prop · GD0376 · 1989-12-31 00:00:00 — Vidare harregeringen genom en rad olika beslut uppdragit åt SIND att arbeta med särskildaprojekt. har SIND i uppdrag att dels genomföra ettutvecklingsprogram för sågverks- och trämanufakturindustrin i de fyranordligaste länen, dels tillsammans med STU genomföra särskilda åtgärder förteknikspridning i norra inland. SINDhar i sin treårsplan för budgetåren 1990/91-1992/93 föreslagit att verket inomramen för ett nytt insatsområde Regionala SIND-diagnoser - skall tilldelasytteriigare uppgifter när det gäller att bl.a. beskriva och analyserautvecklingen i olika regioner och att utarbeta åtgärdsprogram för dessa.Vidare har SIND föreslagit att verket bör få utveckla arbets- ochsamverkansformer mellan olika organ på central, regional och lokal nivå. SINDhar i sitt yttrande över den regionalpolitiska kommitténs betänkande ocksåframhållit att verket bör få ett ökat ansvar för sektorssamordning på centralnivå. Föregen del menar jag att det är naturligt att den kompetens som SIND har kan utnyttjas i arbetet med att utveckla regionalpolitiken men också i 53 genomförandet av olikaregionalpolitiska åtgärder. En viktig uppgift för Prop. 1989/90:76 SIND bör t.ex. vara att fortlöpande göra analyser av befolknings-, näringslivs- ochsysselsättningsutvecklingen i olika regioner. Beträffande insatsområdetRegionala SlND-diagnoser är min inställning följande. SIND bör på egetinitiativ, i samverkan med berörda myndigheter, kunna delta i arbetet medfördjupade analyser och utarbetande av åtgärdsprogram. Dock måste gälla attsådana åtgärdsprogram endast får utmynna i förslag som ryms inom de ekonomiskaramar som tilldelats SIND och berörda myndigheter. Genom att befrämjasamordning och samverkan beträffande olika åtgärder bör det vara möjligt attuppnå etl bättre resursutnyttjande. 1övrigt bör det vara regeringen som tar initiativ till särskilda ålgärder iorter och regioner som genomgår mera omfattande strukturförändringar avnäringslivet. Jag kommer senare (avsnitt 11) att behandla formerna för ochinriktningen av sådana åtgärder. I sådana sammanhang bör SIND, liksom ,på regeringens uppdrag kunna medverka t. ex. med all göra nödvändiga analysermen också i genomförandel av skilda insatser. Jagvill vidare peka på etl område där det är angeläget att SIND:s kompetens ochöverblick utnyttjas. Det gäller informations- och erfarenhetsutbyte mellanolika regioner och aktörer på det regionalpolitiska fältet. SIND bedriver redanidag viss utbildningsverksamhet bl.a. riktad till personal vid länsstyrelser,länsarbetsnämnder och regionala utvecklingsfonder. Det bör enligt min meningvara en viktig uppgift för SIND att vidareutveckla dennaverksamhet. I del sammanhanget bör särskilt uppmärksammas betydelsen av attutveckla informations- och erfarenhetsutbytet med andra myndigheter på centraloch regional nivå. Jaganser det emellertid inte vara lämpligt att tilldela SIND ett ansvar försektorssamordning mellan centrala myndigheter. En sådan uppgift är närasammankopplad med direktivgivning, medelsfördelning etc, vilket gör att denmåste ligga hos regeringen. SIND har ändå, som jag redovisat, ett stortantal betydelsefulla uppgifter inom regionalpolitiken som tillsammans kräver enkraftfull insats från verket. Det gäller t. ex. i fråga om uppföljning,utvärdering m. m. av olika inslag i regionalpolitiken. Jaganser det vara angeläget att ha ett fortlöpande informations- ocherfarenhetsutbyte mellan regeringen och berörda myndigheter men också medorganisationer och andra aktörer inom det regionalpolitiska området. Jag avserdärför att ta initiativ till sådant utbyte. Enfömtsättning för att nå en bättre målstyrning inom det regionalpoli tiska området är att det sker en fortlöpande uppföljning och utvärdering av olika insatser. Det gäller såväl olika typer av regionalpolitiskt stöd lill företag som insatser inom olika politikområden som är av regionalpolilisk betydelse. Ansvaret för att följa upp olika åtgärder bör i första hand ligga på de myndigheter som genomför åtgärdema medan utvärderingsansvaret i princip bör ligga utanför dessa myndigheter. När det gäller utvärdering av det regionalpolitiska företagsstödet har jag tidigare redovisat all SIND bör få ett övergripande ansvar. Expertgruppen för forskning om regional utveckling (ERU) bör enligt min mening bl.a. svara för utvärderingar av de regionalpolitiskt motiverade åtgärder för att förstärka infrastrukturen i 54 vissa regioner som jagsenare (avsnitt 9) kommer att föreslå. Den myndighet för glesbygdsfrågor somjag (avsnitt 10.5) kommer att föreslå skall inrättas, bör bl.a. gesansvar för utvärdering av glesbygdsstödet. Jag avser att senare återkomma tillregeringen med förslag i dessa frågor. 6.3 Organisation på regional nivå Minbedömning: Länsstyrelsema bör på regional nivå ha huvudansvaret församordningen av statens regionala utvecklingsinsatser. Handläggningenav regionalpolitiskt företagsstöd bör läggas helt på länsstyrelsema. Därigenomuppnås bl.a. en förenkling och när-hel m. m. lill de frågor som skallbehandlas. Delbehov som finns av samordning mellan län bör normaU kunna tillgodoses genominitiativ från berörda länsstyrelser och i de former som dessa finnerändamålsenliga. För att skapagynnsammare utveeklingsfömtsättningar i de regionalpolitiskt mest prioriteradeområdena, dvs. stödområdet, avser jag föreslå att särskilda regionalpolitiskamedel avsätts för vissa infrastmkturinsatser. Berörda länsstyrelser bör få iuppdrag att gemensamt redovisa ett förslag till vilka åtgärder som börprioriteras för att åstadkomma en långsiktigt positiv regional utveckling. Kommittén:Kommittén anser att länsstyrelsema bör vara huvudansvariga för de statligaregionalpolitiska insatserna i länen. Länsstyrelsema bör också ha huvudansvaretför beslut om finansiellt stöd till enskilda företag. Detta ansvar skallinrymma såväl de beredande, beslutande som uppföljande åtgärderna. Denkraftigt ökade roll och de vidgade arbetsuppgifter som länsstyrelserna enligtkommitténs förslag skulle få, måste också enligt kommittén innebära atttillräckliga personella resurser avsätts inom . Genomförandet aven samordnad länsförvaltning ger enligt kommitténs mening goda möjligheter tillomprioriteringar av resursanvändningen. Kommittén menar vidare attproblemen i den region som man benämner Inlandet är mera djupgående än i andraregioner och att Inlandets möjligheter att hantera problemen behöver förstärkasytterligare. Kommittén föreslår därför att en särskild delegation för inlandet Inlandsstyrelsen inrättas för en tioårsperiod. Inlandsslyrelsen, somutöver ordföranden bör beslå av företrädare för de politiska partiema ochutses av regeringen, bör ha betydande resurser till sitt förfogande. Remissinstanserna:De flesta remissinstansema såsom l.ex. länsstyrelserna i ochJämtlands län, anser att länsstyrelserna skall ha huvudansvaret förregionalpolitiken. Många framhåller utvecklingsfondernas betydelse för länen.Att deras finansiella verksamhet skall vara kvar anser bl. SIND ochlänsstyrelsen i . AMS biträder förslaget om att hanteringen avsysselsättningsslödet på regional nivå överförs från länsarbetsnämnderna tilllänsstyrelsema. Så gott som alla remissin- stanser avstyrkerförslaget om Inlandsstyrelsen. Det gäller t. ex. SIND, Prop. 1989/90:76Bergslagsdelegationen, flera länsstyrelser, utvecklingsfonder, landsting ochkommuner i främst de berörda länen. Några enstaka anser att frågan kan utredasvidare. Skälenför min bedömning: Länsstyrelsema har ifråga om regionall utvecklingsarbeteoch regionalpolitikens genomförande i länen givits en samordningsroll. Medutgångspunkt från statsmaktemas beslut om regionalpolitiken skalllänsstyrelsema precisera och lägga fast mål och riktlinjer för arbetet inom detegna länet. Häri ingår att ange regionalpolitiska riktlinjer för såvällänsstyrelsens egen verksamhet som för verksamheten hos andra statligalänsorgan och andra statliga myndigheter som arbetar i länet. 1 det löpanderegionala utvecklingsarbetet skall länsstyrelsema sedan verka för att statlig,och landstingskommunal verksamhet står i samklang med målen för länetsutveckling. Fömtsättningamaför länsstyrelsemas samordningsroll ges främst i läns-styrelseinstraktionen(1988:971) och förordningen (1982:877) om regionalt utvecklingsarbete.Länsstyrelsema ges här befogenheter på en rad områden som ar av betydelse förlänens utveckling. åläggs andra statliga länsorgan och myndigheter iden allmänna verksstadgan och i nämnda förordning om regionaltutvecklingsarbete att efter sina fömtsättningar verka för atl deregionalpolitiska målen uppnås och att resultatet av länsstyrelsemas löpandelänsplanering läggs till grand för planeringen av den egna verksamheten. Möjlighetemaför länsstyrelsema att bedriva ett aktivt samordningsarbete har successivtförstärkts i takt med att olika administrativa regler tillkommit och genom attregionalpolitiska medel tillförts länen. Av särskild betydelse har här varitmedlen för regionalt utvecklingsarbete, de s. k. projektmedlen. Det konkretasamarbetet mellan olika regionala och lokala organ i projekt har skapatfömtsättningar för en mera effektiv samordning av resursanvändningen inom olikasektorer. Mittintryck är emellertid att många länsstyrelser inte i tillräcklig utsträckninghar tagit vara på de formella och reella möjligheter som finns att medsektorsmyndigheter ta upp frågor om en bättre anpassning av deras verksamhetlill regionalpolitiska mål som ställts upp. Det kan finnas flera orsaker tilldetta. Som jag tidigare (avsnitt 6.2) har framhållit måste de regionalpoliliskariktlinjer som bör gälla inom olika sektorer preciseras. Alltför oprecisa måloch riktlinjer försvårar självfallet för såväl berörda sektorsorgan som förlänsstyrelsema atl åstadkomma och följa upp de anpassningar som är nödvändiga.Med de åtgärder för att precisera och konkretisera regionalpolitiska mål ochriktlinjer för olika sektorer som jag har redovisat, kommer dettaförhållande att successivt förbättras. Det bör således vara en avlänsstyrelsemas viktigaste uppgifter all åstadkomma en väl fungerandesektorssamordning. I detta ligger också att ta initiativ till utvecklingsarbeteoch experiment i samarbete med andra myndigheter och kommunema för att utvecklanya former för förbättrad samhällsservice. Riksdagenhar på regeringens förslag (prop. 1988/89:154, 1989/90:BoU4 och BoU9) beslutat om en ny regional statlig förvaltning fr.o.m. 56 Beslutetinnebär i huvudsak all en ny länsstyrelse bildas av Prop. 1989/90:76 deverksamheter som bedrivs av länsvägnämnden, länsskolnämnden ochlanlbmksnämnden samt den nuvarande . Viss del avlänsbostadsnämndens verksamhet skall också ingå i den nya som iövrigt får vidgade uppgifter vad gäller bl.a. kommunikationer ochtrafiksäkerhet. På vissa områden, t.ex. inom arbetsmarknadspolitiken, införsett utvidgat samrådsförfarande. finns dessutom en gemensamberedningsordning fastställd för , länsarbetsnämnden och denregionala utvecklingsfonden i frågor om stöd till näringslivet. Genom beslutetom en ny regional statlig förvaltning skapas enligt min mening bättrefömtsättningar för att i länen väga olika sektorsintressen mot varandra ochsamtidigt ta hänsyn till regionala förhållanden och regionala mål forutvecklingen. Dennuvarande organisationen i länen när det gäller handläggningen avregionalpolitiskt stöd tdl företag är delvis splittrad. Såväl länsstyrelsemasom de regionala utvecklingsfondema och länsarbetsnämndema har uppgifter ifråga om beredning, beslut och uppföljning av olika ärenden. Vidare svarar SINDför vissa handläggningsuppgifter i ärenden där beslut fattas på regional nivå. Jaganser att det är angeläget att renodla organisationen vad gäller handläggningenav det regionalpolitiska stödet i länen. Genom att i ökad utsträckning lägganyss nämnda handläggningsuppgifter på ett och samma organ bliransvarsfördelningen tydligare. Från stödmottagamas synpunkt innebär det ocksåen förenkling i och med alt antalet stödhandläggande organ minskar. Enligt minmening bör i princip ansvaret för såväl beredning som beslut och uppföljning avsamtliga ärenden om regionalpolitiska insatser riktade till företag som skallavgöras på länsnivå fortsättningsvis ligga hos . Länsstyrelsemabör dock även fortsättningsvis kunna anlita de regionala utvecklingsfondemaoch länsarbetsnämndema för t. ex. vissa beredningsuppgifter. Detta gäller isynnerhet i ett inledningsskede. Jag återkommer (avsnitt 7.2.1.5) till dessafrågor. Enförändring av ansvars- och arbetsfördelning i enlighet med vad jag harredovisat, fömtsätter en motsvarande anpassning av handläggningsre-sursema hosberörda organ. Kostnademaför SIND: s handläggning av ärenden som föreslås överföras till länslyrelserna betalas från anslaget B 1. : Förvalt ningskostnader. För /91 beräknarjagdetta belopp till I milj. kr. Från anslaget B. 8 Småföretagsutveckling på tolfte huvudtiteln betalas bl. a. kostnader för de regionala utvecklingsfondemas administration. Den del av anslaget som avser kostnader för fondemas del i beredning och upp följning av ärenden om regionalpolitiskt stöd tiU företag beräknarjag till 7 milj. kr. för /91. Kostnadema för länsarbetsnämndernas handläggning av ärenden om sysselsättningsstöd betalas från anslaget B 1. förvaltningskostnader på tionde huvudtiteln. För /91 beräknarjag detta belopp till 1 milj. kr. Dessa belopp bör disponeras av de länsstyrelser som, i enlighet med vad jag har fö reslagit, tillförs nya uppgifter i fråga om handläggningen av nämnda stöd. Hämtöver kan ytterligare vissa medel behöva tillföras för länstyrelsemas 57 Regeringen bör besluta om hur medlen skall fördelas Prop.1989/90:76 mellan berörda länsstyrelser. Jag har i denna fråga samrått medchefema för arbetsmarknads- och civildepartementen. Jagvill i detta sammanhang också erinra om att i direktiven till den utredning omtransportstödet som regeringen tidigare beslutat om (dir. K 1989:B) framhållsatt en regionalisering av administrationen av transportstödet bör övervägas. Idirektiven sägs också att det regionala organ som i sådant fall bör svara fördenna administration är . redovisar vissa överväganden och förslag vadgäller samordning av insatser i regioner som omfattar mer än ett län. Jag delarkommitténs uppfattning att sådan samordning normalt bör kunna ske inom ramenför nuvarande förvallningsstmktur. Länsstyrelse-instraktionens § 3 anger att"i frågor som har betydelse även för angränsande län skall länsstyrelsenfrämja del för länen gemensamma intresset". Berörda länsstyrelser börenligt min mening kunna ta nödvändiga initiativ och utveckla de former församarbetet som kan vara lämpliga. Jag vill betona betydelsen av attett reellt samarbete sker mellan angränsande län. Det är inte minsl avbetydelse när det gäller samordning av insatser inom och mellan olikapolitikområden. Skulle ett nödvändigt samarbete inte komma lill stånd påinitiativ från berörda länsstyrelser, bör regeringen ta sådana initiativ. Regeringenhar tidigare i vissa speciella fall inrättat ett särskilt organ för att underen avgränsad lidsperiod samordna statlig verksamhet av betydelse förutvecklingen i en region. Det senaste exemplet är Bergslagsdelegationen sominrättades som en särskild myndighet . Dess verksamhet skall enligttidigare fattat beslut upphöra den Ijuli 1990. Därefter bör berördalänsstyrelser svara för att nödvändig samordning över länsgränser sker. Kommitténanser att problemen i den region som man benämner Inlandet är mer djupgåendeän i övriga regioner och att Inlandets möjligheter att hantera de rådandeproblemen behöver förstärkas. En särskild delegation för inlandet Inlandsslyrelsen som har betydande resurser lill sitt förfogande bör därför enligt kommitténinrättas för en tioårsperiod. Inlandsstyrelsen bör enligt kommittén varaparlamentariskt sammansatt och utses av regeringen. Vidare bör Inlandsslyrelsenha olika referensgrapper knutna till sig med representanter för berördakommuner samt arbetslagar- och näringslivsorganisationer. Jag delar i alltväsentligt kommitténs bedömning vad gäller problemens omfattning och karaktär i den aktuella regionen. (avsnitt 4.2) har jag föreslagit två stödområden 1 och 2, som i huvudsak motsvarar det område kommittén benämner Inlandet. Jag anser också att särskilda resur ser för infrastmkturåtgärder behöver tillföras stödområde 1 för att skapa för utsättningar för en gynnsam utveckling. 1 likhet med en övervägande ma joritet av de remissinstanser som har kommenterat kommitténs förslag om en särskild Inlandsstyrelse, anser jag emellertid inte att det finns några vä gande skäl för att inrätta ett nytt organ av den typ som kommittén föreslår. Ansvaret för att planera och genomföra nödvändiga insatser bör kunna läggas på berörda länsstyrelser. Jag kommer senare (avsnitt 9) att föreslå att 58 särskildaregionalpolitiska medel avsätts för vissa infrastrukturinsatser i Prop. 1989/90:76stödområde 1. Jag avser vidare föreslå regeringen att ge länsstyrelserna iNorrbottens, och ett särskilt uppdrag att gemensamtdels redovisa ett förslag till program för användningen av dessa medel, delsföreslå lämpliga former för beslut m.m. om medlens användning. Föratl sprida information om det regionala utvecklingsarbetet är den årligalänsrapporten en viktig informationskanal. I många län har de regleradeformerna för länsrapporternas utformning upplevts som en begränsning när detgäller den tids- och ämnesmässiga inriktningen av arbetet. Flera länsstyrelserhar därför valt att utöver länsrapporterna skapa andra kanaler för attinformera om den regionala utvecklingen och det regionala utvecklingsarbetet ilänet. Jagmenar att regeringens behov av information om hur länsstyrelserna bedriver detregionalpolitiska arbelet och vilka geografiska prioriteringar som görs inomlänet samt om riktlinjer för användningen av de regionalpolitiska medellänsstyrelsen disponerar m. m. i fortsättningen bör tillgodoses genomanslagsframställningarna. Detta ligger också i linje med avsikten med dentreårsbudgetering som successivt införs i statsförvaltningen. Inom något årkommer länsstyrelserna att omfattas av denna budgeterings-form. Länsstyrelsernabör då ges sådana riktlinjer för anslagsframställningarna som tillgodoserbehovet av en fördjupad budgetprövning. I de fall som det finns behov avsärskilda redovisningar föratt t. ex. belysa förhållandena inom olika sektoreranser jag att det fortsättningsvis kan ske antingen genom redovisningar ianslagsframställningarna eller genom att särskilda regeringsuppdrag ges tilllänsstyrelserna. Vidare avser jag föreslå alt uppföljningen och utvärderingenav regionalpolitiskt stöd och andra regionalpoliliska åtgärder skallförslärkas. Jagavser mot denna bakgmnd alt senare föreslå regeringen att i förordningen(1982:877) om regionalt utvecklingsarbete ta bort kravet på en årliglänsrapport. Länsstyrelserna kan självfallet även fortsättningsvis utarbeta enårlig länsrappoi t som ett instmment i den regionala sektorssamordningen. Jagbedömer emellertid att länsstyrelserna med denna ordning bättre än hillillsskall kunna anpassa sin skriftliga information till skilda mottagargmpper eflerde fömtsättningar och behov som kan finnas i de enskilda länen. Länsstyrelsemabör dock även i fortsättningen vara skyldiga att utarbeta befolknings- ochsysselsättningsprognoser för län och kommuner. Minbedömning: Kommunernas verksamhet har stor betydelse för att regionalpolitikenskall kunna genomföras på etl effektivt sätt. Genom en väl utbyggdsamhällsservice i form av utbildning, social omsorg, bostads- ochbebyggelseplanering, frilids- och kulturverksamhet etc. kan kommunerna aktivtfrämja en önskvärd utveckling av näringslivet. Ävenkommunernas mer direkt näringslivsutvecklande verksamhet blir allt viktigare.Länsstyrelserna bör ha möjlighet att på olika sätt främja kommunernasverksamhet på detta område. Kommunernas näringslivsinriktade verksamhet måstesjälvfallet ske inom ramen för den kommunala kompetensen. Skatteutjämningsbidragenhar stor betydelse för kommunerna i de regionalpolitiskt prioriterade områdena. Kommittén:Kommittén anser att kommunerna bör ha en större roll i näringspolitiken.Länsstyrelserna föreslås genom länsanslaget för regional utveckling kunnafinansiera kommunala program för nätverksbyggande i de prioriteradelandsdelarna. Kommitténbetonar vidare skatteutjämningsbidragens betydelse för kommunerna iregionalpolitiskt prioriterade områden. Kommittén menar att om man inomskatteutjämningen skall ge utrymme för ökade regionalpolitiska insatser, såmåste konstmktionen av systemet utredas närmare. Med hänsyn till alt förändringari skatteutjämningssystemet trädde i kraft så sent som och i avvaktan påKommunförbundets utredning om kommunernas kostnader vill kommittén inte föreslånågra förändringar av det nuvarande systemet. Remissinstanserna:Många remissinstanser delar betänkandets syn på kommunernas roll iregionalpolitiken. betonar särskilt den kompetens somfinns på nivå och som på ett aktivt sätt måste tas tillvara för attformulera och genomföra regionala strategier. Många anser i likhet medlänsstyrelsen och i och kommun attskatteutjämningsbidraget är viktigt för kommunerna för att nå deregionalpolitiska målen. Skälen för min bedömning:Kommunernas verksamhet har på en rad olika områden stor betydelse förgenomförandel av regionalpolitiken. Kommunerna svarar för väsentligsamhällsservice i form av utbildning, social omsorg, bostads- ochbebyggelseplanering, fritids- och kulturverksamhet m. m. En rad olika studiervisar tydligt att väl fungerande boendemiljöer med tillgång till brautbildningsmöjligheter och bra barnomsorg, ett varierat kultur- och fritidslivetc. är viktiga faktorer som vägs in när företagen gör sina lokaliseringsval.Det gäller inte minst förelagen inom den privata tjänste- och servicesektorn.Kommunernas engagemang och aktivitet på dessa områden har således storbetydelse för möjligheterna att med statligt regionalpolitiskt stöd påverkaföretagens lokalisering och utbyggnad. Det är också viktigt som en följd avregionalpolitikens allt starkareinriktning på att förbättra infrastmkturen i de prioriterade områ- Prop.1989/90:76 dena. Tillsammansmed landstingen har kommunerna via länslrafikbolagen ett ansvar förkollektivtrafiken i länen. En väl fungerande kollektivtrafik är av storbetydelse när det gäller att vidga de lokala arbetsmarknaderna och för attdessa skall fungera väl. Detta är viktigt inte minst för många kvinnor som oftainte har tillgång till bil i samma utsträckning som männen. Kommunernaoch landstingen är genom den egna verksamheten också stora arbetsgivare, oftat.o.m. de största enskilda arbetsgivarna i en kommun. Genom att välja lämpligalokaliseringar av sin verksamhet kan landstingen aktivt medverka till att deninomregionala balansen i ett län förbättras. Landstingen spelar också genomsitt engagemang i de regionala utvecklingsfonderna men även inom kultur- ochlurismsektorerna andra viktiga roller för näringslivs- ochsysselsättningsutvecklingen i län och kommuner. Ävennär det gäller det mera direkt näringslivsutvecklande arbetet är kommunemasengagemang av stor betydelse. har flertalet kommuner förstärktsin organisation på detta område och en näringslivspolitik harsuccessivt vuxit fram. Det är verksamheter som kan sammanfattas med begreppetnätverksbyggande som det främst rör sig om. Viss rådgivnings- ochutbildningsverksamhet, främjande av kontakter mellan olika aktörer etc. ärexempel på inslag i detta arbete. medför ofta ett ökat engagemang inäringslivsfrågor en mera medveten fokusering på näringslivets behov ochfömtsättningar i den ordinarie kommunala verksamheten. Det gäller t. ex. inomutbildningsområdet. menar att många kommuner i de av kommitténprioriterade områdena har ett så begränsat ekonomiskt handlingsutrymme att deinte kan ta på sig de åtaganden som denna typ av verksamhet innebär. Kommitténmenar därför att en intensifiering av den kommunala näringspolitiken i dessaområden bör kunna ske med statliga bidrag via länsstyrelsema. Jag anser för att det bör vara en viktig uppgift för länsstyrelserna atl främja en välfungerande näringslivsutveckling.