prop · GD03107 · 1989-12-31 00:00:00 — En reservation beträffandeartikel 37 punkt c), i nu nämnt hänseende bör dock inte kunna anses varastridande mot konventionens ändamål och syfte. EnligtKvaL gäller att granskning och kvarhållande av brev och andra försändelser tilleller från en intagen får ske endast om det är påkallat av säkerhetsskäl.Syftet med åtgärden skall vara att förebygga att den intagne underanstaltsvistelsen planerar och leder brottslig verksamhet eller sättersäkerheten vid anstalten i fara eller för att förhindra att den intagne taremot narkotika eUer andra otillåtna varor (26 28 §§ ). Ifråga om rätten att ta emot besök gäller enligt 29 § KvaL att intagen får taemot besök i den utsträckning som det lämpligen kan ske. Undantag får göras förbesök som är ägnat att äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverkahans anpassning i samhället eller annars vara till skada för honom själv ellerannan. De nu nämnda bestämmelsema torde stå i överensstämmelse med punkt c:sbestämmelser om det frihetsberövade bamets rätt till kontakt med sin familj. Vadsom anges under punkt c) tillgodoses vidare i socialtjänstlagen genom dessbestämmelser om respekt för människomas självbestämmanderätt och integritetsamt bestämmelser om vårdens innehåU och utformning samt i LVU genom dennalags motsvarande bestämmelser. Kraven enligt punkt c) uppfylls för denpsykiatriska vårdens del dels genom föreskriftema i 2 a § hälso- ochsjukvårdslagen att hälso- och sjukvården skall vara av god kvalitet ochtillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen samt bygga pårespekt för patientens självbestämmande och integritet, dels genom vad som iövrigt föreskrivs i LSPV. Beträffandebestämmelsen i punkt d) om rätt till juridiskt och annat lämpligt biträde kan jag i fråga om ungdomar som är frihetsberövade på gmnd av misstanke om brott hänvisa till den regel i (21 kap. 3 a §) som ger en anhållen eller häktad person en obetingad rätt att på begäran erhålla offentlig försvarare. När det gäller rätt tiU annat bistånd i denna situation finns regler om detta i KvaL och dess tillämpningsförord ning (förordning, 1976:376, om behandlingen av häktade och anhållna m. fl.). I fråga om frihetsberövanden med stöd av LVU, LSPV och utlän ningslagstiftningen finns bestämmelser om rätt tiU biträde i rättshjälpslagen (1972:429). Oberoende av vilken lag som varit tillämplig vid den unges frihetsberövande föreligger vidare aUtid socialnämndens skyldighet enligt socialtjänstlagen att sörja för att ungdom som riskerar att utvecklas ogynn samt får det skydd och stöd som behövs. Rätten att få laglighetenav ett frihetsberövande prövat är tillgodosett av Prop. 1989/90:107bestämmelsema i och i LVU och LSPV. Kravet på skyndsamhet ärtillgodosett genom bestämmelser i (24, 51,52,55 och 56 kap.).Även i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare ärkravet på skyndsam handläggning starkt understmket. Föreskrifter om skyndsamhandläggning finns också i 9 § LVU (33 § nya LVU) och i 7 § förordningen(1966:566) med instmktion för utskrivningsnämndema. Jag vill även i dettasammanhang nämna den nya lagstiftning som trädde i kraft (prop.1987/88:138, JuU 36, rskr. 403, SFS 1988:820) genom vilken möjlighetema tiU ettsnabbt förfarande när det gäller unga lagöverträdare har förbättrats. Den nyalagstiftningen utvärderas f. n. av brottsförebyggande rådet. Medundantag för bestämmelsen i punkt c) om åtskiljande av frihetsberövade bam ochvuxna skapar således inte vad som sägs i artikel 37 några problem för svenskdel. Ett svenskt förbehåll beträffande den nämnda regleringen i punkt c) synesdäremot motiverat. Artikel38 om bam i väpnade konflikter är en av de artiklar som och ett antalandra länder fast stort avseende vid i konventionsarbetet. Från dessa länderssida har man strävat efter att förbättra skyddet för bam i förhållande till vadsom stadgas i bl. tilläggsprotokoll (I och II) till 1949 årsGenévekonventioner angående skydd för krigets offer, m. m. och ettantal andra länder lade under konventionsarbetet bl. a. fram förslag sominnebar att åldersgränsen för bams deltagande i strid skulle höjas från dennuvarande femtonårsgränsen i artikel 77 i tilläggsprotokoll I till enartonårsgräns. Trots att detta förslag stöddes av ett överväldigande flertal avde i konventionsarbetet deltagande ländema visade det sig inte möjligt attuppnå någon förbättring av skyddet för bam i detta avseende. Artikel 38återspeglar nu i stort redan gällande intemationeU norm på området men innehåUersamtidigt några smärre förbättringar. De fria kristna samfundens råd.Svenska röda korset och Rädda Bamen har i sina remissvar föreslagit att Sverigei samband med ratificeringen skulle avge en ensidig förklaring beträffandebaras deltagande i strid. Förklaringen borde gå ut på att åtar sig atttillämpa en åldersgräns som innebär att bam under inte får delta i stridi enlighet med strävanden i konventionsarbetet att förbättra skyddetför bam. Några andra remissinstanser har också varit inne på tanken på enförklaring från svensk sida beträffande åldersgränsen. Syftet med en sådanförklaring skulle vara att man därmed skulle påverka utvecklingen av denallmänna folkrätten i riktning mot en högre åldersgräns än den som fastslagitsi tilläggsprotokollen och som återfinns i konventionens artikel 38. Förslagenväcker frågan om en ensidig svensk förklaring kan vara en lämplig metod att främja en högre standard i det folkrättsliga skyddet för barn i krig. Även om det finns exempel på hur ensidigt agerande fått betydelse för den folkrättsliga utvecklingen, bör frågan bedömas mot bak gmnd av att traditionellt strävat efter att åstadkomma.allmänt godtagna överenskommelser som reglerar stateraas agerande. Multilatera la lösningar är av betydelse för att undvika att de mäktigaste stateraa får 83 ettalltför stort inflytande på den folkrättsliga utvecklingen. För en stat . somSverige är detta av särskild betydelse. Inom ramen för arbetet på att utvecklade internationella normema om de mänskliga rättigheteraa har Sverigei konsekvens härmed verkat för överenskomna normer eftersom de har de störstautsikterna att leda till efterrättelse. på detta område skulleriskera att underminera de normer som redan Reservationeroch förklaringar som avgetts beträffande olika konventioner på dettaområde har nämligen varit avsedda att inskränka En ensidig svensk förklaring om åldersgränsen förskydd av bam i krig skulle därför kunna uppmuntra andra länder att avge ensidiga förklaringarom att man avser att tillämpa en lägre, alltså inteen högre, åldersgräns än den som anges i konventionen om bamets rättigheter.Detta talar mot en ensidig svensk förklaring. Omdet emellertid visar sig att andra länder gör ensidiga förklaringar om en högreåldersgräns än den som anges i konventionen, kan det hävdas att ensedvanerättslig utveckling i riktning mot en högre åldersgräns kan skönjas. Iså fall skulle en ensidig svensk förklaring kunna övervägas för att främjadenna utveckling. Idagsläget kan emellertid en sådan utveckling inte skönjas. Jag anser därför attövervägande skäl talar mot en ensidig svensk förklaring i samband medratificeringen av konventionen. Däremot bör i lämpliga internationellaorgan fortsätta att verka för en höjning av den intemationella standarden vadavser åldersgränsen för baras deltagande i strid. Försvensk del är åtagandet i punkt 1 om att följa landets förpliktelser enligtinternationell humanitär rätt när det gäller bara i väpnade konflikteruppfyllt. har ratificerat ett flertal konventioner inom den internationellahumanitära rätten i väpnade konflikter, däribland Genévekonven-tionerna och denämnda tillägggsprotokollen. Rent allmänt stadgar till-läggsprotokoll I attbara i krig skall vara föremål för särskild respekt och skyddas mot varie formav otillbörligt närmande. Partema i konflikten skall ge bamen den vård ochhjälp barnen behöver på gmnd av sin ålder eller av andra orsaker. Punkterna2 och 3 ålägger bl. a. konventionsstaterna att vidta alla tänkbara åtgärderför att säkerställa att personer som inte uppnått inte deltardirekt i fientlighetema och att avstå från att rekrytera en sådan person tillsina väpnade styrkor. Vid rekrytering av personer skallkonventionsstaterna i första hand rekrytera dem som är äldst. Åtagandenaär uppfyllda i svensk rätt. När det gäller åldersgränseraa för deltagande istrid och rekrytering är åtagandena uppfyllda genom bestämmelserna omväraplikt i 1 § värapliktslagen (1941:967) som säger att svensk man ärvärapliktig från och med det kalenderår under vilket han fyller tilloch med det under vilket han fyller . Vidaregäller enligt 9§ hemväraskungörelsen (1970:304) att den som antas som ordinarie hemvärnsman skall vara svensk medborgare och under antagningsåret fylla minst . I detta sammanhang bör även omnämnas den ungdomsverksamhet som bedrivs inom hemvärnet. Enligt 11 § hem värnskungörelsen i dess lydelse fr. o. m. (1990:17) skall den som antas som hem vämsungdom vara svensk medborgare och ha fyllt . Ytteriigarekan jag hänvisa till kungörelsen (1970:301) om friviUig Prop. 1989/90:107försvarsverksamhet, 13 a §, som säger att som personal för tjänstgöring inomtotalförsvaret får den antas som är svensk medborgare och fyller minst 16 åreller, om tjänstgöringen avser försvarsmakten, under antagningsåret. Svenskaröda korset har i sitt remissyttrande föreslagit att en åldersgräns förs in itotalförsvarets folkrättsförordning (1990:12) när det gäller de gmpper somenligt förordningen skall anses vara kombattanter. På detta sätt skulle densvenska inställningen till bamsoldater ytterligare klargöras. Jag kan hänvisatill att frågan prövades i lagstiftningsärendet rörande den nämndaförordningen. Det befanns därvid att denna förordning inte var den författning,i vilken frågan lämpligast borde regleras. I stället får åldersgränseraa framgåav bl. a. värapliktslagen och kungörelsen om frivillig försvarsverksamhet. Attdet varit möjligt att i ett interaationellt sammanhang nå enighet om enbestämmelse med det innehåll artikel 39 har i fråga om rehabilitering av bamfår ses med särskild tillfredsställelse med hänsyn till bamens oerhört utsattasituation i vår värld och det därmed följande behovet av just rehabiliteringoch återanpassning. För svensk del tillgodoses kraven i artikeln genom vad somgäller enligt hälso- och sjukvårdslagen, LSPV, socialtjänstlagen och LVU. SACOframhåller i sitt remissyttrande att resursema för att hjälpa bara som på olikasätt farit iUa måste stärkas såväl kvantitativt som kvalitativt. Svenska rödakorset har i sitt yttrande erinrat om att organisationen bedriver enframgångsrik fysisk och psykisk rehabilitering av torterade flyktingar. 1anslutning till denna erinran har Svenska röda korset framhåUit som önskvärtatt SpecieUa rehabiliteringsinsatser även görs tillgängliga för bara. a. betonat att det behövs krafttag för att ge flyktingbam ett reelltstöd när de väntar på besked om att få stanna. Socialtjänstlagen och deallmänna råden till denna lag anger att dessa bams rättigheter skall tillgodoses,men tillämpningen har enligt rådet visat sig ha stora brister. Jagvill hänvisa till vad jag anfört i anslutning till artikel 19. Vidare kan jagnämna att utredningen om service, stöd och vård till psykiskt störda (S 89:01)enligt sina direktiv (dir. 1989:22) skaU överväga bl.a. behov och utformning aven samordnande funktion för tidigt störda bam och ungdomar. Idirektiven sägs bl.a. följande: "Inom de områden där primärkommu-neraa harett vårdansvar som anknyter till den psykiatriska vården, dvs. framför alltbeträffande vården av missbmkare och tidigt störda ungdomar, finns speciellaproblem. Inom ungdomsvården har särskiU påtalats brister när det gällermöjlighetema att skapa en fungerande vård som tidigt kan ge en effektivbehandling. Sammantaget innebär bristen på sammanhållna arbetsformer ochsynsätt betydande risker för att många psykiskt störda hänvisas till enlivssituation och ett livsinnehåll som inte främjar en psykisk hälsa. Därmedökar riskema för återfall i psykisk stöming. Fömtom välfärdsförluster för denenskilde medför således nuvarande förhållanden ett större behov av psykiatriskvård än vad som varit falletom mer tillfredsställande arbetsformer hade kunnat etableras." 1989/90:107 redningen skall enligt direktiven slutredovisa sina förslagunder . Dethar framkommit, bl.a. genom den utredning om flyktingbarns behov av stöd ochhjälp som genomfört på uppdrag av regeringen och som jag nämnti avsnitt 3.2, att det finns behov av att utveckla nya metoder inomsocialtjänsten för stöd och hjälp till utsatta flyktingbarn ochflyktingungdomar. Det föreligger också ett stort behov av att förstärkasamarbetet mellan olika myndigheter. Det har också framkommitatt problemen är betydande även för invandrarungdomar som inte är flyktingar.Mot bakgrund härav föreslår regeringen i årets budgetproposition (prop.1989/90:100 bil. 7) att ytteriigare 2 milj. kr. ställs till socialstyrelsensförfogande för försöks- och utvecklingsverksamhet när det gäller barn ochungdomar, vars föräldrar är flyktingar eller invandrare. Regeringenhar vidare uppdragit åt att närmare följautvecklingen av det psykiska och fysiska hälsoläget hos landets flyktingbarnoch flyktingungdomar. Styrelsen skall även samla in information omförläggningars, kommuners, landstings och organisationers verksamhet i frågaom dessa barn och ungdomar. Uppdraget skall redovisas . Bestämmelsemai artikel 40. som reglerar behandlingen av barn och unga som misstänks föreller funnits skyldiga till att ha begått brott överensstämmer väl med vad somgäller för svenska förhållanden. Innehållet i artikeln motsvarar i stort vadsom redan gäller för enligt bestämmelser i konventionen ommedborgerliga och politiska rättigheter och i den europeiska konventionen om demänskliga rättigheterna. Närdet galler punkt 2 a) kan hänvisning ske till 5 § lagen (1964:163) om införandeav . Enligt denna bestämmelse får ingen dömas för gärning förvilken det inte var stadgat straff när den begicks. Principen är grundlagsfäst,se 2 kap. 10 § regeringsformen. Regelni punkt 2 b 1) att den som misstänks för eller står åtalad för ett brott skallbetraktas som oskyldig till dess skulden fastställts på ett lagenligt sättsvarar mot en gmndläggande princip i svensk rätt. Enligt2 b II) har ett barn rätt att få del avanklagelserna mot sig, om lämpligt genom sina föräldrar eller annanvårdnadshavare, samt juridiskt biträde eller annan lämplig hjälp vid sittförsvar. I 23 kap. 18 § stadgas att en person skallunderrättas om misstanke om brott, sedan fömndersökningen kommit så långt atthan skäligen kan misstänkas för brottet. Gäller det en person som inte fyllt 18år skall dessutom vårdnadshavaren enligt 6 c § lagen med särskilda bestämmelserom unga lagöverträdare underrättas, om det inte finns särskildaskäl mot det. Om det kan bli aktuellt att döma en person till annanpåföljd än böter, skall enligt 11 § samma lag en offentlig försvarare förordnasför honom, om det inte är uppenbart att han saknar behov av försvarare. Närdet gäller annan form av stöd till en ung person i brottmålsproces sen än sådant stöd som kan lämnas av en offentlig försvarare eller av en förälder är det närmast socialnämndens skyldighet enligt socialtjänstlagen 86 som kommer i fråga. Somjag nämnt i anslutning till artikel 37 har Prop. 1989/90:107 socialnämnden attbl. a. sörja för att ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skyddoch stöd som den behöver. I fömndersöknings-kungörelsen finns regler somanknyter till denna skyldighet. Sålunda skall socialnämnden alltid underrättasom tid och plats för ett förhör under förundersökningen med barn , närbarnet misstänks för ett brott. Nämnden skall dessutom underrättas om någonunder misstänks för ett brott när misstanken bör föranleda någon åtgärdfrån nämnden. Beträffandeskyndsamhetskravet i punkten 2 b III kan jag hänvisa till vad jag sagt ianslutning till artikel 37 om de regler vi har om skyndsam handläggning när ettmål gäller unga personer. Förutomatt föräldrar eller vårdnadshavare enligt 6 c § lagen med särskildabestämmelser om unga lagöverträdare skall underrättas redan vid misstanke ombrott från den unges sida uppfyUs konventionens krav i punkt III påföräldrarnas medverkan genom 9 § samma lag. Enligt denna bestämmelse får densom är inte dömas till fängelse eller skyddstillsyn, om inte densom har vårdnaden om baraet har blivit hörd i målet, där så lämpligen kunnatske. 1punkt 2 b IV) ställs krav på att ett barn, som misstänks för eUeråtalas för brott, inte skaU tvingas avge vittnesmål ellererkänna sig skyldigtoch att barn skall ha rätt att höra vittnen och att själv kalla vittnen. Ingensom misstänks eller åtalas för brott får enligt 36 kap. 1 § rättegångsbalkenvittna mot sig själv. Enligt 36 kap. 6 § får vidare ett vittnevägra att yttra sig angående någon omständighet, om yttrandet skulle röja attvittnet själv begått en brottslig handling. Tvång för att åstadkomma erkännandeär helt uteslutet i svensk rätt. Artikeln i nu aktuell del torde således kunnagodkännas. Ävenrätten att höra vittnen och att själv kalla vittnen enligt 45 kap. 10 och 17 §§rättegångsbalken är i överensstämmelse med artikelns krav. Konventionenskrav i punkt 2 b V) pä rätt till omprövning av beslut, varigenom ett barn ansesha begått brott, är bl. a. tillgodosett genom att alla brottmål kan överklagastill hovrätt (51 kap. 1 § ). Barnsrätt till tolk enligt punkt 2 b VI) är uppfylld genombestämmelser i bl.a. 5 kap. 6 och 8 §§ . Attbarnet enligt vad som sägs i punkt 2 b VII) skall ha garantier för att få sitt privatliv respekterat under alla stadier i förfarandet är en princip som gällande svenska regler bygger på. Som riksåklagaren påpekat i sitt remiss yttrande kan visserligen strängt taget varje straffprocessuellt ingripande sägas kränka den enskildes privatliv. Åtgärder som mera direkt berör den personliga integriteten är som regel aktualiserade för att den utredning skall kunna inhämtas som är nödvändig för ett åtgärds- eller påföljdsval som bäst motsvarar den enskildes individualpreventiva behov. Exempelvis är fömt sättningarna för ett beslut om personundersökning att sådan undersökning bedöms vara erforderlig för att vinna utredning om den misstänktes per sonliga förhållanden och angående de åtgärder som må anses lämpliga för att främja hans anpassning i samhället och öka hans möjligheter till personlig utveckling. Åtgärder av detta slag, som visserligen i och för sig inkräktar på 87 den personligaintegriteten, kan emellertid inte anses strida mot konventio- Prop.1989/90:107 nens krav när avsikten medåtgärderna är att ta till vara den enskildes befogade intresse av attbli föremål för de åtgärder eller påföljder som är bäst förenligamed behandling, återanpassning eller den personliga utvecklingen. Det kan i sammanhangetnämnas att spridningen av uppgifter av personlig karaktär vid endomstolsförhandling kan begränsas när det gäller mål mot den som inte fyllt 21 årgenom möjligheten till handläggning inom stängda dörrar (8 § lagen medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Försvenskt vidkommande är det i punkt 3 a) uppställda kravet på en lägstastraflbarhetsålder uppfyllt genom bestämmelsen i 1 kap. 6 § omatt det inte får dömas till påföljd för brott som någon har begått innan haneller hon har fyllt . Detär en bärande princip i det svenska påföljdssystemet att unga lagöverträdare iförsta hand skall mötas med åtgärder inom . Det är i dettasammanhang som man får se systemet med åtalsunderlåtelse och övriga åtgärderenligt lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Vissa regeländringargjordes i syfte att gentemot den unge på ett tydligare sätt markera attbrottslighet inte tolereras. Genom en särskild förordning (1988:217) harregeringen tagit initiativet till en försöksverksamhet med enklare ochsmidigare samarbetsformer mellan myndigheterna i ärenden som rör ungalagöverträdare. Liksom när det gäller den i anslutning till artikel 37 nämndanya lagstiftningen med förbättrade möjligheter till ett snabbt förfarande närdet rör unga lagöverträdare utvärderas även försöksverksamhetenav brottsförebyggande rådet. Enligtsocialtjänstlagstiftningen har socialnämnderna ett särskiU ansvar för barn ochungdomar. Särskilda regler finns till skydd för underåriga. För ungdomar sombehöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna finns vård eller boende. Vidare finns familjehem enligt socialtjänstlagen. Kanbehövlig vård inte åstadkommas genom frivillig medverkan finns bestämmelser iLVU om tvångsmässiga ingripanden under vissa fömtsättningar. For vård av ungasom behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall finnas hem som äranpassade för sådan särskild tillsyn (12 § LVU). Huvudmän för dessa hem ärkommunerna och landstingen. Närdet gäller hemmen för särskild tillsyn har godkänt en överenskommelseom ett nytt statsbidragssystem, vilket bl. a. innebär en ökning avstatsbidragen till de slutna avdelningarna från . I syfte att säkerställa tillgången på vård i hem för särskild tillsynpågår en översyn. Översynen görs av tillsammansmed . Översynen tar bl. a. sikte på attåstadkomma en länsövergripande vårdresursplanering och en differentiering avverksamheten i hemmen. Socialtjänstlagenger möjlighet till ett antal insatser utöver placering utanför det egna hemmet. Som exempel kan nämnas frivilliga vårdinsatser i form av en kontaktperson eller en familj som skall hjälpa den enskilde. I 8 a § LVU (22 § nya LVU) ges socialnämnden också befogenhet att besluta om åtgärder som inte är så ingripande som placering av den unge utanför det 88 Under vissa fömtsättningar får socialnämnden besluta att Prop.1989/90:107 den unge skall hålla regelbunden kontakt med en särskilt utseddkontaktperson eUer delta i behandling i öppna former inom . I10 kap. 2 § skollagen finns gmndläggande bestämmelser om utbildning vid hem somavses i 12 § LVU. Ytterligare föreskrifter om sådan utbildning finns iförordningen (1983:28) om undervisning av bam och ungdom som bereds vård medstöd av LVU. Avden redogörelse som jag nu har lämnat framgår sålunda att de svenska principemaoch reglema när det gäller unga lagöverträdare står i överensstämmelse med vadsom sägs i punkt 3 b och punkt 4. Artikel41, som innebär att konventionen inte utgör något hinder för en konventionsstatatt gå längre än konventionen när det gäller att förverkliga barns rättighetertorde inte kräva någon särskild kommentar. AvverkstäUighetsbestämmelsema i konventionens del II kommerjag att behandla artikel 42 och artikel 45 i följande avsnitt. I övrigtinnehåller artiklama i del IIoch III knappast något som behöversärskiU behandlas. Artikel4 i konventionen om bamets rättigheter ålägger konventionsstaterna att vidtaalla lämpliga åtgärder för att genomföra de rättigheter som tillerkänns baraeni konventionen. Särskilt nämns det internationella samarbetet som komplementtill utvecklingsländeraas egna ansträngningar för att säkerställa deekonomiska, sociala och kulturella rättigheteraa. I artikel 45 ges också denkommitté, som skall granska efterlevnaden av konventionen, en rätt attvidareförmedia, från en konventionsstat, en framställning om rådgivning och biståndtill bl. a. , () och tillfrivilligorganisationer. Enligtmin mening är det intemationella biståndets volym otillräcklig. Det är endasttre fömtom , som nått upp till det av FN fastställda målet fördet officiella biståndets andel (0,) av bmttonatio-nalprodukten. Det finns enklar överensstämmelse mellan de största bidragsgivarnas, inklusive ,inriktning i biståndssamarbetet och stadganden och anda i konventionen ombamets rättigheter. Desvenska biståndspolitiska målen rör i hög grad baraen, som ofta utgör mer änhälften av ett u-lands befolkning.