prop · GD0385 · 1989-12-31 00:00:00 — Skälen för mitt förslag:Som framgått av min redogörelse har den borgenär som kan åberopa ettskriftligt fordringsbevis till stöd för sin ansökan en fördel i bevishänseendei den nuvarande summariska processen. 1 lagsökningsmål krävs det nämligen avsvaranden att han, om han vill undvika att målet avgörs till hans nackdel, intebara bestrider ansökningen utan även anger skäl för sitt bestridande. Baravissa typer av skäl godtas, och i vissa situationer krävs all svaranden kanpresentera bevisning lill stöd fbr sin ståndpunkt. Med hänsyn lillkreditgivningens betydelse i samhället är del väsentligt att man i detprocessuella förfarandet minimerar riskerna för all den som inte vill ellerinte kan betala en klar och förfallen fordran lyckas förhala en exekutionstitelgenom gmndlösa invändningar. Om sökanden kan åberopa ell skriftligt fordringsbevistill stöd för ansökningen, har han i allmänhet goda skäl för sitt anspråk. Detär därför rimligt all förhållandevis höga krav då ställs på svaranden för atthan skall undgå ett utslag till sin nackdel. Som jag har nämnt(avsnitt 2.1 l.l) skulle emellertid en särbehandling av de skriftligafordringsbevisen inom ramen för den nya summariska processen medföra nackdelarfrån praktisk synpunkt. En sådan särbehandling bör inte komma i fråga utantungt vägande skäl. rianhar anvisats en annan väg atl tillgodose borgenäremas intressen i de Prop.1989/90:85 nu aktuella fallen, nämligen all i Ivislemålsprocessen vid allmändomstol bygga in en motsvarande ordning som gäller i de nuvarande lagsökningsmålen.Genom all ansöka om stämning i tvistemål vid domstol och därvid åberopa detskriftliga fordringsbeviset kan borgenären med den föreslagna ordningen utverkaell föreläggande för gäldenären alt avge skriftligt svaromål vid påföljd avtredskodom, och på svaromålet ställs i princip samma krav som på yttranden ilagsökningsmål. Om svaranden inte avger ett svaromål som uppfyller dessa krav,kan Iredskodom meddelas och borgenären befinner sig då ulan större besvär,kostnader eller tidsutdräkt i allt väsentligt i samma situation som efler elllagsökningsulslag enligt nuvarande ordning. Denkritik som under remissbehandlingen har riktats mot den föreslagna lösningenhar framför allt gått ut på alt man riskerar ell ökat antal gmndlösabeslridanden inom ramen för den summariska processen. Detta sägs i sin turmedföra all den summariska processen förlorar i eflFeklivilel och all det tarlängre lid för borgenärema atl komma lill sin rätt. Vidare befaras alt del blirett ökat antal tvistemål vid lingsrältema, dels därför atl en större andel målmåste hänskjutas till rättegång från den summariska processen, dels därför altfler borgenärer väljer all ansöka om stämning vid tingsrätt i stället för allanvända den summariska processen. Till detta vill jag säga följande. Enborgenär som har ell skriftligt fordringsbevis kan i del föreslagna systemetvälja mellan all ansöka om summarisk process hos kronofogdemyndigheten och allansöka om stämning vid domstol. Fördelen med slämningsallemalivel är att högrekrav ställs på svaranden vid ell bestridande. Fördelen med summarisk processär å andra sidan all ansökningen blir mera direkt kopplad lill en eventuellföljande verkställighet och atl behandlingen av ansökningen lill följd av delenklare regelsystemet och ADB-hanteringen kan antas gå snabbare. Avgörande förhumvida borgenären trots dessa fördelar bör välja att ansöka om stämning blirgivelvis frågan med vilken grad av sannolikhet han kan vänta ett bestridandefrån gäldenären. 1 det sammanhanget bör uppmärksammas alt endasttvå lill av ansökningama om lagsökning bestrids. Del saknasanledning anta att beslridandefrekvensen skulle öka på något mer avgörande sättom beviskraven togs bort, främst därför atl gäldenärema i de fall därskriftligt fordringsbevis finns är medvetna om all borgenären har rätten på sinsida och alt ell bestridande är meningslöst. Beslridandefrekvensen är förövrigl förhållandevis låg även i de nuvarande belalnings-föreläggandemålen, därju någon motivering lill ett bestridande inte krävs. Jagär mot denna bakgmnd övertygad om all borgenären i de allra flesta fall också i del nya systemet kommer att välja summarisk process när ett skriftligt fordringsbevis ligger lill gmnd för ansökningen. Man skall där emot inte blunda för all det kan bli någon ökning av de fall som efler bestridande måste hänskjutas lill domstol. Dessa fall kan emellertid las om hand på ett snabbi och enkelt sätt inom ramen för det skriftliga Iredsko- domsförfarandet kompletterat med särregler av det slag som föreslås i promemorian. Enligt min mening behöver man med tanke på de relä- 75 ti vt få fall det lordebli fråga om - inte befara vare sig alt del skulle bli Prop. 1989/90:85fråga om några svårigheter för lingsrältema all hanlera målen eller atteflFektivitelen i förfarandei i del stora hela skulle försämras lill förfångför borgenärema. Jagförordar mot denna bakgmnd att promemorians förslag i denna del genomförs.Eftersom det här är fråga om en väsentlig nyhet hela del nuvarandelagsökningsinslilulel försju bort från den summariska processens område måste utvecklingen i det här hänseendet följas noga. Självfallet är jag bereddatt vidta ålgärder, om del skulle visa sig atl den nu förordade ordningenskulle föra med sig allvarliga nackdelar. Mittförslag innebär all del i 44 kap. RB förs in nya regler om bevisprövning efterskriftligt tredskodomsföreläggande i vissa fall. När det gäller den tekniskautformningen av reglema vill jag med utgångspunkt från promemorian sägaföljande. Dennuvarande regleringen i lagsökningsmålen i fråga om vilka invändningar som kangodtas och vilken bevisning som krävs i olika lägen framstår som onödigtkomplicerad och kan som föreslås i promemorian - med fördel ersättas med enregel av innebörd att svaranden, när käranden gmndar sitt krav på ettskriftligt fordringsbevis, för alt undvika tredskodom måste prestera sannolikaskäl för sitt bestridande. En sådan huvudregel bör bli generellt giltig överhela tvislemålsområdel, alltså även när den skriftliga ulföslelsen gäller annanfullgörelse än betalning. 1enlighet med vad som sägs i promemorian är del emellertid inte rimligt attupprätthålla kravet på att svaranden skall visa sannolika skäl för sininvändning i alla typer av mål där sökanden kan presentera ett skriftligtfordringsbevis. Det gäller de situationer där fordringsbeviset utgörs av ellömsesidigt förpliktande kontrakt t.ex. etl avbetalningskontrakl ochsvarandens invändning hänför sig till vederlaget. krav på sannolika skälskulle nämligen kunna sälla vissa för svaranden förmånliga bevisregler inombl.a. hyresrätten och konsumenlrällen ur spel. 1promemorian föreslogs för de nu aktuella fallen atl Iredskodom skulle fåmeddelas mot en svarande som framfört en invändning mot ansökningen endastunder fömtsättning att invändningen framstod som ogmndad. Om förslagetgenomförs, innebär del att det finns tre olika nivåer för vad svaranden behöverprestera för att undgå tredskodom vid föreläggande om skriftligt svaromål. Omkravet inte gmndas på ell skriftligt fordringsbevis, gäller sålunda de vanligareglema i 44 kap. 7 a § RB, enligt vilka svaranden måste anföra skäl som kanvara av betydelse vid en prövning av saken. Detta innebär all svaranden måsteange ett skäl för bestridandel som kan vara relevant men däremot i princip intebehöver prestera någon bevisning lill stöd för sin ståndpunkt. I mål där etlskriftligt fordringsbevis åberopas gäller det nämnda kravet på sannolikaskäl. Om fordringsbevisel är ett ömsesidigt förpliktande kontrakt, kangäldenären med promemorians förslag undgå tredskodom om han framför eninvändning om vederlaget som inte framstår som ogmndad. Styrkan i detsistnämnda rekvisitet kan sägas ligga någonstans mellan de två förstnämnda. Enligtmin mening talar redan intresset av ell någorlunda enkelt system mot promemorians förslag i det nu diskuterade hänseendet. merall den förslagna regeln får vissa sakligt egendomliga konsekvenser. Denmedför sålunda att en invändning som hänför sig till vederlaget får olikabetydelse vid tredskodomsprövningen beroende på om ett skriftligt fordringsbevisfinns eller inte. Några objektivt hållbara argument för en sådanskillnad kan knappast åberopas; del kan t. ex. inte vara rimligt all köparenav en vara får mer inskränkta handlingsmöjligheter vid fel i varan närdenna sålts på avbetalning än när den sålts mot faktura. ellskriftligt fordringsbevis som gmnd för sökandens yrkande har ju i sak ingenbetydelse, när den invändning som svaranden framför inte hänför sigtill fordringens existens som sådan, utan till vederlaget. Motdenna bakgmnd är enligt min mening den enda konsekventa och i övrigl lämpligalösningen all för de nu diskuterade fallen ställa precis samma krav påsvaromålet som i de fall där inget skriftligt fordringsbevis alls föreligger,alltså samma krav som ställs vid prövning enligt 44 kap. 7 a § . Detta innebärall svaranden för all undvika Iredskodom skall klargöra sin inställning lillsökandens yrkande och anföra skäl som kan vara av betydelse vid prövning avsaken. Jagförordar att de nu diskuterade reglema om tredskodomsprövning vid skriftligtfordringsbevis las in i 44 kap. RB som en ny 7 b § . Reglema bör görastillämpliga inte bara på mål där talan väckts genom ansökan om stämning utanäven på mål som överlämnas lill tingsrätt från kronofogdemyndighet eftersummarisk process. Genom en sådan ordning skapas ytterligare skydd mot gmndlösabeslridanden i den summariska processen. Iprincipiell överensstämmelse med vad som gäller i lagsökningsmål börsvaranden givelvis vara berättigad all ansöka om återvinning av en Iredskodomäven om han inte förmår all visa sannolika skäl för sin inställning. Lagrådethar i huvudsak godtagit den föreslagna regleringen. Dock har lagrådet påtalatett rättssäkerhetsproblem för svaranden som sammanhänger med möjlighetenenligt del remitterade förslaget att meddela tredskodom med stöd av 44 kap. 7b § två gånger i rad. Jag återkommer till denna fråga i specialmotiveringenlill nämnda paragraf Avslutningsvisvill jag nämna all ell par remissinstanser menat atl tredskodom inte är enlämplig benämning på domar som meddelas mot svarande som avgivit svaromål mensom inte nått upp lill tillräcklig bevisnivå. Jag kan hålla med om attbenämningen rent språkligt inte är alldeles lyckad. Men del är ingen störreprincipiell skillnad härvidlag gentemot en Iredskodom som meddelas med stöd av44 kap. 7 a § RB mot en svarande som bestrider käromålet under anförande avskäl som bedöms som irrelevanta. Och gemensamt för dessa båda sorterstredskodomar och de tredskodomar som meddelas lill följd av utevaro frånmuntlig förhandling är all de meddelas ulan all någon fullständig prövning avsaken ägt mm; de bör alltså behandlas lika med avseende på rättskraft,återvinning m. m. Övervägande skäl talar således för en enhetlig benämning avalla dessa domar och då kommer det inte i fråga all överge den inarbetadebeteckningen Iredskodom. 2.14Partemas kostnadsersättn i ng 2.14.1Sökandens rätt till ersättning för kostnader Mitt förslag:Sökanden får i del nya summariska förfarandei räll lill ersättning av svarandenför kostnader i samma utsträckning som , dvs. med ell av regeringenfastställt högsta belopp för eget arbete eller ombudsarvode. beslut omkostnadsersättning kan meddelas endast i samband med att en ansökan bifallslill någon del men däremoi inte i ell beslut om avvisning eller avskrivning.Ersättningsskyldighet skall inte åläggas svaranden när sökanden har inlettförfarandei i onödan. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna:Principema bakom förslaget har godtagits. Däremot har kritik riklats motförslaget i vissa tekniska enskildheter. Skälen för mitt förslag:För närvarande gäller atl sökanden har rätt till ersättning av motparten försina kostnader i målet såväl i den summariska betalningsprocessen som ihandräckningsprocessen, om hans talan bifalls. Sådan ersättning kan utgå förbl.a. ombudsarvode, dock högst med ett visst av regeringen faslslälll belopp,om del inte finns särskilda skäl all bestämma ell högre belopp. Bestämmelser omhögsta ersättningsbelopp finns i förordningen (1981:1056) om ersättning förkostnader i mål om lagsökning, belalningsföreläggande eller handräckning vidtingsrätt. Beloppen är i mål om belalningsföreläggande 250 kr.och i övriga mål . Om ett mål hänskjuts tillrättegång eller las upp efler ansökan om återvinning kan sökanden om hanvinner målet få ersättning även för sina kostnader för det summariska förfarandet.Detta gäller även i mål om mindre värden, dvs. i mål där 1 kap. 3 d § RBtillämpas; här är dock rätten till ersättning uttryckligen begränsad till vadsom gäller enligt reglema för det summariska förfarandet (18 kap. 8 a § sjättestycket RB). I mål om mindre värdenersätts i princip inte ombudskostnader. Men om ett mål om lagsökning ellerbelalningsföreläggande hänskjuts till rättegång eller tas upp efter ansökan omåtervinning får, om målet avgörs genom tredskodom, ersättning lill borgenärenför ombudsarvode m. m. utgå med skäligt belopp enligt närmare föreskrifter sommeddelas av regeringen (18 kap. 8 a § sjunde stycket RB), fömtom den ersättningsom kan utgå för arvode m.m. på del summariska stadiet. Del högsta ersättningsbeloppetregleras i 2§ förordningen (1987:965) om ersättning för rättegångskostnader m.m. i mål där 1 kap. 3 d § tillämpas och är 300kr. Vad som gäller i fråga om sökandens rätt lill ersättning bör somanförs i promemorian i allt väsentligt gälla även för den nya summariskaprocessen. Del bör även i fortsättningen ankomma på regeringen att fastställamaximibelopp för ersättningen för ombudsarvode m. m. Beloppen bör kunna vararelativt enhetliga. Detnu sagda innebär för det första atl sökanden skall kunna få ersäll- ningför sina kostnader endast om utslag i målet meddelas, dvs. 1989/90:85ansökningen bifalls åtminstone till någon del. Det är därvid inte uteslutet attden enda del av ansökningen som bifalls är koslnadsyrkandel; det är fallet närsökanden har återkallat huvudyrkandel men inte koslnadsyrkandel därför atlhuvudyrkandel har tillgodoselts efter del all ansökningen gjordes. Om däremoiansökningen i sin helhet återkallas och målet avskrivs innan utslag har meddelats,bör sökanden liksom nu vara avskuren från rätlen lill ersättning. Ipromemorian upptogs en regel av innebörd att svaranden inte skall åläggas attbetala sökandens kostnader om sökanden inlett förfarandei i onödan. Enremissinstans har ifrågasatt behovet av en sådan regel och anfört all dennafråga blir aktuell atl pröva endast om svaranden bestrider koslnadsyrkandel; isådana fall skall inte kronofogdemyndigheten pröva yrkandet ulan i ställetöverlämna målet i den delen lill tingsrätt för prövning där, om sökanden begärdel. Emellertidär det länkbart att en sådan regel kan komma atl tillämpas avkronofogdemyndigheten själv, både i mål om belalningsföreläggande och vanlighandräckning trots all svaranden inte bestritt ansökningen, och i mål om särskildhandräckning, vilka ju alltid skall avgöras i sak av kronofogdemyndighetenoavsett svarandens inställning. Jag ansluter mig därför till promemoriansförslag. remissinstanser har föreslagit all kostnadsfrågorna skall kunna avgöras istörre utsträckning av kronofogdemyndigheten och inte i så många fall behövaföranleda överlämnande lill tingsrätt. Förslagen tar, som framgår av del jagnyss sagt, sikte bara på målen om betalningsföreläggande och vanlighandräckning. Och när del gäller sökandens kostnadsersättning skulle en sådanordning vara av värde endast när koslnadsyrkandel är den enda del avansökningen som bestrids; i de fall någon del av huvudyrkandet bestrids skallju målet ändå överlämnas lill tingsrätt. Det skulle alltså inte bli fråga ommånga fall. För kronofogdemyndighetens del skulle det innebära all man vartvungen all utreda och värdera partemas ståndpunkter i kostnadsfrågorna. Mål omrättegångskostnader är ofta långt ifrån enkla. Det ligger bäst i linje medprincipen för uppgiftsfördelningen mellan domstol och förvaltningsmyndighetatt dessa frågor handhas vid tingsrätt. Systematiskt skulle del vidareinnebära ell komplicerande avsteg från mtinen all alla bestridanden föranlederöverlämnande till tingsrätt om sökanden begär det. Övervägande skäl talaralltså för att även bestridda kostnadsyrkanden behandlas av tingsrätt. Jagskall tillägga atl kronofogdemyndigheterna i principiell överensstämmelse medvad som gäller i alla olika typer av mål i den summariska processen oberoendeav invändning skall pröva all del yrkade ersättningsbeloppet inte strider motden särskilda författningsregleringen av kostnadema. Om en sådan prövning lederlill atl sökandens ersättningsyrkande inte hell bifalls skall detta givelvisinte föranleda att målet överlämnas lill tingsrätt. Myndigheten skall istället bifalla endast den del av ersällningsyrkandel som sökanden ansesberättigad till. 1 likhet med vad som gäller i mål ombetalningsföreläggande skall myndigheten redan i föreläggandet lillsvaranden ange den kostnadsersättning som kan komma att utgå, om utslagmeddelas. 2.14.2Svarandens rätt till ersättning för kostnader Mitt förslag:Svaranden skall i mål om belalningsföreläggande eller vanlig handräckning ha enbegränsad rätt till ersättning för sina kostnader; ersättning skall utgå baraom del finns synnerliga skäl. Prövningen av svarandenskostnadsersältningsanspråk skall dock inte kunna ske inom ramen för densummariska processen. Frågan om svaranden har rätt till sådan ersättning får idessa fall prövas efter särskild talan från svaranden. Däremoi skall svarandeni ell mål om särskild handräckning kunna få ersättning för sina kostnader, omansökningen inte leder lill bifall. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna hargodtagit principerna för förslaget, men haft invändningar rörande tekniskaenskildheter. Skälen för mitt förslag:Ersättning kan utgå lill svaranden i mål om lagsökning ochhandräckning om sökandens talan avvisas eller målet avskrivs. Ihandräekningsmål kan svaranden få ersättning också när ansökningen avslås.Däremoi lorde ersättning lill gäldenären inte utgå i mål ombelalningsföreläggande. Frågan i vad mån svarandeni mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräckning bör kunnatillerkännas ersättning för sina kostnader om sökandens talan avskrivs elleravvisas sedan svaranden förelagts att inkomma med yttrande måste bedömasutifrån det förhållandet att ett blankt bestridande alllid är tillräckligt föratt hindra bifall till ansökningen. För det begränsade arbete som ligger bakomett blankt bestridande bör ersättning normall inte utgå. Delta bör gälla somhuvudregel även om svaranden faktiskt har motiverat sill bestridande. Somanförs i promemorian kan del emellertid finnas fall där det trots alltframstår som motiverat all svaranden får ersättning för sina kostnader.Svarandens eventuella rätt lill kostnadsersättning lorde emellertid sällan varaotvistig. Samma skäl somjag redovisade i föregående avsnitt mot all låtakronofogdemyndigheten utreda och avgöra sökandens tvistiga koslnadsyrkandengör sig alltså gällande även för svarandens koslnadsyrkande. Härtill kommer i t. ex. mål som återkallats efter del all föreläggande för svaranden utfärdatsskulle vara tvungen alt kommunicera återkallelsen med svaranden så alt han fickmöjlighet att framföra eventuella koslnadsanspråk. En rätt för svaranden allinom ramen för den summariska processen få ersättning för sina kostnader i målom betalningsförläggande eller vanlig handräckning skulle alltså kraftigt tyngaförfarandet. Med hänsyn lill all del kan röra sig om endast få fall delar jagden i promemorian framförda uppfattningen att en sådan ordning inte börinföras. Enfrån olika synpunkter acceptabel ordning kan man i stället få lill stånd,om man som föreslås i promemorian ger svaranden i mål om Prop. betalningsföreläggandeeller vanlig handräckning rätt lill ersättning för sinakostnader, om målet har krävt mer arbete av honom än all bestrida ansökningen,men däremot inte låter honom framställa sitt yrkande inom ramenför det anhängiga summariska förfarandet. fåri stället göras självständigt, t.ex. genom att svaranden ansöker om betalningsföreläggandeeller stämning på sitt kostnadsanspråk. Desituationer i vilka svaranden kan vara berättigad lill ersättning kan inteuttömmande preciseras i lagtexten. Som fömtsättning bör gälla all, omansökningen avvisas eller avskrivs, svaranden skall ha räll lill ersättningför kostnader med anledning av målet, om det finns synnerliga skäl för del. Ettyrkande om kostnadsersättning till svaranden skall kunna las upp lill prövningulan hinder av all del mål vari kostnaden uppkom har avgjorts. Regeln laralltså inte i varje fall inte direkt sikte på sådana fall somkronofogdemyndigheten överlämnar lill tingsrätt, antingen på begäran avsökanden eller efler ansökan om återvinning. 1 dessa fall skall tingsrättenavgöra koslnadsfrågoma utifrån RB:s allmänna regler. 1 och för sig lär dennaprövning oftast komma lill samma resultat, nämligen atl svarandens arbete underden summariska processen normalt inte är ersäll-ningsgilll. Den regeln jagföreslår lar i stället sikte på de ansökningar som avgörs av kronofogdemyndighetengenom avvisning eller avskrivning. Prövningav om del finns synnerliga skäl för kostnadsersättning får ske i vanlig ordninginom de ramar som gäller efter det att svaranden ansökt ombetalningsföreläggande respektive stämning på sill koslnadsyrkande. Enregel om rätt för svaranden att få ersättning för kostnader inom den summariskaprocessen bör lämpligen tas upp i den lag som reglerar denna processform.Storleken på svarandens kostnadsersättning i dessa fall tror jag del varken ärnödvändigt eller särskilt lämpligt alt försöka laxereglera. Men del är förståsinget hinder alt använda laxoma för sökandens kostnadsersättning somhållpunkter för bedömningen. Eftersomen ansökan om särskild handräckning alltid skall prövas i sak i del summariskaförfarandet bör svaranden i dessa fall ha rätt till ersättning för sinakostnader enligt samma principer som gäller i en vanlig Ivislemålsprocess.Svaranden bör alltså i princip ha rätt till ersättning för sina kostnader, omansökningen efler prövning i sak lämnas ulan bifall. Om sådan ersättning skallutgå när ansökningen avvisas eller avskrivs efler återkallelse får bedömas frånfall lill fall med ledning av . En fömtsättning för alt svarandenskall få ersättning bör dock i regel vara atl han har bemött ansökningen. Inormala fall bör ersättning för arvode eller eget arbete utgå med ell högstabelopp som regeringen fastställer. skall självmant prövastorleken av svarandens kostnadsyrkande. Av praktiska skäl bör svarandenåläggas att alltid ange sitt ersättningsanspråk redan i bestridandet. 6 1989/90. I saml Nr 85 2.14.3 Sökandens rätttill ersättning för kostnader när han i onödan valt stämningsvägen Mitt förslag: I 18kap. RB las in en ny regel som anger atl kärandens rätt lill ersättning förkostnader i ell vanligt tvistemål begränsas lill vad som gäller för den nyasummariska processen, om det summariska förfarandet lika gäma hade kunnatanvändas. Promemoriansförslag överensstämmer med mitt. Remissinstanserna: En delhar tillstyrkt förslaget. Några åter har menat atl regleringen är onödig. Andrahar anfört all den föreslagna regeln är otydlig och skulle bli svår alltillämpa. Skälen för mitt förslag: Idispositiva tvistemål vid tingsrätt är vinnande parts räll lill ersättning förrättegångskostnader begränsad i mål som rör mindre värden. Ombudsarvode ersättsmed högst ell belopp som svarar mot högsta rådgivningsavgiflen enligträllshjälpslagen (). I tvistemål som gäller större värdenkan käranden däremoi få full ersättning för sina kostnader för eget arbete ochför ombudsarvode, om han vinner processen. Som jag har nämnt är sökandens rälltill ersättning för kostnader i det summariska förfarandet alltid begränsattill visst högsta belopp.