prop · GD03107 · 1989-12-31 00:00:00 — Av särskild betydelse är givetvis att konventionen fårså bred anslutning som möjligt bland världens länder. Det är mot denna bakgmndjag nu föreslår ett godkännande av konventionen. Jag återkommer i anslutningtill artikel 37 till det förbehåll jag anser bör göras. Genomatt ratificera konventionen förpliktar sig att på det sätt som anges ikonventionen respektera och främja ett barns rättigheter. Som jag redan nämnt iavsnitt 3.2 föreligger god överensstämmelse mellan konventionen och vårallmänna politik på familjeområdet. Konventionen om barnets rättigheter byggerockså i mycket på konventionen om ekonomiska, sociala och kulturellarättigheter och konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. Genomsin anslutning till dessa konventioner är förpliktigat attse till att svenska förhållanden motsvarar dessa konventioners krav. Frånremissinstansernas sida föreligger inte heller några invändningar som innebäratt en svensk ratificering ifrågasätts. Vad remissinstansema ifrågasätter är istället i huvudsak mindre anpassningar av svensk lagstiftning tillkonventionen. Remissinstansema har dämtöver framfört allmänna synpunkter,bl.a. på den praxis som förekommer på olika områden samt på vilka åtgärder somkan och bör vidtas för att ytterligare förbättra barns förhållanden. Jagkommer i åtskilliga avseenden att ta ställning till remissinstansernassynpunkter i samband med min genomgång i det följande av de enskilda artiklarnai konventionen. Jag kommer därvid att behandla förhållandet mellan den svenskalagstiftningen och de enskilda artiklarna. Jag kommer Prop. 1989/90:107 ocksåatt ta upp de allmänna frågor som innehållet i artiklarna väcker. En del avdessa frågor har emellertid inte en sådan anknytning till ratificeringen avkonventionen att de bör tas upp nu utan behandlingen av dem får anstå tiU merlämpligt sammanhang. Detsamma gäller de förslag till ändringar i konventionensom vissa instanser redan nu föreslagit. Jag vill emellertid framhålla att mangenom remissyttrandena fått en värdefull genomgång av bams och ungdomarssituation och av hur man bör se på denna situation. Remissyttrandena kansåledes tjäna som ett gott underlag för det fortsatta arbetet med att förbättrabams och ungdomars förhållanden. Innanjag går in på de enskilda artiklarna vill jag vidare framhålla vissa nödvändigautgångspunkter för en jämförelse mellan konventionens bestämmelser och svenskaförhållanden. Jag ansluter mig därvid till vad föredragande statsrådet anfördevid godkännandet av bl. a. konventionen om ekonomiska, sociala och kulturellarättigheter och konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (prop.1971:125 s. 25 f). Engranskning av konventionsbestämmelsema leder till slutsatsen, att svensk rättoch praxis till sin allmänna syftning står i god överensstämmelse med dessabestämmelser men att man kan vara tveksam om humvida svensk rätt eller praxis ialla detaljer överensstämmer med konventionens krav. Den bedömning, som isådana fall måste göras, blir i viss utsträckning beroende av vilka allmännaprinciper man viU lägga till gmnd för tolkningen av konventionens bestämmelser.Man måste därvid hålla i minnet att konventionen är avsedd att tillämpas på ettvärldsomfattande plan och således på rättssystem och andra förhållanden avmycket skiftande art. På gmnd härav måste konventionen tolkas så, att den fåren rimlig mening inom ramen för varie nationellt system. Artiklama är också imånga fall utformade så att det finns utrymme för lämplighetsbedömningbeträffande de åtgärder som statema skall vidta. Fömtomde nu omnämnda allmänna principema kan också förarbetena tillkonventionsbestämmelsema tjäna till ledning vid tolkningen av bestämmelsema.Den sammanställning av rapportema från arbetsgmppens möten som för närvarandeförbereds kan bli ett värdefullt hjälpmedel. Detär mot den nu skildrade bakgmnden som man får se de artiklar i konventionen sombehandlar efterlevnaden av den. Av intresse är i detta sammanhang främstartiklama 4 och 44. Enligtartikel4 skall konventionsstatema vidta aUa lämpliga lagstift nings-, administrativa och andra åtgärder för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen. I fråga om ekonomiska, sociala och kulturel la rättigheter skall konventionsstatema vidta sådana åtgärder med utnytt jande till det yttersta av sina tillgängliga resurser och, där så behövs, inom ramen för intemationellt samarbete. Enligt artikel44, punkt 1 skall konventionsstatema avge rapporter om de åtgärder som de vidtagit för att genomföra de rättigheter som erkänns i konventionen och om de framsteg som gjorts i fråga om åtnjutandet av rättighetema. Enligt punkt 2 samma artikel skall i rapportema anges eventuella förhållanden och svårigheter som påverkar graden av uppfyllande av skyldighetema enligt konventio nen. Rapporterna skall även innehålla tillräcklig information för att ge en 28 goduppfattning om genomförandet av konventionens bestämmelser i . 1989/90:107landet i fråga. 4.2 De enskilda artiklama och svenska förhållanden Definitioneni artikel 1 av vem som i konventionens mening skaU anses vara bam medför i siginte några problem för svensk del. Enligt 9 kap. 1 § är den somär underårig och omfattas av regler om bl. a.vårdnad och umgänge, underhållsskyldighet och omyndighet. Det skydd och derättigheter som dessa regler innebär i personligt och ekonomiskt avseendekompletteras av särskilda regler avseende bam och ungdom på de många andraområden som berör dessa gmpper. Som exempel bland många kan nämnassocialtjänstlagens (1980:620) särskilda regler om omsorger om bam och ungdom,lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykiskt utvecklingsstörda m.fl. (omsorgslagen),lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och desärskilda reglema i 6 kap. om sexualbrott mot bam och ungdom. Ombudsmannenmot etnisk diskriminering (DO) har påpekat att utlänningslagstiftningen byggerpå ett familjebegrepp innefattande man, hustm och ogifta bam under ochatt en anpassning av lagstiftningen måste ske utifrån artikelns definition avbam som personer . Jag vill här endast påpeka att artikeln inteinnebär att man i aU nationell lagstiftning rörande bam och ungdomar måste haen åldersgräns av . Det är endast beträffande de rättigheter som behandlasi konventionen som man har att utgå från att dessa rättigheter avser allapersoner . Ikonventionens inledning hänvisas till vad som sägs i FN:s förklaring om bametsrättigheter, att "bamet på gmnd av sin fysiska och psykiska omognadbehöver särskilt skydd och särskild omvårdnad, innefattande lämpligt rättsligtskydd, såväl före som efter födelsen". Någon risk föreligger inte för attdetta uttalande, sammanställt med artikel 1, skulle kunna tas till intäkt förett påstående att svensk abortlagstiftning skulle stå i strid med konventionen.Hänvisningen till förklaringens innehåll i detta avseende skall nämligen inteuppfattas som ett ståndpunktstagande i abortfrågan utan är endast enhänvisning till gäUande intemationeU norm på området, som varie land inom ramenför får tolka på sitt sätt. Hänvisningen är resultatet av en ömtåligkompromiss i konventionsarbetet. Kompromissen träffades mot bakgmnd av att dedeltagande ländema var införstådda med att det inte var möjligt att uppnå någonenighet om det ofödda bamets rätt. Detta framgår också av särskilda uttalandentill protokollen från arbetet med konventionsutkastet. Sammanfattningsvisanger således artikel 1 endast en övre gräns för när en mänsklig varelse skallanses vara bam, dvs. vid eUer vid tidigare uppnådd myndighet enligt denlag som är tillämplig på bamet. Tilldetta kommer att enligt folkrätten inledningen till skillnad från artiklama inte anses rättsligt bindande. Inledningen är endast av betydelse förtolkningen av artiklama. De fria kristna samfundens råd och 29 frikyrkorådbetonar i sitt gemensamma remissyttrande att det Prop. 1989/90:107 med hänsyntill det ofödda barnets rätt, som uppmärksammas i konventionsinledningen, ärangeläget med en översyn av den svenska abortlagstiftningen och att det i ensådan översyn bör läggas vikt vid frågan om fostrets integritet. Jag vill medanledning härav upplysa om att utredningen om det ofödda barnet i sittslutbetänkande (SOU 1989:51) Den gravida kvinnan och fostret två individer.Om fosterdiagnostik. Om sena aborter behandlat frågor av etisk, medicinsk, psyko-socialoch juridisk art rörande fosterdiagnostik och sena aborter. Artikel2 vänder sig mot alla former av diskriminering när det gäller att tillförsäkraett barn de rättigheter som anges i konventionen. Artikeln ansluter sig i sinlydelse till vad som sägs i artikel 2 punkt 2 konventionen om ekonomiska,sociala och kulturella rättigheter och artikel 2 punkt I konventionen ommedborgerliga och politiska rättigheter. Kraveni artikeln tillgodoses genom de grundläggande fri- och rättigheter somgaranteras av 2 kap. regeringsformen, särskilt 15 och 16 §§ som vänder sig motdiskriminering på grund av ras, hudfärg eller etniskt ursprung eller kön. I 20§ samma kapitel ges vidare regler som likställer utlänning i med svenskmedborgare i ett antal avseenden. Sanktioner mot överträdelser finns i 16 kap.9 § som innehåller bestämmelser om olaga diskriminering och S §samma kapitel som riktar sig mot hets mot folkgrupp. Bestämmelserna ibrottsbalken om förtal och hets mot folkgrupp har motsvarigheter itryckfrihetsförordningens bestämmelser om tryckfrihetsbrott. FörbundetAdoptionscentrum har pekat på två grupper av barn, nämligen flyktingbarn ochbarn i familjehem och undrat om de verkligen tillgodoses på det sättkonventionen kräver. Ettpar andra remissinstanser har också uppmärksammat flyktingbarnens utsattasituation och har väckt ett antal frågor rörande dessa barns rättigheter iSverige. Som kommer att framgå vid den följande genomgången av artiklarna ärdet min uppfattning att uppfyller konventionens krav även såvittgäller familjehemsplacerade barn och flyktingbarn. Ävenom sålunda innehållet i artikel 2 inte i sig vållar några problem för svenskdel förekommer i dagens samhälle oroande tendenser till olika former av rasismeller fientlighet mot dem som är annorlunda eller tillhör en minoritet. Dettadrabbar inte minst barnen. DO har i sitt remissvar betonat vikten av att ökaall förskole- och skolpersonals medvetenhet, beredskap och förmåga att hanterafrågor av detta slag. Enligt DO handlar det inte minst om att öka förmågan attge adekvat stöd åt de barn, som trots samhällets ansträngningar utsätts förtrakasserier på grund av sitt etniska ursprung. Kommissionenmot rasism och främlingsfientlighet har i sitt betänkande (SOU 1989:13)Mångfald mot enfald föreslagit åtgärder mot främlingsfientlighet och rasism.Bl.a. har kommissionen ägnat ett kapitel åt frågan om utbildning ochfortbildning av lärare och skolledare i frågor om rasism och diskrimineringm.m. 1 propositionen om åtgärder mot etnisk diskri- 1989/90:86) som förelagts Prop.1989/90:107 har regeringen tagit ställning till kommissionens olika förslag. Ävenjämställdheten mellan könen är ett område där skolan har en betydelsefull rollatt spela. Skolan måste förbereda pojkar och flickor på ett sådantsätt inför deras fortsatta tillvaro att de kan ta ansvar för barn, hem ochhushåll och göra insatser i yrkeslivet. Skolan skall också stärka elevernassjälvförtroende så att de vill och vågar använda möjligheterna till inflytandei exempelvis fackliga och politiska sammanhang. Förutomatt skolan skall eftersträva en jämn könsfördelning mellan kvinnor och män närdet gäller personalen är det av stor vikt att de attityder personalen förmedlartill eleverna är sådana att de motverkar fördomar av olika slag.Jämställdhetsfrågorna ingår nu också som ett övergripande ämnesområde i dencentrala utbildningsplanen för den nya grundskollärarlin-jen. De börsjälvfallet ingå som en naturiig del i all lärarfortbildning. Beträffandeläromedlen har jämställdhetsaspekten fått en betydligt kraftigare markering änden haft tidigare. avser att regelmässigt beaktahur läromedlen i orienteringsämnen svarar mot läroplanens mål när det gallerjämställdhet mellan kvinnor och män. Förgymnasieskolan uppställdes i propositionen Jämställdhetspolitiken inför90-talet (prop. 1987/88:105) bl. a. vissa mål beträffande intagning avunderrepresenterat kön på de olika utbildningslinjerna. Trots de insatser somgjorts har man inte lyckats förändra de traditionellt könsbundna valen tillgymnasieskolans utbildningslinjer. Den tillsatta ledningsgruppen förjämställdhetsfrågor avser att särskilt följa dessa frågor och föreslå åtgärder.Samråd kommer också att ske mellan ochskolöverstyrelsen om vilka ytterligare åtgärder som bör vidtas. Attbeklaga i detta sammanhang är att man i konventionsarbetet inte lyckades enasig om en särskild artikel med ett uttryckligt stadgande om att barn tillföräldrar som är gifta med varandra och barn till föräldrar som inte är giftamed varandra skall ha samma rättigheter. Förslag till en artikel med dettainnehåll framlades av bl.a. och stöddes av bl.a. . Förslaget stötteemellertid på sådant motstånd från flera länders sida att förslaget föll. Genomförbudet i nu ifrågavarande artikel mot diskriminering av barn på grund avbarnets bord eller på grund av barnets eller föräldrarnas ställning fastslåsemellertid i konventionen principen om likabehandling av barn oberoende av omföräldrarna är gifta med varandra eller ej. I artikel 18 slås vidare fast attbåda föräldrarna har ett gemensamt ansvar för barnets uppfostran ochutveckling. Detta gäller utan begränsning, dvs. oavsett om föräldrarna är giftamed varandra eller ej. punkt I innehåller den grundläggande principen att barnets bästa skall kommai främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Principen gäller åtgärder somvidtas av offentliga organ men också sådana som vidtas av privata socialavälfärdsinstitutioner. När det gäller att tillämpa denna princip ar detnaturiigtvis en lagstiftningsfråga men i hög grad också en fråga om tillämpningav lagstiftningen och praktiskt handlande överhuvudtaget. Att barnets bästaskall komma i främsta rummet utesluter inte att ävenandra hänsyn får tas men innebär att vad som bäst Prop. 1989/90:107 gagnarbarnet i första hand skall vara vägledande. Svenskrätt rörande barn och ungdomar utgår från principen om barnets bästa. Principenär förankrad i grundlagen genom bestämmelserna i 1 kap. 2 §regeringsformen om att det grundläggande målet för den offentliga verksamheten skulle vara den enskildes välfärd i olika avseenden. Det åligger därvid det allmänna att särskilt verka för social omsorg och trygg het och för en god levnadsmiljö. Principenom barnets bästa framgår uttryckligen av exempelvis vårdnadsreglerna iföräldrabalkens 6 kap. och av 27 § socialtjänstlagen. Principen uttrycks ocksåmen med andra ord än barnets bästa i t. ex. 1 § lagen (1980:621) med särskildabestämmelserom vård av unga (LVU)(jfr 2 och 3 §§i den nya LVU som träder i kraft den , prop. 1989/90:28, SoUlS, rskr. 112, SFS 1990:52) och i 4 kap. 6 § om fömt sättningarna för adoption. Ävenvid utformningen av bl.a. reglerna om barn och unga i brottmålsprocessen harprincipen om barnets bästa varit av gmndläggande betydelse. Som exempel kan nämnas7 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, som medgerhäktning av den som är endast när det föreligger synnerliga skälför detta. Sådana skäl måste också enligt 30 kap. 5 § föreliggaför att någon skall kunna dömas till fängelse för brott som han eller honbegått före fyllda . En domstol kan också döma till lindrigare straffanvad som är stadgat för brottet när den tilltalade är (29 kap. 7 §brottsbalken). Särskilda regler gäller vidare till skydd för barn sommålsägande (se bl. a. lagen, 1988:609, om målsägandebiträde) och när barn hörsunder fömndersökning rörande brott (1519 §§ förundersökningskungörelsen,1947:948). Somredan framgått av de exempel jag nu har gett skall principen om barnets bästatillämpas på förhållandevis väsensskilda områden. Det kan därför vara svårt attge en sådan beskrivning av vad som avses med barnets bästa att den passar påalla områden utan att bli alltför urvattnad. I propositionen med förslag tillde nuvarande reglerna om vårdnad och umgänge i 6 kap. (prop.1981/82:168 s. 22 f och s. 59 f) finns dock uttalanden som kan tjäna tillledning. Vidtvister om vårdnad och umgänge har domstolen enligt 6 kap. attvälja den lösning som är bäst för barnet. I propositionen anges att den lösningsom är bäst för barnet är den som bäst kan antas främja att barnet får sinagrundläggande rättigheter tillgodosedda. Ettbarns grundläggande rättigheter anges i 6 kap. 1 § . Enligt dennabestämmelse har barn rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Barnskall behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättasför kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Somframgår av propositionen ingår i rätten till omvårdnad inte endast rätten för barnet att få sina materiella behov tillfredsställda. Minst lika viktig är också den del som kan hänföras till barnets psykiska och sociala behov. I barnets rätt till trygghet ligger bl.a. att få leva i ett stabih förhållande och att ha någon att lita på. Till en god vård och fostran hör att 32 bametfår känna att det behövs och att bamet får pröva sin förmåga och Prop.1989/90:107 utveckla sina inneboende resurser för att efter hand frigöra sigfrån sitt beroende av föräldrama. I en god fostran ligger också att bamet fårlära sig att sätta gränser för sitt handlande och ta ansvar. (Jfr delbetänkandeav utredningen om bamens rätt, SOU 1979:63, Bamets rätt 2 Om föräldraansvarm. m. s. 56 f.). Närdet gäller bams rätt att behandlas med aktning för sin person och egenartinnebär denna rätt att bam skall visas hänsyn och respekt i fråga om deindividuella egenskaper och särdrag som ett bam har. Bam har med stigande ålderrätt till ett allt starkare integritetsskydd. Somsägs i propositionen kan denna uppräkning av de rättigheter bam har geföräldrama en vägledning om vad de skall iaktta vid sin uppfostran av bamen.Som jag redan nämnt är den också avsedd som en vägledning för domstolama närdet gäller att bestämma vad som är bäst för bamet. Angivandet av dessarättigheter bör emellertid också enligt min mening uppfattas som enallmängiltig norm och därmed som en hjälp även för andra som har hand om bameller bestämmer i frågor som rör bam när det gäller att fastslå vad som ärbamets bästa. Ensådan allmängiltig norm får på de olika tillämpningsområden som det kan varafråga om naturligtvis kompletteras med de särskilda aspekter som områdetskaraktär påkallar. Från exempelvis skolans värld kan när det gällerutbildningens inriktning mot bamets bästa nämnas vad som sägs i 1 kap. 1 §skollagen (1985:1 100) om utbildningens allmänna mål. Enligt bestämmelsen ärdetta mål att ge elevema kunskaper, utveckla deras färdigheter och i samarbetemed hemmen främja deras utveckling tiU harmoniska människor och till dugligaoch ansvarskännande samhällsmedlemmar. Vissaremissinstanser har anfört bl. a. att de svenska reglema om omhändertagande avbarn enligt utlänningslagstiftningen skulle stå i strid med artikel 3. har ifrågasatt om kravet på att bamets bästa skall komma i främsta mmmetär tillgodosett så länge det kvarstår en möjlighet att döma bam till fängelse.Riksåklagaren har varit inne på synpunkter liknande dem som brottsförebygganderådet har framfört. Ianledning av dessa farhågor vill jag säga att när det gäller bam i särskildasituationer måste den närmare innebörden av principen om barnets bästa tolkasutifrån de artiklar i konventionen som just tar sikte på dessa situationer. Dethar ifrågasatts om inte principen om bamets bästa uttryckligen borde framgå avall lagtext som det kan komma i fråga att tillämpa. Även om detta är etteftersträvansvärt mål kan jag inte finna att frånvaron av en ordalydelse ombarnets bästa i någon författning skulle strida mot artikeln. Det är denallmänna inriktningen i lagstiftning och praxis som är avgörande. Då denna försvensk del står i överensstämmelse med artikeln finner jag att den svenskalagstiftningen inte står i strid med artikeln. Punkterna2 och 3 i artikel 3 som behandlar konventionsstatens allmän na skyldigheter och förhållandet mellan staten och föräldrama överens stämmer med vedertagen svensk uppfattning. Jag har redan i anslutning 33 3 1989/90. tillpunkt I nämnt regeringsformens bestämmelser i 1 kap. 2 § om det Prop.1989/90:107 allmännas skyldighet att verka för social omsorg och trygghet ochför en god levnadsmiljö. 1 de ävenledes redan nämnda bestämmelsema i 6 kap. 1 §föräldrabalken har bamets rätt till omvårdnad, trygghet och en god uppfostranockså fastslagits. Somexempel på tillämpningen i av principema i punktema 2 och 3 kan vidarenämnas socialtjänstlagens särskilda bestämmelser i 12 18§§ beträffandeomsorger om bam och ungdom. Som anges i dessa bestämmelser har samhället ettsärskilt ansvar för bam och ungdomar. Inom skall socialnämndentillsammans med föräldrama medverka till att bam och ungdomar får tryggauppväxtförhållanden och i övrigt gynnsamma levnadsbetingelser. kanoftast i frivilliga former ge bamen det stöd och den hjälp som de behöver.Behöver en ung människa samhällets bistånd men kan föräldramas och den ungesmedverkan inte erhållas har samhället getts laglig möjlighet att under vissafömtsättningar ändå besluta om behövlig vård av den unge för att förhindra atthan eller hon utvecklas på ett ogynnsamt sätt. Desärskilda omsorgerna enligt omsorgslagen syftar till att ge utvecklingsstördaoch bamdomspsykotiska bam och ungdomar möjlighet att leva som andra. Omsorgemaskall vara inriktade på att utveckla den enskildes egna resurser ochverksamheten skall vara gmndad på respekt för den enskildes självbestämmandeoch integritet. SverigesKristna Ungdomsråd har i sitt remissvar i anslutning till punkt 3 anfört att detfinns stora brister i den fysiska miljön i svenska skolor och menat att dettautgör ett hot mot elevemas hälsa. Eftersom alla bam har skolplikt måste de gåtill skolan även om de blir sjuka av att vistas där. Skolpersonalen utserskyddsombud som bevakar personalens intressen. Kristna Ungdomsrådefterlyser liknande möjligheter för elevema för att skall kunna levaupp till konventionens krav. Denfysiska miljö i vilken skolarbetet utförs är av varierande standard. Kommunemahar som arbetsgivare ansvar för att hålla goda skollokaler. Detta framgår avarbetsmiljölagen (1977:1160). Många kommuner har satsatbetydande belopp på förbättringar av den fysiska miljön i skolan. Riksdagenbeslöt att såväl enskilda som offentliga arbetsgivare skall erläggaen arbetsmiljöavgift. Avgiftema förs till en särskild arbetslivsfond, frånvilken bidrag kan utgå tiU arbetsgivare för rehabiliteringsåtgärder ocharbetsmiljöförbättrande åtgärder. Ipropositionen (1989/90:62) om insatser för aktiv rehabilitering ocharbetslivsfondens verksamhet, m. m. har regeringen dragit upp riktlinjer förhur fondens medel skall användas och en organisation för fördelning ochförvaltning av fondmedlen. Även kommunala arbetsgivare skall kunna ansöka ombidrag från arbetslivsfonden. Kommunema bör därvid särskilt kunna beakta debehov som finns inom skolans område. Föratt ytterligare förbättra kommunemas möjligheter att vidta åtgärder när det gäller arbetsmiljön har vid behandlingen av propositio nen (1989/90:41) om kommunalt huvudmannaskap för lärare, skolledare, biträdande skolledare och syofunktionärer beslutat att ett stimulansbidrag 34 om300 milj. kr. skall ställas riU kommunemas Prop. 1989/90:107 förfogande för förbättringar av skolomas fysiska miljö. Regeringenhar i propositionen (1989/90:61) om elevmedverkan i arbetsmiljöarbetetföreslagit att elever på gmndskolans högstadium och i gymnasieskolan samtstuderande på högre utbildningsnivåer skall gestillfälle att medverka i arbetsmiljöarbetet genom elevskyddsombud.Elevskyddsombuden skall beredas tillfälle att delta i skyddsarbetet i allaväsentliga avseenden. De skall delta i planeringen av förändringar beträffandelokaler, arbetsmetoder och arbetsförhållanden i övrigt.