunskap om aktuell forskning som kan omsättas i konkreta satsningar på landsbygden. I detta syfte har en regional kontaktorganisation . Vidare har gmppen initierat forsknings- och utvecklingsprojekt inom l.ex. alternativ odling, bioteknik och energi. Enligt min mening har ALA-gmppen via sin nät verksuppbyggnad och projektverksamhet över sektors- och organisations- 180 gränserverksamt bidragit till atl stimulera utvecklingen av landsbygden, Prop.1989/90:76 där sysselsättningsaspekten satts i centmm. Jag kommer senare(avsnitt 10.5) att behandla frågan om hur ALA-gmppens verksamhet bör samordnasmed en ny glesbygdsmyndighet på central nivå. Jaghar tidigare (avsnitt 8.2) behandlat turistnäringens regionalpolitiskabetydelse. Enligt min mening bör del finnas betydande möjligheter alt utveckladen småskaliga bygdeturismen som ett komplement lill den slor-skaligaanläggningsturismen. På många håll i glesbygden pågår också sådana satsningar,vilket resulterat i att många små företag startats. Kopplingarna till denlokala kulturen, hantverk och hemslöjd är naturlig. Det finns också exempel därbygdeturismen medverkat till att lokal livsmedelsproduktion kunnat utvecklasgenom s.k. gårdsförsäljning. Detbör finnas en utvecklingspotential på detta område. turistråd börkunna ha en aktiv roll i detta sammanhang. Även folkrörelserna bör via sinorganisation kunna medverka. och folkhögskolor bör kunna erbjudautbildning för dem som planerar all satsa på småskalig turism. har föreslagit alt turistråd ska få i uppdrag alt, isamverkan med berörda organisationer, kartlägga turismensutvecklingsmöjligheter i de prioriterade landsdelama, och därvid särskiltbeakta de fömtsättningar som finns för en vidareutveckling av den småskaligaupplevelseturismen. menar i sitt remissyttrande, att ell sådantuppdrag inte kan fylla någon funktion, eftersom rådet har ettsådant ansvar och bedriver flera utvecklingsprojekt som kan betecknas somsmåskalig upplevelseturism. Rådet menar också att den bästa kompetensen när delgäller att ta tillvara olika regioners utvecklingsmöjligheter på turistområdetfinns lokalt och regionall. Jag delar turistrådets uppfattning om att någotsärskilt uppdrag inte är nödvändigt och vill särskilt ta fasta på rådetsuppfattning att ell sådant skulle strida mot den arbetsfördelning somutvecklats mellan turistrådet och de regionala turisl-organisationema. Inomutbildningsväsendet behövs en decentraliserad stmktur för att tillgo dose landsbygdens speciella fömtsättningar. Målsättningen måste vara atl förlägga utbildningen på olika nivåer så nära elevema som möjligt. På landsbygden ställer detta krav på flexibilitet och anpassning till lokala förhållanden. Vissa gymnasieutbildningar kan t.ex. möjliggöras genom samarbete mellan skola och lokala företag. Andra lösningar kan vara lokala tillvalsämnen, samverkan mellan vuxenutbildningen och ungdoms skolan etc. Enligt min mening är det viktigt att det vid kommande föränd ringar inom utbildningsväsendet noga beaktas all flexibla lösningar möj liggörs som tillgodoser landsbygdens behov. Det är också viktigt att regler- 181 naför atl anordna utbildning utformas så, att de medger samverkan Prop.1989/90:76 mellan olika ulbildningsformer och underlättar för huvudmännen althitta lokala lösningar som ibland kan behöva vara okonventionella. Jagdelar den regionalpoliliska kommitténs uppfattning alt vuxenutbildning ochvidareutveckling av distansutbildningen är av strategisk betydelse förlandsbygdens små förelag med begränsade möjligheter till inlemutbildning. Delgäller inte minst gmndläggande förelagamtbildning. Folkhögskolomaoch studieförbunden är betydelsefulla som kun-skapsspridare på landsbygden.Studiecirkelverksamheten under landsbygdskampanjen har förstärktbygdegemenskapen men även medverkat lill utveckling av idéer, som resulterat ikonkreta förbättringar för bygdens invånare eller lill alt nya företagstartats. Även i fortsättningen bör studieförbunden kunna spela en viktig rolli det lokala utvecklingsarbetet. Glesbygdsdelegalionen anser alt förbunden börfå särskilt stöd härför. Jag vill då hänvisa till att en översyn avstatsbidragen till studieförbunden pågår. Genomden stora frihet som folkhögskolan har att utforma olika utbildningar harskolformen stora möjligheter att anpassa utbildningen till lokala ochindividuella förhållanden. arbetar medfrågor kring den framlida folkhögskolans arbetsfält och inriktning. Enavsevärd förbättring av barnomsorgen på landsbygden har skett under 1980-talel.Den vanligaste omsorgsformen är dagbamvårdare, men även nya former av t. ex.föräldrakooperativ har startals. En fömtsättning för atl bamfamiljer ska viljabosätta sig på landsbygden är att det finns en bra bamomsorg. En fortsattutbyggnad är därför nödvändig. Därvid måste liksom på utbildningssidan finnasen stor öppenhet för flexibla och lokah anpassade lösningar. Försöksverksamhetmed olika former och modeller bör uppmuntras. Vadgäller äldreomsorgen är en välutbyggd hemtjänst en viktig fömtsättning för attde äldre ska kunna bo kvar i hemmiljön. När detta är praktisktmöjligt bör servicebostäder finnas att tillgå. Det är också viktigt all denöppna sjukvården ges god kvalitet och hög tillgänglighet. Boendeservicedelegalionenbedriver etl utvecklingsarbete som resulterat i olika försöksprojekt pålandsbygden. Erfarenhetema från dessa är, atl det genom satsningar påsamordnade servicelösningar och mobilisering av lokala resurser är möjligt allskapa bättre fömtsättningar för kvarboen-de för äldre, som viktigsamhällsservice kan säkerställas för bygdens övriga invånare. Trafikfrågomahar en central roll i regional- och glesbygdspolitiken. Detta framgick också av förslagen från landsbygdskampanjen där kommunika- tionsfrågoma, och då inte minst gmsvägamas dåliga standard, lyftes fram 182 somett viktigt insatsområde med stor betydelse för utvecklingen av lands- Prop.1989/90:76 bygden. Även vikten av en fungerande kollektivtrafik ochtelekommunikationer betonades.