prop · GD0382 · 1989-12-31 00:00:00 — 1 denna definition framgår också etl uttryckligt kravpå dubbel straflföarhet; en fömtsättning för all den anmodade staten skall varaskyldig atl lämna bistånd enligt överenskommelsen är att del aktuellaförfarandet är straflFbart också enligt denna stats lagstiftning. Definitionenav begreppet egendom i punkten c) lorde inte kräva några kommentarer. 1 punktend) definieras begreppet tvångsåtgärder vilket för svensk del innebär beslag ochkvarstad. Enligtartikel 3 skall framställningar om bistånd enligt överenskommelsen göras genomcentralorgan i resp. stat. I är centralorganet, såsom bmkligl är idessa sammanhang, . 1artikel 4 finns bestämmelser som i första hand behandlar hur den anmo dade staten skall åtgärda en framställning från den ansökande staten. Enligt punkten 1 skall den anmodade staten sålunda, i den utsträckning som dess lagstiftning medger det, vidta de åtgärder som krävs med anled ning av framställningen. Vissa mer flagranta vägransgmnder räknas däref ter upp i punkten 2. Framställningen får sålunda avslås om åtgärdande av framställningen inte skulle vara tillålen enligt den nationella lagen eller om framställningen avser ett politiskt brott eller om del föreligger skäl av "ordre public"-karaklär mot alt verkställa framställningen. 3 får framställningenavslås eller fullgörandet därav skjutas upp om etl Prop. 1989/90:82 bifall tillframställningen skulle kunna skada andra brottsutredningar eller rättegångar,inverka menligt på någons säkerhet eller innebära en oproportionerlig bördaför den anmodade staten. Innan en framställning avslås, skall den anmodadestaten enligt punkten 4 överväga om man inte skulle kunna lämna ell villkoratbistånd. Enligt punkten 5 kan den anmodade staten begära kompletterandeupplysningar om framställningen är ofullständig på någon punkt. Av punkten 6framgår att tredje mans rättigheter skall tillgodoses av den anmodade statenenligt dess egen lagstiftning. Enligt punkten 7 skall den anmodade stateninformera den ansökande staten om resultatet av vidtagna åtgärder. Artikelninnehåller slutligen i punkten 8 ell åtagande också för den ansökande statensom innebär all den omgående skall informera den anmodade staten om nyaomständigheter som har betydelse för framställningen eller dess åtgärdande,exempelvis atl beslutet redan har kunnat verkställas på annal sätt, och, iförekommande fall, återkalla framställningen. Denna bestämmelse har visst sambandmed bestämmelsen i artikel 7.3 om förbud mot samtidig verkställighet. Artikel5 innehåller bestämmelser om inbördes rättshjälp. Enligt punkten 1 fårstaterna sålunda begära upplysningar och bistånd med att få fram bevisning somkan krävas i en brottsutredning eller i rättegång. Det bistånd som kan komma ifråga exemplifieras i punkten 2. Det kan gälla överlämnande av informationeller skriftliga handlingar som behövs i en utredning eller rättegång på denansökande statens territorium (a), bevisupptagning eller editionsföreläggande(b), husrannsakan och beslag och överlämnande av material som kan ha betydelsesom bevis och uppgifter om de närmare omständighetema vid beslaget (c). Enligtpunkten 3 skall den ansökande staten på begäran återlämna del material somöverlämnats när det inte längre behövs i utredningen eller rättegången. /lr//te/6behandlar tvångsåtgärder. Enligt punkten 1 kan den ansökande staten begära att egendom blir föremål för tvångsåtgärder för att säkra verkställigheten av ett förverkandebeslut som har meddelats eller kommer atl meddelas i den ansökande staten. Som jag redan har sagt är de för del aktuella Ivångsålgärdema beslag och kvarstad. Av en fram ställning enligt denna artikel skall, enligt punkten 2. a, framgå att ett rättsligt förfarande har inletts eller kommer all inledas i den ansökande staten, vilket förfarande har lett till eller kan leda lill ell beslut omförver kande. Begreppet inledande av etl rättsligt förfarande har definierats i artikel 2. a. Enligt brittisk lag kan bistånd med tvångsåtgärder inte lämnas en annan stat med mindre fömndersökningen har nått en viss nivå i den ansökande staten. För framställningar från lill och gäller härvid alt den svenska fömndersökningen måste ha kommit så långt all någon är skäligen misstänkt för brott. Detta är samti digt den fömtsättning som gäller enligt svensk räll för kvarstad och hus rannsakan mot en misstänkt. Eftersom åklagare enligt 23 kap. 18 § RB är skyldig all underrätta den misstänkte om misstanken finns i överenskommelsen en hänvisning till denna bestämmelse. För framställningar från och gäller på motsvarande 38 sättall det rättsliga förfarandei har inletts då någon har blivit "charged", Prop. 1989/90:82 vilket i princip innebär all han blivit anklagad för brott. Framställningenskall i förekommande fall också innehålla uppgift om när det rättsligaförfarandet kommer atl inledas (b), en sammanfattning av fakta i målet, inkl.en brotlsbeskrivning med uppgift om lid och plats för brottets begående,uppgift om tillämpliga lagbestämmelser, de omständigheter på vilkabrottsmisstanken gmndas och en kopia av eventuellt beslut om tvångsåtgärder somhar meddelats i den ansökande staten. Om ett förverkandebeslut redan harmeddelats i den ansökande staten, skall en kopia av detta beslut fogas lillansökan (c). Framställningen skall vidare, i den utsträckning det är möjligt,innehålla uppgift om vilken egendom som skall bli föremål för tvångsåtgärder dvs. i beslag eller är tillgänglig för tvångsåtgärder dvs. iSverige kvarstad och egendomens anknytning till den misstänkte (d). 1förekommande fall skall framställningen också innehålla uppgift om vilketbelopp som den sökta åtgärden avser och gmndema för hur detta framräknals (e).Slutligen skall framställningen innehålla uppgift om när åtal kan beräknas bliväckt och när ett slutligt avgörande av målet kan föreligga (f). Den ansökandestaten skall underrätta den anmodade staten när del finns anledning all ändraden lid som uppskattals enligt punkten 2. f) och ge besked om hurlångt förfarandei har fortskridit (punkten 3). Av punkten 4 framgår all denanmodade staten kan tidsbegränsa etl beslags- eller kvarstadsbeslut. Iartikel 7 finns bestämmelser om verkställighet av förverkandebeslut som avservinning av brott. Till en framställning om verkställighet skall enligt punkten 2.a)-e)fogas en bestyrkt kopia av beslutet i fråga och uppgifter som visar allbeslutet kan överklagas i ordinär väg, alt del är verkställbart iden ansökande staten, i förekommande fall uppgift om egendom som är tillgängligför verkställighet eller den egendom som avses med framställningen medangivande av egendomens anknytning lill den dömde, i förekommande fall och omuppgiften är tillgänglig i vad mån tredje man har intresse i egendomen i fråga samlslutligen och i förekommande fall vilket belopp som verkställigheten avser. Avpunkten 3 framgår etl förbud mot samtidig verkställighet; i den månförverkandebeslutet i fråga är föremål för verkställighet i den ansökandestaten eller i någon annan stat får några verkslällighelsålgärder inte begärasenligt överenskommelsen. Partiell verkställighet är med andra ord inteutesluten; skulle viss egendom finnas tillgänglig i den ansökande staten kanverkställighet begäras beträflFande återstoden. Punkten 4 ger den anmodadestaten möjlighet alt vägra verkställa ell utländskt förverkandebeslut lillviss del. Punkten 5 innehåller en regel om omräkning lill den anmodade statens valutasom är tillämplig när verkställigheten avser ett visst belopp. Enligt punkten 6tillfaller egendom som har blivit föremål för verkställighet den anmodadestaten såvida inte statema i det enskilda fallet kommer överens om något annal. Enligtartikel 8 skall den anmodade staten bära de kostnader som uppslår på dessterritorium. Extraordinära kostnader kan dock bli föremål för särskildöverenskommelse statema emellan. Artiklarna912 som innehåller bestämmelser om bl. a. om språk, terri- 39 lorielltillämplighet och slutbestämmelser kräver knappast några kommen- Prop.1989/90:82 tärer. 2.4.2Sveriges tillträde till överenskommelsen Innehålleti överenskommelsen överensstämmer i stor utsträckning med gällande svenskaregler på området. Regleringen i artikel 7 om verkställighet av utländskaförverkandebeslut har stöd i intemationella verkställighetslagen, ochåtagandena i artikel 6 om tvångsåtgärder för all säkra verkställighet avbrittiska förverkandebeslut kan uppfyllas genom den föreslagnalagstiftningen om användning av kvarstad och beslag på begäran av främmandestat (avsnitt 2.3.1 och 2.3.2). I etl par avseenden aktualiseraröverenskommelsen vissa ytterligare lagändringar. Jag återkommer strax lill dessa.Bestämmelser om bevisupptagning och om bevisbeslag som avses i artikel 5 finnsi lagen (1946:816) om bevisupptagning ål utländsk domstol och i Ivångsmedelslagen.Eftersom åtagandena enligt överenskommelsen heller inte går längre än vadrespektive stals nationella lagstiftning medger (art. 1.1 och 4.1) och biståndfår vägras om etl fullgörande av framställningen inte skulle vara tillåtenenligt den anmodade statens lag (art. 4.2), är också de olika villkor somställs upp i den aktuella svenska lagstiftningen på området tillgodosedda. Regeringenhar som jag tidigare redovisat (avsnitt 2.2) genom föreskrifter i 2 § tredjestycket intemationella verkställighetslagen bemyndigande atl meddela desärskilda bestämmelser som föranleds av överenskommelsen. 1 anslutning tillatt överenskommelsen träder i kraft kan regeringen således föreskriva vilkabestämmelser i lagen som skall tillämpas också i förhållande tillStorbritannien och . Eftersom överenskommelsen är begränsad lill atlgälla förvericande av av brott, kan åtskilliga villkor ochbestämmelser i lagen därvid uteslutas. Densvensk-brittiska överenskommelsen syftar i första hand lill ett samarbete ifråga om intemationell verkställighet av förverkande av av brott. Ellsådant samarbete är i avsaknad av en bindande överenskommelse statemaemellan uteslutet. åtaganden och villkoren i övrigl för all sådantbistånd skall lämnas och erhållas är utformade så alt de faller inom ramen förde åtaganden gjort och för vad kan erhålla genom anslutningentill broltmålsdomskonventionen. De lagändringar jag förordar i delföljande är av mindre ingripande natur och av sådan art atl de inte bör hindra etltillträde. Brollmålsdomskonvenlionen har som jag redan nämnt inte vunnit någonstörre anslutning och har heller inte lilllrätts av ochNordirland. Den svensk-brittiska överenskommelsen är därför ell angelägetkomplement till broltmålsdomskonventionen. Jag förordar mot denna bakgmnd atlSverige tillträder överenskommelsen. Eftersom överenskommelsen fömtsätterlagändringar bör denna fråga underställas . 2.4.3 Jämkning avutländska värdefbrverkanden Mittfbrslag: Svensk domstol skall kunna sälla ned del belopp som förverkals i denutländska domen, om del förverkade beloppet uppenbarligen överstiger vad somhade kunnat förverkas enligt svensk lag i en rättegång i . Skälenfbr mitt förslag: Den svensk-brittiska överenskommelsen är hell inriktad påförverkanden. Frågan om verkställighet av utländska förverkanden är som jaginledningsvis framhöll överhuvudtaget mycket aktuell. Delta har föranlett migatt överväga om nuvarande svenska regler om sådan verkställighet är lämpligtutformade. En fråga som därvid inställer sig är om inte reglerna i störreutsträckning borde tillåta svensk domstol alt pröva om del utländskaförverkandebeslutet slår i rimlig proportion till vad som skulle ha beslämts omlagföringen ägt mm i och enligt svensk lag. Intemationellaverkställighetslagen bygger som jag har redogjort för tidigare (avsnitt 2.2) påbroltmålsdomskonventionen. En huvudprincip i denna konvention är att ny påföljdskall bestämmas i verkslällighelsslalen i enlighet med vad nationell lagföreskriver för brott av ifrågavarande slag. Domstolen är bunden av denbevisbedömning som framgår av den utländska domen, men skall ersätta den ådömdapåföljden med den påföljd som skulle ha ådömts för samma brott i verkslällighelsslalen.När det gäller frihetsberövande påföljder får rätten inte skärpa den påföljdsom har ådömts genom den utländska domen men väl ådöma en lindrigare påföljd (prop.1972:98 s. 73 och 117). Förförverkande av visst belopp i pengar eller värdet av viss egendom gäller enligt14 §:att rätten skall bestämma ell motsvarande förverkandebelopp i svenskakronor med tillämpning av den växelkurs som gäller vid liden för beslutet.Bestämmelsen motsvaras av artikel 45 i broltmålsdomskonventionen. I dennaartikel, som också gäller böter, föreskrivs alt det belopp som bestäms inte fåröverskrida det maximum som är bestämt i verkslällighelsslatens lag för sammabrott eller, om sådant maximum saknas, det högsta belopp som vanligen åläggs i verkslällighelsslalenför sådant brott. Beloppet får likväl, enligt artikelns andra stycke, behållas oförändratom påföljd av detta slag dvs. böter eller förverkande inte är föreskriven iverkslällighelsslatens lag för samma brott men denna lag medger alt strängarepåföljd ådöms. Delsamma gäller om det föreskrivna maximum överskrids men verkslällighelsslatenslag medger en strängare påföljd. Iförarbetena till 14 § konstaterade föredragande statsrådet alt del i svensk rällinte finns något maximum för förverkande eller något högsta belopp som enligtpraxis förverkas vid vissa brott. Med den utformning som del svenska straflFrällsligasanktionssyslemet har enligt kunde man heller inte på del sätt somavsågs i artikelns andra stycke jämföra förverkande med andra brottspåföljder.I paragrafen föreskrevs därförendast den beskrivna omräkningen lill svenska kronor (prop. Prop.1989/90:82 1972:98 s. 120). Omett visst föremål har förverkals i den utländska domen, får rätten däremotenligt paragrafens andra stycke förklara detta förverkat endast om föremålethade kunnat förverkas enligt svensk lag, för det fall lagföringen hade ägt mmi . Denna bestämmelse bygger på brollmålsdomskonvenlionens artikel 46första stycket. Även om sådant förverkande inte kan ske enligt verkslällighelsslatenslag för samma gäming skall, enligt andra stycket i samma artikel, föremåletlikväl förverkas om lagen medger att strängare påföljd ådöms. Av samma skäl somnyss har nämnts i fråga om artikel 45.2 finns ingen motsvarighet lill del andrastycket i den internationella verkställighetslagen. Jagansluter mig i och för sig till de slutsatser som föredragande statsrådet drogbeträflFande förverkande vid tillträde till broltmålsdomskonventionen.Mot bakgmnd av alt frågan om verkställighet av utländska förverkandebeslut nufåll ökad betydelse och all bestämmelsema kan antas komma till betydligt störreanvändning , finns det emellertid enligt min mening anledning atlöverväga om vi inte nu borde lämna ett visst utrymme för rätten att pröva omförverkandebeslutet överensstämmer med svenska normer och alltså utnyttja denmöjlighet lill kontroll över utländska förverkandebeslut som brollmålsdomskonvenlionenmedger. En sådan kontrollmöjlighet är också fömtsatt i den svensk-brittiskaöverenskommelsen; artikel 7.4 i överenskommelsen tillåter alt verkställighetav ell förverkandebeslut vägras lill viss del. Också motolaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen som jag har berört(avsnitt 2.1) tillåter en sådan prövning. Enligt artikel 5. c i denkonventionen skall verkställighet av utländska förverkandebeslut ske i enlighetmed och på de villkor som verkslällighelsslatens lagstiftning föreskriver. Derelativt nya förverkanderegler som gäller i och i narkotikamål(Dmg Traflficing OflFences Act 1986, DTOA) indikerar alt det kan finnas behovav en lagändring. Den brittiska lagen innehåller särskilda presumlions- ochbevisregler för alt beräkna värdet av den tilltalades totala utbyte äv narkotikahantering,och det belopp som förverkas behöver inte slå i proportion till det åtaladebrottet. Beloppet får dock normall inte översliga värdet av den tilltaladestillgångar vid tiden för rättegången. Om del sålunda framräknade utbytet avnarkotikabrott överstiger värdet av den egendom sorn kan realiseras, dvs.egendom som är tillgänglig för verkställighet, skall förverkandebeloppet sättasned i motsvarande mån. I sådan "realiserbar egendom" inräknas dendömdes egna tillgångar och vissa gåvor lill tredje man. Jagfömtser inte all förverkandebelopp som har framräknals med stöd av dessa brittiska bestämmelser normalt behöver bli föremål för jämkning före verkställighet i . 1 praktiken torde beloppen inte avvika på något anmärkningsvärt sätt från de belopp som kan förverkas enligt svensk rätt på gmndval av ell åtal som omfattar hela del förfarande som varit föremål för prövning i den brittiska rättegången. De brittiska bestämmel serna är emellertid ell bra exempel på hur olika förverkandereglema kan 42 vara konstmerade i olikastater och att del därför i vissa situationer och i förhållande lill vissastater kan vara en fördel om det finns ett visst utrymme för jämkning av förverkandebeloppsom enligt svensk rättsuppfattning är uppenbart orimliga. Enligt min mening bör vidärför la vara på den möjlighet lill kontroll över vilket belopp som skallverkställas i som brollmålsdomskonvenlionen och den svensk-brittiskaöverenskommelsen tillåter. Huvudregeln bör dock också i fortsättningen vara denall förverkandebeloppet bestäms efter en ren omräkning lill svenska kronor. Ennedsättning av beloppet bör således tillgripas endast i undanlagsfall, om delförverkade beloppet uppenbarligen överstiger vad som hade kunnat förverkas vidsvensk domstol enligt svensk lag. Jag föreslår att 14 § intemationellaverkställighetslagen justeras i enlighet med det sagda. 2.4.4Förverkande hos någon annan än den som är tilltalad för brott Mitt förslag: Omden utländska domen gäller förverkande som angår någon mot vilken talan intehar förts i den utländska rättegången, skall denne höras i enligtsamma regler som tillämpas när talan förs här om förverkande mot någon sominte är tilltalad för brott. Del utländska förverkandebeslutet får verkställas här,om förverkande hade kunnat ske hos denne enligt svensk lag om förfarandei hadeägt mm här. Skälenför mitt förslag: Enligt svensk räll kan ingen berövas sin rätt till egendomsåvida inte talan om förverkande har förts mot honom och förverkandeförklaringenriktas just mot honom. En förverkandeförklaring som riktas mot någon kan baraavse den räll som han har. Dessa principer framgår av bl.a. lagen (1986:1009)om förfarandet i vissa fall vid förverkande m. m. och 36 kap. 5 § tredjestycket BrB, som innebär att särskild räll lill egendom som förklaras förverkadbestår även om inget förbehåll om del görs i förverkandeförklaringen. Den svensk-brittiskaöverenskommelsen innebär i och för sig inga avsteg från dessa principer. Enligtöverenskommelsen skall tredje mans rättigheter tillgodoses enligt verkslällighelsslatenslag (art. 4.6) och i en framställning om verkställighet skall del iförekommande fall lämnas upplysningar om vilka intressen andra än den dömde kanha i egendomen (art. 7.2. d). Genom den svensk-brittiskaöverenskommelsen kan verkställighet ske i och av ensvensk dom om förverkande som har meddelats mot annan än den som är tilltaladför brott, dvs. mot en person som avses i 36 kap. 5 § BrB - bl. a. gåvolagare -med tillämpning av lag. Gällande svenska reglertillåter däremoi inte verkställighet i av en brittisk dom varigenom engåva eller dess värde har förverkals med tillämpning av den brittiska narkolikalagstiflningen.Jag berörde dessa bestämmelser i närmast föregående avsnitt. Sedan utbytet avbrottet fram- räknatsi enlighet med bestämmelsema i DTOA skall förverkandebeloppet Prop.1989/90:82 sällas ned om det beloppsom kan antas vara tillgängligt för verkställighet (den realiserbara egendomen)är lägre än det beräknade utbytet (Section Till den realiserbaraegendomen räknas, fömtom den tilltalades egna tillgångar, också vissagåvor från den tilltalade (Section 5). inte part i den brittiskarättegången ulan bereds tillfölle atl yttra sig först på verkställighelsstadiel (Section11). Underde svensk-brittiska överläggningarna har det från brittiskt håll framhållitsatt en väsentlig fömtsättning för överenskommelsen är all sådana gåvor kan tasi anspråk för verkställighet i eftersom man saknar möjlighet all föraen särskild talan om förverkande mot gåvotaga-ren. Enligt min mening är detangeläget atl söka tillmötesgå del brittiska önskemålet, alldeles särskilt sommotsvarande svenska förverkandebeslut kan verkställas i ochNordirland. skulle sådan verkställighet, som alltså skulle äga mm iSverige mot en gåvolagare ulan att talan om förverkande har förts mot honom iden andra staten, innebära ett avsteg från de principer jag redogjordeför. Enligtmin mening kan problemet lösas under exekvaturförfarandet i . Delsvensk-brittiska samarbetet bygger på ett ömsesidigt förtroende förrättsordningarna i de båda ländema. Några invändningar mot hur man iStorbritannien valt att reglera förverkandefrågor i narkolikasam-manhang tordeinte kunna resas. Genom all verkställigheten flyttas från tillSverige går gåvolagaren emellertid miste om den prövning som normall skall ägamm under verkställighelsstadiel i . Gåvolagaren bör därförenligt min mening höras under del svenska exekvaturförfarandet enligt sammaregler som tillämpas när talan förs om förverkande i mot någon som inteär tilltalad för brott, dvs. enligt regler som motsvarar bestämmelserna i 1986års lag. Detta skulle innebära atl talan om förverkande förs mot gåvolagaren iSverige och att om åtal för brott på vilket inte kan följa svårare slraflFän böter blir tillämpliga. En sådan lösning tordeinte kunna åstadkommas ulan lagändring; be myndigandet för regeringen enligt 2 § tredje stycket internationella verk ställighetslagen är enligt min mening inte så omfattande. Jag anser dessut om all en mer enhetlig och ändamålsenlig ordning kan erhållas lagstift ningsvägen. Fördelarna med en enhetlig reglering på detta redan tillräck ligt lagtekniskt komplicerade område är stora. Enligt min mening behöver man nämligen inte begränsa sig lill just brittiska avgöranden och heller inte enbart lill gåvolagare. Ramen skulle i stället kunna bestämmas av tillämpningsområdet lag i kombination med 36 kap. 5 § BrB, dvs. man ringar in den krets personer som avses i 36 kap. 5 § BrB och de villkor som där anges mot vilka särskild talan kan föras enligt lag. Om ett sådant förverkande hade kunnat ske enligt svensk lag om förfarandei i stället hade ägt mm i , borde vi nämligen kunna medverka till att ett utländskt sådant avgörande blir verkställbart i ge. Om en särskild talan förs i mot personen i fråga blir del heller inte fråga om en ren verkställighet av ell utländskt avgörande; det utländs ka avgörandet utgör i stället en slags inledning lill ell svenskt förfarande 44 En begränsningsom gäller vid förverkande enligt svensk lag, Prop. 1989/90:82 och som kommeralt gälla också i dessa sammanhang, är all förverkande kan underlåtas om det äruppenbart oskäligt (36 kap. 1 och 16 §§ BrB). Genom en sådan lösning är den berördapersonen i fråga enligt min mening tillräckligt skyddad, somönskemålet om att kunna verkställa del utländska avgörandet i storutsträckning kan uppfyllas. Resultatet skulle annars kunna bli all denaktuella personen helt undgår förverkande. Jagföreslår all intemationella verkställighetslagen ändras i enlighet med detsagda. De nya bestämmelsema bör kunna fogas lill 9 och 14 §§ . En följd avdenna placering är all bestämmelserna också blir tillämpliga i förhållande tillde stater som har tillträtt broltmålsdomskonventionen. Jag kan inte överblickaom bestämmelserna får någon betydelse i förhållande till dessa stater. Jaghåller del dock inte för uteslutet att bestämmelser motsvarande de brittiskakan finnas i andra rättsordningar och all del inte alllid är som i , atten särskild talan om förverkande förs mot den berörda personen. Vi lorde i allahändelser kunna påräkna ömsesidighel, eftersom de svenska förverkandeförklaringamaalltid riktas mot någon mot vilken talan om förverkande har förts.