prop · GD03118 · 1989-12-31 00:00:00 — SDR anser för det första att ettnoggrant och korrekt besiktningsförfarande av ett ärende och ett snabbt beskedi det akuta läget kommer att i stor utsträckning förhindra okynnes-överklagningar.För det andra skulle ett större civilkurage och ett resolut ingripande vidsvårare vanvårdsfall förhindra mycket och långvarigt lidande för djuren. Härkan också polisen spela en viktig roll (jfr förhållandena i ochFinland). Som det nu är går den rigida bevakningen av denpersonliga rättssäkerheten och uppfattningen av djur endast som personligatillhörigheter onekligen ut över djurskyddet. 2.31 : tillstyrker en förstärkning av djurskyddstillsynen på lokal nivå. Dengenomförda enkäten bland kommunerna visar att den lokala tillsynen hittillsinte har fungerat tillfredsställande. Den nya djurskyddslagen ställerytterligare krav på tillsynen vilket innebär att det är utomordentligt viktigtatt miljö- och hälsoskyddsförvaltningarna prioriterar arbetet med djurskyddstillsynen.Det bör vara ett oavvisligt krav att tillsyningsmännen har en adekvatutbildning för sina uppgifter och att veterinär kompetens anlitas idjurskyddstillsynen. tillstyrker därför förslaget om anvisningsveterinär.Den veterinär som utses till anvisningsveterinär bör ha god insikt i resp.djurhållning och i djurskyddsfrågor. Mellankommunalsamverkan synes vara en lämplig väg att tillförsäkra en adekvat tillsyn även ikommuner med knappa resurser. Två eller flera kommuner bör kunna samordnaverksamheten genom att gemensamt utse såväl tillsyningsmän somanvisningsveterinärer. Irapporten påpekas att tillsynsmyndigheterna bör samverka med de lokaladjurskyddsföreningarna. anser att samverkan meddjurskyddsföreningar skall begränsas till områden som informationsspridningoch allmän djurskyddsövervakning. Samverkan med dessa grupper i den exekutivatillsynen är olämplig. 2.32 : TCO översänder härmed ges arbetsledareförbunds (SALF) yttrande som sitt eget. : Enligt SALF:s uppfattning bör i likhet med vad somföreslås angående sällskaps- och hobbydjur en intim samverkan ske medbefintliga organisationer, som har insyn i och utbildning på animalproduktionsområdet.Husdjursföreningen aren sådan rikstäckande resurs, som disponerar ett 30-talveterinärer samt ca 600 SALF-med-lemmar som är husdjurstekniker. Ett stortantal av teknikerna har specialistutbildning på juverhälsa och utfodring. Husdjursföreningarnaär huvudmän för den officiella avkastningskontrollen och svarar för närmare100% av avelsarbetet. Föreningarnastjänstemän besöker regelbundet huvudparten av de ca 40000 mjölk- och köttproducenterna. SALF:s medlemmar är därför väl 31 förtrognamed företagens förhållanden och har redan nu ett omfattande Prop.1989/90:11 i rådgivningsprogram. SALFanser att husdjursföreningamas resurser är en möjlig tillgång att använda när kommunemaskall genomföra ett förbättrat tillsynsförfarande på animalproduktionensområde. En nära samverkan mellan kommuner och husdjursföreningar bör också gekostnadsbesparingar av betydelse. 3.2 Socialstyrelsen:Socialstyrelsen har att utfärda råd rörande djurexperi mentella undersökningar av läkemedel samt att utföra egna sådana under sökningar för att utreda och kontrollera att medlen har en ändamålsenlig beskaffenhet. Styrelsenkan beträffande tillsynen över försöksdjursverksamheten ansluta sig till lantbmksstyrelsensförslag. 3.3 Universitets-och högskoleämbetet: UHÄ har berett i tillfälle att yttra sig. Inkommet yttrande bifogas. UHÄinstämmer i de synpunkter som framförs i detta och vill för egen del särskiltframhålla följande. Inomförsöksdjursområdet regleras tillsynsfrågoma klart av djurskyddslagen ochdjurskyddsförordningen. De djurförsöksetiska nämndema är rådgivande och skallvid den etiska prövningen av ett ärende bedöma om djurens vård och förvaring äradekvat. Den "praktiska tillsynen"/"inspek-tionen"/"kontrollenav bestämmelsemas efterlevnad" skall däremot också i fortsättningen heltåvila och utövas av de kommunala miljö- och hälsoskyddsnämndema med ansvaräven på aktuell länsveterinär. Detsamarbete som utredningen anser bör förekomma med universitetsveterinärer, börinte begränsas tiU enbart denna kategori utan samarbetet bör ske med resp.försöksdjursenhet eller motsvarande. Avsikten med samarbetet måste vara attbistå med råd vid den offentliga tillsynen utan att därvid representeratillsynsmyndigheten. Det bör framhållas att universitetsveterinärema/försöksdjursenheternaockså kan fungera som rådgivande organ till de djurförsöksetiska nämnderna. Detjänstemän inom miljö- och hälsoskyddsnämndema som skall utöva den praktiskadjurskyddstillsynen för försöksdjur måste ha en utbildning som är anpassad fördetta. () har åtagit sig att försöka ta fram ett utbildningsprogram med metodiska anvisningar. När ett förslag förelig ger bör det på normalt sätt remissbehandlas. Att "CFN kommer att anord na en utbildning av berörda tjänstemän" , är därför Universiteteti i enlighet med universitetsveterinärens yttrande: Jaginstämmer helt i rapportens bedömning att användning, och kanskeäven avel, av försöksdjur är en speciell hantering som ställer särskilda krav på kompetens för en meningsfull tillsynsverksamhet. En specialutbildning för tillsynspersonal , både på lokal och regional 32 nivå, torde vara heltnödvändig om tillsynen skall ombesörias på ett Prop. 1989/90:11! initieratsätt, med förståelse för de förhållanden som gäller i djurexperi- Bilaga 2 mentellverksamhet. Iavsnittet Försöksdjur sägs att samarbete behövs med universitetensförsöksdjursveterinärer, och jag instämmer i andemeningen. Dock bör framhållasatt (vi) universitetsveterinärer är högskolans anställda, liksom t.ex. läkemedelsindustriemahar egna anställda försöksdjursveterinärer. Vi kan alltså inte representeratillsynsmyndigheten, utan vår roll måste vara att vara behjälpliga, efterförmåga, vid den offentliga tillsynen. Enytteriigare synpunkt som kräver ställningstagande, är att det måste göras enklart redovisad gränsdragning, sannolikt i samråd med , mellan tillsynen enligt djurskyddslagen, och innebörden i49 § 3 st. djurskyddsförordningen som stadgar att "Den etiska prövningenskall omfatta också djurens vård och förvaring i samband med användningen avdjuren." Av erfarenhet vet jag att det kommer att hävdas att ledamöter ide regionala djurförsöksetiska nämndema skall kunna, även oanmälda,"inspektera" djurstallar/motsvarande för att undersöka "djurensvård och förvaring". Enligt min bedömning faller inspektioner avtillsynskaraktär helt på den eller de myndigheter, som enligt djurskyddslagen(och också enligt förelagda rapport) är ansvariga för tillsynen. Detta börformuleras i klartext, så att slitande, långvariga debatter i denna gränsdragningsfrågakan undvikas. 3.7 : Arbetsgmppen har före slagit att hästtävlingar skall kontrolleras av en gmpp särskilt utbildade ve terinärer som lyder direkt under lantbmksstyrelsen. Gmppen skall fördelas på fem regioner med en av veterinärema som chef för resp. region. LONhar i annat sammanhang tagit upp frågan om olika centrala myndighetersindelning av landet i olika organisatoriska regioner. Detframstår inför övervägandena om en samordnad länsförvaltning somangeläget att inte föregripa en sådan samordning genom olika förslag som påsikt kan komma att motverka den. avstyrker därför att en regionindelningenligt lantbmksstyrelsens förslag genomförs . 3.8 Kammarrätteni : Vad gäller sällskaps- och hobbydjuren de lar kammarrätten arbetsgmppens uppfattning att någon regelbunden till syn i det stora antal svenska hem som kan komma i fråga inte är möjlig eller behövlig. Däremot bör tillsyn förekomma vid mer affärsdrivande verksamhet såsom zooaffärer m. m. 3.11Centrala försöksdjursnämnden: Tillsynen i fråga om försöksdjur är, som även lantbmksstyrelsen framhåller i sin rapport, komplicerad och speciell till sin natur vilket ställer särskilda krav på kunskap och erfarenhet hos tillsynspersonalen. Till skillnad mot merparten av annan djurhållning som är föremål för tillsyn ingår det i djurhållningen av försöksdjur många olika djurslag som vart och ett ställer särskilda krav på vård, lokaler och utrymmen m. m. Tillsynen som bör utföras regelbundet måste också an- 33 3 1989/90. passastill de olika förhållanden som råder vid uppfödningsanläggningar, Prop.1989/90:111 vidförvaring på institutioner, kliniker etc. och till de förhållanden som Bilaga 2 råderföre, under och efter försöken. En ytterligare komplicerande faktor vidtillsynen är det lidande som i vissa fall är en oundviklig följd av försöken.Tillsynspersonalen kan då ställas inför svåra avgöranden och 3.12Statens kulturråd: Enligt mening är lantbmksstyrelsens förslag omtillståndsplikt för rätten att tumera med djur av samma karaktär som de näringsfrihetsinskränkandetillståndskraven som är intagna i 16§ djurskyddslagen (1988:534).Cirkusverksamhet bedrivs numera med ytterst få undantag i turnéform. Eninskränkning av rätten att turnera med cirkusdjur är därför i själva verket eninskränkning av rätten att visa djur på cirkus och därmed ett stort hot motcirkusverksamheten i . Varie äkta cirkus måste nämligen kunna visa djur.En cirkus utan djur är ingen riktig cirkus. Den karakteristiska cirkelmndamanegen, som formgivits med tanke på djumumren, mister sin funktion omcirkusen inte har några djur. Cirkusen förlorar del av sin dragningskraft på publiken och det är därför sannolikt att en cirkussom berövas möjligheten att tumera med djur måste inställa hela sin verksamhet.Med ett motsvarande tillståndskrav för andra former av scenisk framställning t. ex. teater eller varieté skulle det förhålla sig annorlunda eftersom dessaför sin existens inte är beroende av att kunna visa djur. Önskemålom krav på lantbruksstyrelsens tillstånd för rätten att visa djur på cirkusfanns redan i styrelsens framställning . De vann interegeringens bifall. Kulturrådetframhöll i sitt remissyttrande över nyssnämnda framställning att rådet ärprincipiellt emot varje krav på ytterligare tillståndstvång i samband medcirkusverksamhet. Cirkusama är enligt vad som framgår av rådets rapportSamhället och cirkusen redan betungade av alltför många tillståndskrav somförsvårar deras existens. erinrade om den möjlighet somstod lantbmksstyrelsen till buds att med stöd av 4§ kungörelsen (1959:486) omoffentlig förevisning av djur förbjuda att djur förevisas offentligt eller försfrån ort till ort. Denna möjlighet fick enligt nämnda författningsmm utnyttjasom tillsynsmyndighet vägrades upplysning eUer insyn eller om lantbmksstyrelsenansåg att handhavandet av förevisningsdjur stred mot gällande bestämmelser tillskydd för djur. Lantbmksstyrelsen ägde till följd härav rätt att själv ellergenom närmaste tjänsteveterinär företa en besiktning av varie cirkus vidsäsongstarten för att undersöka eventuella brister i djurskyddshänseende och,om sådana ansågs föreligga, förbjuda all förevisning av de ifrågavarande djureneller att de överhuvudtaget deltar i cirkusens turné. Undanröjdes bristema, stoddet givetvis lantbmksstyrelsen fritt att med omedelbar verkan upphäva ettsådant beslut. Kulturrådetframhöll vidare att en motsvarighet tiU nyssnämnda be stämmelse i 4§ kungörelsen om offentlig förevisning av djur borde vara inskriven i den nya djurskyddsförordningen i stället för att lagstiftaren i 34 denna lanseradeytterligare en byråkratisk procedur en tillståndspröv- Prop. 1989/90:11!ning i samband med cirkusverksamheten. Rådet avstyrkte följaktligen Bilaga 2 den i 4 kap. 3§ andra stycket förslaget till djurskyddsförordningintagna tillståndsbestämmelsen. Kulturrådetvidhåller denna uppfattning och vill som ytteriigare argument mot entillståndsprövning anföra följande. Flertaletcirkusar som turnerar i har inte några djur som befinner sig i landetså före säsongstarten som ofrånkomligen måste förflyta mellanföretagen veterinärbesiktning och den dag då lantbmksstyrelsen efter prövningkan leverera ett tillståndsbeslut. Flertalet cirkusar engagerar sina djurnummerfrån utlandet och torde inte ha råd att betala gager och andra utgifter fördjuren som dessa måste bli stående på införselorten eller annanplats i avvaktan på lantbmksstyrelsens beslut. Likartat är förhållandet med deutländska, företrädesvis danska, cirkusar som tumerar i vårt land. Vanligtvis böoarderas Sverige-tume som de anlänt från hemlandet. Ett genomförande av lantbmksstyrelsensförslag skulle följaktligen bli ett mycket stort och kostnadskrävande hinderför cirkusverksamheten. Därtill, och än värre, är det omöjligt att bortse frånatt lantbmksstyrelsen kan komma att uppställa sådana krav på förvarings- och transportanordningamaför djuren att resultatet blir detsamma som med den av styrelsen föreslagna menunder förarbetena till den nya djurskyddslagstiftningen avvisade utvidgningenav gällande förbud mot vissa cirkusdjur. Kulturrådetavstyrker således lantbmksstyrelsens förslag om tillståndstvång vare sig dettagäller rätten att visa djur på cirkus eller, vilket i realiteten är detsamma,formellt endast rätten att tumera med cirkusdjur. Kulturrådetföreslår i stället att djurskyddsförordningen kompletteras med en motsvarighettill 4§ i den nu upphävda kungörelsen om offentlig förevisning av djur. Även enmotsvarighet till tillsynsbestämmelsema i 2 och 3 §§ denna kungörelse synesenligt rådet böra övervägas. Avslutningsviskan nämnas att inte inser behovet av särskilda bestämmelser ochvillkor för införsel till , transporter och skötsel av cirkusdjurutöver dem som i allmänhet gäller med avseende på djur som används avmänniskan. 3.13Länsstyrelsen i : I utgör gmppen sällskapsdjur ochhobbydjur en mycket stor del av den totala djurhåUningen. Regelbunden tillsynförekommer redan om än inte i tillräcklig omfattning av kennlar,, ridstallar och zooaffärer. Tillståndsplikt, krav på utbildning,godkännande av lokaler kommer här att ge ett bättre underlag för tillsynen. Tillsyneninnebär ökade krav på arbetsinsats och kunnande inom miljö och hälsoskyddsförvaltningama inte blott beträffande animalieproduktio nens djur utan även beträffande sport-, sällskaps- och hobbydjur. Det är visserligen en annan typ av djurhållning, särskilt i storstadsområdet, som inte alUid kan nås av reguljär tillsyn men ändå utgör en stor del av djurskyddsarbetet. Upptakten sker i regel genom anmälan och de allvarli- 35 garefallen kräver expertbedömning och snabba ingripanden. Prop.1989/90:11! föreligger ofta ekonomiska eller sociala problem och djurhållarnakan vara Bilaga 2 missbrukare. Miljö-och hälsoskyddsnämndernas handlingsmöjligheter begränsas genomavsaknad av delegation i djurskyddsärenden till riänstemän. Nämndens sammanträdenen gång fördröjer möjligheten att snabbt genom föreläggandeförbättra förhållandena för djuren. Möjligheten finns dock för inspektörereller anmälare att informera som dels har ständig tillgång tillveterinärmedicinsk expertis inom myndigheten och dels kan fatta beslut utandröjsmål. Utöver det allmänna värdet av regional samordning av de lokalavärderingarna och åtgärderna inom djurskyddsverksamheten utgör detta ettexempel på vikten av roll som såväl tillsyns- sombeslutsmyndighet. Införrisken att ett beslut överklagas i alla instanser med de långa verkställighetsdröjsmålsom detta kan medföra försöker tillsynsmyndigheten att i första hand nårättelse på annat sätt än genom förelägganden eller beslut. Tillsynsmyndighetensagerande i ärendets inledning och de första kontakterna med djurägaren ärviktiga för ärendets utgång. I detta känsliga skede försvåras handläggningenibland av lokala djurskyddsorganisationer som egenmäktigt"inspekterar" djurhållningen och t. o. m. föregriper ett eventuelltomhändertagande. Det är viktigt med en samverkan mellandjurskyddsorganisationer och tillsynsmyndigheten men det bör helt klart framgåatt samverkan skall ske under tillsynsmyndighetens ledning även i de fall initiativtas från en djurskyddsorganisation. Änviktigare är ett utvecklat samarbete mellan miljö- och hälsoskyddsförvaltning,socialmyndighet och polis. Länsstyrelsenstillsynsfunktion i samband med t.ex. hästtävlingsverksamhet, vilthägn ochdjurtransporter är även något oklar. Rapporten föreslår en specielltillsynsorganisation för tävlingshästar bestående av ca 15 veterinärer direktunderställda lantbruksstyrelsen. Tillsynen skulle också sträcka sig utanförtävlingsbanorna och inbegripa även träningscamper. /länsveterinär och miljö- och hälsoskyddsnämnd nämns inte irapporten. Länsveterinären måste få en nära insyn i denna verksamhet för attbl. a. kunna medverka i och samordna bedömningarna av olika typer av tillsyn somavser samma typ av djur eftersom bl. a. hästtävlingar utan totalisatorspel inteföreslås ligga under de särskilda veterinärerna. Tillsynsorganen måste delvisarbeta parallellt. Det ena med själva tränings- och tävlingsverksamheten och därtiUrelaterade problem, det andra med stallar, miljö, skötsel och liknande. Ävenhär ligger den djurskyddsexekutiva funktionen hos miljö- och hälsoskyddsnämndresp. länsstyrelse och måste säkerställas. Närdet gäller vilthägn föreslås tilKsynen över djurhållningen läggas på i samråd med lantbmksnämnden. Tillsynen bör som föreslås ligga på efter samråd med lantbruksnämnden. bör anlitas som rådgivare för denna speciella djurhåUning inte blott av utan även av djurhållaren och miljö- och hälso skyddsnämnden. har ansvaret för tillsynen av eventuell Prop.1989/90: lli slaktverksamhet vid hägnet och bör även i övrigt i tillämpligadelar utnytt- Bilaga 2 jas i detaljtillsynen av djurhållningen. Miljö- ochhälsoskyddsnämndens lokalkännedom, djurskyddskännedom och närhet till hägnetbör inte förbises. Denna tillsyn kan vara svår att genomföra för kommunerna.Länsstyrelsen föreslår att samordnar denna verksamhet medkommuner och polisens länstrafikgrupper. Förtillsyn av tävlingshästar och hästtävlingar vid trav och galoppbanor föreslåsatt en ny organisation med 15 av lantbruksstyrelsen fast anställda veterinärerskall bildas. Det framgår inte klart om denna organisation också skall svaraför tillsynen vid de mer än anordnade hopptävlingarna på olikaställen i landet. Om så är avsikten måste avsevärda tillfälliga förstärkningargöras eftersom tävlingarna är koncentrerade till veckoslut och . I vilketfall som helst är det önskvärt att ersättningen även till de veterinärer somhar tillsyn vid hopptävlingar och liknande betalas ut av lantbruksstyrelsen,som i sin tur tar ut avgifter från tävlingsarrangörerna för att täckaveterinärkostnaderna. Tävlingsveterinären blir härigenom inte direkt ekonomisktberoende av arrangören och kan därmed känna sig friare att agera. Tillsynsobjektenär förhållandevis få och speciella vad avser djurskyddsproblematiken.Tillsynen bör därför läggas på ett fåtal personer. Förslaget att tillsynenskall utföras av i samråd med lantbmksnämnden tillstyrks därför. Länsstyrelsenstillståndsprövning vid uppförande av vilthägn sker enligt naturvårdslagen.Synpunkter av djurskyddsintresse kan därvid meddelas i form av allmänna råd.Med tanke på att hjortuppfödning är en ny produktionsgren som förväntasexpandera kraftigt och att från djurskyddssynpunkt mindrelämpliga utformningar kan uppkomma, synes det vara motiverat medtillståndsprövning även enligt djurskyddslagen analogt med vad som sker vidannan animalieproduktion. 3.15Länsstyrelsen i län: tillstyrker planerna för hur tillsynsansvaretfördelas mellan myndighetema vad avser pälsdjur, sällskapsdjur, tävlingsdjur,försöksdjur, djurparker, cirkusdjur och djur i vilthägn. Länsstyrelsenvill understryka behovet av den särskilda tillsynsorganisa tion som föreslås för travhästar. Djurskyddstillsynen omfattar också do ping samt bedöms i övrigt vara så komplex att särskild kompetens krävs. Tillsynen bör som föreslås också omfatta träningsverksamheten. 4 1989/90. 1 sami Nr 118 1989/90:11! 3.18 : Hästtävlingar och träningscamper före- Bilaga 2 slås få en egen tillsynsorganisation genom av lantbruksstyrelsen anställda banveterinärer. Styrelsen tillstyrker förslaget. Styrelsen anser också att banveterinärerna i samband med besiktning av tävlingshästarna på trä- ningscamperna för undvikande av dubbelinspektioner även kan utöva tillsynpå andra i stallet befintliga hästar, träningsredskap och transportfordon. Svenska galoppsportens central förbund och AB Trav och Galopp: STC/SGC/ATG vill först konstatera att lantbmksstyrelsen gjort en framställan med ändringar av långtgående ka raktär för djurtillsyn av tävlingsdjur utan att närmare utreda de ekonomis ka konsekvenserna. Ikommittédirektiv (Dir. 1980-20) anges att utgångspunkten för allaförslag skall vara, att de kan genomföras inom ramen för oförändrade resurserinom det område som förslagen avser. Vidare anges, att om kostnadskrävandeförslag läggs fram, måste visas hur förslagen kan finansieras genombesparingar i form av rationaliseringar och omprövningar av pågående verksamhetinom utredningsområdet. Detta gäller oavsett om kostnadema drabbar staten,kommunen eller enskilda. Denav utredningen föreslagna organisationen för tillsyn av tävlingsdjur innebär enkostnadsökning med 7,5 10 milj. kr. Denna merkostnad kan trav- ochgaloppsporten under inga omständigheter bära inom ramen för nuvarande avtalmellan staten och sporten. Beträffandevissa i promemorian angivna synpunkter önskar STC/SGC/ATG anföra följande. Skötseloch vård av trav- och galopphästar är enligt organisationerna mycket god intebara under tävling utan även under träning. Detta gäller för såvälprofessionellt tränade som amatörtränade hästar. Tillsynvid tävling utövas av lantbruksstyrelsen, genom av styrelsen förordnad banveterinär.Banveterinären har genom sitt arbete god kännedom om banregionens hästar ochaktiva. Tillsynenav uppställningsplatser, träningsförhållanden och utrustning sker föralla kategorier av hästar av en vid varje bana tillsatt licenskommitté. Idagfinns ett mycket väl fungerande samarbete mellan banveterinär och sporten. För tillsynen av träningsverksamheten bör banveterinären involveras i licenskommittéernas arbete. Trav- och galoppsporten är be redd att för att ytterligare stärka tillsynen över träningsverksamheten ge kommittéerna större resurser. Härigenom kan djurskyddstillsynen på trä- ningscamperna utövas på ett tillfredsställande sätt och befintliga erfaren heter och kunskaper utnyttjas på ett optimaU sätt. Med detta arbetssätt får 38 sportenen väl fungerande tillsyn utan besvärande byråkrati, vilket annars Prop.1989/90:1 Ii befaras genom den av lantbmksstyrelsen föreslagna organisationen. Detråder stor brist på veterinärer med särskild hästkunskap. ATG-klinikemaoch hästdjursjukhusen har besvärande många vakanser. Trav- ochgaloppsporten har därför varit tvungen att inrätta särskildautbildningstjänster för hästveterinärer med en för budgeterad kostnadom drygt 2 milj. kr. Ett förverkligande av lantbmksstyrelsens förslag innebäratt rekryteringsunderlag för de nya veterinärtjänstema blir de verksammahästveterinärerna. Detta innebär en allvarlig försvagning av såväl djurtillsynsom djursjukvård. Beträffandedopingkontroll i samband med tävling har långtgående åtgärder genomförts försåväl trav- som galoppsporten, bl. a. har ett mycket avancerat dopinglaboratoriumnyligen invigts. Dopingkontrollen vid tävling måste anses tillfredsställande. Vadgäller dopingkontroll vid träning kommer mtiner att utarbetas så snarttillämpningsanvisningarna till nya djurskyddslagen analyserats. Förhandläggning av dopingärenden finns dels en expertgmpp för utvärdering av dopinganalyseraa,dels en ansvarsnämnd som utfärdar eventuella bestraffningar i enlighet med avsportens organisationer utfärdade reglementen. Trav-och galoppsportens organisationer vill mot bakgmnd av det presenteradeunderlaget och de konsekvenser som detta skulle medföra bestämt avstyrka lantbmksstyrelsensframställan. Vi fömtsätter, att det inte vidtages några åtgärder utantillfredsställande utredningar där trav- och galoppsportens organisationer beredestillfälle och även är beredda att medverka. 3.21Cirkusakademien:-- tillsyn av cirkusar.