prop · GD0343 · 1989-12-31 00:00:00 — Avväsentlig betydelse för beräkning av kapitalbas är grundfonden.Ända sedan Hypoteksbanken tillkom har staten ställt en grundfond för bankens upplåningsrält.Gmndfonden har av naturliga skäl ansetts som en integrerad del av bankensverksamhet, eftersom gmndfonden fyllt denna funktion ända sedan bankens tillkomst.Ett borttagande av grundfonden skulle därför innebära en allvarlig ochdjupgående förändring i bankens verksamhet, som inte kan motiveras enbart avhänsyn till önskemålet om likartade regler om kapitalbasens konstruktion.Givetvis måste möjligheter kunna skapas att införa undantag, om fundamentalaintressen i ett lands regelsystem träds för nära. För Hypoteksbanken framstårdet som angeläget att grundfonden även i fortsättningen finns kvar och bildarutgångspunkt för bankens upplåning. Grundfondenbör sålunda enligt Hypoteksbankens mening ingå i kapi- 164 talbasenvid beräkningen av kapitaltäckningskraven. Den omständigheten Prop. 1989/90:43att som påpekats i betänkandet och i förslaget från kapitaltäcknings- Bilaga2 gmppen staten enbart gjort ett åtagande men inte inbetalat det garanteradebeloppet, bör självfallet inte diskvalificera åtgärden som otillräcklig. Om enstal av natur ställer garanti, bör givetvis statens därmed gjordaåtagande anses likvärdigt med ett till fullo inbetalt belopp. Denna inställningbör redovisas från svensk sida vid diskussionema med . Bankenhar ingen invändning mot förslaget att gmndfond i fortsättningen betecknasgarantifond. Kassanhemställer att kassans garantifond, som uppgår till 167 milj. kr., all jämföramed del egna kapitalet i form av reservfond på 230 milj. kr., ävenfortsättningsvis får jämställas med reservfonden vid beräkning av kapitalbasenför att Kassan skall kunna tillgodose rederinäringens kommandefinansieringsbehov. Garantifonden är för Kassan värdefull eftersom den skaparbättre villkor på kapitalmarknaden till nytta för sjöfarten. Omett bibehållande av garantifonden som kapitalbas till följd av internationell harmoniseringinte skulle visa sig möjlig förordar Kassan att staten tillskjutergarantifondens belopp i sådan form att den kan omvandlas till reservfond. Stödhärför finns i den av kapitaltäckningsgmppen föreslagna lagtexten. Eftersom Cooke-kommitténsarbete icke synes syfta till folkrättsligt bindandeöverenskommelser torde något hinder inte föreligga mot ett förverkligande avKassans synpunkter. kan i detta sammanhang finnas skäl påpeka att somytterligare säkerhet för Kassans fordringsägare tjänar en på visst sättbegränsad personlig betalningsskyldighet för Kassans låntagare i händelse avKassans likvidation. Beloppet uppgår till 97 milj. kr. Medhänsyn till det behov av reservuppbyggnad som eljest föreligger hemställer Kassanatt statsmaktema tämligen snart tillkännager sin principinställning till denflaskhals för skeppsfinansiering som sålunda kan fömtses. Föreningenhar ingen invändning mot principen att det i primärt kapital skall medräknas bl.a.ett belopp som motsvarar av bolagets reserver för utlåning, obligationeroch aktier samt av överavskrivningar på leasing, men ifrågasätter om man inte ilagtexten bör fömtse möjligheten av att företagsskatlesalsen kan komma attändras. Den latenta skatteskulden kan alltså komma att minska (det är mindretroligt att den ökar). Inledningen till 4 kap. 8 § andra stycketkapitalmarknadslagen skulle förslagsvis kunna formuleras sålunda: "Medprimärt kapital avses dels eget kapital, dels ett belopp som svarar motbolagets reserver efter avdrag för latent skatteskuld". Närdet gäller de s. k. garantifondema är det gmppens uppfattning att de särskilda garantifonder som kreditmarknadskommittén föreslagit för spar bankernas och föreningsbankemas del skulle få inräknas i det primära 15 Degarantifonder som utgör bas för upplåningen i finansbo- Prop. 1989/90:43lagen skulle tydligen under vissa förhållanden kunna inräknas i det supple-Bilaga 2 mentära kapitalet, medan flertalet fonder över huvud taget inte skullefå ingå i kapitalbasen. Föreningen finner det egendomligt att garanti somhittills ansetts vara en fullvärdig dd av kapitalbasen plötsligt helt skullebli värdelös i sammanhanget. Det borde här finnas ett utrymme för särregler förfinansbolagens vidkommande, särskilt som Cooke-reglema egentligen inte avserandra institut än bankerna. Behovet av insättarskydd är ju inte så stort ifinansbolagen att man i fråga om dessa måste vara lika rigid som man måste mot bankema.Föreningen tar vidare för givet atl om finansbolagens garantifonder, etc. iframtiden konstmeras på ett sätt som i princip gör dem jämförliga medsparbankernas, skall de ingå i det primära kapitalet, inte i delsupplementära. Beträffandeförlagslån anser gmppen uppenbarligen att lån med kortare urspmnglig löptid i praktiken inte är alt anse som riskbärande kapital utan som vanligalån som följaktligen inte bör ingå i kapitalbasen. Föreningen är tveksam till etlsådant resonemang och anser att rapporten på denna punkt bör kompletteras meden utredning om förlagslånens längd och frekvens i kreditinstituten. Det börobserveras att finansbolagens upplåning numera är mycket kortfristig, sällanlängre än och oftast . Man måste alltså utgåifrån att ett som förlagslån mbricerat tillskott med en längre löptid än ett årär tänkt som ett långfristiskt tillskott. För att vara helt på den säkra sidanborde man i alla händelser kunna föreskriva att förlagslån med en ursprungliglöptid eller längre i sin helhet skall ingå i det supplementärakapitalet (av det primära kapitalets storlek). Föreningenanser det felaktigt att av värderegleringsreservema får inräknas idet primära kapitalet och föreslår att reserverna får inräknas till hela sittbelopp. Man bör nämligen i detta sammanhang beakta reservernas funktion såsom reserveringför eventuella förluster. Som sådana kan reserverna utnyttjas till hela sittbelopp och bör därför även i sin helhet inräknas i det primära kapitalet. 3.13 i (LO) Isamband med anpassningen till de av föreslagna nor merna krävs vissa modifieringar av kapitalbegreppet i svensk banklagstift ning, eftersom kommittén definierar eget kapital på ett annat sätt än som svensk praxis och olika värderegleringsfonder och andra reserveringar har också olika karaktär jämfört med utländsk praxis. LO har inte anledning rikta invändningar mot de framförda förslagen till definition av primärt kapital och supplementärt kapital. 3.14 AB Prop. Bilaga 2 SEK:sgarantifond uppgår till 600 milj. kr. Intill högst ett belopp motsvarandeaktiekapitalet (700 milj. får garantifonden inräknas som upplå-ningsrättsgmndandekapital enligt gällande bolagsordning. Garantifonden har skapats för att stärkakapitalbasen i SEK. För bolagets fordringsägare/ obligationsinnehavare ärgarantifonden känd och det är rimligt att anta, att garanlifonden av dessatillmätts lika stor betydelse som övrigt riskbärande kapital i bolaget, inteminst mot bakgmnd av att garantifondsutfäs-telsen är lämnad av staten med 300milj. och av bankerna med resterande 300 milj. kr., bland vilka de trebankerna med AAA-rating svarar för 228 milj. kr. För SEK:s vidkommande ärgarantifonden av stor betydelse såväl för nuvarande upplåningsrättsbestämmelserenligt bolagsordningen, kapitaltäckningssituationen som för kreditvärdighetsbedömningen. Dettorde ej heller råda någon som helst tveksamhet om att värdet av garantifonden,först och främst vad avser den del som staten garanterar, är fullgott. Detta ären logisk slutsats av de regler som gäller för fordringar på stater i Cooke-bestämmdserna.Även för den återstående delen, som garanteras av bankema, följer enligtnämnda regler att ett högt värde måste åsättas densamma. Utformningenav innebär att staten och bankerna har förbundit sig altsvara för SEK:s förbindelser med sammanlagt 600 milj. kr. och att SEK har rättatt ta i anspråk garantifonden om bolaget så finner erforderligt för attfullgöra sina förbindelser. Av staten och bankerna utfärdadegarantiförbindelser torde vara oåterkalleliga, åtminstone såvitt avserförbindelser som ingåtts när garantifonden funnits. Bokförings-tekniskt tordeett utnyttjande av fonden innebära att fordringar på utstäl-lama bokförssamtidigt som eget kapital gottgörs med samma belopp. SEKförstår att garantifonder i den bemärkelse som de i förekommer ärtämligen unika. Delta faktum kan emellertid inte medföra att garantifondensreella innebörd inte skall kunna få betydelse vid utformningen av denationella reglerna. Det från svensk sida bedömda värdet av garantifondema avspeglasav tidigare regler och lagstiftning samt av kreditmarknadskommitténs förslag,där garantifonder skulle tillåtas ingå i kapitalbasen med ett belopp intill femgånger aktiekapitalet. är även i förhållande därtill mycketförsiktigt tilltagen. FörSEK är det av mycket stor betydelse att lagreglerna inte leder till någonomotiverad försämring av kapitalbasen, eftersom detta skulle kunna påverkabedömningen av SEK på de internationella kapitalmarknaderna i negativbemärkelse. En sådan förändrad bedömning skulle kunna fördyra SEK:supplåningskostnader, vilket skulle stå i bjärt kontrast mot syftet med SEK,nämligen att främja svensk export. Sammanfattningsvis är det således vårförhoppning atl utformningen av de svenska reglema skall utgå frångarantifondens reella innebörd samt även medge att de speciella omständighetersom råder i vårt fall beaktas. Kapitaltäckningsgmppenföreslår vidare att avräkning skall ske för ak tieinnehav i kreditinstitut som inte konsolideras; dock att avräkning inte skall ske vid.smärre aktieinnehav, som utgör högst av ägarbolagets eget ,.j kapital och högst avdet ägda bolagets eget kapital. 1989/90:43 kommittén åsin sida föreslog en utvidgad konsoliderad kapitaltäckning då Bilaga 2ägarandelen uppgick till av det ägda bolaget. Kreditmarknadskommitténkonstaterade att härigenom omfattades inte , AB SvenskExportkredit och AB Industrikredit av del utvidgade konsolideringsförfarandet. SEKanser att starka skäl finns att medge att aktieinnehav i SEK inte skall behövaavräknas från kapitalbasen i ägarbankema. SEK ägs till av staten och till50% av elva affärsbanker. Ägareförhållandet innebär att ingen bank kan anses haett dominerande inflytande eller ett ägaransvar i SEK. Aktietillskottet från bankemai SEK kan anses relativt begränsat i förhållande till bankernas storlek. Vidarebör i sammanhanget beaktas den speciella uppgift som låg bakom SEK:s bildande,nämligen för bankerna att tillsammans med staten lösa exportindustrins krav påextern finansiering vid exportaflarer. Bankernas engagemang i SEK bör därförkunna ses som ett samhälleligt intresse. Förslagets genomförande skulle få tillresultat att tre ägarbanker måste göra avräkning för sitt aktieinnehav i SEKmedan de övriga bankerna inte behöver avräkna aktieinnehavet. SEK anser mot bakgmndav vad här anfärts att bankemas aktieinnehav i SEK bör undantas från avräkning. SBABanser att vid beräkningen av kapitalbas bör obeskattade reserver beaktas medutgångspunkt i de nya skattesatser som kommer att föreslås för . Investeringsbankenanser att vid beräkning av eget kapital bör statens garanti förInvesteringsbankens föriJliktdser jämställas med aktiekapital. Urfordringsägares synvinkel är garantin av lika värde som inbetalt aktiekapital. Medanledning av vad kreditmarknadskommittén anför om leasing vill samfundet erinra om att rättsläget vad gäller säkerhet för leasing av lös egendom inte är så klart som utredningen anför. Som exempel är det inte klartlagt att leasegivaren i alla fall har separationsrält beträffande lea singobjektet vid leasetagarens konkurs. I själva verket är del sakrätlsliga positiva stödet för att nyttjanderättshavare saknar sakrättsligt skydd tämli gen svagt. Del består främst av två äldre rättsfall (NJA 1905 s. 329 och 1917 A 429) och vissa uttalanden i förarbeten och doktrin där man synes ha utgått från att skydd saknas. Härtill bör läggas att vissa leasingavtal har sådan uppläggning att de reellt innebär ett avbetalningsköp. Enligt sam- ]68 fundetsmening bör denna osäkerhet beaktas vid riskbedömningen. Mot Prop.1989/90:43 denna bakgmnd bör inte förslaget att likställa uppkomna reservertill följd Bilaga 2 av överavskrivning av leasingobjekt med eget kapitalgenomföras. SABOanser att föriagslånealternativet bör utredas ytteriigare. Vidare bör övervägaskontanta statliga tillskott till gmndfonder m. m. 4 Riskklassificeringen m. m. Närdet gäller riskgraderingen av placeringama innebär det internationella förslagetenligt bankinspektionen att hänsyn i mindre utsträckning tas till ställdasäkerheter än till kredittagarens person. Detta är en stor förändring iförhållande till nuvarande regler. Störst betydelse får denna förändring närdet gäller krediter för bostadsfinansiering och för lantbmkets finansiering.Det ökade kravet som med anledning härav ställs skall emellertid vägas mot denökning av kapitalbasen som möjliggörs. Mot bakgmnd av de mycket små förlustersom lidit på här avsedd utlåning kan det förefallaomotiverat att höja kapitalkravet för dessa placeringar. är i detta avseende en kompromiss där länder med andraerfarenheter av kreditföriuster inom detta område har gjort eftergifter för atlmöta kravet från länder som med krav på ett större hänsynstagande lillkrediter som säkrats med pantbrev i bostads- och lantbmksfastigheter.Inspektionen accepterar denna kompromiss. Baselkommitténsförslag innebär också att placeringar hos försäkringsbolag eller krediter somgaranterats av sådana bolag kommer att behandlas annorlunda än för närvarande.Dessa har inte fordrat någon kapitaltäckning men skulle enligtförslaget komma alt fordra . Anledningen till detta är enligt vad bankinspektionenhar sig bekant att kapitaltäckningskrav inte uppställs för försäkringsbolag.Bankinspektionen har redan tagit upp denna fråga i för beaktandevid en eventuell revision av förslaget. Målsättningen är att konkurrensneutralakapitaltäckningsregler skall införas för banker och försäkringsbolag. Bankinspektionenhar ingen erinran mot att regler om värdering av räntebärande obligationer i 4kap. 4§ (1987:617) slopas. Denna regel skall heller inte sesi samband med kapitaltäckningsreglerna. Denföreslagna gmpperingen av länder inom resp. utanför denna gmpp innebär enligt bankinspektionens uppfattning ett rimligt hänsynsta gande till olika länders kreditvärdighet. Att en sådan uppdelning lämpar sig mindre väl att ta in i lagtext instämmer bankinspektionen i. Bilaga 2 Försäkringsinspektionenifrågasätter om det är riskmässigt motiverat att i desvenska kapitaltäckningsreglerna införa en ny riskklass för bankers och fondkommissionsbolagshandelslager i aktier m. m. samt för särskilt riskfyllda placeringar ikreditmarknadsbolag med så högt kapitalkrav som av summan av placeringarnainom klassen. Detta är det normala minimikrav som antagits avBaselkommittén. Frånsynpunkter som försäkringsinspektionen har att beakta finner inspektionen detvara myckel oroväckande att arbetsgruppen i enlighet med reglerinte fömtsätter någon särbehandling av fordringar på försäkringsbolag. Kapitaltäckningsgmppenhar dock enligt sitt betänkande övervägt att beträffande försäkringsbolag medsvensk koncession göra ett avsteg från regler och som förnärvarande är fallet låta fordringar på sådana försäkringsbolag vara förenademed reducerat kapitalkrav på motsvarande sätt som fordringar på banker. Enligtbetänkandet torde komma att ta upp denna fråga till förnyadprövning. utgår från att den fortsatta prövningenkommer att leda fram till att fordringar på försäkringsbolag blir i berörthänseende behandlade på motsvarande sätt som fordringar på banker. Förkreditförsäkringen i de svenska försäkringsbolagen torde en sådan lösning avfrågan ha en avgörande betydelse vad gäller de framtida möjligheterna att verkapå marknaden. Riksskatteverketanser att uppdelningen i fem riskklasser kan vålla problem i fråga om posterutanför balansräkningen, eftersom etablerad redovisningspraxis, godredovisningssed, saknas på området. Kammarrättenfinner del anmärkningsvärt att bottenkrediter i kontors-, industri- ochjordbruksfastigheter skall jämställas med blancokrediter. Detta förhållande ochdet kapitaltäckningskrav som avses bli gällande för bostadskrediter kommeruppenbarligen att innebära en utökad differens mellan inlåningsräntor ochutlåningsräntor om inte de olika instituten i stället väljer att expandera ilångsammare takt. Vidare torde utlåningen enligt kammarrättens mening komma attöka från långivare som inte omfattas av de föreslagna kapitaltäckningsreglerna,t. Kammarrätten anser vidare att det borde varamöjligt att vid jordbruksbelåning behandla boningshusen efter de regler somgäller bostadsbelåning i allmänhet. 4.5 Fullmäktige i riksbank Dethögsta minimikravet enligt Cooke-reglerna är . Detta krav omfat tas av en restgmpp som sträcker sig alltifrån lån med botteninteckning i 170 jordbmksfastigheitill aktier och annat riskkapital i olika former. I kapital- Prop. 1989/90:43 täckningsgmppensförslag finns emellertid efter direkt förebild i kredit- också en grupp av tillgångar för vilka kapitalkravet uppgårtill . För banker och fondkommissionärer omfattar denna grupp aktier,emissionsbevis och andelar som utgör handelslager. För dessa värdepapper ärkapitalkravet 8 resp. för nämnda institut. För finansbolaggäller en upplåningsrätt som grovt kan översättas i ett kapitalkrav på 8%oavsett placering. För dessa inskränks enligt den föreslagnakapitalmarknadslagen möjligheterna till förvärv av aktier till att gälla enbartdå bolaget medverkar vid emission (förvärvet kräver bankinspektionenstillstånd) eller i ett företags långsiktiga anskaffning av eget kapital. 1förstnämnda fall föreslås kapitalkravet uppgå till , detsamma som skullegälla för banker och fondkommissionärer vid motsvarande förvärv, medan det isistnämnda fall skulle sättas till för en restgmpp som också innefattar förlagslån,vinstandelslån m. fl. placeringar som ej är tillåtna för bank. Detligger i sakens natur att kapitalkraven måste fastställas med ett ganska stortmått av godtycke. Det är därför lika svårt att på objektiva grunder hävda att24% är ett för högt kapitalkrav som att det är väl avvägt med hänsyn tillföreliggande risker. Mot bakgrund av den ökade konkurrens som kan förväntasvid en avveckling av valutaregleringen och friare etableringsregler bör detenligt fullmäktiges mening föreligga starka skäl för att markant avvika från minimireglemai . Omfattningenav det handelslager som banker och fondkommissionärer får hålla är ganska snävtbegränsad i lag. Ett kapitalkrav på skulle därför sannolikt inte varaalltför betungande. Å andra sidan skulle ett lägre krav knappast innebära enpåtagligt högre risknivå i banken eller hos fondkommissionären. Mer kännbartriskerar 24%-kravet alt bli om det, som föreslås, tillämpas vid medverkan till etlföretags anskaffning av eget kapital och vid placeringar i förlagslån,vinstandelslån m. m. Högre kapitalkrav än andra länder försämrarkonkurrensläget. Dessutom kan krav som framstår som för höga i förhållande tillden risk som förknippas med placeringen leda till olika organisatoriska anpassningarenbart med syftet att undvika de högre kostnader som följer av ett sådant krav. Motangivna bakgmnd bör enligt fullmäktiges mening kapitalkravet på ifrågavarandeplaceringar under rådande omständigheter inte fastläggas till högre än . Förslagentill kategoriindelning av finansiella tillgångar i olika riskklasser tar sin ansats i de olika grader av kreditrisk som dessa innebär. Även om en rad andra risker finns i finansinstituten av typ ränterisker, valutarisker etc. kan, i avvaktan på vidare arbete, den av kapital täckningsgruppen föreslagna strukturen lämpligen utgöra grunden för de svenska reglerna. Den största förändringen för del jämfört med nuva- 171 rande regler är att bankcertifikat,bankobligationer och värdepapper emit- Prop. 1989/90:43 terade avmellanhandsinstituten skall kräva kapitaltäckning på 1,hos Bilaga 2 banker, fondkommissionsbolag,fondhandlarbolag och kreditmarknadsbolag. kräver dessavärdepapper ingen kapitaltäckning. Den föreslagna höjningen leder i sig tillökade upplåningskostnader för bankerna och mellanhandsinsliluten till följd avatt bankemas och handlamas avkastningskrav höjs. Motivetför att enbart staters, kommuners och centralbankers skulder skall kräva noll ikapitaltäckning är den speciella ställning dessa har. Enligt fullmäktigesmening är detta rimligt. Vad gäller bankema och mellanhandsinstituten kanföljande anföras. Den historiska erfarenheten visar att kreditrisken i dessainstitut i varit nära noll. Emellertid kommer den ökande intemalionaliseringenatt ändra på dessa instituts verksamhet. Detta kommer enligt fullmäktigesmening att göra det rimligt att beakta intemationella erfarenheter. 4.7 Näringsfrihetsombudsrnannen (NO) NOanser att förslaget att vid riskklassindelningen jämställa fordringar påförsäkringsföretag med annan afl!ars verksam het kan komma att få negativakonsekvenser för försäkringsföretagen. Från svenska utgångspunkter synes dennaklassificering tveksam. Speciellt kommer uppenbarligen kreditförsäkringsbolagenatt drabbas. Då dessa bolag driver verksamhet som delvis direkt konkurrerar medbankemas garantigivning är NO kritisk till en förändring som på sakligt sett svagagmnder försämrar kreditförsäkringsbolagens konkurrensfömtsättningar ochindirekt således gynnar bankema. NO fömtsätter att denna fråga kommer attuppmärksammas i den vidare behandlingen av . Bankföreningenanser att svenska försäkringsföretag, vilka står under noggrann övervakning avförsäkringsinspektionen, även i fortsättningen måste anses vara avsevärt mersäkra som låntagare än andra låntagare, generellt sett. Detta motiverarbetydligt lägre kapitalkrav än , varför bankföreningen föreslår att dessafordringar, på samma sätt som , får samma kapilalkrav som fordringar påsvenska banker, dvs. enligt de föreslagna reglema. Enligt förslaget avsesvid riskklassificeringen en åtskillnad göras mellan fordringar på stater,kommuner, banker m. fl. inom resp. utanför OECD-området. anserdet logiskt att en motsvarande åtskillnad görs även mellan fordringar påförsäkringsföretag inom resp. utanför OECD-området. Enligtde inom överenskomna minimiregler, som varje land i och för sig har frihet att skärpa, finns ingen kategori som har högre krav än . Gmppens förslag i fråga om aktier, emissionsbevis och andelar i handelslager innebär därför en tredubbling av Cooke-reglernas maximikrav. anser det inte motverat att denna kategori av tillgångar skall bedömas vara mer riskabla i än i andra länder. Härtillkommer att för denna typ av tillgångar gäller i en lagstad- Prop.1989/90:43 gad volymbegränsning, som reducerar risktagandet. Bankföreningenföre- Bilaga 2 slår därför att kapitalkrav på skall gälla även fördenna kategori. Bankföreningentycker det är riktigt att kapitalkrav inte skall gälla för bl. a. fordran påett företag som ingår i samma koncem som institutet i fråga, men vill för sin ddtillägga att kapitatalkrav inte heller bör gälla för fordran som garanteras avett företag inom samma koncem som institutet i fråga. Vid upprättande av en koncembalansräkning,som utgör gmnden för det konsoliderade kapitalkravet, elimineras visserligen intemposter,men eftersom gmppen föreslår att även vart och ett av en koncems institut skalliaktta kapilalkrav, kan dubbelräkning uppkomma för koncernen som helhet. Omexempelvis ett moderbolag är bank och utfärdar garanti för ett dotterbolags(ett fastighetsinstituts) fordringar, skall enligt förslaget moderbolageträkna exempelvis kapitalkrav för utsällda garantier och dotterbolaget 1,6%kapitalkrav för fordringar som svensk bank garanterar. Detta innebär att koncemensom helhet måste klara en kapitaltäckning på 9,av dotterbolagets fordringar,vilket inte kan vara avsikten. Om dotterbolaget i stället överlåter sinafordringar till moderbolaget, blir kapitalkravel , dvs. detsamma som vidberäkningen gmndad på koncemba-lansräkningen.