prop · GD0364 · 1989-12-31 00:00:00 — Regeringens proposition 1989/90:64 med anledning av vissa beslut fattade av p internationella arbetskonferensen vid dess 1989/90:64 Regeringenförelägger vad som har lagits upp i bifogade utdrag urregeringsprotokollet för den åtgärd och det ändamål somföredraganden har hemställt om. 1propositionen föreslås att godkänner den av internationellaarbetskonferensen antagna konventionen (nr 168) om främjande avsysselsättning och skydd vid arbetslöshet. Genom propositionen ges riksdagentillfälle att yttra sig även över den av konferensen antagna rekommendationen(nr 176) i samma ämne samt konventionen (nr 167) och rekommendationen (175) omsäkerhet och hälsa vid byggnads- och anläggningsarbete. 1989/90. Utdragur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , ,, , , R. , , , ,, G. , , , , , valds,Lööw, Proposition med anledning av vissa beslut fattade avinternationella arbetskonferensen vid dess sjuttiofemte möte Genomsin anslutning till inträdde som medlem avInternationella arbetsorganisationen (). lLO:sbeslutande församling - internationella arbetskonferensen -sammanträder i regelen gång . kan enligt artikel 19 i organisationensstadga beträffande förslag, som förts upp på mötets dagordning, beslutaantingen om en internationell konvention, avsedd att ratificeras avorganisationens medlemmar, eller om en rekommendation, avsedd att övervägas vidlagstiftning eller på annat sätt men utan den bindande karaktär som tillkommeren ratificerad konvention. Om beslutet är av mindre räckvidd ellerhuvudsakligen av formell innebörd, t.ex. då det gäller en begäran om utredning,brukar det ges formen av en resolution. Senast18 månader från avslutandet av konferensens session skall varje medlemsstatförelägga landets lagstiftande församling antagna konventioner ochrekommendationer för lagstiftning eller andra åtgärder. Varje medlemsstat harvidare skyldighet att underrätta internationella arbetsbyråns generaldirektörom de åtgärder som har vidtagits för att uppfylla denna förpliktelse saml omvilka åtgärder som i övrigt har vidtagits. sjuttiofemte möte hölls i . Sverigedeltog i mötet på sedvanligt sätt med en fullständig delegation, dvs. tvåregerings-, ett arbetsgivar- och ett arbetstagarombud samt ett antal experter.Som ombud deltog för regeringen departementsrådet ochdepartementssekreteraren , båda i ,för arbetsgivarna direktören i får arbetstagarna internationelle sekreteraren i iSverige . 1988års arbetskonferens antog dels en konvention (nr 167) och en rekommendation (nr175) om säkerhet och hälsa vid byggnads- och anlägg- ningsarbete,dds en konvention (nr 168) och en rekommendation (nr 176) Prop. 1989/90:64om främjande av sysselsättning och skydd vid arbetslöshet. Texterna på engelskaoch svenska till dessa fyra instrument bör fogas som bilaga 1 4 tillprotokollet i detta ärende. Jagavser nu att ta upp frågan om godkännande av konventionerna nr 167 och 168 samltillämpningen av rekommendationerna nr 175 och 176. 2 Konventionen (nr 167) och rekommendationen (nr 175) omsäkerhet och hälsa vid byggnads- och anläggningsarbete antog en konvention (nr 62) och en rekommendation (nr53) om säkerhetsföreskrifter (byggnadsindustrin), en rekommendation (nr 54) ominspektion (byggnadsindustrin) samt ytterligare en kompletteranderekommendation (nr 55) om samverkan lill förekommande av olycksfall(byggnadsindustrin). Konventionenanmäldes i för genom prop. Föredragande statsrådetansåg sig inte kunna tillstyrka en ratifikation av konventionen. Som skälanförde statsrådet att frågan om ratifikation skulle anstå i avvaktan påresultatet av en utredning av konventionens bestämmelser och motsvarandesvenskt regelsystem. anslöt sig till denna uppfattning. Frågan om ensvensk ratifikation av konventionen har inte prövats. Konventionenhar därefter inte heller ratificerats av . Konventionen hade den 1januari 1989 ratificerats av 30 av lLO:s medlemsländer. Såvälkonventionen nr 62 som rekommendationerna nr 53, 54 och 55 präglas av högdelaljeringsgrad och är därtill i stor utsträckning produkter av sin tid. Dennärmast lavinartade utvecklingen inom byggnadsbranschen under de gångna 50åren har ställt höga och ständigt föränderliga krav på arbetsmiljöarbetet,åtminstone inom den industrialiserade delen av världen. De rörliga, ofta småarbetsplatserna, de branschspecifika kraven på arbetsorganisation, kraven påsnabb produktion och kombinationen av stress och monotoni i vissa arbetsmomentinnebär stora hälsorisker i det moderna byggandet. Motbakgrund av ovan skisserade utveckling och det faktum att lLO:s internationdlainstrument på området befanns alltmer otidsenliga aktualiserades frågan om enrevision av konventionen nr 62 och rekommendationerna nr53, 54 och 1964av industrikommillé för byggnads-, anläggnings- och offentliga arbeten.Detta ledde dock endast till atl ;s styrelse gav intemationella arbetsbyråni uppdrag att utarbeta en handbok rörande säkerhetsföreskrifter ocharbetarskydd inom byggnadsindustrin. färdigställdes och publiceradesår . Viddet nionde mötet med industrikommittén för byggnads-, anläggnings- ochoffentliga arbeten antogs en resolution, vari lLO:s styrelse anmodadesföra upp frågan om en revision av konventionen nr 62 somen särskild punkt på dagordningen på någon av de närmast följande Prop.1989/90:64 arbetskonferenserna. Vid sitt tionde möte upprepadeinduslrikom-mittén sin uppmaning. Det expertmöte, som ägde mm i i september1985, var enigt i sina slutsatser att behov förelåg atl ta upp frågan tillbehandling vid arbetskonferens. Somett led i förberedelsearbetet inför förstaårsbehandlingen av ämnet säkerhet ochhälsa vid byggnads- och anläggningsarbete anmodade på sedvanligt sättmedlemsstaterna att besvara ett av arbetsbyrån utarbetat formulär.ILO-kommittén förordade i sitt remissvar det förslag till ny konvention ochrekommendation som arbetsbyrån lagt fram. Inför förstaårsbehandlingen betonadekommittén viklen av all en ny konvention i ämnet utformades så generellt ochövergripande som möjligt. Detta krav upprepades i kommitténs yttrande införandraårsbehandlingen av ämnet. Eftersedvanlig tvåårsbehandling antog internationella arbetskonferensen år 1988konventionen (nr 167) och rekommendationen (nr 175) om säkerhet och hälsa vidbyggnads- och anläggningsarbete. Konventionen antogs med 421 röster för, ingenemot och en nedlagd röst. Av de svenska ombuden röstade såväl regerings-, somarbetsgivar- och arbelstagarrepre-sentanterna för konventionen.Rekommendationen antogs med 394 för, ingen emot och ingen nedlagd. Samtligasvenska ombud röstade för rekommendationen. Yttrandeöver konventionen nr 167 och rekommendationen nr 175 har avgetts avILO-kommittén, som i sin tur inhämtat yttranden från ,arbetarskyddsstyrelsen. , i ,och Bygghälsan. ILO-kommittentillstyrker ratifikation av konventionen nr 167 under förutsättning altarbetsmiljölagen i erforderlig utsträckning anpassas till konventionen. 2.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakligainnehåll Konventionensmateriella innehåll omfattar 35 artiklar. Konventionen gäller allbyggverksamhet, inbegripet byggnads-, anläggnings-, väg- ochvatlenbyggnadsarbete samt monterings- och nedmonteringsarbete. Konventionen äräven tillämplig på ensamföretagare i enlighet med vad som föreskrivs inationell lagstiftning. Medlemsstatsom ratificerar konventionen förbinder sig all anta sådan lagstiftning, somsyftar till att säkerställa att åtgärder för alt förebygga ohälsa ellerolycksfall på byggarbetsplatsen vidtas. Bestämmelserna i konventionen skallgenomföras med stöd av nationell lagstiftning eller kollektivavtal eller påannat sätt som är lämpligt med hänsyn till nationella förhållanden. Vidtillämpningen av konventionen skall vederbörlig hänsyn las lill relevantinternationell standard. 1konventionen regleras arbetsgivares och ensamföretagares skyddsansvar. 1enlighet med artikel 7 skall nationell lagstiftning föreskriva skyldig- hetför arbetsgivare och ensamföretagare att följa givna föreskrifter på Prop.1989/90:64 arbetsplatsen. Konventioneninnehåller vidare särskilda bestämmelser om samord-ningsanvar förskyddsåtgärder på gemensamma byggarbelsställen. Enligt artikel 8(a) skallsamordningsansvaret åvila huvudentreprenören eller annan person eller organmed kontroll- eller primäransvar för verksamheten på byggarbetsplatsen. Densamordningsanvarige skall koordinera föreskrivna skyddsåtgärder och, så långtdetta är möjligt, ansvara för att dessa vidtas. Enligtartikel 8(b) kan vidare den som har samordningsansvaret till ersättare utsenågon kompetent person eller något kompetent organ med erforderligabefogenheter på arbetsstället att svara för samordningen, då den i enlighet medartikel 8(a) utsedde samordningsansvarige inte är närvarande påbyggarbetsplatsen. Bestämmelsen i konventionens artikel 8 (b) skall ges verkani den utsträckning del är förenligt med nationell lagstiftning. 1artikel 9 ställer konventionen krav på att de, som utformar och planerar ettbyggnadsprojekt skall beakta de arbetsmiljörisker, som kan tänkas uppkommaunder byggnads- och anläggningsskedet. Konventionenreglerar även arbetstagares skyddsansvar. 1 artikel 11 (d) föreskrivs attarbetstagare skall ha lagstadgad skyldighet att utan dröjsmål anmäla varjehändelse, som de bedömer kan medföra en hälsorisk, till sin närmastearbetsledare och skyddsombud. Artiklarna13 34 anger en rad detaljerade och specifika krav på olika skyddsåtgärder,som den ratificerande staten måste vidta, i syfte all förebygga risker förarbetsskador, olycksfall och ohälsa på byggarbetsplatsen. Konventioneninnehåller för detta ändamål bestämmelser för hantering, utformning ochunderhåll av byggnadsställningar, stegar, lyftanordningar, lyftredskap ochtekniska anordningar. Särskilda regler för förebyggande av arbelsmiljöriskeruppställs för takarbeten, schaktnings-, mark-, tunnel-och underjordsarbeten,arbete under övertryck, arbete under vatten och rivningsarbete. Vidareåterfinns regler för elektriska installationer och explosiva varor, belysning,första hjälp och personalvård. Arbetstagareskall ges erforderlig utbildning i arbetsmiljöfrågor. Konventionen föreskriverlagfäst skyldighet att anmäla arbetsskada och olycksfall till berördmyndighet. Medlemsstaterna åläggs inrätta ett inspektions-system för tillsyn avverksamheten på byggarbetsplatser. Iartikel 30 punkt 1 föreskrivs att arbetsgivaren skall tillhandhålla personligskyddsutrustning utan kostnad för arbetstagarna i enlighet med vad som kan varaföreskrivet i nationell lagstiftning. Rekommendationenkompletterar konventionen med mer detaljerade anvisningar. Rekommendationen gerdessutom vägledning för inrättande av skyddskommittéer och val av skyddsombudsamt utbildning av dessa. 1rekommendationen återfinns vidare ett krav att nationell lagstiftning bör föreskriva atl berörd myndighet underrättas om byggarbetsställen av en viss storlek, varaktighet eller särart. Berörd myndighet rekommenderas även upprätta register över arbetstagares hälsostatus , som bestäms genom nationell lagstiftning. De nyanlagna instmmentensyftar till att komplettera tidigare antagna ILO-instmment, bl.a. konventionen(nr 115) och rekommendationen (nr 114) om strålskydd, konventionen (nr 119) ochrekommendationen (nr 118) om maskinskydd, konventionen (nr 127) ochrekommendationen (nr 128) om högsta vikt som får bäras av arbetstagare,konventionen (nr 139) och rekommendationen (nr 147) om yrkescancer,konventionen (nr 148) och rekommendationen (nr 156) om arbetsmiljö(luftföroreningar, buller och vibrationer), konventionen (nr 155) ochrekommendationen (nr 164) om arbetarskydd och arbetsmiljö, konventionen (nr161) och rekommen-. dationen (nr 171) om företagshälsovård, konventionen (nr162) och rekommendationen (nr 172) om säkerhet vid användning av asbest samtförteckningen över yrkessjukdomar, reviderad , som utgör bilaga tillkonventionen (nr 121) om förmåner vid yrkesskada. Konventionerna nr 115, nr119, nr 139, nr 148, nr 155, nr 161, nr 162 och nr 121 har samtliga tilhrällsav (prop. 1961:18, 1964:14, 1975:63, 1977/78:134, 1981/82:166,1985/86:141, 1986/87:125 resp. 1981/82:166). Konventionennr 167 reviderar därmed också konvention (nr 62) omsäkerhetsföreskrifter (byggnadsindustrin) och rekommendationen nr 175 ersätterrekommendationema (nr 53) om säkerhetsföreskrifter (byggnadsindustrin) och (nr55) om samverkan till förekommande av olycksfall (byggnadsindustrin). Minbedömning: Fömtsättning för en ratifikation av konventionen nr 167 föreliggerinte . ILO-kommitténsbedömning: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna:Samtliga remissinstanser tillstyrker eller har i huvudsak inget atl invändamot att ansluter sig till konventionen. Av remissyttrandena och det somanförts av framgår dock att vissa avvikelser mdlan konventionenskrav och svensk lagstiftning . Skälenför min bedömning: Jag finner det önskvärt att tillträder konventionennr 167. Den står i överensstämmelse med den svenska gmndsynen påarbelsmiljöpolilikens innehåll. De krav som ställs i konvenlionsbestämmdsernauppfylls i så gott som samtliga avseenden av arbetsmiljölagen (1977:1160) ochmed stöd av denna utfärdade föreskrifter. Konventionen ligger också i linjemed det centrala arbelsmiljöavlal som arbetsmarknadens parter inombyggbranschen slutit. Jagtar nu upp de avvikelser som finns mellan konventionens krav och svensklagstiftning. Enligtkonventionens artikel 8 (a) skall samordningsansvaret för skyddsåtgärder pågemensamma arbetsställen åvila huvudentreprenören eller annan person ellerorgan med kontroll- eller primäransvar för verksamheten på byggarbetsplatsen.Den samordningsansvarige är skyldig att koordi- neraföreskrivna skyddsåtgärder och, så långt detta är förenligt med natio- Prop.1989/90:64 nell lagstiftning, säkerställa att de vidtas. Enligt3 kap. 7 § arbetsmiljölagen har den samordningsansvarige inte någon skyldighetatt tillse alt alla behövliga skyddsåtgärder vidtas. Ansvaret är i stort settbegränsat till sådant som har karaktär av samordningsfrågor. Hänvisningen lillnationell lagstiftning gör emellertid atl denna avvikelse i praktiken saknarbetydelse. Kraveti konventionens artikel 8(b) att den som har det övergripande ansvaret förverksamheten på en byggarbetsplats skall utse en ersättare som övertar dettaansvar, när den samordningsansvarige inte är närvarande på arbetsplatsen, haringen direkt motsvarighet i arbetsmiljölagen. Även på denna punkt återfinns eninskränkande hänvisning till nationell lagstiftning, vilket enligt minuppfattning innebär all problemet med denna marginella avvikelse bortfaller. Delkrav, som i konventionens artikel 9 ställs på konstmklörer och projektorer allbeakta de arbetsmiljörisker, som kan aktualiseras under byggnads- ochanläggningsarbete, saknar motsvarighet i arbetsmiljölagen.Arbetarskyddsstyrelsen har framhållit att denna omständighet är ettralifikationshinder. Jagvill på denna punkt hänvisa till det arbete som pågår i arbetsgruppen (A1987:D) för översyn av vissa bestämmelser i arbetsmiljölagen. Arbetsgruppenhar fått i uppdrag att bl. a. utreda frågan om ett skyddsansvar för arkitekter,konstmklörer och andra som medverkar vid projektering av en byggnad elleranläggning. Arbetet kommer atl vara avslutat /90. Kraveti artikel 30 punkt 1 att arbetsgivaren skall föreskrivas tillhandahållapersonlig skyddsutmstning utan kostnad för arbetslagarna anserarbetarskyddsstyrelsen utgöra ett ratifikationshinder. Arbetarskyddsstyrelsenmotiverar detta med att arbetsmiljölagen saknar en motsvarande bestämmelse. Enligt2 kap 7 § arbetsmiljölagen skall personlig skyddsutmstning användas om intebetryggande skydd mot ohälsa eller olycksfall kan nås på annat sätt.Utmstningen skall tillhandahållas genom arbetsgivarens försorg. Häri liggerenligt vad som framhölls av föredragande statsrådet i prop. 1976/77:149 omarbetsmiljölag m.m., att arbetsgivaren är skyldig alt bekosta den personligaskyddsutmstningen, om inte annan överenskommelse träffats. Detta får ansesinnebära att svensk lagstiftning på ett tillräckligt sätt överensstämmer medkraven i konventionens artikel 30. Bedömningen är gjord bl. a. mot bakgmnd avhänvisningen till nationell lagstiftning. Jagansluter mig till bedömning att konventionens krav i huvudsakuppfylls av svensk lagstiftning. Jag anser dock alt frågan om ratifikation avkonventionen nr 167 bör anstå till dess all den nämnda arbetsgmppens förslaghar beretts i . Rekommendationenföranleder enligt min mening ingen ytterligare åtgärd. 3 Konventionen (nr 168) och rekommendationen p- 1989/90:64 (nr 176) om främjande avsysselsättning och skydd vid arbetslöshet ILOhar ända sedan sina första verksamhetsår ägnat särskilt intresse ålarbetstagarnas sociala trygghet. De konventioner som på detta område antogsunder mellankrigstiden behandlade frågor som då var av speciellt intresse såsomersättning för olycksfall i arbete samt sjuk-, pensions- ocharbetslöshetsförsäkring. Motbakgrund av den sociala trygghetens snabba utveckling och vunna erfarenheterantog en konvention om minimistandard för social trygghet, nr 102,omfattande hela det sociala trygghetsområdet, uppdelat i nio slag av riskfall.Den medger en första ratificering beträffande minst tre av konventionens delarmed en successiv utsträckning av ratificeringen även till övriga delar. Konventionenratificerades av (prop. 1953:73) varvid anmäldes att Sverigeförband sig atl tillämpa de normer som fastställts i tre av dess delar, bl. a.del IV som rör förmåner vid arbetslöshet. Isamband med utarbetandet av konventionen nr 102 beslöt lLO:s styrelse attföreta en revision av konventioner som före antagits i frågaom olika grenar av den sociala tryggheten. Som ell första led i detta programantog arbetskonferensen en konvention (nr 121) och en rekommendation(nr 121) om förmåner vid yrkesskada. antogs konventionen (nr 128) ochrekommendationen (nr 131) om invaliditets-, ålders- och efterlevandeförmåneroch slutligen konventionen (nr 130) och rekommendationen (nr 134) omläkarvård och kontanta sjukförmåner. Somett sista led i denna översyn belöt att på dagordningenför arbetskonferens föra upp ämnet främjande av sysselsättning ochsocial trygghet. Härmed förutsågs en revision av den gamlakonventionen (nr 44) om ersättning eller understöd vid arbetslöshet, enkonvention som inte har ratificerats av . Konventionen(nr 44) om tillförsäkrande åt ofrivilligt arbetslösa av ersättning ellerunderstöd och den kompletterande rekommendationen (nr 44) omarbetslöshetsförsäkring och olika former av hjälp ål arbetslösa antogs avinternationella arbetskonferensen . Följande år antogs denkompletterande rekommendationen (nr 45) om ungdomsarbetslöshet. Konventionenhar ratificerats av endast femton länder. Konventionenanmäldes för genom proposition 1935:84. Hinder för en svenskratifikation angavs härvid bl. a. vara att bestämmelserna i då gällandeförordning om erkända arbetslöshetskassor medgav inskränkningar iunderstödstiden som inte uppfyllde konventionens minimikrav. Sometl led i förberedelsearbetet inför förstaårsbehandlingen av ämnet främjande av sysselsättning och social trygghet anmodade medlemsstaterna att besvara ett av arbetsbyrån utarbetat frågeformulär. ILO-kommitténtillstyrkte i sitt remissvar revision av konventionen nr 44. 1989/90:64Kommittén förordade därvid utarbetandet av en ny konvention kompletterad meden rekommendation och angav ett antal principer på vilka de nya instrumentenborde bygga. Bl.a. hävdades att den i prioriterade s.k. arbetslinjenborde lyftas fram. Alla tillgängliga medel för att bereda arbetslösa arbeteborde utnyttjas. Först därefter, när alla möjligheter till detta prövats,borde kontant ersättning vid arbetslöshet utbetalas. Konventionen borde iförsta hand ange de grundläggande principerna medan detaljerade anvisningarborde hänföras lill rekommendationen. Eftersedvanlig tvåårsbehandling och intensiva förhandlingar i delsärskilda utskott som hade alt behandla ämnet antog internationellaarbetskonferensen konventionen (nr 168) och den kompletteranderekommendationen (nr 176) om främjande av sysselsättning och skydd vidarbetslöshet. Konventionen antogs med röstsiffrorna 366 för, ingen emot och 26nedlagda. Av de svenska ombuden röstade såväl regerings- som arbetsgivar- ocharbetstagarrepresentanterna för konventionen. Rekommendationen antogs med 375röster för, ingen emot och 17 nedlagda. Samtliga svenska ombud röstade förrekommendationen. Yttrandeöver konventionen nr 168 och rekommendationen nr 176 har avgetts avILO-kommittén, som i sin tur har inhämtat yttranden från ,, arbetsmarknadstyrelsen, AMU-sty-relsen. ,i och . ILO-kommitténtillstyrker ratifikation av konventionen nr 168. 3.2 Konventionens och rekommendationens huvudsakligainnehåll Konventionennr 168 och rekommendationen nr 176 kompletterar tidigare antagnaILO-instrumenl, bl.a. den tidigare nämnda konventionen (nr 102) omminimistandard för social trygghet, centrala konvention (nr 122) medkompletterande rekommendation (nr 122) om sysselsättningspolitik, 1975 årskonvention (nr 142) och rekommendation (nr 150) om utveckling av mänskligaresurser, konvention (nr 150) och rekommendation (nr 158) omarbetsmarknadsförvaltning samt rekommendation (nr 169) omsysselsättningspolitik (tilläggsbestämmelser). Konventionenbetonar inledningsvis alt varje medlemsstat skall vidta lämpliga åtgärder föratt samordna socialförsäkringssystem och sysselsättningspolitik.Socialförsäkringssystemet, i synnerhet arbetslöshetsersättningen, bör vara såutformat att det bidrar till alt främja full, produktiv och fritt valdsysselsättning och inte tar bort incitamenten för att arbeta eller erbjudaarbete. Bestämmelsernai konventionen skall genomföras enligt landets praxis i fråga om samråd ochsamarbete med parterna på arbetsmarknaden. Inomramen för en politik ägnad alt främja full, produktiv och fritt valdsysselsättning genom alla lämpliga åtgärder inkl. socialförsäkring bör sär- skilda program upprättasför att åstadkomma ytterligare arbetstillfällen för Prop. 1989/90:64identifierade grupper utsatta personer. Dengenom arbetslöshetsersättning skyddade personkretsen bör omfatta avalla anställda, inkl. offentligt anställda och lärlingar. De skyddadepersonerna skall garanteras likabehandling utan diskriminering på grund av ras,hudfärg, kön, religion, politisk åsikt, nationell härkomst, medborgarskap,etniskt eller socialt urspmng, handikapp eller ålder. Arbetslöshetsersättningskall utgå vid hel arbetslöshet definierad som förlust av inkomst till följdav oförmåga att erhålla lämpligt arbete. Detta gäller för personer som ärarbetsföra, tillgängliga för arbete och verkligen söker arbete. Dessutom börvarje medlemsstat söka utvidga ersättningen att gälla vid partiell arbetslöshetoch vid permittering. Tillhelt arbetslösa och till helt arbetslösa permilterade personer skall förmånerutges i form av periodiska utbetalningar som beräknas så att de dels gerförmånstagaren partiell och övergående löneersättning, dels inte är sådana attmotivationen för att arbeta eller all skapa arbete upphör. Om förmånernagrundas på avgifter eller på tidigare inkomster får de inte fastställas tilllägre belopp än av tidigare inkomst. För övriga förmånstagare får de intefastställas till lägre belopp än av antingen lagstadgad minimilön, lönenför en vanlig yrkesarbetare eller en nivå som ger ett minimum för grundläggandelevnadsomkostnader. Förmånerna skall betalas ut somarbetslösheten varar. Dock kan en första period för utbetalning begränsas till26 veckor vid varje period av arbetslöshet eller under varje24-månadersperiod. Om arbetslösheten fortsätter därefter kan ytterligareutbetalningar begränsas till en viss föreskriven period och dessutom minskasmed hänsyn lill förmåns-tagarens eller hans familjs tillgångar. Slutligeninnehåller konventionen särskilda frivilliga bestämmelser beträffande nyaarbetssökande. Länder,som ratificerar konventionen, kan begagna sig av ett begränsat antal temporäraundantag. Om möjligheten till undantag utnyttjas skall delta anmälas i sambandmed ratifikationen.