prop · GD0377 · 1989-12-31 00:00:00 — Beträffande den tioåriga reklamationsliden vill jag erinraom alt denna enligt 17 § andra stycket konsumenlljänsllagen endast gäller ifråga om "arbete på mark eller på byggnader eller andra anläggningar påmark eller i vatten eller på andra fasta saker". Tioårsliden kommer alltsåinte atl gälla alla åtaganden i ett avtal om småhusentreprenad. a. kommer istället den tvååriga reklamationsliden att gälla i fråga om hushållsmaskinersom en entreprenör levere rar (jfr prop. 1984/85:110 s. 221). Mitt fiirslag:Bestämmelserna i 24 30 §§ konsumenttjänstlagen om näringsidkarens dröjsmålskall gälla också småhusenlreprenader. Utredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag (se 27 32 §§ i den föreslagna lagenom förvärv av nya småhus). Remissinstanserna:Utredningens förslag lämnas utan erinran av remissinstanserna (seremissammanställningen avsnitt 2.7.) Skälen för mitt fiirslag:Reglema i konsumenlljänsllagen om näringsidkarens dröjsmål innebär i korthetföljande, Dröjsmål på näringsidkarens sida föreligger, om uppdraget inte haravslutats inom den tid som följer av avtalet eller, om någon tid inte haravtalats, inom den tid som är skälig med hänsyn särskilt till vad som är normaltför en tjänst av samma art och omfattning. Dröjsmål föreligger också, omnäringsidkaren inte iakttar en överenskommen tid för påbörjande av tjänsteneller för ell arbetes framskridande (24 §). Om näringsidkaren är i dröjsmålkan konsumenten välja mellan alt kräva att näringsidkaren utför tjänsten (28 §)och all häva avtalet helt eller för återstående del (29 30 §§). För rättenatt häva fordras att dröjsmålet är väsentligt. Och för rätten att krävautförande av tjänsten fordras att detta inte medför olägenheter eller kostnaderför näringsidkaren som är oskäligt stora i förhållande till konsumentensintresse av alt avtalet fullföljs. Om mer än en obetydlig del av tjänsten harutförts får hävning endast ske beträffande den del som återstår. Avtalet fårdock hävas i sin helhet, om syftet med tjänsten i huvudsak är förfelat på grundav dröjsmålet. Konsumenten kan vidare hålla inne betalning lill säkerhet försina anspråk på grund av dröjsmålet (27 §). Han kan också fordra Jag återkommertill frågan om skadestånd i avsnitt 2.2.8. Om konsumenten vill åberopa ettdröjsmål på näringsidkarens sida för att häva eller kräva skadestånd, måste hanreklamera inom skälig tid efter det att uppdraget har avslutats (26 §). För egen del ansluter jagmig till utredningens förslag all de berörda reglema skall gälla också i frågaom småhusenlreprenader. 2.2.8Näringsidkarens skadeståndsskyldighet m. m. Mitt förslag:Reglema i 3135§§ konsumenlljänsllagen om näringsidkarens skadeståndsskyldighelpå gmnd av fel eller dröjsmål m.m. samt om tredje mans skadeståndsskyldighet ivissa fall skall gälla även vid småhusenlreprenader. Utredningens fiirslag:Överensstämmer med mitt förslag (se 33-37 §§ i den föreslagna lagen om förvärvav nya småhus). Utredningen har dock föreslagit att partema i vissa fall skallkunna avtala om att konsumentens rätt till skadestånd skall begränsas (se 21 §andra stycket i den föreslagna lagen). Remissinstanserna:Utredningens förslag har lämnais utan erinran av flertalet remissinstanser.Industriförbundet anser all skadeståndsreglerna bör utformas efter mönster avden nu gällande konsumenlköplagen (1973:877). (Se remissammanställningenavsnitt 2.8.) Skälen för mitt förslag:Enligt 31 § konsumenttjänstlagen i dess nu gällande lydelse skallnäringsidkaren ersätta konsumenten skada som denne tillfogas på gmnd av feleller dröjsmål, om inte näringsidkaren kan visa all skadan ej beror påförsummelse på hans sida (s.k. presumtionsansvar). Jag kommer altföreslå att detta ansvar skall ersättas av ett kontrollansvar efter mönster avreglerna i den nya köplagen. Jag kommer då också att föreslå att reglema i dennya konsumenlköplagen om skadestånd på gmnd av kontraktsbrott också skallbygga på kontrollansvar. Liksom i den nya konsumenlköplagen börersättningsskyldigheten enligt konsumenttjänstlagen i princip omfatta all skadapå gmnd av felet eller dröjsmålet. Tillfogas konsumenten skada av annananledning än fel eller dröjsmål, är näringsidkaren skyldig att ersätta skadanom den vållats genom försummelse på hans sida. Näringsidkaren har dock ettlängre gående ansvar i fråga om skada på egendom som inträffar medan egendomenär i näringsidkarens besittning eller annars under dennes kontroll (se 32 § ).1 33 § konsumenlljänsllagen finns regler om tredje mans marknadsföringsansvar.Reglerna innebär att en materialleverantör eller en branschorganisation e.d.som vid marknadsföring uppsåtligen eller av vårdslöshet lämnar vilseledandeuppgifter av betydelse för bedömningen av tjänstens beskaffenhet ellerändamålsenlighet skall ersätta konsumenten skada som denne därigenom tillfogas.Detsamma gäller om marknadsföringen inte innehåller sådan information avbetydelse för bedömningen av tjänstens beskaffenhet, ändamålsenlighet ellersäkerhet som vederbörande enligt 3 1989/90. marknadsföringslagen ellerproduktsäkerhetslagen har ålagts atl lämna. Marknadsföringsansvarei omfattaräven ersättning för skada på föremålet för tjänsten eller på annan egendom somtillhör konsumenten eller någon medlem av hans hushåll. Även näringsidkarensskadeståndsansvar enligt 3132§§ konsumenttjänstlagen omfattar såväl ersättningför skada på egendom som tillhör konsumenten som ersättning för skada påegendom som tillhör någon medlem av hans hushåll. Näringsidkaren och konsumentenkan träffa avtal om att ersättning enligt 3132§§ konsumenlljänsllagen inteskall omfatta förlust i näringsverksamhet. Skadestånds-skyldigheten enligt deberörda bestämmelsema kan jämkas om skyldigheten att utge skadestånd skullevara oskäligt betungande med hänsyn lill den skadeslåndsskyldiges ekonomiiskaförhållanden (34 §). Bestämmelserna gäller inte ersättning för personiäkada. Jag anser för min del altde berörda reglema med föreslagna ändringar utan jämkningar bör kunna gällaockså i fråga om småhusenlreprenader. Någon ytterligare möjlighet för partemaalt, som utredningen har föreslagit, i vissa fall avtala om all konsumentensrätt till skadestånd skall begränsas bör inte införas. Jag anser inte helleratt vad industriförbundet har anfört utgör skäl all i detta sammanhang övervägaändringar i skadeståndsreglema i konsumenlljänstlcigen. Mitt förslag:Reglema i 36 41 §§ konsumenttjänstlagen om priset och om betalningen av deltam. m. skall gälla också småhusenlreprenader. Utredningens förslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se 38 44 §§ i den föreslagnalagen om förvärv av nya småhus). Remissinstanserna: Utredningensförslag har i allmänhet lämnais utan erinran av remissinstansema. har föreslagit att det genom en tvingande regel slås fastatt konsumenten inte är skyldig att betala en viss andel av entreprenadsummanförrän tjänsten är avslutad. (Se remissammanställningen avsnitt 2.9.) Skälen för mitt förslag:Konsurnentljänstlagen bygger på principen att det står parterna fritt attavtala om prisei för en tjänst. 1 den mån priset inte följer av avtalet, skallkonsumenten betala vad som är skäligt med hänsyn till tjänstens art, omfattningoch utförande, gängse pris eller prisbe-räkningssätt för motsvarande tjänstervid avialstillfallet samt omständigheterna i övrigl. Har näringsidkaren angettpriset för tjänsten på ett ungefär (ungefärlig prisuppgift), får det angivnapriset dock inte överskridas med , om inte någon annan prisgräns haravtalats (36 §). Näringsidkaren har rätt till pristillägg för vissatilläggsarbeten samt för fördyringar av tjänsten som näringsidkaren inte bortfömtse när avtalet träffades och som beror på omständigheter som är all hänföratill konsumenten (38 §). Näringsidkaren är skyldig att på konsumentens begäran ställa ul en specificeradräkning för tjänsten (41 §). Räkningen skall göra det möjligt för konsumentenatt bedöma det utförda arbetets art och omfattning. 1 den mån tjänsten inte harulförts mot fast pris skall det även framgå av räkningen hur prisei harberäknats. Om inte annat följer av avtalet, är konsumenten skyldig att betala vidanfordran sedan näringsidkaren har ulfört tjänsten (41 §). Har konsumenten ilid begärt en specificerad räkning, är han inte skyldig atl betala förrän ensådan räkning har kommit honom till banda. Utredningen har föreslagitatt de berörda reglema med några jämkningar skall gälla även vidsmåhusentreprenader. Dessa jämkningar avser endast detaljfrågor. Sålundaföreslår utredningen inte någon motsvarighet till regeln i 36 § andra stycketkonsumenttjänstlagen om möjlighet för partema all träffa avtal om en särskildprisgräns när en ungefärlig prisuppgift har lämnais. Utredningens förslag hari allmänhet lämnats utan erinran av remissinstansema. har dock menat atl det genom en tvingande regel bör slåsfast att konsumenten inte är skyldig att betala en viss andel avenlreprenadsumman förrän tjänsten är avslutad. Ävenjag anser alt de berörda reglema bör kunna gälla också vid småhusenlreprenader.De av utredningen föreslagna jämkningarna är atl se mot bakgmnd av utredningensförslag att småhusenlreprenadema skall regleras i en särskild lag. Jag anserinte att del finns något behov av att göra motsvarande jämkningar när, som jaghar föreslagit, småhusenlreprenadema regleras i konsumenlljänsllagen. Jaganser inte heller atl del finns tillräckliga skäl atl begränsa avtalsfrihetengenom atl införa den av föreslagna regeln. Mitt förslag:Reglema om avbeställning i 42 44§§ konsumenttjänstlagen skall gälla i tillämpligadelar också vid småhusentreprenader. Utredningens fiirslag:Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se 45 48 §§ i den föreslagnalagen om förvärv av nya småhus). Remissinstanserna:Utredningens förslag har kritiserats av flera näringslivsorganisationer och avkommunförbundet. Kritiken går ul på att förslaget innebär ett avsteg frånprincipen att avtal skall hållas och all den som bryter avtalet skall utge fullersättning. Enligt hovrätten för förefaller det praktiska värdetför konsumenten av de föreslagna reglema vara myckel begränsat. (Seremissammanställningen avsnitt 2.10.) Skälen för mitt förslag:Avbeställning kan beskrivas som en rätt att häva ett avtal utan att fel ellerdröjsmål föreligger. Konsumenttjänsllagens regler om avbeställning avsersådana situationer där avbeställning sker innan en tjänst har slutförts.Näringsidkaren har vid en sådan avbeställning rätt till ersättning för utförtarbete och arbete som måste utföras trots avbe- Ersättningskall också utges för de förluster näringsidkaren gör på gmnd av. att han harinrättat sig efler uppdraget, utom när konsumentens syfte med tjänsten harförfelats av vissa skäl som konsumenten inte kan lastas för (42 §). Lagen gernäringsidkaren möjlighet alt på förhand förbehålla sig en skäligavbeställningsavgifl (43 §). De av utredningenföreslagna reglerna om avbeställning av småhusentreprenader överensstämmer ihuvudsak med reglerna i konsumenlljänsllagen. Utredningen har dock inteföreslagit någon regel om begränsning av konsumentens ansvar förnäringsidkarens förlust för det fall att konsumentens syfte med tjänsten harförfelats. 1 sådana situationer torde konsumenten, enligt utredningen (se SOU1986:38 s. 408), utan att tillämpa regler om avbeställning kunna bli helt ellerdelvis befriad från sina förpliktelser enligt avtalet med stöd av 36 §avtalslagen. Utredningen har vidare föreslagit en regel (48 § i utredningensfcirslag) som begränsar konsumentens rätt all avbeslälla ett åtagande all uppföraell sammanbyggt gmpphus. Flertalet remissinstanserhar inte närmare kommenterat utredningens förslag i denna del. Enligt fleranäringslivsorganisationer och kommunförbundet bör näringsidkaren få ersättningför del s.k. positiva kontraktsin-Iresset om konsumenten avbeställer ensmåhusentreprenad. En konsument som harförvärvat en tomt och träffat avtal med en näringsidkare om att denne skalluppföra ett småhus på tomlen torde, om han ångrar sig, normalt försöka hitta enspekulant som är beredd att överta hans rättigheter och skyldigheter enligtavtalet. En avbeställning av entreprenaden torde bli aktuell endast i vissaundantagsfall. Någon anledning att reglera dessa fall annorlunda änavbeslällningar av konsumenttjänster i aUmänhel synes inte föreligga. Enligtmin uppfattning bör därför konsumenttjänstlagens regler kunna gälla fullt utför dessa fall. Del finns afitså inte anledning all göra de avvikelser frånreglema i konsumenlljänsllagen som utredningen föreslagit. Jag anser inteheller att del finns skäl att i detta sammanhang frångå den bedömning i frågaom konsumentens ersättningsskyldighet vid avbeställning som gjordes närkonsumenlljänsllagen infördes (se prop. 1984/85:110 s. 102-103, LU 42 s. 19). Mitt förslag:Reglema i 45-50 §§ konsumenlljänsllagen om konsumentens dröjsmål skall itillämpliga delar gälla också vid småhusentreprenader. Näringsidkarensskyldighet enligt 45 § andra stycket att, trots att konsumenten är i dröjsmål,såvitt möjligt utföra arbete som inte kan uppskjutas ulan risk för allvarligskada för konsumenten begränsas dock till att gälla sådana fall där detta intemedför väsentliga kostnader eller olägenheter för näringsidkaren. Utredningens förslag:Överensstämmer i princip med milt förslag utom så till vida att konsumenten viddröjsmål skall ha ell strikt skadeståndsansvar och inte som enligt mittförslag ett presumtionsansvar (se 49 53 §§ i den föreslagna lagen om förvärvav nya småhus). Remissinstanserna:Utredningens förslag i denna del kommenteras en- Prop. 1989/90:77 dast avhovrätten för som riktar kritik mot den föreslagna regeln omkonsumentens skadeståndsansvar vid betalningsdröjsmål (seremissammanställningen avsnitt 2.11). Skälenlör mitt förslag: Konsumenlljänsllagen reglerar också verkan av konsumentensdröjsmål. Reglerna innebär i korthet följande. Om konsumenten gör sig skyldiglill dröjsmål med betalning som skall erläggas innan tjänsten har utförts, fårnäringsidkaren inställa arbetet till dess betalning sker. Näringsidkaren får påmotsvarande sätt inställa arbetet i avvaktan på att konsumenten lämnar sådanmedverkan som är nödvändig för att tjänsten skall kunna utföras (45 § förstastycket). Har tjänsten påbörjats, är näringsidkaren dock skyldig att såvittmöjligt utföra arbete som inte kan uppskjutas utan risk för allvarlig skada förkonsumenten (45 § andra stycket). Om näringsidkaren inställer arbelet, har hanrätt lill ersättning för kostnader och andra förluster som detta åsamkarhonom,'om konsumenten inte visar att dröjsmålet ej beror på försummelse påhans sida (45 § tredje stycket). Om konsumenten trots påminnelse inte inomskälig lid betalar eller lämnar nödvändig medverkan och dröjsmålet är avväsentlig betydelse för näringsidkaren, får denne häva avtalet beträffandeåterstående del av tjänsten (46 §). Näringsidkaren har också sådan rätt atthäva, om del redan på förhand finns starka skäl att anta all konsumenten intekommer alt betala eller lämna medverkan i rätt lid och alt dröjsmålet kommeratt bli av väsentlig betydelse för näringsidkaren (47 §). Vid hävning skallkonsumenten betala som om han hade avbeslälll tjänsten den dag då hävningenskedde (48 §). förslag skall de berörda reglerna med vissa jämkningar gälla äveni fråga om småhusenlreprenader. Jämkningarna berör dels regeln i 45 § andrastycket konsumenlljänsllagen om näringsidkarens skyldighet att utföra arbetetrots att konsumenten är i dröjsmål och dels regeln i 45 § tredje stycket omkonsumentens skadeståndsansvar vid dröjsmål. Den föreslagna jämkningen iförhållande till 45 § andra stycket konsumenlljänsllagen hänger samman med attdet enligt utredningens mening inte skäligen kan krävas av näringsidkaren allhan i de situationer som avses i bestämmelsen skall vara skyldig att ulförasådant arbete som medför väsentliga kostnader eller ölägenheter för honom.Enligt utredningen kan den gällande regeln i konsumenlljänsllagen inte sällankomma att leda till all näringsidkaren blir skyldig att utföra ekonomisktbetydelsefulla arbeten (se SOU 1986:38 s. 410). Förslaget såvitt gällerbestämmelsen i 45 § tredje stycket konsumenlljänsllagen hänger samman med attdel enligt utredningens mening'knappast kan tänkas i praktiken förekomma falldär belalningsdröjsmål inte skulle bero på försummelse (se SOU 1986:38 s. 224). Föregen del anser jag att bestämmelserna i konsumenlljänsllagen om konsumentensdröjsmål bör kunna gälla också vid småhusentreprenader. Mot bakgmnd av vadutredningen har anfört bör dock en jämkning göras beträffande näringsidkarensskyldighet att ulföra arbete enligt 45 § andra stycket konsumenttjänstlagen.Gällande regler bygger på att det sällan torde bli fråga om någramer omftillande arbeten (se prop. 1984/85:110 s. 322). Av vad utredningen haranfört får anses framgå att det vid småhusentreprenader inte sällan tordekunna bli fråga om mer omfattande arbeten som faller in under 45 § andrastycket, om inte den bestämmelsen ändras. Med hänsyn härtill börnäringsidkaren inte vara skyldig alt ulföra arbete enligt 45 § andra stycket,om ari)etet medför väsentliga kostnader eller olägenheter för honom. Enligt minmening bör detta gälla inte bara vid småhusenlreprenader utan också beträffandesådana tjänster som redan nu omfattas av konsumenttjänstlagen. Jag kan för min del intebiträda utredningens förslag rörande konsumentens skyldighet att ersättanäringsidkarens kostnader eller andra förluster som föranleds av konsumentensdröjsmål. Som har påpekats under remissbehandlingen kan det även vidsmåhusentreprenader förekomma fall där dröjsmål med betalningen inte beror påförsummelse på konsumentens sida. Någon skadeståndsskyldighel bör enligt minmening inte åvila konsumenten i en sådan situation. Den nuvarande regeln ikonsumenlljänsllagen bör alltså gälla även beträffande småhusentreprenader. 2.3 Fel i fastighet enligt jordabalken 2.3.1 Allmänt om felbegreppet Mittförslag: En fastighet skall liksom anses behäftad med fel, omden avviker från \'ad som får anses utfäst eller om den avviker från vadköparen med hänsyn lill omständighetema får anses ha haft anledning atl räknamed vid köpet. 1den mån felet inte avser sådan egenskap hos fastigheten som omfattas av enutfästelse av säljaren gäller säljarens felansvar bara sådant som köparen inteborde ha upptäckt vid en undersökning av fastigheten före köpet. (Köparensundersökningsplikt behandlas närmare i avsnitt 2.3.2.) Utredningensförslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag (se SOU 1987:30 s. 63-70). Remissinstanserna:Det stora flertalet remissinstanser tillslyrker utredningens förslag i desshuvuddrag eller lämnar del utan erinran. Hovrätten för ochJuridiska faikultetsstyrdsen vid riktar dock kritik avnärmast lagleknisk natur mot utredningens förslag. (Se remissammanställningen,bilaga 8, avsnitt 1 och 2.) Skälen för mitt förslag:Enligt den nu gällande lydelsen av 4 kap. 19 § jordabalken är en såld fastighetbehäftad med fel, om den avviker från vad som kan anses utfäst eller från vadköparen eljest, ulan att det föreligger något sådant fall som avses i 4 kap.16-18 §§ jordabalken, med hänsyn till omständighetema har haft anledning räknamed vid köpet. Jordabalken innehåller i 4 kap. 16 och 17 §§ regler om s.krättsliga fel, dvs. beståri att fastigheten besväras av en rättighet som köparen inte känt till Prop.1989/90:77 ochinte heller borde ha känt till. Regler om rättsliga fel finns också i 4 kap. 15,21 och 22 §§ jordabalken. Bestämmelserna i 4 kap. 18 § jordabalken k. rådighetsfd, dvs. fel som består i att offentlig myndighets beslutmedför att köparen inte förvärvar den rådighet över fasligheten som hanvid köpet hade skäl atl fömtsätta. Innebördenav fdbegreppel i 4 kap. 19 § jordabalken kan sammanfattas enligt följande.Utgångspunkten är att fastigheten säljs sådan den är och att följaktligenköparen för all trygga sig får göra en undersökning av fastigheten före köpet.Säljaren svarar dock för del som kan anses vara utfäst. Vidare är säljarenansvarig för atl fastigheten är sådan som köparen äger räkna med på gmnd av vadsom avhandlats vid köpet. Men hämtöver har säljaren etl ansvar, när enbristfällighet föreligger beträffande något som ej berörts vid köpet, såvidabristfalligheten är sådan att köparen enligt sakens natur ej haft anledningräkna med den och ej heller bort upptäcka den vid en undersökning. 1 praktikenblir det här fråga om dolda fel beträflFande något som regelmässigt hör till enfastighet av den typ som köpet gäller. Något krav på att avvikelsen skall varaväsentlig ställs inte upp. Eftersom det ligger i sakens natur atl försiktighetmåste iakttagas, när avtalet utsträcks att gälla något som inte direkt haravhandlats vid köpet, har man inte befarat att avsaknaden av ellväsenllighetskrav skulle kunna leda till att regeln blir alltför sträng motsäljaren (jfr prop. A 220-221). Tvistervid domstol om fel i fastighet är förhållandevis vanliga (se SOU 1987:30 s. 55ff.). I lagboken hänvisas under 4 kap. 19 § jordabalken till omkring 20rättsfall som har avgjorts av högsta domstolen. En redogörelse för praxis finnsi betänkandet (s. 25 34). Utredningens förslag innebär inte några nyheter isak när det gäller säljarens ansvar för lämnade utfästelser rörandefaslighetens skick. Beträffande säljarens ansvar för atl fastigheten är i detskick som köparen hade anledning all räkna med vid köpet utgår förslaget,liksom gällande rätt, från att köparen är skyldig all undersöka fastigheten.Vad köparen upptäckt eller bort upptäcka vid en sådan undersökning räknas intesom fel i lagens mening. Att köparen har en viss undersökningsplikt skallenligt förslaget framgå av lagtexten. Liksom skall säljaren svara fördolda fel, dvs. fel som inte kunde upptäckas vid en med vederbörlig omsorgföretagen undersökning av fastigheten. Liksomremissinstanserna delar jag utredningens uppfattning att felbegreppet ijordabalken i allt väsentligt innebär en lämplig avvägning mellan säljarens ochköparens intressen. Grundprincipen för felansvaret i jordabalken bör alltsåalltjämt vara atl fastigheten säljs sådan den är och att köparen för alt tryggasig får göra en undersökning av fastigheten före köpet. Det innebär attsäljaren beträffande en bristfällighet som inte har berörts vid köpet harett ansvar för sådant som köparen enligt sakens natur inte har haft anledningatt räkna med och inte heller har bort upptäcka vid en undersökning. Jagdelar också uppfattningen att lagregeln bör ändras väsentligen med sikte på altkomplettera lagtexten med en erinran om köparens undersök- Vad gäller denlagtekniska utformningen av en sådan erinran anser jag all praktiska ochprincipiella skäl talar för att regeln utformas i nära anslutning till reglernaom undersökning av varan inom den allmänna köprällen (se 47 § i 1905 årsköplag och 20 § i den föreslagna nya köplagen). Jag förordar därför att regelnanger att som fel inte får åberopas en avvikelse som köparen borde ha upptäcktvid en undersökning av fastigheten. Den närmare innebörden av regeln kommer attbehandlas i nästa avsnitt. Mitt förslag innebär att domstolen, liksom ,normall inte är tvungen att ta ställning till om fasligheten avviker frånnormal standard innan domstolen tagit sliillning lill om köparen borde ha upptäcktdet påstådda felet vid en undersökning av fastigheten. Enligt utredningensförslag skulle reglerna i jordabalken om fel i fastig-hel inte gälla i fråga omköp av fast egendom på vilken finns ell nytt småhus. Den av utredningenföreslagna lagen om förvärv av nya småhus skulle i stället gälla för sådanaköp. Som jag har framhållit (se avsnitt 2.1.5) bör den av utredningenföreslagna lagen inte införas. Enligt min uppfattning behövs inte någotsärskilt felbegrepp för nya småhus. Att det är fråga om ett nytt småhus är enomständighet som enligt min mening kan beaktas inom ramen för den felregel ijordabalken som jag har föreslagit i det föregående. 2.3,2 Köparensundersökningsplikt