prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Beträffandesäljarens, i paragrafens andra stycke, stadgade ansvar för uppgift som lämnatsav annan anser vi det vare sig förenligt med grundläggande avtalsrättsligaprinciper eller skäligt att säljaren skall svara för uppgifter som han intekänner till eller rimligen bort känna till. Mankan också fråga sig hur principen om ansvar för marknadsförings-uppgifter ärtänkt atl tillämpas i samband med byte när en uppgift har lämnats beträffandeen märkesvara - t.ex. en bil - och den felaktiga uppgiften avser såväl detobjekt som förvärvas från näringsidkaren som inbytesobjektet? Skall iförekommande fall ett prisavdrag endast verkställas på konsumentens förvärveller skall motsvarande procentuella prisavdrag även tillämpas pä inbytesobjektet? Föreligger i sistnämnda fall någon skillnad jämfört med det fall altsåväl säljaren som konsumenten känner till ett seriefel som motiverar ettnedsatt pris på båda objekten? Och hur skall man förfara när inbytesobjektethar ett högre värde än det objekt som näringsidkaren tillhandahåller, t.ex. närkonsumenten vill byta till en billigare bilmodell, men av samma märke, somdrabbats av den felaktiga uppgiften i tidigare säljled? Ävenom man skulle anse att näringsidkaren, och icke konsumenten, är "närmastatt bära risken" för de förväntningar som kan uppkomma genom felaktigamarknadsföringsuppgifter i tidigare säljled, är det inte lätt all fastställa decivilrätlsliga konsekvenser som följer av ett sådant resonemang. När man sägeratt någon är "närmast att bära risken", innebär detta endast att manutan tillämplig rättsgrund sätter en etikett på resultatet. Svårigheter inställersig emellertid när de rättsliga konsekvenserna av det utvidgademarknadsföringsansvaret skall fastställas. Det är t.ex. mycket lättare attacceptera en utvidgning om konsekvenserna inskränks lill hävning ochprisavdrag. Man håller sig då till köpobjektet och kan då också mena attkonsumenten inte bör betala mer för delta än vad del egentligen är värt, medhänsyn till den felaktiga uppgiften och dess betydelse för avtalet. Dettagäller oavsett om näringsidkaren själv eller någon annan lämnat uppgiften.Förhållandet blir däremot helt annorlunda när man kommer över lillbestämmelserna om säljarens skadeståndsskyldighet.Detta gäller i synnerhet det produktansvar som Prop. 1989/90:89 föreslås i 27 §. Ensäljare med ett mycket blandat eller omfattande sortiment måste fäoöverstigliga svårigheter att skaffa sig kännedom om de uppgifter som lämnas omvarje vara. En järnhandlare t. ex. kan ha uppemot 20 000 artiklar i sittsortiment. Det förekommer också all detaljhandlare pä en konsuments begäranköper in en viss produkt som normall inte ingår i sortimentet. Vidare kan detbeträffande importerade produkter vara fråga om marknadsuppgifter som harlämnats i främmande land. Del förefaller inte rimligt alt kräva att säljaren isådana lägen måste försäkra sig om vilka uppgifter som tidigare kan ha lämnatsom den begärda produkten. Reklamationergörs i regel hos detaljisten som, av goodwill-skäl, ofta ser sig tvungen attgenast gå konsumenten till mötes. Risken för att grundlösa reklamationer företas- kanske till följd av missförstånd från konsumentens sida - kan intenegligeras. Detaljisten, som kanske redan låtit köpel gå tillbaka eller medgettprisavdrag, torde då inte kunna fä kompensation av lilli verkaren. Vadsom ovan sagts leder till att den föreslagna regeln bör jämkas så att enuppgift måste ha åberopats för att kunna läggas lik grund för felbedömningen.Skulle en sådan ändring inte ske mäste i vart fall uttrycket "i tidigaresäljled eller" utgå ur 11 § andra stycket. Omdet av oss förordade undantaget från regeln om farans övergång i 8 § införs börförsta styckets första mening ändras så att tidpunkten för felbedömingenrelateras till farans övergång. Paragrafensandra stycke bör utgå om vårt förslag lill ändring av 8 § följs. Degarantier som förekommer på konsumentområdet är till övervägande del utformadesom s. k. Almén-garantier; dvs. garanti för avsaknad av ursprungligt fel. S. k.funktionsgarantier lämnas i myckel liten utsträckning. Ilikhet med vad som framhölls i vårt yttrande över förslaget lillkonsumenlljänstlag anser vi det under sådana förhållanden felaktigt att genomen legaldefinilion föreskriva atl alla tidsbestämda garantier skall uppfattassom funktions- eller hållbarhetsgarantier. Vad innebörden av en viss garanti ärbör istället bestämmas genom branschvisa förhandlingar. Detförhållandet att godset, om det försämras i något avseende som garantinomfattar, blir att anse som felaktigt medför också att samtliga felpåföljderkan göras gällande. Detta förstärker och snedvrider effekterna av atl garantieralllid skall anses som funktionsgarantier. Man riskerar att mångatvisiesituationer uppstår med diskussioner mellan parterna huruvida ett visstförhållande utgör en "försämring", om nedsatt funktion är resultatetav normal förslitning etc. Man får inte heller bortse frän att överdrivnaanspråk på garantiskydd kan få motsatt verkan. Om t. ex. en näringsidkareberoende pä produktens beskaffenhet inte anser sig kunna lämna enfunktionsgaranti, blir han tvungen att avslå från atl överhuvud lämna garantioch att hänvisa konsumenten till de befogenheter som denne kan ha enligt dentvingande lagen. Skulle förslaget trotsallt genomföras måste under alla förhållanden garantigivaren ges möjlighet attfrån garantins tillämpningsområde undanta vissa delar i godset eller vissaegenskaper hos detta. Det får härvid inte krävas någon uttömmande uppräkning avde förslitnings-detaljer som önskas undantagna. I enlighet med förslaget måsteockså ges möjlighet att föreskriva vissa villkor i garantin, exempelvis omgodsets användning. förslag till lagstiftning om funktionsgrantier genomföras börandra punkten i paragrafen ersättas med en text som svarar mot lydelsen av 14 §andi ra stycket i lagrådsremissen med förslag lill konsumenlljänstlag. Vi kaninte se något skäl tkl varför full överensstämmelse här inte skall råda mekande båda lagarna. Enligtförslaget skall en vara anses felaktig om varan vid försäljningen lillkonsument inte är åtföljd av de anvisningar som behövs för dess montering,användning och skötsel. Enligtförslaget skulle blotta frånvaron av en bruksanvisning innebära att varan ärall anse som felaktig. Detta anser vi inte vara acceptabelt. En förutsättningför alt en anvisning skall behöva medfölja en produkt vid försäljningen är attanvisningen kan anses vara nödvändig för den genomsnittlige konsumenten när hanskall bruka produkten. kan därför inte anses felaktig om en konsumenticke får en bruksanvisning men han ändå vid normal aktsamhet och förstånd kananvända varan för sitt avsedda ändamål. Oförsiktigt handhavande av konsumentenvid monteringen t. ex. våld m. m. skall icke göra att varan anses felaktig. Godsetskall även anses felaktigt om säljaren före köpet har underlåtit att lämnaupplysning om något förhållande rörande godsets egenskaper eller användning somhan kände till eller borde ha känt till och som köparen rimligen kunde räknamed att bli upplyst om samt att underlåtenheten kan tänkas ha inverkat päköpet. Allmäntkan sägas att bestämmelsen är svårgripbar och synnerligen besvärlig att tolkaoch tillämpa. Tre krkerier skall vara uppfyllda för att godset skall ansesfelaktigt. Säljare skall först ha underlälil att lämna upplysning om enspeciell egenskap och denna underlåtenhet skall antas ha inverkat på köpel. Detskall dessutom vara en egenskap som säljaren kände till eller bort ha känttill. Dessutom skall köparen rimligen kunna räkna med att bk upplyst omegenskapen. Man frågar sig i första hand hur skall en säljare bete sig innanhan överhuvud taget vägar sälja en vara mot bakgrund av den ovan relateradebestämmelsen? Det kan inte anses 1989/90:89 Bilaga 3 rimligt att godset skallanses felaktigt om säljaren underlåter alt upplysa Prop. 1989/90:89 om enegenskap som han bortkänruttiU. Det måste vara tillfyllest att han Bilaga 3underlåtit att lämna upplysningar om något han ägde vetskap om. Dettaöverensstämmer också med del allmänna köplagsförslagel. Skäl finns inte attutvidga ansvaret så långt som föreliggande förslag ger vid handen. Förbundetvill samfidigt framhålla att Konsumentverkels riktlinjer icke är en norm somutbildats inom näringslivet och som detaljisten därför bort känna lill. Enunderlåtenhet att lämna information om en sådan riktlinje skall inte alllidmedföra att fdansvarel träder ikraft. Konsekvensenutav förslaget tycks enligt utredningen bl. a. innebära att man kan ställastörre krav på en säljare i en specialaffär än dä produkten köpts i ettlågprisvaruhus eller hos en mindre detaljhandel med blandat sortiment. Det kaninte vara rimligt att uppgiftsskyldigheten skall vara olika beroende på vem somsåll varan. Skadan som tillfogas konsumenten är ju lika stor i båda fallen. Detär därför mer riktigt att godset endast skall anses felaktigt om man underlåteratt lämna uppgift om en egenskap som man hade vetskap om som säljare. Utredningenföreslär vidare att säljaren skall ansvara för sådan uppgift om varans egenskapeller användning som har lämnais av någon annan i tidigare säljled eller försäljarens räkning och oavsett om säljaren känt lill den felaktiga uppgifteneller ej. är detta en alltför långt gående ansvarighet för säljaren. Enligt utredningen skall med annan än säljaren förstås uppgifter somhärrör från en näringsidkare som har till uppgift att bistå säljaren med markinadsföring av det aktuella godset eller från en branschorganisation sombedriver marknadsföring för sina medlemmars räkning. Dessutom skall uppgiftersom lämnas av representanter vilka inte har behörighet att sluta avtal påsäljarens vägnar inkorporeras i ansvarsskyldigheten. Utredningensförslag härvidlag innebär dessutom att säljaren även om han inte bort kännatill den av någon annan lämnade vilseledande uppgiften detta icke skall fritahonom från ansvar när det gäller godsels felaktighet. Detta är oacceptabelt. Dettorde vara svårt för säljaren atl kunna känna till vilkauppgifter som andra personer eller företag lämnat om den vara han säljer ochdärmed inte har möjlighet atl eventuellt korrigera sådan uppgift. Förbundetanser det icke acceptabelt all säljaren skall ansvara för sådana lämnadeuppgifter. Konsumentens ersättningsanspråk bör i förevarande fall riktas molden som faktiskt har lämnat den vilseledande uppgiften. Detnya förslaget innebär att en tidsbestämd garanti alltid har karaktären Denföreslagna garanliregeln kan komma att begränsa säljarens intresse av atl lämnagarantier, vilket därför kan medföra en försämring ur konsumentskyddssynpunkt.En bättre lösning vore att det fanns möjlig- Prop. 1989/90:89 heter vidlämnande utav garantier att undanta vissa funktionsdelar i Bilaga 3 varan. har i sitt betänkande "Konsumentpolitiskastyrmedel" (SOU 1983:40) föreslagit, att om meddelarförbud mol en näringsidkare att saluhålla vara, som medför särskildaskaderisker enligt 4 § marknadsföringslagen, skall varan ifråga civilrättsligtanses som felaktig, även när den säljs av näringsidkare som inte är part irättegången. har lämnat riktlinjekommitténs förslagutan beaktande. KF föreslår, att det inarbetas i konsumentköplagen. I sista stycket stadgas, att fel skall anses föreligga om det köptaförsämras efter avlämnandet om försämringen är en följd av säljarensavtalsbrott. Sistnämnda rekvisit förekommer, såvitt KF kunnat finna, endast idenna bestämmelse och innebörden därav är oklar. KF ifrågasätter om det intebör bytas ut mot "om försämringen beror på säljaren eller på ettförhållande på hans sida". LRFfinner inte anledning atl närmare gå in på reglerna vid konsumentköpbeträffande köparens och säljarens prestationer avseende avlämnande, faran förgodsets beskaffenhet, dröjsmål med avlämnande eller med betalning. Dock skallsägas vad avser de rena nyheterna i den föreslagna nya konumentköplagen, attLRF finner det vara till fördel all en uttrycklig bestämmelse om att godsetskulle vara åtföljt av erforderliga monleringsföreskrifter, bruksanvisningaroch skötselråd tas in i lagen. Utredningenföreslår att godset skall anses vara felaktigt, om det inte åtföljs avanvisningar som behövs för dess montering, användning och skötsel; Utredningensskrivning i specialmotiveringen angående anvisningar för montering avreservdelar är inte klargörande. Engeneralagent för bilar måste ha ca. 100 000 olika bildelar tillgängliga och delkan inte begäras alt alla detaljer skall ha medföljande monteringsanvisningar.Monteringsanvisningar på varje detalj är i praktiken ogörligt och skullemedföra orimliga kostnader. Monteringen framgår av nödvändiga verkstadshandböcker. Mängareservdelar, bl. a. lill bilar, är avsedda att inmonteras av yrkesmän. Det kaninte krävas att dessa delar skall förses med anvisningar riktade tillkonsument. 7 1989/90. 1 saml Nr 89. Utredningen föreslär alttidsbestämda garantier skall betraktas som Prop. 1989/90:89 funktions- eller hällbarhetsgarantier. Förslagetom funklionsgaranlier i kombination med de skärpta skadeståndsreglerna kommeratt innebära väsentliga fördyringar för förelagen. Även om det finns möjlighetlill friskrivning i garantin från förslitningsdelaljer, kommer tvister ochdiskussioner att uppslå, om det inträffade utgör en försämring av funktioneneller en normal förslitning. Detta kommer att bli etl problem inte minsl påbilsidan. Alltför långtgående krav på garantiskydd riskerar atl få motsattverkan, dvs. viljan att utfärda garantier minskar. Vi avstyrker förslaget tilltvingande lagbestämmelse om all alla tidsbestämda garant tier skall uppfattassom funktionsgarantier. Innebörden av en viss garanti bör i stället bestämmasgenom branschvisa förhandlingar. förslag om funklonsgaranlier ändå genomförs, måste garantigivarenfå göra undantag för förslitningsdetaljer ulan alt för den skull behövaspecificera varje detalj. Vissa krav på bilens skötsel och användning måsteockså kunna ställas för all garantin skall gälla. Utredningensförslag kommer att välla särskilda problem vid försäljning av begagnade bilar.Köparen kan rimligen inte ställa lika stora krav på en begagnad som en ny vara.De skärpta skadeståndskraven riskerar i många fall alt få orimliga proportioneri förhållande till den begagnade bilens marknadsvärde. Kravet på felavhjälpandeutan kostnad innebär bl. a. att självrisken i MRF:s garanti för begagnade bilarmåste slopas. Denna självrisk, som i första hand syftar till att begränsaantalet klagomål på småfel och därmed hälla nere kostnaderna förreklamationshanleringen, kan närmast jämställas med premien för en försäkring. Kostnadsfördyringarpå begagnade bilar på grund av ökade köprättsliga krav kommer i praktikenenbart att drabba den reguljära bilhandeln. Detta innebär att den oseriösadelen av branschen och försäljning mellan privatpersoner kommer alt öka sinaandelar av begagnaimarknaden. Vianser all reglerna för fel och påföljderna för dessa bör göras mer flexibla förbegagnade varor. Säljarens ansvarför uppgifter om godset Utredningenföreslår att säljaren skall ansvara för sådan uppgift om varans egenskapereller användning som har lämnais av någon annan i tidigare säljled eller försäljarens räkning och oavsett om säljaren känt till den felaktiga uppgifteneller inte. Förbundetanser att det frän principiell synpunkt är stötande atl säljaren skall ansvaraför sädana uppgifter. Konsumentens ersättningsanspråk bör i stället rimligenriktas mol den som faktiskt har lämnat den vilseledande uppgiften. 4.17 () Prop. 1989/90: 89 10§ Ip. Mföreslår här att godset skall anses felaktigt om försäljningen sker i strid medbestämmelserna i 8 §. I sådant fall skall köparen ha rättatt häva köpet. Den främsta anledningen till detta Ms förslag är attavbetalningsköp utan kontantinsats och med lång amorteringstid ställer sigsynnerligen kostsamt för köparen. Effekten kan även bli den att godset hinnerbli värdelöst innan det till fullo betalts. Idetta sammanhang kan ordet "felfritt" leda till missförstånd. istället att godset skall vara i "avtalat skick" när del avlämnas. Detär bra med en klar enkel regel om att godset skall vara åtföljt av erforderligamonteringsföreskrifter, bruksanvisningar och skötsdräd. Inte minst viktigt äratt dessa skall vara skrivna på etl för konsumentgruppen förståeligt språk.Detta bör ocksä skrivas in i lagtexten. Detär vidare en klar förbättring atl fdbegreppel också vidgas till att gälla"...om säljaren har underlåtit atl lämna information om något förhållanderörande godsets egenskaper eller användning som han kände lill eller borde hakänt till och som köparen rimligen kunde räkna med att bk upplyst om, saml attunderlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet". krävs MD-uttalandenom vad som kan anses vara ett informationskrav på säljaren. I och med dennavidgade informationsplikt undanröjs nuvarande möjligheter för många oseriösahandlare att utnyttja att konsumenten för att kunna hävda sina rättigheteroftast har haft det omöjliga uppdraget att bevisa att handlaren varit vårdslös. Dennuvarande konsumentköplagens garanlibegrepp stämmer dåligt överens med vadgemene man uppfattar som garanti. Det är därför en klar förbättring att den nyalagens garantibegrepp skall avse funktions-garanti. Man kan hysa förhoppningenatt detta tillsammans med den längre reklamationsliden kan få till följd atlonödigt svaga och snabbslitna delar i produkterna kommer att förbättras ikvalitet. Det är trots allt tillverkaren och inte konsumenten som har ettdirekt inflytande över produktionen och därför är det bra att hela ansvaret igarantifall ligger där. Vi hoppas att det nya garantibegreppel inte kommer atturholka innehållet i garantierna eller verka hämmande på utfärdandet avgarantier, men vi tror all konkurrensen motverkar en sådan utveckling.- Vad gällerköparens undersökningsplikt och vad som sägs i § 9 beträffandegodsets beskaffenhet och "vad som får anses avtalat", och i § 12 omhuruvida varan "är i väsentligt sämre skick", anser vi att densvenska lagen, precis som den finska, ska klart slå fast att dennaundersökningsplikt inte bör gälla vid konsumentköp. lagförslag tillätskonsumenten att vara okunnig granskare av varor - men Prop. 1989/90: 89 endast till en viss grad.Så gott som alla konsumenter är ovetande om var Bilaga 3 den gränsen går. Fråganprövas alltid i efterhand och vad den enskilde konsumenten anser spelarmycket liten roll. Den här typen av regler bör bort och en säljaren börinte kunna avvisa reklamation med hänvisning lill allundersökningsplikten inte uppfyllts. Vidde försäljningar av monteringsfärdiga trähus, som kommer att regleras av enkonsumentköplag, kommer trähusföretagen att ta begränsad eller ingen befattningmed materialet efter leverans. Däremot kommer trähusföretagen regelmässigt attsvara för transporten och att lämna en ett- eller två-årig "garanti"för huset. Somtidigare anförts omfattar leveransen av ett monteringsfärdigt trähus ofta ettstort antal olika komponenter. Vissa av dessa komponenter har tillverkats avirähusfabriken, medan andra har köpts från olika tillverkare (t. ex. fönster,dörrar, hushållsmaskiner, sanitetsporslin etc.). I vissa fall vidarebefordrasbara dessa varor från tillverkaren via trähusföretagel lill husköparen utan attens förpackningen har brutits. Självklartär det trähusföretagens ambition att de delar, som ingår i leveransen - såvälfrån egen tillverkning som inköpta och "vidarebefordrade" - skallvara felfria. Denna ambition måste emellertid vägas mot kostnaderna för attgöra en 100-procentig kontroll. Följande exempel kan tjäna som en illustrationlik tankegången: köper in 200 handfat från en tillverkare.Handfaten är emballerade och paketerade var för sig. att det inte finns några synliga skador på emballage ellerförpackning. Däremoi skulle det ställa sig alltför kostsamt för trähusföretaget- och slutligen för husköparen -om trähusföretaget skulle avemballera allahandfat för kontroll och sedan ånyo emballera dem för vidare transport tillköparen. Följaktligen måste trähusföretaget - på samma sätt som - vidleverans ta risken gentemot köparen för att fel kan finnas på något handfat.För denna risk måste trähusföretagen givetvis gardera sig ekonomiskt genompäslag på huspriset. Vidleverans av etl monteringsfärdigt trähus inklusive inredning och utrustningbeslår "objektet", som ovan påpekats, av etl sort antal olika delar.Många av dessa delar är också tillverkade av andra näringsidkare. Oberoende avhur rigorös kontroll trähusföretaget än utför, kan det omöjligen"garantera" att alla ingående delar är felfria. Exempelvis kanytskiktet på en bänkskiva, som vid leverans är till synes helt felfri, släppafrån underlaget efter några månaders användning eller så kan en bräda i enväggpanel krympa mer än andra. Omen köpares möjligheter atl tillämpa olika ekonomiska påföljder för felväsentligen ökas, måste ocksä företagens riskpåslag ökas i motsvarande når manden gräns där företagens riskpåslag Prop. 1989/90:89 överstiger värdet av köparnas "trygghet". Mångadelar av ett monteringsfärdigt hus är tillverkade av trä. Trä är ett"levande" material, som, särskilt vid väderomslag, förändras något.Regelmässigt tillverkas exempelvis fönsterbågar och fönsterkarmar avmaskintorkat virke i fabriker. När dessa komponenter sedan kommer tillbyggplatsen och monteras i huset utsätts de för luftens fuktighet. Detta kanmedföra, atl träet förändras och fönstren kan bli svåra all öppna. Dettaförhållande är i och för sig känt för tillverkarna, som därför också tillverkarfönstren så, all de går lätt att justera. Men de måste justeras, ibland etl pargånger. Vidarekan ett hus efter viss lid sätta sig , med följd att visstjusteringsarbete även av den anledningen kan vara erforderligt. Alt fel ilagens mening kan finnas vid leverans av ett monteringsfärdigt trähus ärsåledes inte klandervärt, utan fastmer en följd av olika mer eller mindrekalkylerbara förhållanden, som vidlåter en så komplicerad produkt som ettmonteringsfärdigt trähus. Ovannämndaexempel har presenterats för att visa, att ett monteringsfärdigt hus rimligeninte kan behandlas som vilken enskild produkt som helst utan måste särbehandlasi vissa bestämmelser i en ny konsumentköplag. Visserligen består många andraprodukter också av ett stort antal delar, men skillnaden mellan dessa och demonteringsfärdiga husen är atl de förra säljs sammansatta som en produkt medanhusdelarna är lösa och dessutom inte kunnat "provmonterats" i fullskala före leverans. Eflerdessa allmänna kommentarer lämnas nedan påpekanden i anslutning till de olikaparagraferna i lagförslaget. I specialmotiveringentill 9 § anförs att "i princip är det den individueke köparens behov av upplysningar som skall vara avgörande" såvitt avser monteringsanvisningar. Trähusföretagen tillhandahåller regelmässigt monteringsanvisningar för de hus som säljs, men dessa är och kan rimligen inte vara avpassade för alla köpare. Motiven till bestämmelsen bör kompletteras med en regel om att det vid försäljning av t. ex. monteringsfärdiga trähus är tillfyllest att monteringsanvisningarna kan användas av fackfolk. II §reglerar säljarens ansvar för uppgifter som vid marknadsföringen lämnats av annan än säljaren. Trähusföretagen har regelmässigt en god kunskap om sina leverantörers produkter och även om hur dessa marknadsförs. Detta hindrar emellertid ej att det kan förekomma alt exempelvis köparen begär, att en särskild produkt skall ingå i husleveran sen. Det kan då vidare förhålla sig så, alt säljaren inte är medveten om tillverkarens av denna produkt marknadsföring. Det kan under sädana omständigheter icke vara skäligt att säljaren skall bära ansvar för om marknadsföringsuppgiflerna är felaktiga. Vi föreslår därför att ett undantag för säljarens ansvar avseende annans marknadsföring införs när köparen begärt eller föreslagit all en viss bestämd produkt skall ingå i husleveransen. I13 § föreskrivs, alt godset skall vara felfritt när det avlämnas. Prop.1989/90:89 Självklart har vi ingenting att erinra mot denna princip.