prop · GD03146 · 1989-12-31 00:00:00 — Mitt förslagrMöjligheten för mjölkproducenter att erhålla avvecklingsersättning förlängs.Anslutning till systemet skall vara möjlig t.o.m. . Ersättning skaUendast betalas ut t.o.m. . Det ankommer på regeringen att besluta idessa frågor. LAGrsförslagr Överensstämmer med min bedömning fömtom att arbetsgmppen föreslår attproducentema inom stödområdet inte skall kunna ansluta sig till systemet efterår 1991. och lantbmksstyrelsen tillstyrker en förlängning. Skälenför mitt förslagr En avveckling av den intema marknadsregleringen kan, som jagtidigare sagt, förväntas kräva en minskning av antalet kor med mellan 60000 och100000. För att underlätta denna produktionsminskning anserjag attavvecklingsersättningen till mjölkproducenter bör förlängas. Systemetinnebär att en jordbmkare som är minst 60år och som upphör medsin mjölkproduktion, får en ersättning med per kg mjölk som levereradesunder . Ersättningen betalas ut fram t.o.m. det år då producenten fyller65år. Anslutningen till systemet har varit god. m. hade 4455producenter med totalt ca 46000kor beviljats avvecklingsersättning, vilketmotsvarar ett produktionsbortfall om knappt 300 milj. kg mjölk. Antaletproducenter som ingår i ersättningssystemet uppgår till ca 2000. Jag anser att systemetövergångsvis bör finnas kvar för att möjliggöra för producentema att övervägahumvida de vill fortsätta att producera mjölk med de förändrade marknadsviUkorsom kommer att gäUa efter det att reformen trätt i kraft den . Dettaär angeläget för att underlätta en produktionsminskning. De producenter som harmöjlighet att ansluta sig t. o. m. har tillsammans ca 130000 kor. Arbetsgmppenföreslår att avvecklingssystemet skall begränsas så att det inte omfattarproducenter inom stödområdet. Orsaken är att dessa producenter även framgentkommer att komma i åtnjutande av det särskilda prisstödet till norra att det inte är önskvärt att produktionen minskar i dessa områden. Jag instämmeri gmppens åsikt att produktionsminskningen i huvudsak bör ske utanförstödområdet men anser att detta bör åstadkommas på annat sätt än genom attundanta dessa producenter från avvecklingsersättningen. Det är enligt minmening inte rimligt att utesluta producenter i norra från möjlighetenatt få avvecklingsersättning. Jag har redogjort för mina förslag förnorra . Jaghar beräknat kostnaden för en ökad anslutning till 70 milj. kr. för budgetåret1990/91. Jag återkommer till detta när jag behandlar anslagsfrågoma. 5.4 Stödtill skuldsatta jordbrukare Mitt förslagrSärskilda stödåtgärder riktas till de skuldsatta jordbmkare som under enövergångsperiod kan komma att få ekonomiska svårigheter tiU följd av denföreslagna avvecklingen av den intema marknadsregleringen. Stödet skall gesdels som stöd för rekonstmktion av jordbmksföretag eller som avvecklingsstöd,dels i form av rådgivning m.m. Vid behov skall jordfonden få disponeras förinlösen av fastigheter. Stöden skall utgå den 1 januari1991-den Ijuli 1996. LAGrs förslagrArbetsgmppen föreslår ett stöd till skuldsatta bmkare av fyraår. Stödet bör bestå av statens medverkan i ackord vid företag där staten harett engagemang i form av lån eller kreditgarantier. Det kan också bli fråga ominlösen av fastigheter som förvärvats , om ägaren är på obeståndeller nära ett obestånd och inte kan sälja fastigheten på marknaden för ettpris som motsvarar köpeskillingen justerad för investeringar, förslitning ochskogsuttag. Remissinstansernar Endastett fåtal remissinstanser har yttrat sig i frågan. i Norrbottenslän anför att även företagare som gjort större investeringar ochblivit högt skuldsatta bör få stöd. Länsstyrdseni län anser att ett breddat ackordsförfarande är att föredra. Föreningen ochspannmål föreslår att särskilt stöd tiU skuldsatta lantbmkare måste vara såkonstmerat att det träder i kraft innan obeståndssituationen är ett faktum. Skälen för mitt förslagrEn avveckling av den intema marknadsregleringen på jordbmkets område kommeratt innebära nya fömtsättningar på marknaden för jordbmksprodukter. Dejordbmkare som etablerar sig efter det att de nya fömtsättningama förprisbildningen på marknaden har klarlagts i ett livsmedelspolitiskt beslut harmöjlighet att beakta dessa nya fömtsättningar i samband med etableringen. Ivissa fall kan jordbmkare som redan är etablerade ha mindre möjlighet att anpassasig tiU de nya fömtsättningama. Detta gäUer framför allt bmkare som på gmnd aven hög skuldsättningsgrad är bundna tiU en hög fastighetsprisnivå. De vägartill anpassning som finns och som med stor sannolikhet kommer att utnyttjas avjordbmkama är bl.a. förändringar i produktionstekniken, förändringar ikombinationen av produktionsresurser, minskad användning av vissa insatsmedelsamt ökad samverkan. Möjlighetema till anpassning för den enskilde jordbmkarenär bl. a. beroende av skuldsättnings-och inkomstsituationen i utgångsläget samtav förmågan att se vilka förändringar som är nödvändiga och att genomföra dem. En möjlig utveckling isamband med avvecklingen av den intema marknadsregleringen är att värdet påjordbmksmark minskar. Detta kan förväntas leda till både lägre arrendeavgifteroch lägre priser på jordbmksfastigheter. Nivån på arrendeavgiftema påverkas ihuvudsak av avkastningen i jordbmket, medan fastighetsprisema även påverkas avandra faktorer. t.ex. skattelagstiftningen, inflationstakten och mer långsiktiga lönsamhets- Prop. 1989/90:146 mål. Allajordbrukare kommer att på något sätt beröras av avvecklingen av den internamarknadsregleringen. Med de föreslagna avtrappningsåtgär-derna och deövergångsvisa stöden bör det dock enligt min bedömning finnas goda möjligheteratt genomföra anpassningen till en friare marknad för jordbruksprodukter. Idenna anpassningsprocess är det viktigt att jordbrukaren får tillgång tillkvalificerad rådgivning och information om hur han eller hon bäst kan mötaförändringarna. Den statliga rådgivningen tillhandahålls genom lantbruksstyrelsenoch lantbmksnämndema. De förändringar i bl. a. prisbildningen som kommer attske gör det nödvändigt för både rådgivare och jordbmkare att förändra sittarbetssätt och i betydligt högre grad än tidigare ge akt på marknadens signaleroch aktivt samla kunskap och . information om marknaden och hur dennautvecklas. Jag kommer i det följande att särskiU ta upp frågan om rådgivningensroll. Detkan emellertid i samband med en intern avreglering enligt mitt förslag uppkommasådana situationer att rådgivning inte är ett tillräckligt medel för attmotverka ekonomiska svårigheter. Lantbmksstyrelsen har efter uppdrag avregeringen lämnat ett förslag till stödåtgärder för skuldsatta jordbmkare.Lantbmksstyrelsen har även redovisat en uppskattning av antalet företag som kanantas få svårigheter på gmnd av hög skuldsättning till följd av en avvecklingav den interna marknadsregleringen. Lantbmksstyrelsenhar gjort särskilda undersökningar av skuldsättnings- och inkomstsituationen ijordbmket och gör bedömningen att i storleksordningen 1500 företag kan fåmycket allvarliga ekonomiska problem vid en avveckling av marknadsregleringen.Av dessa kan omkring 1000 företag få så allvariiga problem attrekonstmktionsåtgärder eller avveckling av företagen blir nödvändiga. Utöverdessa tillkommer ett betydligt större antal, ca 3000-5000 företag, att vara ibehov av särskilda rådgivningsinsatser för att inte råka i allvarligaekonomiska situationer. Lantbmksstyrelsenbetonar att dessa bedömningar av antalet företag är osäkra och bör omges medviss säkerhetsmarginal. Lantbruksstyrelsens analyser av skuldsättnings- ochinkomstförhållanden har i huvudsak inriktats på företag av den storleken attde kan försörja brukaren och sysselsätta denne på heltid, dvs. ofta störreföretag som är kapitalkrävande och ofta har en hög skuldsättning. Dämtöver kandet enligt min mening finnas mindre företag som byggts upp under stora risker,t.ex. Lantbmksstyrelsen bör vid bedömning avframtida eventuella stödåtgärder även beakta dessa. Mittförslag i fråga om stödåtgärder för skuldsatta jordbmkare innebär att stöd gesdels i form av rådgivning, dels i form av stöd för rekonstmktion avjordbmksföretag eller avvecklingsstöd. Lantbmksstyrelsen bör också kunna lämnastöd till projektverksamhet, t.ex. gemensam maskinanvändning, nymarkanvändning, småskalig förädling etc. Rådgivningenbör riktas till den gmpp av jordbrukare som kan riskera att få ekonomiska problem. I detta fall är det lämpligt att genom informa- 177 12 1989/90. tion,utbildning och i utvecklingsprojekt bidra till att jordbrukarna får Prop.1989/90:146 insikt i de nya villkor som kommer att gälla för jordbruket. 1detta arbete bör även beaktas möjligheterna till kombinationssysselsättningarm.m. Denna del av stödåtgärderna bör bedrivas i samarbete med arbetsmarknadsverket,länsstyrelserna. Svenges lantbmksuniversitet, lantbruksskolorna och lantbmketsorganisationer. Enligt min mening bör de medel som, inom ramen för samhälletsdelansvar för överskottsarealen avdelats för rådgivning, kunna användas i dettasammanhang. Vidare bör ett särskilt program genomföras för företag somriskerar att få allvarliga ekonomiska svårigheter. Dessa bmkare bör underövergångsperioden erbjudas kostnadsfri rådgivning i form av företagsekonomiskaanalyser och förslag till åtgärder för att åstadkomma förbättringar i denekonomiska situationen. Ifråga om rekonstruktionsåtgärder bör enligt min mening följande gälla. Enrekonstruktion av företag kan ske på olika sätt beroende på om bmkaren harstatliga lån eller kreditgarantier eller om han saknar sådana. Vid enrekonstmktion är det viktigt att samtliga större fordringsägare medverkar genomeftergift av fordringar. Statens medverkan kan bestå i att staten, förutom attefterge en del av sin fordran, ger lånegaranti för ett belopp motsvarande vadsom behövs för att erlägga ackordslikviden. Ombmkaren inte har statliga lån eller lånegarantier kan en rekonstmktion ändåvara angelägen. I detta fall bör det vara möjligt att, efter att samtligafordringsägare medverkat i en ackordsuppgörelse, bevilja ett övergångsvis,treårigt räntebidrag med 2,beräknat på företagets räntebärande skulder. Enförutsättning bör vara att bmkaren är i en obeståndssituation. Räntebidrag börutgå med maximalt . Ombrukaren inte vill fortsätta som jordbrukare eller om en rekonstruktion intekan genomföras, bör stöd ges antingen genom att staten löser in fastigheteneller i form av en avvecklingsersättning. Även här bör en fömtsättning för stödvara att företagaren är i en obeståndssituation och att etableringen har skettefter och senast för beslut om den nyalivsmedelspolitiken. Statenbör i sådana fall, efter att bmkaren begärt det, lösa in fastigheten för ettpris motsvarande köpeskiUingen, om detta pris inte får anses vara oskäligthögt. Jordfonden bör kunna användas för detta ändamål. Det bör även varamöjligt att utnyttja en rörlig kredit för att täcka eventuella tillfälligalikviditetsunderskott i jordfonden. Enavvecklingsersättning bör kunna ges till de jordbrukare som vill avvecklajordbruksverksamheten för att underlätta deras övergång till annan verksamhet.Avvecklingsersättningen bör kunna utgå och bör samordnasmed arbetsmarknadsstöd eller utbildningsbidrag så att ersättning ges med ettbelopp motsvarande normal lön för kvalificerad arbetskraft i jordbmket. Jagvill i detta sammanhang erinra om det särskilda avvecklingsstöd tillmjölkproducenter som jag tidigare föreslagit. Samtliganyssnämnda stödåtgärder kan, med undantag för inlösenskyl digheten, komma såväl jordägare som arrendatorer till del. Kostnaderna för räntebidrag, avvecklingsersättning, förluster på inlösta fastigheter samt 178 eftergifter i samband medackord uppskattar jag till ca 200 milj. kr. för perioden /92 1995/96.Stödformerna bör dock införas fr.o.m. . Under budgetåret1990/91 bör kostnaderna för stöden vara obetydliga. För perioden1991/921995/96 bör dessutom 40 milj. kr. anvisas för lantbruksverketsarbete med bl.a. rådgivning, information och projektverksamhet. Ett särskiltanslag bör anvisas för dessa ändamål. Jag återkommer i det följande till dennafråga. Minbedömningr Det bör i första hand ankomma på parterna i ett arrendeavtal attanpassa avtalen och avtalsvillkoren till de ändrade förhållanden som kan bli enföljd av den föreslagna reformen av livsmedelspolitiken. De arrendatorersom får sina förhållanden så förändrade att deras arrendevillkor framstår somoskäliga kan åberopa 36 § avtalslagen för att få till stånd en ändring avvillkoren. LAGrsbedömningr LAG har berört frågan i samband med behandlingen avövergångsåtgärderna. 1 betänkandet anförs att rätten till det föreslagnatemporära inkomststödet även bör omfatta den som arrenderar mark. Vidare sägsatt om ett arrendeavtal skuUe bli oskäligt bör 36 § avtalslagen kunna åberopasför att få en jämkning till stånd. RemissinstansernarEndast ett fåtal remissinstanser har berört frågan. Några instanser som tagitupp arrendatorernas förhållanden anser att 36 § avtalslagen är tillämpbarendast undantagsvis i de situationer som kan uppkomma och efterlyser klarareregler. Några remissinstanser anser också att möjlighet bör ges arrendatorernaatt omförhandla arrendena. Lantbruksstyrelsen anseratt det för att undvika juridiska processer är önskvärt att arrendemarknadensparter kan komma överens om riktlinjer för hur problem i samband med enavveckling av marknadsregleringen skall hanteras. Skälen för min bedömningrFörhållandena för arrendatorerna är speciella framför allt därför attarrendatorn kan vara bunden av ett relativt långt kontrakt. Arrendatorn kaninte heller använda marken efter eget gottfinnande utan är i allmänhet hänvisadtill en kortsiktig markanvändning, vilket huvudsakligen innebär odling avspannmål eller vall. Vidare är arrendeavgiften i allmänhet kopplad till enkortsiktig avkastning från åkermarken. Det innebär att arrendeavgiften i vissafall vid genomförandet av den nya livsmedelspolitiken kan komma att bli förhög i förhållande till det värde som arrendet betingar. Av jordbruksstatistikenframgår att mer än hälften av landets jordbmksföretag (ca 52 000) är helteller delvis arrenderade och att dessa företag brukar drygt 2 milj. ha åker. del av företagen finns i slättbygder (7 900) och i Götalandsskogs- och mellanbygder (15 500). Den av dessa företag bmkade arealen uppgårtill av åkermarken. mångaav dessa företag som är specialiserade växtodlingsföretag resp. Prop.1989/90:146 animalieproducerande är inte möjligt att utläsa i statistiken. Enavveckling av den intema marknadsregleringen enligt de angivna riktlinjema imitt förslag till en ny livsmedelspolitik får sannolikt de mest märkbaraeffektema på spannmålsodlingen och för de företag som är specialiserade inomdetta område. Det är dock nu inte möjligt att exakt bedöma alla inkomsteffekterav färslaget. Det är därför inte heller möjligt att utesluta att även andratyper av företag kan komma att bli berörda. Enligt min bedömning kan dock deföretag som är helt arrenderade (ca 15 000), som gmpp betraktat, antas vara merkänsliga för förändrade fömtsättningar än de företag som bmkar såväl egen somarrenderad mark. Vadjag nu har anfört innebär att arrendatoremas situation särskilt måsteuppmärksammas i samband med en avveckling av den intema marknadsregleringen. Förstvill jag framhålla att man kan räkna med att effektema av avregleringenmildras genom den stegvisa avvecklingen av prisregleringen och de ekonomiskastöd som föreslås. Dessutom har enligt vad jag har erfarit de förväntadeändringama i livsmedelspolitiken lett till att arrendeupplåtare ocharrendatorer i betydande utsträckning kommit överens om endast en begränsadförlängning av arrendetiden för att göra det möjligt att anpassa avtalen tillde nya fömtsättningarna. Enligtuppgifter från lantbmksstyrelsen får arrendatorer med indexregleradearrendekontrakt sina arrendeavgifter minskade om avräkningspriserna faller.Detta tillsammans med de ekonomiska stöd som föreslås bör i regel varatillräckligt för att arrendatorema inte skall få allvarliga ekonomiska problemunder den resterande delen av arrendeperioden. Har en arrendator ettarrendeavtal som inte är indexreglerat torde det enligt lantbmksstyrelsen varafråga om en så kort arrendeperiod att arrendatom också i det fallet bör klara anpassningenmed hjälp av föreslaget ekonomiskt stöd. Motbakgmnd av vad jag nu har anfört kan det fömtsättas att en anpassning tiU denya förhållandena i allmänhet kan ske utan några större problem. fall arrendatorer med löpande kontrakt trots allt skulle behöva få enjämkning till stånd kan följande framhållas. fanns i jordabalkensärskilda bestämmelser om jämkning av arrendeavtal (8kap. Bestämmelsernainnebar att om tillämpningen av arrendevillkor uppenbarligen skulle strida motgod sed i arrendeförhållanden eller eljest vara otillbörlig, fick villkoretjämkas eller lämnas utan avseende. Den särskilda bestämmelsen i 8 kap.jordabalken upphävdes med att 36 § avtalslagen infördes.Samtidigt upphävdes en rad andra bestämmelser med likartat innehåll i andralagar. Anledningen var att de olika bestämmelseraa om oskäliga avtalsvillkoransågs böra uttryckas genom en enda bestämmelse centralt placerad iavtalslagen. Tillämpadpå arrendeförhållanden innebär 36 § avtalslagen att jämkning kan ske i fråga om både villkor i det urspmngliga avtalet och ändringar eller tillägg till detta. Jämkning kan komma till stånd på begäran av både jordägare och arrendatorer. Jämkning på gmnd av 36 § avtalslagen är inte 180 hellerbegränsad till avtal som träffats efter lagens tiUkomst utan kan ske Prop.1989/90:146 också i fråga om tiUkomna rättsförhållanden. Iförarbetena till lagen (prop. 1975/76:81) framhölls att avsikten givetvis inteär att varje förändring av de förhåUanden som har förelegat vid ett avtalsingående skall kunna åberopas för att få avtalet jämkat med stöd av 36 §avtalslagen. En fömtsättning för att ett villkor skall kunna jämkas elleråsidosättas är att villkoret med hänsyn till de ändrade förhållandena framstårsom oskäligt. Det ligger vidare i sakens natur att det oftare föreligger skälför jämkning e. d. när det, som beträffande arrendeavtal ofta är fallet, ärfråga om relativt långvariga avtal. Frågan humvida jämkning bör ske på gmnd avändrade förhållanden hänger också nära samman med parteraas möjligheter attöverblicka ett avtals konsekvenser vid avtalets ingående. Motbakgmnd av vad jag nu har anfört om tillämpningen av 36 § anser jag att denmöjlighet till jämkning som paragrafen medger bör vara tillräcklig i de fallen anpassning av arrendevillkoren inte kommer till stånd på annat sätt. Ianledning av den tveksamhet som några remissinstanser givit uttryck för när detgäller tillämpligheten av 36 § avtalslagen vill jag anföra följande. Mittförslag till ny livsmedelspolitik innebär väsentliga förändringar som på ettpåtagligt sätt ändrar fömtsättningama för jordbmket. Detta kan innebära ändradeförhållanden jämfört med de som rådde när arrendeavtalet ingicks. Till följdav dessa ändrade förhållanden kan en arrendeavgift ha blivit oskälig. Om så ärfallet är också fömtsättningama för en tillämpning av 36 § avtalslagenuppfyllda. Med stöd av den bestämmelsen kan en jämkning ske av sådanaavtalsvillkor som blivit oskäliga på gmnd av senare inträffade förhållanden.Detta gäller inte bara arrendeavgiften utan även andra arrendevillkor, t. ex.avtalstidens längd. Kan partema inte komma överens om en jämkning finns detmöjlighet att försöka få en föriikning till stånd genom att begära medling hosarrendenämnden innan frågan om domstolsprövning aktualiseras. Jagvill i sammanhanget också erinra om att vissa former av det särskilda stödtill skuldsatta som jag föreslår skall kunna lämnas till såväl arrendatorersom jordägare. 5.6 Rådgivning och utbildning Enreformering av livsmedelspolitiken ger jordbmket och landsbygden nyamöjligheter till vidareutveckling och förayelse. Det prisregleringssystem somhittills omgärdat jordbmkssektom har ur många synvinklar inverkat negativt pånäringen och dess utveckling. Enavveckling av den interaa marknadsregleringen innebär en föränd ring av de villkor som gäUt för jordbmket bl. a. i fråga om prissättning och avsättning för jordbmksproduktema. Med den föreslagna inriktningen av reformen samt det stöd som erbjuds jordbmkama under en övergångsperi od finns det enligt min uppfattning goda fömtsättningar för det stora flertalet jordbmkare att utan betydande svårigheter anpassa sig till den nya, friare jordbmksmarknaden. Jordbmkamasjälva och deras idéer och förmåga till förändringar och Prop. 1989/90:146nyskapande, är naturligtvis den största tillgången i övergången till de nyaförhållandena. Den snabba utvecklingen i det svenska jordbmket under senareårtionden hade inte varit möjlig utan en så kunnig och erfaren yrkesgmpp somjordbmkama är. har det i många fall visat sig att olika försök tillförayelse och diversifiering inom jordbmket och livsmedelsförädlingen harhindrats eller bromsats på gmnd av prisregleringssystemet och de nackdelar somdetta har medfört. Jordbmkama har därmed haft mycket begränsade möjligheteratt utveckla sitt nytänkande och sitt företag eftersom förhållanden påmarknaden i så hög grad har styrts av prisregleringssystemet. Reformeringenav livsmeddspiolitiken lägger gmnden för en ny och dynamisk utveckling påjordbmksmarknaden, till fördel för både jordbmkare och konsumenter. Förjordbmkaraa innebär detta en förändring av villkoren på marknaden men framförallt av jordbmkarens roll i förhållande till denna marknad. Jordbmkaren harhittills haft begränsade möjligheter och incitament att hålla sig informeradom marknaden för de produkter som han eller hon producerar. På en friaremarknad kommer jordbmkaren att få större frihet och möjlighet att självpåverka avsättning och priser på produkteraa, vilket även innebär ett störreansvar. Jordbmkarens roll som företagare kommer att förändras och i vissaavseenden innebära nya uppgifter som är fö)rknippade med den närmare kontaktenmellan jordbmkare och konsumenter. Jordbmkaren kommer att få motiv att ibetydligt större utsträckning än tidigare aktivt söka information om marknadensutveckling, konsumenteraas efterfrågan och själva göra en bedömning av de egnamöjligheteraa tiU utveckling av företaget. Det är sannolikt denna omställningtill en ny företagarroll som är den viktigaste tröskeln att övervinna i sambandmed anpassningen till en friare marknad. Det är i detta arbete som jordbmkaraabör få tillgång till kvalificerad rådgivning och stöd för att sätta sig in iden nya, friare situationen på marknaden. Jordbmkamahar stor kunskap om produktionen av livsmedel och har i huvudsakvarit inriktade på just detta. Den del av företagandet som rör prissättningoch marknadsföring har emeUertid varit underordnad, då bmkaren haft små ellerobefintliga möjligheter att påverka denna del. 1 samband med denlivsmedelspolitiska reformen krävs bl. a. därför insatser från samhäUets sidaför att ge råd och utbildning till jordbmkaraa inför de förändringar somgenomförs. Rådgivningenbör inriktas på att ge jordbmkama insikt i de nya förhållan dena på marknaden och ge den hjälp som behövs för anpassningen därtill. Detta innebär såväl ekonomisk rådgivning och kunskap om marknadsför hållanden som information och förslag till åtgärder för att uppfylla de krav som ställs på jordbmket från bl. a. miljö- och djurskyddssynpunkt. produktionsteknisk rådgivning ges i betydligt mindre omfattning . Även en sådan rådgivning kan dock komma att behövas i per- 182 spektivet av förändradepriser på produkter och insatsvaror i produktio- Prop. 1989/90:146 nen,vilket kan komma att motivera en ändrad kombination av resurser jämfört med dennuvarande. Denkunskap på de områden som här blir aktuella i rådgivningen finns vidlantbmksstyrelsen och lantbmksnämndema. Rådgivningen sker framför allt vialantbmksnämndema som fr. o. m. kommer att ingå i den nyalänsstyrelsen. Lantbmksnämndema har god sakkunskap främst i de frågor som rörjordbmkets produktionsteknik, ekonomi, miljöfrågor och liknande.