prop · GD0334 · 1989-12-31 00:00:00 — I denna försäkringsform kommerpensionsbeloppens storlek att kunna variera med hänsyn till det skiftandevärdet av andelarna i försäkringspremiefonderna. Syftet med nämnda femårsregdär att försäkringssparande skall vara skattemässigt gynnat endast omutbetalningarna fördelas så att de tillgodoser ett varaktigt pensionsbehov ochatt försäkringen alltså inte i praktiken skall kunna fungera som en K-försäkring.Detta syfte bör emellertid kunna uppfyllas även i fråga om pension från enlivförsäkring med fondanknytning. Ett tillägg till nämnda anvisningspunkt bördärför göras varigenom pensionen relateras,inte till ett visst belopp, utan till antalet fondandelar vid varje utbetalningstillfalle.Motsvarande tillägg bör göras i tionde och elfte styckena sammaanvisningspunkt, som avser utbetalning av efterlevandepension och försörjningsränta. Mednu angivna utgångspunkter kommer beskattningen av ett bolag som meddelarlivförsäkring med fondanknytning inte att avvika från den som gäller för ettkonventionellt livförsäkringsbolag. Kostnaderna för skatt är en utgift som iden nya försäkringsformen skall kunna tas ut som en löpande premie frånförsäkringstagarens tillgodohavande. Eftersomutdelningar från försäkringspremiefonderna och vinster och förluster somuppkommit genom byten av fond kommer att ligga till grund för beräkningen avförsäkringsbolagets skatt är det enligt arbetsgruppen nödvändigt att bolagetproportionerar och fördelar kostnaderna för skatten på de enskildaförsäkringstagarna. Försäkringstagare som inte låtit flytta sitttillgodohavande från en fond till en annan skall inte behöva betala kostnaderför skatt som uppkommit genom realisation av fondandelar som hör till andraförsäkringstagare. Motsvarande gäller i fråga om utdelning vars storlek kanvariera mellan de olika fonderna. En exakt beräkning av kostnaden för den skattsom belöper på varje försäkringstagare torde emellertid inte kunna göras. Detär därför enligt arbetsgmppen nödvändigt att kostnaden beräknas schablonvis.Med stöd av skälighets-principen skulle försäkringsinspektionen kunna tillseatt den metod som försäkringsbolagen tillämpar för beräkning av kostnaderna förde enskilda försäkringstagarna är skälig. Fleraremissinstanser har efterlyst anvisningar om hur sådana schablo ner skall beräknas. har framhållit att det med hänsyn till den nya försäkringsformens innebörd och konstmktion kan ifrågasättas om det är riktigt att hänvisa till skälighetsprindpen. En rättvis och mot transaktionerna svarande fördelning bör enligt inspektionen istäl- 57 Inspektionen pekar även på några svårigheter Prop.1989/90:34 som kan uppkomma då skatt skall fördelas på berördaförsäkringstagare. Jagvill för min del anlägga följande synpunkter på frågan. Det är inte möjligt attskapa någon absolut skatteneutralitet mellan den nya försäkringsformen ochkonventionell livförsäkring. En sådan likställighet bör inte heller vara någon fömtsättningför förslagets genomförande. Det väsentliga är att de olika försäkringsformernafår något så när likformiga skattemässiga fömtsättningar. Det får därefterankomma på den enskilde försäkringstagaren att själv välja den försäkringsformsom han med hänsyn till sina ekonomiska och andra förutsättningar anser mestlämplig. Vadgäller de metoder som bolagen skall tillämpa för fördelning av skattekostnadenmellan försäkringstagarna är det heller inte möjligt att skapa någon absoluträttvisa. Inte heller detta bör vara någon fömtsättning för förslagetsgenomförande. Det väsentliga är i stället att metoderna är enkla, att de iförväg görs kända för försäkringstagarna och att de skapar en något så närrimlig fördelning av skattekostnaderna mellan försäkringstagama. Vadarbetsgruppen anfört om att kostnaderna skall beräknas schablonvis får ansesvara ett uttryck för nu nämnda syften. Jag delar emellertidförsäkringsinspektionens uppfattning att det kan ifrågasättas om det är riktigtatt i detta sammanhang hänvisa till skälighetsprindpen. Utgångspunkten förbestämmande av fördelningsmetod bör som inspektionen framhåller i stället varaen rättvis och mot transaktionerna svarande fördelning. Vadhärefter gäller metodernas utformning anser jag att dessa bör kunna utformas påflera olika sätt. Det är inte någon nackdel om bolagen i konkurrens medvarandra marknadsför olika beräkningsmetoder. Som utgångspunkt för beräkningengäller att avkastningen på försäkringsbolagenskapitalförvaltning vid K-försäkring beskattas . Härvid bortsesfrån antalsavdraget m. m. Den enklaste metoden skulle därvid vara att frånförsäkringstagarens tillgodohavande dra av en kostnad motsvarande avde utdelningar som är hänförliga till dennes andelar och lika mycket av denvinst som uppkommer vid inlösen av andelar hänförliga till hanstillgodohavande. Erfarenhetsmässigtvet man emellertid att skatten till följd av avdragsgilla förluster m.m. blirlägre än . Med hänsyn härtill skulle kostnadsavdraget kunna sättaslägre än nämnda kvotdel. En ytteriigare metod kunde vara attrealisationsförluster vid inlösen av fondandelar inte i sin helhet belastarförsäkringstagarens tillgodohavande. Enannan metod som möjliggör en mer sofistikerad skattekostnadsfördelning är attinrätta en skatteåterbäringsfond som eventuellt kan regleras i gmnderna. Fondenskulle kunna tillföras medel som efter betryggande antaganden om det följandeårets beräknade skattekostnader dragits av från utdelningar ochrealisationsvinster hänföriiga till försäkringstagarnas tillgodohavanden.Återbäring skulle därefter , sedan bolagets slutliga skatt fastställts,kunna tilldelas försäkringstagarna. Detbör enligt min mening ankomma på varje försäkringsbolag att självt välja den beräkningsmetod som bolaget önskar marknadsföra, varefter försäkringsbolagens kunder får välja mellan de olika alternativ som er- 58 Det bör emellertidockså åligga försäkringsinspektionen att tillse att metoderna förskattekostnadsfördelningen är något så när rimliga med hänsyn till denerfarenhet som inspektionen har i fråga om bolagens faktiska skattebelastning.Om ett försäkringsbolag väljer en metod med alltför lågt skattekostnadsavdragkan soliditeten i bolaget komma i fara. Det är vidare väsentligt attförsäkringstagarna får tydlig information om vilka konsekvenser i form avskattekostnadsavdrag som kommer att följa på olika transaktioner. Jag vill slutligen ta uppnågra frågor som berörts av några remissinstanser och som avserförmögenhetsbeskattningen samt arvs- och gåvobeskattningen. Försäkringstagare somtecknat kapitalförsäkring enligt den nya försäkringsformen skall givetvisbeskattas enligt gällande regler för förmögenhetsskatt på kapitalförsäkring.Försäkringen skall därvid tas upp till det värde som svarar mot det beräknadetekniska återköpsvärdet. Detta fömtsätter i sin tur att bolagen upprättar gmnderför återköp. Även reglerna i 1I6§försäkringsavtalslagen (1927:77), jämförda med 12 § andra stycket lagen(1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt, om s.k. basbeloppsavdrag vidarvsbeskattningen bör kunna tillämpas på livförsäkring med fondanknytning.Vissa svårigheter kan visserligen uppstå om premien i avtalet har uttryckts iantal fondandelar i stället för i kronor, men det är en svårighet som uppkommervid alla typer av indexerad premie. Med en rimlig utformning avförsäkringsavtalen bör problemen utan svårighet kunna bemästras till dess attdet föreligger en ny avtalsrättslig lagstiftning på livförsäkringens område(se betänkandet (SOU 1986:56) Personförsäkringslag, avsnitt 15.2 och 19.7.2). Min bedömning:Särskilda regler om försäkringsbolagets informationsplikt mot försäkringstagarnabör inte införas i lagen om livförsäkringar med fondanknytning. Arbetsgruppensbedömning: Överensstämmer med min bedömning. Remissinstanserna: Någraremissinstanser framhåller det viktiga i att försäkringstagarna får tydliginformation om innebörden av den nya försäkringsformen.Försäkringsinspektionen anser att rimliga konsumenthänsyn talar för att man ien lag om livförsäkringar med fondanknytning inför uttryckligainformationsbestämmelser. Skälen för min bedömning:Införande av den nya försäkringsformen ställer stora krav påförsäkringsbolagens information till försäkrinstagar-na. Till att börja med ärdet viktigt att den som överväger att teckna en sådan försäkring får tydliginformation om gränserna för försäkringsbolagets åtagande och att han görsmedveten om att ömsesidighetsprincipen inte gäller för försäkringen utan attsparandet placeras på hans egen risk. Som framgått ovan är det också viktigtatt försäkringstagaren före tecknan- det får tydligaupplysningar om vilka skatteregler som gäller och vilka Prop. 1989/90:34skattekonsekvenser t. ex. ett fondbyte får. Särskilt viktigt är att de försäkringstagaresom tecknar försäkring med fondanknytning får klart för sig attbeskattningsreglerna kommer att ändras fr. o. m. Vidaremåste det krävas att försäkringsbolaget lämnarförsäkringstagaren fortlöpande information om sådana förhållanden rörande hansförsäkringssparande som det är av betydelse för honom att känna till. Hit hörnaturligtvis i första hand utvecklingen av fondandelarnas värde. Enligt 36 §aktiefondslagen skall ett fondbolag upprätta enkvartalsredogörelse för de fonder som bolaget förvaltar. Kvartalsredogörelsenskall uppta bl.a. fondens tillgångar och skulder och värdet vid inlösen av enfondandel. Fondbolaget skall också avge en årsberättelse, som kan ersätta en avkvartalsredogörelserna (37 och 38 §§ ). Även om det formellt ärförsäkringsbolaget som är andelsägare, framstår det som självklart att försäkringstagamainte skall få sämre information än om de hade placerat sitt sparande direkt iaktiefonden. Det får alltså anses åligga försäkringsbolaget att på lämpligtsätt vidarebefordra uppgiftema i kvartalsredogördsema och årsberättelsen till försäkringstagama. Vidarebör försäkringstagaren regelbundet få tydlig uppgift om hur stor del av hanspremie som tas i anspråk för risktäckning och för driftskostnader resp. hurmycket som går till sparande, liksom han måste få veta om försäkringsbolagettar hans fondandelar i anspråk för att täcka olika kostnader. I5 8 §§ konsumentförsäkringslagen (1980:38) finns bestämmelser om försäkringsbolagetsinformationsplikt mot försäkringstagarna vid konsumentförsäkring. Ibetänkandet (SOU 1986:56) Personförsäkringslag har föreslagits liknande reglerför liv-, sjuk- och olycksfallsförsäkringar (se särskilt 2 kap. i denföreslagna personförsäkringslagen). finns dock inte någrabestämmelser om informationsskyldigheten vid livförsäkring i vare sigförsäkringsavtalslagen eller försäkringsrörelselagen (bortsett från 7 kap. 16 §sistnämnda lag som ålägger försäkringsbolagets ledning att övervaka attanskaffningen av ansökningar om försäkring i bolaget sker på ett sätt somstämmer med god försäkringssed). finns det skäl att införa särskilda informationsregleri lagen med hänsyn till den fondanknutna livförsäkringens speciella natur, somskapar ett större informationsbehov än konventionell livförsäkring. Med tankepå livförsäkringens sociala roll måste det enligt inspektionen säkerställas attförsäkringstagarna i förväg får tydlig information om bl.a. innebörden av försäkringsbolagetsutfästelser och om att försäkringstagaren ensam (och utan den solidaritetmellan olika försäkringstagare som kännetecknar konventionell livförsäkring)bär de finansiella risker som är förbundna med fondförsäkringen. Ett sådantsäkerställande kan komma till stånd bara genom uttryckliga informationskrav i lagenom livförsäkringar med fondanknytning. Inspektionen framhåller vidare att denbara har begränsade möjligheter att tvinga ett försäkringsbolag att i sinmarknadsföring ta in information av visst slag. gäller i fråga ommöjligheten att framtvinga information till en försäkringstagare sedan ettförsäkringsavtal väl är slutet. Enligt min mening finnsdet knappast tillräcklig anledning att för tiden till dess att en nyavtalsrättslig lagstiftning på personförsäkringsområdet träder i kraft införasärskilda informationsregler i lagen om livförsäkringar med fondanknytning. Detskulle för övrigt vara svårt att på detta tidiga stadium innan någraprodukter av denna typ ännu har introducerats på den svenska marknaden ilagtext närmare ange vilka förhållanden informationen skall avse och närinformationen skall lämnas. tillsyn på området börkunna ge garantier för att lämpliga informationsmtiner utvecklas efter hand,som man på detta sätt kan få ett bättre underiag för en lagregleringav frågorna. Det bör dessutom observeras att marknadsföringslagen (1975:1418)gäller även för marknadsföring av försäkringar (se särskilt 3 §), låt vara attden lagen inte kan användas för att tvinga ett försäkringsbolag att lämnainformation om olika försäkringar sedan försäkringsavtalet väl är träffat. Mitt förslag: Dennya lagen bör träda i kraft . Arbetsgruppensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Några remissinstanser anser att ytterligare utredning och belysning av vissafrågor bör ske innan den nya försäkringsformen införs. ifrågasätter omlagen kan sättas i kraft . Även försäkringsinspektionen anseratt vissa nödvändiga klarlägganden måste göras under det fortsattalagstiftningsarbetet. Inspektionen menar att en möjlighet är att utformaikraftträdandebestämmelserna så att tillståndsbeslut och andra beslut kanmeddelas efter men att försäkringsverksamheten får startaförst fr.o.m. . och understryker att det ärav största vikt att lagförslaget träder i kraft i enlighet med förslaget, dvs.den 1 januari 1990, för att inte de svenska försäkringsbolagen skall tappatempo i den kommande internationaliseringen av försäkringsbranschen. Skälen för mitt förslag:Jag delar uppfattningen att det med tanke på den internationella konkurrensenär viktigt att de svenska försäkringsbolagen får tillgång tillden nya försäkringsformen, och jag anser inte att det kvarstår några sådana oklarheteri förslaget som gör det nödvändigt att skjuta fram ikraftträdandet. Lagen böralltså träda i kraft . har jagemellertid förståelse för att försäkringsinspektionen och även regeringen kommer att behöva tid för en grundlig prövning av koncessionsansökningarna förde nya bolagen, liksom inspektionen måste ha möjlighet att överväga vilkaföreskrifter och beslut den skall meddela för olika fall. Någon formellbestämmelse om att försäkringsverksamheten inte får starta före ett visst datumfinner jag dock inte nödvändigt. 3 Pantsättningsreglerna i försäkringsrörelselagen, Prop.1989/90:34 m.m. Idetta avsnitt behandlas reglema om skyldigheten för ett försäkringsbolag attplacera ett belopp motsvarande de försäkringstekniska skuldema i vissa slag avtillgångar och om försäkringstagarnas panträtt i dessa tillgångar. Denuvarande pantsättningsreglerna för med sig en rad olägenheter, och försäkringsverksamhetskommitténhar i sitt betänkande (SOU 1986:8) Soliditet och skälighet iförsäkringsverksamheten föreslagit att bestämmelsema ändras. Vidare behandlas bestämmelsemaom särskild administration i livförsäkringsbolag vid konkurs och likvidation. Enligt7 kap. skall i ett försäkringsbolags balansräkningsom skulder tas upp värdet av bolagets ansvarighet för 1. löpande försäkringar(premiereserv), 2. försäkringsersättningar förinträffade försäkringsfall (ersättningsreserv), 3. utgifterna för reglering avinträffade försäkringsfall (skadebehand-lingsreserv), 4. sådan tilldelad återbäring inomlivförsäkringsrörelsen som inte har förfallit till betalning och 5. sådan tilldelad återbäring inomannan försäkringsrörelse än livförsäkringsrörelse som inte förfallit tillbetalning. Dessaskulder, av vilka premiereserven utgör huvudparten, benämns försäkringstekniskaskulder. För beräkning av premiereserven skall i livförsäkringsrörelse finnas gmndermed antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntefot samt driftskostnader. Gmndernaskall normalt stadfastas av regeringen. Med försäkringstekniska skulder avsessåledes skulder förknippade med själva försäkringsrörelsen. Bolagets övrigaskulder benämns finansiella skulder, t. ex. inteckningslån i egna fastigheter. Förlivförsäkring krävs att de tillgångar som svarar mot bolagets åtagan den ger trygghet på lång sikt åt försäkringstagarna. I 7 kap. 9 § försäkrings rörelselagen har därför föreskrivits att ett belopp motsvarande försäkrings tekniska skulder för livförsäkring alltid, dvs. , skall redovisas i vissa angivna slag av värdehandlingar. I huvudsak skall dessa värdehandlingar utgöras av statsskuldförbindelser, andra obligationer och skuldförbindelser med säkerhet i fastigheter. Ett belopp motsvarande högst av de försäkringstekniska skulderna för egen räkning får emellertid redovisas i andra värdehandlingar än de i lagen särskilt angiv na, dock inte i aktier. För försäkring av annat slag än personförsäkring, som meddelats än (i fortsättningen benämnd lång skadeförsäkring) gäller enligt 7 kap. 10 § försäkringsrörelselagen motsva rande placeringsplikt men då endast till ett belopp motsvarande premiere serven. Sistnämnda försäkringar omfattar i praktiken endast s. k. allfram- 62 Av 1 kap. 5 § tredje stycket försäkringsrö- Prop.1989/90:34 relselagen följer att de särskilda bestämmelsema om livförsäkring ärtilllämpliga även på sådan livränta eller sjukränta som tillhör annan försäkringän livförsäkring. Devärdehandlingar som svarar mot de försäkringstekniska skuldema skall enligt 7kap. 11 § försäkringsrörelselagen hållas avskilda från bolagets övrigatillgångar och förvaras under minst två lås med olika nycklar. Genom enlagändring (SFS 1986:406), som trädde i kraft den 1 juh 1986, fårförsäkringsinspektionen på framställan av bolaget medge att värdehandlingarnai stället, på det sätt och under de villkor som inspektionen bestämmer, sätts isärskilt förvar hos (i fortsättningenbenämnt PmC), som emellertid inte börjat driva någon verksamhet ännu (seavsnitt 3.1.5). värdehandlingar som förvaras avskilda på föreskrivet sätt har försäkringstagarnaenligt 7 kap. 11 § första stycket försäkringsrörelselagen panträtt som ihandpant till säkerhet för att bolaget skall fullgöra sina förpliktelser enligtförsäkringsavtalen. Med handpanträtt följer särskild förmånsrätt enligt 4 §förmånsrättslagen (1970:979). Försäkringsinspektionenskall förordna ett ombud som skall övervaka att värdehandlingar tillerforderligt belopp alltid förvaras avskilda på föreskrivet sätt. Förvarasvärdehandlingarna under lås hos försäkringsbolaget skall endast ombudet innehanyckel till ett av låsen. Förvaras värdehandlingarna hos PmC skall de intevara åtkomliga för bolaget utan ombudets medverkan. Styrelsenoch verkställande direktören skall, med beaktande av lagens värderingsregler,se till att värdehandlingar till erforderligt belopp förvaras på föreskrivetsätt. Har värdehandlingar satts i förvar till högre värde än som erfordras harstyrelsen eller verkställande direktören rätt att få ut handlingar motsvarandeöverskottet. Ledningen har dessutom, för att kunna betala förfallnaförsäkrings- eller återbäringsbelopp, för vilka avsättning har skett, rätt attfå ut handlingar till motsvarande värde. En värdehandling får på ledningensbegäran bytas ut mot en annan handling av motsvarande värde. Behöver bolagettillgång till en värdehandling, som har satts i särskilt förvar, för att kunnabevaka sin rätt på gmnd av handlingen eller för något annat liknande ändamål,skall ombudet mot kvitto lämna ut handlingen till behörig företrädare förbolaget. Ledningen är skyldig att inom skälig tid återställa handlingen elleravlämna annan handling av motsvarande värde. Ombolagets ledning inte fullgör sina åligganden enligt 7 kap. 11 § försäkringsrördsdagenskall ombudet genast göra anmälan hos försäkringsinspektionen. Ombudethar rätt att få arvode av försäkringsbolaget. Arvodets storlek bestäms avinspektionen. Försäkringsinspektionenhar utfärdat föreskrifter angående pantsätt- ningsförfarandet (BFFS 1986:10). Enligt dessa skall de försäkringstekni ska skulderna uppskattas av bolagets aktuarie beträffande livförsäkring och genom verkställande direktörens försorg beträffande skadeförsäkring. Senast vid mitten av tredje månaden i varje kvartal skall till ombudet 63 lämnasskiftlig uppgift rörande det uppskattade beloppet vid kvartalets Prop.1989/90:34 slut. På gmndval av uppgiften skall ombudet bedöma den erforderligapantsättningen och tillse att vid behov fyllnadspantsättning sker ofördröjligen.Vidare sägs i föreskrifterna att bolaget efter balansräkningensfastställande skall tillhandahålla ombudet uppgift om det belopp som skall varapantsatt på balansdagen. I den mån värdehandlingarna inte är generellt tillåtnaenligt 7 kap. 9 § försäkringsrörelselagen utan påstås vara med dem jämförligatill sin art och säkerhet enligt punkt 7 i samma paragraf, fårvärdehandlingarna inte godtas av ombudet, med mindre bolaget styrker atthandlingen godkänts för redovisning av inspektionen. Önskar ledningen i ettbolag få ut värdehandlingar svarande mot påstått överskott, skall enligtföreskrifterna överskottet styrkas genom en av verkställande direktörenundertecknad uppgift om storleken av försäkringstekniska skulder per den daguttaget skall äga mm. Pantsättningsskyldighetföreligger för såväl återförsäkring som direkt försäkring. Syftet medpantsättningen är i båda fallen att skydda de försäkrades rätt. 1 7 kap. 12 §försäkringsrörelselagen föreskrivs därför att panträtten till devärdehandlingar som en återförsäkringsgivare pantsatt skall tillkommaförsäkringstagarna i det bolag som tagit återförsäkringen. Medhandpanträtt avses en panträtt som är förenad med besittning, dvs. attpantsättningen fullföljs genom tradition (överlämnande) av saken. En giltigpanträtt anses föreligga endast om pantsättaren saknar rättslig eller faktiskmöjlighet att disponera över vad som har pantsatts utan att pant-havaren lämnarsitt samtycke i varje enskilt fall. Detta är förklaringen till de nuvarandereglerna om särskild förvaring av värdehandlingar och att dessa inte får varaåtkomliga för bolaget utan ett ombuds medverkan. Förutländska försäkringsbolag som önskar driva rörelse i ge nom generalagent gäller lagen (1950:272) om rätt för utländska försäk ringsföretag att driva försäkringsrörelse i . Enligt 6 och 10 §§ är de utländska företagen skyldiga att göra vissa depositioner i svenskt bankin stitut. För de företag som driver livförsäkringsrörelse gäller i huvudsak samma placeringsplikt som enligt 7 kap. 9 § försäkringsrörelselagen gäller för svenska livförsäkringsbolag. 1 de tillgångar som skall motsvara värdet av de försäkringstekniska skulderna får enligt 13 § andra stycket räknas in av deponeringen enligt 6 och 10 §§ under förutsättning att deponeringen består av värdehandlingar som är godkända enligt place ringsreglerna och att dessa förvaras åtskilda från deponeringen i övrigt. De värdehandlingar, i vilka försäkringstekniska skulder helt eller delvis redo visas och som inte är deponerade enligt 6 och 10 §§ , skall förvaras här i riket avskilda från företagets övriga tillgångar och under minst två lås med olika nycklar. får dock medge att värdehand lingarna i stället sätts i särskilt förvar i bankinstitut eller hos PmC. Förva ras värdehandlingarna under lås hos företaget skall till ett av låsen endast ett av försäkringsinspektionen förordnat ombud inneha nyckel. Förvaras de på annat sätt. skall de inte vara åtkomliga utan ombudets medverkan. I de värdehandlingar som avsatts till täckande av de försäkringstekniska skulderna har försäkringstagarna enligt 15 § panträtt som i handpant till säkerhet för att företaget fullgör sina förpliktelser enligt försäkringsavta- 64 len.Tillgångar som ett utländskt försäkringsföretag enligt 6 och 10 §§ Prop.1989/90:34 deponerat i bankinstitut och som inte är pantsatta enligt 15 § fåranvändas endast till betalning dels av fordringar på gmnd av försäkringsavtal,som tillhör företagets rörelse här i riket, dels av böter, avgifter e.d., delsock av vissa administrationskostnader. Placerings- och pantsättningsreglerna i lagenom utländska försäkringsföretag gäller inte lång skadeförsäkring.