prop · GD039 · 1989-12-31 00:00:00 — Enviktig utgångspunkt vid valet av princip för förbandsomsättningen är det kravpå samövning och samträning som gäller för krigsförbanden. Om förbanden gesmöjlighet till samövning och samträning under gmndutbildningen och de därefterkan överföras till krigsorganisationen behålls den samhörighetskänsla somsamarbetet under grundutbildningen ger och som är av stort värde förstridseffekten. Principenmed grundutbildning av kompletta krigsförband, som i stor utsträckningtillämpas , bör enligt min mening behållas och vidareutvecklas.Behovet av systemkunskap talar för att man bör söka lösningar som gör detmöjligt att grundutbilda en hel bataljon, vilken eftergrundutbildning i sin helhet kan tillföras krigsorganisationen. Av olika skälkan emellertid avsteg behöva göras från denna princip. Överbefälhavarensförslag till kommittén innebär i korthet en flexibel förbandsomsättningsperiodsom mer än nu styrs av förbandens status och de lokala produktionsförutsättningarna.Strävan är att så långt möjligt grundutbilda i hela bataljoner, främst vadgäller infanteri- och norriands- Av olika skäl skulle en utbildning av hela bataljoner vidpansar- och de mekaniserade förbanden medföra mycket höga kostnader, varföröverbefälhavaren har utgått från att utbildningen av dessa förband alltjämt ihuvudsak bör ske i reducerade bataljoner. Även vissa andra förband bör enligtöverbefälhavaren gmndutbildas i reducerade bataljoner. har,utöver överbefälhavarens förslag, granskat ett alternativ som innebär en mycketkort tid () för den värnpliktige i fältförbanden. En kort förbandsomsättningkräver emellertid mer resurser än ett system med en längre omsättningstid, bl.a. genom att ett större antal vämpliktiga skulle behöva ges minst 7,5 månadersgmndutbildning. Vidare innebär en kort förbandsomsättning ökade driftkostnaderi form av övnings- och underhållskostnader samt ett större befalsbehov. Detsenare konstitueras av utbildningsbehovet, inte av krigsorganisationens behov.En kort förbandsomsättningsperiod, generellt tillämpad, skulle medföra en ökadförslitning på brigademas materiel, eftersom denna skulle behöva utnyttjas iutbildningen med tätare intervall. Detta gäller särskilt de mekaniseradeförbanden. Vidde regementen som utöver brigadförbanden har ansvar för gmndutbildning avfristående bataljoner skulle ett system med kort omsättningsperiod förbrigadförbanden innebära att omsättningen av dessa bataljoner måste genomföraspå ett mindre rationellt sätt. Ettsystem med en långsammare förbandsomsättningstid, upp till 10 , medgerslutligen att två brigader kan utbildas vid ett och samma regemente. Jagdelar försvarskommitténs uppfattning att det, utöver ekonomiska skäl, finnsskäl som talar för att man inte generellt bör tillämpa principen med kortförbandsomsättning. Minbedömning: Gmndutbildningen bör differentieras ytterligare i förhållande tilldagens system. Värnpliktiga bör gmndrekryteras och direktutbildas för vissa territorialförsvarsförband.Vämpliktiga läkare i den militära sjukvårdsorganisationen bör göra sin grundutbildningi en följd och vara befalsuttagna. Kompletterande militär-medicinsk utbildningges efter genomförda medicinska studier. Försvarskommitténsbedömning: Överensstämmer i allt väsentligt med min bedömning. Skälen för minbedömning: 3.3.1Grundutbildningstidens längd Prop. Somhar framhållits tidigare är det den sammanlagda effekten av gmnd-ochrepetitionsutbildningen som skall ge krigsförbanden deras förmåga att lösa sinauppgifter. Förförbandsenheter inom brigaderna och de stödförband som gmndrekryteras föreslårkommittén oförändrade gmndutbildningstider med en kortaste utbildningstid om7,5 månader. Överbefälhavaren understryker dock det önskvärda i att utöka tidentill 8 månader för vissa gmpper men anser att detta av främst personella menockså ekonomiska skäl inte är möjligt att genomföra . Jagkonstaterar att försök pågår med gmndutbildningens längd. Effekterna av det arbetesom pågår i syfte att effektivisera utbildningen, resultatet avförväntade befalsförstärkningar och införandet av förstegsutbildning för befälsvämpliktigakommer att utvärderas. I avvaktan på detta bör inte några beslut fattas i dessafrågor. 1övrigt delar jag kommitténs uppfattning i dessa delar. Kommitténhar övervägt möjligheterna till en ytterligare differentiering genom minskningav gmndutbildningstidema för vissa gmpper av värnpliktiga inom fältförbanden. Kommitténhar dock, i likhet med värnpliktsutbildningskom-mitté, funnit att defördelar som uppnås med en sammanhållen utbildning i en organisation så likkrigsorganisationen som möjligt är så stora att de inte kan uppvägas av deekonomiska besparingar som en begränsad ytterligare differentiering av gmndutbildningstidenslängd skulle kunna medföra. Jag delar denna uppfattning. Gmndutbildningenslängd för övriga värnpliktiga bör däremot av olika skäl differentieras i störreomfattning än . Denkrigsorganisationsstmktur som ligger till gmnd för övervägandena omutbildningssystemet innebär att ett antal vämpliktiga kan gmndrekryteras tilloch direktutbildas för territorialförsvarsförbanden. Överbefälhavarenhar i FU 88 bl. a. redovisat ett förslag om särskilda förband för skydd avviktiga objekt inom totalförsvaret. För dessa föreslås en gmndutbildningstid omendast ca . För att få erforderligt beslutsunderlag i frågan haröverbefälhavaren föreslagit att försök med dessa s. k. skyddsförband skall fågenomföras. Enligtmin mening är de av överbefälhavaren anmälda behoven av förband för skydd avviktiga objekt inom totalförsvarets infrastmktur välgrundade. Jag anseremellertid i likhet med kommittén att överbefälhavarens förslag i denna del avsåväl principiella som andra skäl inte kan godtas. Kommitténsbedömning är att grundutbildningen för dessa förband bör kunna genomföras av för meniga värnpliktiga samt 12 resp. 7,5 månaderför pluton- och gmppchefer. Jag delar denna bedömning. har nyligenbeslutat lag (1989:402) om försök med förkortad gmndutbildning av värnpliktiga.Regeringen har i förordningen (1989:624) om försök med förkortad gmndutbildningav värnpliktiga närmare preciseratvillkoren för försöken, bl.a. att utbild- ningstiden för vissakategorier skall vara . Jag kan vidare konsta- Prop. 1989/90:9 teraatt försvarskommitté har 5 månaders utbildning för territorialförsvarsförbandsom en förutsättning för sina ställningstaganden, varför jag förordar att dettafår utgöra grunden för den fortsatta planeringen av utbildningen för dessaförband. Försökenmed förkortad grundutbildning omfattar inte befälsuttagna vämpliktiga. Jagavser att återkomma till regeringen i denna fråga. Ensärskild kategori av territorialförsvarsförband är de s. k. stadsskytte-bataljonerna.Dessa avses få en gmndutbildning med inriktning på strid i storstadsområdena.Mot bakgrund av den speciella miljö i vilka dessa förband skall uppträdabedömer överbefälhavaren att den kortaste grundutbildningstiden bör vara 7,5månader. Jag har inte något att erinra mot detta men anser att man börytterligare pröva behovet av att även ge vissa andra förband inom detterritoriella försvaret motsvarande grundutbildningstid om . Somexempel härpå vill jag särskilt peka på förband speciellt avsedda för försvarav de viktigaste hamnarna och andra förstahandsmål för angriparen samt förbandavsedda för gränsområden i övre . Försöken kan genomföras utanändringar i värnpliktslagen. Personalförsörjningentill förråds- och verkstadsorganisationen sker i huvudsak genomöverföringsrekrytering. Förmågan hos dessa förband är för närvarandebegränsad. För att förbättra krigsdugligheten föreslår överbefälhavaren attförbanden i huvudsak gmndrekryteras. Genom att gmndutbilda personal förförråds- och verkstadsorganisationen kan de vämpliktiga i viss utsträckningutnyttjas även för att upprätthålla materi-elberedskapen i fred och därmedutgöra en viktig del av mobiliseringsberedskapen. Överbefälhavaren bedömer attgmndutbildningstidens längd med hänsyn till uppgifterna bör vara . mening är förråds- och verkstadsorganisationen en viktig del avkrigsorganisationen och åtgärder måste vidtas för att förbättra dessa förbandsförmåga. Det är vidare enligt kommittén väsentligt att ökamobiliseringsberedskapen. Den kan ökas genom att komplettera den civilanställdapersonalen med värnpliktiga. Dessa skall, efter genomförd gmndutbildning, krigsplaceras.Fömtsättningar måste skapas för att de civilanställda skall kunna verka somarbetsledare för de värnpliktiga i enlighet med förslagen i personalutvecklingsutredningensbetänkande (SOU 1988:12) Civil personal i försvaret. Förvärnpliktiga avsedda för verkstadsorganisationen kan, med hänsyn till uppgifterna,ca 10 månaders gmndutbildning vara erforderlig. Försök bör emellertidgenomföras innan utbildningstiden slutligt fastställs. Utbildningstidenslängd för värnpliktiga i förrådsorganisationen bör enligt kommitténs meningprövas ytterligare. En rimlig utgångspunkt bör härvid vara utbildningstiden fördepåvärnpliktiga inom armén, dvs. Jagdelar kommitténs uppfattning. Försöken kan genomföras utan ändringar ivärnpliktslagstiftningen eller annat särskilt ställningstagande av . 3.3.2 Denårliga värnpliktskontingenten Prop. Denårliga värnpliktskontingentens storlek styrs av krigsorganisationens storlek, förbandsomsättningssystemetsutformning men också av principen om allmän värnplikt. Av omsorg om de yngstavärnpliktigas yrkes-och studieambitioner före och efter gmndutbildning samt avkostnadsskäl bör alla möjligheter tillvaratas för att säkerställa atthuvuddelen av de värnpliktiga får påbörja sin gmndutbildning efterinskrivningen som vissa av dem bör medges att vänta med att påbörjasin gmndutbildning i två till . En ytterligare ökning upp till ärenligt min mening oacceptabel. En s. k. värnpliktspuckel har efter hand byggtsupp, vilket innebär att det finns ca 40000 inskrivna värnpliktigasom väntar på att få genomföra sin gmndutbildning. Detta antal kommer mednuvarande utbildningsresurser att öka för att dåuppgå till drygt 50000 värnpliktiga. Statistiskacentralbyrån (SCB) har redovisat befolkningsprognos, i vilkenfömtses en ökning av befolkningen jämfört med prognos. förändrar inte SCB;s prognos de bedömningar om det årligaantalet värnpliktiga som har legat till gmnd för överbefälhavarens förslag. Jaghar inte något att erinra mot värnpliktsverkets syn i denna fråga. Medhänsyn till bristen på yrkesofficerare i armén bedömer överbefälhavaren attdet antal vämpliktiga som tas in för gmndutbildning i armén bör uppgåtill ca 36000. Detta innebär att den önskvärda balansen i det s. k. kvarståendelägetkan uppnås först . Detta är dock en avsevärd förbättringjämfört med tidigare. Om vissa territorialförsvarsförband gmndutbildas underca 5 månader, kan om befälsläget tillåter det - flera utbildningsomgångar perår genomföras. Detta skulle öka det antal vämpliktiga som kan utbildas,vilket skulle medföra att kvarståendeläget förbättras. Enligtmin mening är det angeläget att ansträngningarna fortsätter att så snart det ärmöjligt uppnå den önskvärda balansen. Gmndutbildningenmåste enligt överbefälhavaren föriäggas så att tillräcklig tid ges förförbandsutbildning i den miljö där förbanden huvudsakligen är avsedda attanvändas. Antalet utbildningsalternativ bör också vara få för att säkerställasamövningar i högre förband. Somframgår av det följande (avsnittet 3.5) avses i första hand territorialförsvarsförbandunder gmndutbildning utnyttjas för beredskapsuppgifter. Därmed minskar kravetpå att anpassa utbildningsalternativen för fältförbanden för att säkerställaerforderlig beredskapstäckning . Överbefälhavaren redovisar treolika utbildningsalternativ, ett för förbanden i norra delen av medutryckning , ett för övriga delar av med utryckning samtett ahernativ för att tillgodose kraven på övnings-tmpp för skolor medutryckning . Enligt kommitténsuppfattning tillgodoser de föreslagna utbildningsal ternativen de tidigare angivna kraven. Jag delar denna uppfattning. 3.3.4Utbildning av värnpliktiga läkare i den militära sjukvårdsorganisationen Värnpliktigaläkare utbildas på två olika sätt. Det ena är grundutbildning uppdeladpå tre eller flera tjänstgöringsperioder under pågående medicinsk utbildning.Det andra är att läkare tas ut efter genomförd civilmedicinsk utbildning och militärmedicinskfackutbildning vid försvarets sjukvårdshögskola. Detta förfaringssätttillämpas för huvuddelen av läkarna, . Dessa har dessförinnangenomfört "ordinarie" gmndutbildning. Den på flera tillfällenuppdelade tjänstgöringen ger enligt överbefälhavaren inte tillräckligaallmänmilitära kunskaper och medför otillräcklig ledarskapsutbildning. Mot bakgrund av det nyssanförda anser kommittén att samtliga värnpliktiga läkare bör tas ut genom attbefälsuttagna efter genomförd grundutbildning och därpå genomförda medicinskastudier ges ändrad uttagning och att kompletterande militärmedicinsk utbildningdärefter genomförs i form av fackkurser. Jag delar kommitténs uppfattning. Ensådan ordning ryms inom nuvarande värnpliktslagstiftning. Min bedömning:Repetitionsutbildningens omfattning och frekvens bör differentieras iförhållande till nuvarande system. Försvarskommitténsbedömning: Överensstämmer i allt väsentligt med min bedömning. Skälenför min bedömning: Överbefälhavaren föreslår vissa förändringar irepetitionsutbildningssystemet. Erfarenheter från dagens system är enligt överbefälhavarenatt uppsatta mål ofta inte uppnås under grundutbildningen och att bristernainte kan täckas under repetitionsutbildningen. Vidare konstaterar överbefälhavarenatt ett antal befattningshavare i förbanden, i första hand chefer, inte deltari övningarna främst på gmnd av att anstånd har beviljats. Dessutom är tidenmellan repetitionsutbildningstill-fallena för lång för flerapersonalkategorier. Om grundutbildningenförändras så att målen i högre grad nås, kan repetitionsutbildningen i förstahand ägnas åt förbandsutbildning för att vidmakthålla och utveckla förbandetsförmåga. Mot denna bakgrund kanrepetitionsövningarna vara kortare än de nuvarande. För många förband börövningarna genomföras med mindre tidsmellanrum än f. n. Tiden mellan övningarnabör fastställas för olika förbandsgmpper och därefter ligga fast. Varje övningsinnehåll bör anpassas efter utbildningsbehovet, m. m. Jaganser att repetitionsutbildningen har urholkats på ett ickeacceptabelt sätt. Det är inte enbart av ekonomiska skäl som bristema haruppstått. De avgångar som överbefälhavaren pekat på har också medförtväsentliga brister i förbandens krigsduglighet. minmening nödvändigt att förändra repetitionsutbildningens karaktär och därmedåterinföra en planmässig repetitionsutbildning. Genomden differentiering som kommittén föreslår blir det möjligt att uppnåförbättringar. Jag anser dock att effekterna av de förkortade övningstidernanoga bör följas upp. Överbefälhavarens förslagatt införa s. k. befattningsövningar bör enligt kommitténs mening genomföras.Övningarna är bl. a. en fömtsättning för att man med behållande avutbildningsmålen skall kunna reducera krigs-förbandsövningarnas längd. Jagdelar kommitténs uppfattning och vill framhålla att en sådan reform ryms inomnuvarande värnpliktslag. Som jag ser det bör de särskilda övningarna inomrepetitionsutbildningssystemet kunna utnyttjas för befattningsövningar av detslag som överbefälhavaren föreslår. Minbedömning: Beredskap upprätthålls främst genom att ianspråk-ta sådanavärnpliktiga som gmndutbildas för territorialförsvarsförband. Försvarskommitténsbedömning: Överensstämmer i allt väsentligt med min bedömning. Skälenför min bedömning: Försvarsmaktens åtgärder för att möta ett militärt angreppskall enligt försvarsbeslut utgå från den svåraste situationen,nämligen att angreppet inleds efter endast kort militär förvarning, dvs. i ensituation då vi inte har hunnit mobilisera. Detta ställer enligt kommitténmycket höga krav på mobiliseringsberedskapen och insatsförmågan direkt eftermobilisering. Strid skall kunna upptas innan mobilisering har slutförts.Kraven på förmåga att möta ett angrepp före mobilisering bör enligtöverbefälhavaren tillgodoses med förband som ingår i grundorganisationen. Viktigaförstahandsmål för angriparen skall kunna försvaras, blockeras eller förstörasoch särskilt känsliga delar av infrastrukturen skall kunna skyddas. Dessauppgifter bör enligt kommittén främst åläggas försvarsområdesförband inomramen för den tillämpade utbildningen under senare delen av grundutbildningen.Dessa förband skall kunna sättas in samlat inom det egna militärområdet undergemensam ledning och bör vid behov även kunna sättas in i ett annatmilitärområde. Förskydd av flygstridskrafterna och viktigare flygfält samt för tidig bekämpningav angriparens flygförband bör, enligt vad överbefälhavaren har redovisat,beredskapen med luftvärnsförband förbättras. mening bör ett antal förband under grundutbildning vara disponiblaför beredskapsuppgifter. Mot bakgrund av den korta utbildningstiden för faltförbandenmed deras viktiga uppgifter bör man så långt möjligt undvika att ta i anspråkvärnpliktiga som utbildas för dessa. Det bör därför, i enlighet med kommitténsförslag, i första hand vara territorialförsvarsförband under grundutbildningsom ges dessa uppgifter. Ett antal kompanienheterunder grundutbildning avsedda för det territoriella försvaret bör utnyttjasinom resp. militärområde för beredskapsuppgifter. Utbildningsrytmen för dessaförband under grundutbildning bör därvid anpassas så att erforderlig beredskapkontinuerligt kan upprätthållas. Det av överbefälhavaren föreslagna rullandesystemet med flera inryckningsomgångar bör kunna tillgodose detta krav.Enligt värn-pliktsutbildningsförordningen (1980:1035) bestämsgrundutbildningens föriäggning av överbefälhavaren efter hörande avförsvarsgrenschefen. Någon åtgärd från regeringens sida är alltså intepåkallad för att tillgodose det behov överbefälhavaren har anmält. För atterhållen miljökunskap skall bevaras bör de värnpliktiga eftergrundutbildningen krigs-placeras inom det område där utbildningen ochberedskapstjänstgöringen genomförts. Enligt kommitténs meningbör frågan om en eventuellt ökad beredskap med luftvärnsförband prövas ävenfrån säkerhetspolitiska utgångspunkter. Denna prövning kommer försvarskommitténatt göra i sitt fortsatta arbete. Enligt min mening bör även frågan omutbildning av territorialförsvarsförband inom försvarsområde (Fo67) bliföremål för ytterligare prövning. 4 Förändringar i arméns grundorganisation 4.1 Brigadproducerande regementen Mitt förslag:Livregementets grenadjärer (13/Fo51) i , (111/Fo16/18) i och (117) i läggs ned. P 6anläggning i avvecklas. Försvarskommitténsförslag: Överensstämmer i princip med mitt förslag. Skälen för mitt förslag:Mina överväganden i det följande sker mot bakgrund av kravet på handlingsfrihetvad avser såväl antal som typ av brigader. anser jagdessutom att alla möjligheter till besparingar måste tas till vara. Det finns en överkapacitetpå utbildningsplatser i marinens grundorganisation. Jag anser att dennaöverkapacitet bör utnyttjas i syfte att ytterligare sprida grundutbildningenav territorialförsvarsförband till viktiga områden men den gör det ocksåmöjligt att minska behovet av investeringar i nya kaserner. Jag återkommersenare till denna fråga. Härigenom skulle enligt min mening somöverensstämmer med försvarskommitténs en anläggning utöver de tre som överbefälhavarenhar föreslagit kunna avvecklas. Även om marinens överkapacitet inte till någondel skulle kunna utnyttjas, är investeringsbehovet vid kvarvarande arméförbandså litet i förhållande till besparingarna att avveckling av ytterligare en anläggningär klart motiverad. Jag utgår därför i likhet med försvarskommittén från attfyra brigadproducerande regementens anläggningar bör avvecklas.1 tre av fallen bör detta ske i samband med att regementena Prop. 1989/90:9läggs ned. Meduttrycket anläggning avser jag i detta sammanhang ett regementes kaserner,utbildningsanordningar, övningsfält m.m. Att en anläggning avvecklas innebäratt den inte längre används för hittillsvarande ändamål. Frågan om anläggningeni fortsättningen skall användas för annat statligt ändamål eller avyttras tarjag inte upp . Det är emellertid min inriktning att kostnaderna för deanläggningar som inte längre används för det militära försvaret så snart sommöjligt skall upphöra att belasta den militära utgiftsramen. Motbakgmnd av de operativa kraven, säkerhetspolitiska aspekter, krav påmobiliseringsberedskap m.fl. faktorer skulle man kunna hävda att dagens gmndorganisationi huvudsak är lokaliserad på de rätta platserna. 1 en situation där man nödgasminska antalet brigadproducerande förband får man därför föra ettuteslutningsresonemang för att kunna ta ställning till vilka förband som börläggas ned. Operativakrav och beredskapskrav samt kravet på miljöträning medför, som jag ser det,att förband avsedda för bör utbildas där. Detta innebär att Gotlandsregemente (P 18) bör behållas. Sammakrav gäller enligt min mening för Norrlandsförbanden. För att möjliggöraerforderlig vintemtbildning bör utbildningen lokaliseras norr om en linje norraVänern utlopp. Minstfem norrlandsbrigader (motsvarande) bör behållas av operativa skäl.Lokaliseringen av de regementen som utbildar Norrlandsförbanduppfyller operativa och beredskapsmässiga krav samt miljö-träningskrav. Dettatalar enligt min åsikt för att med Norrbottenspansarbataljon (I19/P5), (I2O/F06I), Västernorrlandsregemente (I21/Fo23), (15/Fo 22) ochDalregementet (113/Fo 53) behålls. Omfler än fem norrlandsbrigader (motsvarande) skall organiseras, kan detta enligtmin mening ske genom att två brigader utbildas vid (12/Fo52) och/eller (114/Fo 21). Dessa förband uppfyller kravetpå miljöutbildning. Jagbedömer att det av operativa och beredskapsmässiga skäl bör finnas fredsförbandi . Möjliga operationsriktningar norr och söder om att fredsförband bör vara lokaliserade till norra och södra sidan avMälaren och jämförelsevis nära . Den relativt öppna terrängen iMälardalen gör det önskvärt att pansar- eller mekaniserade förband kanorganiseras i detta område. Avdessa skäl finner jag att (1 1/Fo 44) och (P 10/Fo 43) bör behållas. Härigenom blir kostnaderna för värnpliktsresor lågaoch en god utvecklingspotential för en eventuellt utökad mekanisering behålls. De fredsförband som utöverde nämnda 119/P5, P 18 och P 10/Fo 43 utbildar och omsätter pansar- eller mekaniserade förband är Skånska dragonregementet (P2), (P4/Fo 35), Norra skånska regementet (P6/F0 14) och Södra skånska regementet (P7/Fo 11). Den andel pansar- eller mekaniserade förband som föreslås i överbefälhavarens 20 underlagär sådan att huvuddelen av dessa fredsförband enligt min mening Prop.1989/90:9 bör behållas. Operativaoch beredskapsmässiga skäl motiverar enligt min bedömning att pansar- ellermekaniserade brigader utbildas och mobiliseras i . är också ett befolkningstättområde, vilket talar för att ett relativt stort antal fredsförband bör behållasdär. Detta innebär också fördelar för rekryteringen. P7har det bästa övningsfältet för pansarförband med en mycket storutvecklingspotential. Möjligheterna att producera två brigader vid P 7 fårbedömas som förhållandevis goda. Jag anser därför att P 7 bör behållas. Operativaskäl och beredskapsskäl talar för ett bibehållande av P4. P4 är dessutomsamlokaliserat i garnison med bl. a. pansartmppemas stridsskola, som idet följande föreslås ingå i pansartmppemas tmppslagscenter, och trängregemente(T 2), vilket ger goda samövnings och samträningsmöjligheter. Vidare gergarnisonen med sitt stora antal myndigheter goda utvecklingsmöjligheter förden anställda personalen. Jag anser mot bakgmnd härav att P4 bör behållas. Eftersomdet är möjligt att producera två brigader vid P7, har jag övervägt att lägganed ett av regementena P2 och P6. Bägge regementena har godautbildningsbetingelser. P6 är lokaliserat nära Wendes artilleriregemente (A 3)vilket ger goda samövnings- och samträningsmöjligheter med artilleriförband. P2 är samlokaliserat med T4. P2:s anläggning är uppmstadmedan läget vid P6 är något sämre.