prop · GD03104 · 1989-12-31 00:00:00 — Kommitténföreslår att alla slag av olyckor som samhällets räddningsorgan möterskall kunna undersökas. Sådana allvarliga olyckshändelser som inträffarinom luftfartens och sjöfartens områden utreds redan nu i säker- Prop.1989/90:104 hetssyfte av och . Bilaga 1 Den nya utredningsverksamheten bör omfattabränder, explosioner, ras och skred, översvämningar, spräng- och skjutolyckor,trafikolyckor och utflöden av skadliga ämnen och liknande händelser. Kommitténunderstryker att särskild utredning skall kunna ske vid allvarligaolyckshändelser inom både offentlig och enskild verksamhet. Olyckor inom t. ex.den militära verksamheten skall således kunna utredas av den . Undersökningenskall göras vid allvarliga olyckor. Till dessa skall räknas händelser som fåttomfattande konsekvenser för de närmast berörda eller för samhället. Det kanvara olyckor som orsakat betydande skador dvs. krävt ett flertal människoliv,skadat många eller gett upphov till mycket stora materiella förluster, t. ex.resulterat i omfattande skador på naturen eller i miljön. Menockså händelser med förhållandevis blygsamma effekter kan ibland varaallvarliga och behöva undersökas. Det kan gälla olyckor som trots begränsadeyttre skador väckt allmän oro hos allmänheten. Bedömningen måste vidare utgåfrån de konsekvenser olyckan kunde ha fått. Från den utgångspunkten är detviktigt att även tillbud blir grundligt utredda, om det bedöms sannolikt attvärdefulla erfarenheter kan tillvaratas. Kommittén föreslår att kommissionenskall få befogenheter att inom relativt vida ramar avgöra vilka olyckor somskall bli föremål för utredning. Kommissionenskall genom en undersökning i detalj klarlägga vad som hänt före, vid och efteren olycka. Om själva förloppet och direkta eller indirekta orsaker kanfastställas, ökar möjligheterna för kommissionen att föreslå åtgärder som kanförhindra att en liknande olycka inträffar. Detär också viktigt att kommissionen klarlägger om räddningstjänsten har variteffektiv, t. ex. om de materiella resurserna varit tillräckliga, om personalenhar haft tillräcklig utbildning, om ledningen av räddningsarbetet har variteffektiv och om samverkan mellan olika räddningsorgan har fungerattillfredsställande. Kommitténföreslår att kommissionens ledamöter skall vara fast knutna till verksamheten.Det betyder kontinuitet i utredningsarbetet och att erfarenheterna tillvaratassnabbare och bättre än om kommissionens ledamöter skall tillkallas från fall tillfall. Framför allt är det viktigt att kommissionen med sina fasta resurser kanbörja sina undersökningar sedan en olycka har inträffat. Detkunnande som kommissionen dämtöver kommer att behöva finns redan på många håll i samhället. Kommissionens uppgifter blir att finna arbetsformer så att den befintliga expertisen kan användas effektivt. 4 1989/90. Beslut om att inledaundersökning Prop. Kommitténanser att det är väsentligt att kommissionen själv har befogen- öHaga 1heter att avgöra om en olyckshändelse skall undersökas. Detta ligger enligt kommitténssynsätt i linje med att kommissionen skall vara ett från andra myndigheterfristående organ. Kommissionenföreslås därför själv besluta om att en olycka skall undersökas. Beslut ominledande av undersökning, t. ex. besiktning av olycksplatsen, skall kunna fattasav ordföranden eller av dennes ställföreträdare. Beslutet skall så snart sommöjligt anmälas för kommissionen, som avgör om undersökningen skall fullföljas. Givetviskan regeringen ålägga kommissionen att utreda en viss olycka. Meddelandeom inträffade olyckor till kommissionen Detär viktigt att underrättas om en inträffad allvarligolyckshändelse , så att den utan onödig tidsutdräkt kaninleda undersökning i första hand med besök på olycksplatsen. Det är såledesnödvändigt att ha lämpliga mtiner för rapportering av händelser tillkommissionen. Kommitténföreslår att kommissionen övertar det rapporteringssystem som kommittén hartillämpat. Detta innebär att länsalarmeringscentraler-na underrättar om inkomnalarm som avser allvarliga olyckshändelser och att generaltullstyrelsen meddelarom inträffade större olyckor (oljeutsläpp, kemikalieolyckor m.m.), som berörkustbevakningens ansvarsområde inom räddningstjänsten. Kommitténföreslåratt det nya utredningsorganet skall heta . Betänkandet(Ds K 1986:2) Haveriutredningar pp. Bilaga 2 Sammanfattnmg av betänkandet Fråganhur haveriutredningar inom luftfarten och sjöfarten skall organiseras hardiskuterats . Diskussionerna har ytterst handlat om huruvida huvudansvaretför haveriutredningar skall ligga på säkerhetsmyndigheterna eller på ensärskild för ändamålet inrättad myndighet. Statsmakternahar för luftfartens vidkommande tagit ställning för att det primärautredningsansvaret skall ligga på en särskild utredningsmyndighet. Motsvarandeställningstagande för utredning av sjöolyckor har inte gjorts. Utredarenanser att organisationsformen för haveriutredningar inom sjöfarten bör varadensamma som inom luftfarten. Utredaren föreslår därför att en gemensam ordningför haveriundersökningar inom luftfarten och sjöfarten införs. Dehaveriutredningar som sker i samhällets regi bör vara helt inriktade på de säkerhetsmässigaaspekterna. Andra aspekter, t. ex. civilrättsliga eller polisiära, får beaktasendast i den mån undersökningen inte därigenom styrs in på förhållanden som ärav ringa intresse från säkerhetssynpunkt. Bl.a. kravet på objektivitet i en haveriundersökning leder till att huvudansvaretför undersökningen bör ligga hos ett från säkerhetsmyndigheterna friståendeorgan. Det innebär dock inte att det organet självt skall utföra allaundersökningar. I många fall bör undersökningen kunna överlämnas tillsäkerhetsmyndigheten. Utredarenföreslår att () ges huvudansvaret för undersökningav såväl luftfarts- som sjöolyckor. Sjöfartens bör avvecklas. Denordning som föreslås avser att ge garantier för att objektivitetskravetuppfylls som den är praktiskt hanterbar. Gällandeskyldighet att rapportera olyckor och tillbud i flygtrafiken till luftfartsverketoch sjöolyckor till behålls enligt förslaget. Dessa myndigheterskall vara skyldiga att till SHK vidarerapportera alla sådana händelser somavses i 11 kap. 7 § luftfartslagen respektive 301 § sjölagen, dvs. allvarligareolyckor och tillbud. Att även tillbud skall rapporteras och undersökas är försjöfartens del en nyhet. Säkerhetsmyndigheterna skall också vara skyldiga att vidarerapporterahändelser som i sig inte kan rubriceras som allvarliga men likväl kan tänkasinnehålla någon faktor av betydelse för säkerheten. SHK bör även ha rätt attundersöka händelser som kommissionen fått kännedom om på annat sätt, exempelvisgenom anmälan från en sakägare. Säkerhetsmyndigheternas bedömning av händelsensbetydelse från säkerhetssynpunkt bör således inte vara avgörande för SHK:sbefogenhet. SHKskall således ha rätt att undersöka varje händelse som lett eller kunnat leda flyg- eller sjöolycka men undersökningsskyldigheten blir inskränkt tillallvarliga olyckor och tillbud. Den i luftfartslagen infördamöjligheten för SHK att efter regeringens förordnande överlåta en undersökning till annanföreslås få en motsvarighet i sjölagen. SHK och Prop. 1989/90:104luftfarts- respektive bör komma överens om vilka typer av Bilaga 2 haveriutredningar som SHK kan delegera. Avgörande bör vara sådana faktorersom objektivitetskravet, tillgängliga resurser hos respektive myndighet ochhaveriutredningamas betydelse för det allmänna säkerhetsarbetet. Vissainskränkningar i SHKs delegationsrätt bör dock föreskrivas. En undersökning börinte få överlåtas om det skulle strida mot objektivitetskravet. Kompliceradeutredningar är inte heller lämpliga att överiåta liksom händelser som väckteller kan förväntas väcka allmän uppmärksamhet. Syftetmed en haveriutredning i samhällets regi bör vara detsamma inom den icke civilasektom som inom den civila. Utredaren föreslår därför att SHK:s primäransvarför undersökning av sjö- och flygolyckor skall omfatta också trafik för mUitärteller annat statsändamål. De allmänna undersökningsprinciperna på den civilasidan bör äga motsvarande tillämpning på den icke civila sidan. Utredarenföreslår inte obligatorisk skyldighet att undersöka olyckor med fritidsfartyg.Det räcker att det föreskrivs möjlighet att undersöka sådana olyckor. SHK ellersjöfartsverket bör lämpligen undersöka allvarliga olyckor med fritidsfartyg dådet finns ett starkt allmänintresse av en säkerhetsmässig undersökning. Ettexempel härpå är att olyckan avser en båt av vanlig typ och kan antas haorsakats av konstmktionsfel eller annat bristfälligt utförande. Beträffandeutländska fartyg föreslås inte heller någon obligatorisk undersökningsskyldighet.Det bör räcka att det föreskrivs att händelser med utländska fartyg fårundersökas. Undersökning bör få ske, om fartyget befinner sig inom Sverigessjöterritorium, således inte endast när det befinner sig i svensk hamn. SHKbör ha ett nära samarbete med säkerhetsmyndighetema. Dessa bör i lämpligomfattning ställa expertis till SHK:s förfogande enligt den modell somföreskrivs i 117 § luftfartsförordningen. Säkerhetsmyndigheterna bör även ifall då man ej stälU någon expert till SHK:s förfogande ha rätt till insyn i SHKsundersökningar. En föreskrift om sådan insyn bör tas in i författning. SHK:spersonal behöver utökas något. En brist f n är att SHK saknar en fast anställdcivil flygoperativ expert. Det föreslås att SHK tillförs en sådan. SHK:sverksamhet inom den civila sjöfarten medför att haveriutredare med sjöoperativoch sjöteknisk sakkunskap behövs. Med hänsyn till de relativt få undersökningarav sjöolyckor som SHK beräknas utföra bör det räcka att kalla dem tilltjänstgöring när en undersökning skall ske. De bör därför vara anställda påarvodesbasis. SHK har inte heller behov av någon egen anställd sjömilitärexpert eftersom antalet händelser inom marinen att utreda beräknas bli ringa.Vid behov bör marinen ställa expertis till SHK:s förfogande. SHK:snuvarande regler om beslutförhet vid haveriutredning bör kompletteras. I vissaenkla fall behövs inte fullsutten kommission. föreslår därför att detinförs en möjlighet för SHK att i sådana fall över- Prop. 1989/90:104 lämna undersökningen till en ensam haveriutredare. Detråder enligt utredaren nästan total enighet om att sjöförklaringen inte längrehar någon betydelse ur sjösäkerhetssynpunkt. Institutet kan dock fortfarande hacivilrättslig betydelse. Utredaren föreslår att den obligatoriska arten avsjöförklaring, vilken anses tjäna det säkerhetsmässiga intresset, avskaffas.Den frivilliga arten bör behållas för utredning av andra förhållanden än sådanasom har betydelse för sjösäkerheten. Eftersamråd med kommittén (Kn 1981:02) för undersökning av allvarligaolyckshändelser föreslås att någon samordning av den föreslagna katastrofkommissionenmed SHK inte bör ske men att de båda kommissionema bör samarbeta med varandra. SHK:snuvarande verksamhet finansieras av luftfartsverket och chefen för flygvapnet.Detta innebär att finansieringen sker via luftfartsavgifter och genom chefensför flygvapnet anslag. En motsvarande ordning bör gälla i fråga om SHK:sverksamhet inom sjöfarten. Departementspromemorian (Ds 1988:75) Prop. Sammanfattning av promemorian såvitt avser avsnittet"Utredning av jämvägsolyckor" Om det inträffar en jämvägsolycka eller ett olyckstillbudär det angeläget att orsakema klarläggs, så att eventuella brister i säkerhetssystemetkan rättas till och liknande olyckor kan förebyggas. Till skillnad från vad somgäller beträffande sjö- och flygolyckor är utredningar av järnvägsolyckor inte författningsreglerade.Oavsett vilken form för utredning av allvarligare jämvägsolyckor som bör väljasför framtiden bör den utredande myndigheten vare sig det är ellerett fristående organ ha befogenheter i utredningsverksamheten som motsvarardem som de utredande myndighetema på sjöfarts- och luftfartsområdet har . Motdenna bakgmnd läggs i promemorian fram förslag till ett nytt kapitel i jämvägstrafiklagen(1985:192) 7 kap. med bestämmelser som reglerar det utredande organetsbefogenheter, t. ex. att hålla förhör och granska föremål. De föreslagna bestämmelsemahar sin förebild i främst 11 kap. 7 13 §§ luftfartslagen. Ipromemorian framhålls också att det i många fall inte kan anses lämpligt attutredningen av en jämvägsolycka ombesöijs av den myndighet som är ansvarig försäkerheten. Den myndigheten intar i viss mån en partsställning då en olycka kantänkas bero på brister i säkerhetssystemet. I sådana fall, liksom dåutredningen kan väntas bli komplicerad eller olyckan är av stor omfattning,bör händelsen helst utredas av ett fristående organ. Lagförslageti betänkandet Ds Fö 1986:3 Prop. Bilaga 4 Förslag till Lag om undersökning av allvarliga olyckshändelser Härigenom föreskrivs följande. 1 §Denna lag gäller undersökning av allvarliga olyckshändelser eller tillbud till sådana händelser. Medallvarlig olyckshändelse avses brand, ras, översvämning, spräng-ochskjutolycka, trafikolycka, utflöde av skadliga ämnen och annan liknandehändelse som har medfört eller kan befaras medföra betydande skador påmänniskor eller egendom eller i miljön. Lagenär inte tillämplig vid sjöhaveri enligt sjölagen (1891:35) eller luftfartsolyckaenligt luftfartslagen (1957:297). 2 § Allvarlig olyckshändelse eller tillbud tillallvarlig olyckshändelse skall undersökas enligt denna lag om det ej framgår avomständighetema att en undersökning skulle sakna betydelse för möjlighetema attförebygga olyckshändelser eller minska verkningama av sådana händelser. 3 § Undersökning enligt 2 § utförs av statenskatastrofkommission. 4 § Vid en undersökning skall händelseförloppet och orsakematill händelsen så långt möjligt klarläggas samt räddningsinsatsema belysas. Undersökningenskall bedrivas så att den ger underlag för bedömning av vilka åtgärder som börvidtas för att hindra att liknande händelser inträffar eller för att förebygga,avvärja eller begränsa skador till följd av sådana händelser. Resultatetav undersökningen skall redovisas i en rapport. I denna lämnas de förslag tillåtgärder som undersökningen har givit anledning till. 5 § Kommissionen beslutar om en händelse som avses idenna lag skall undersökas. 6 § Undersökning skall utföras i samarbete medpolismyndighet eller åklagare, som med anledning av händelsen leder fömndersökningenligt 23 kap. . 7 § Kommissionen får hålla förhör med var och en somantas kunna lämna upplysningar av betydelse för undersökningen och granskaskriftliga handlingar och föremål som antas ha sådan betydelse. Omundersökningen inte kan fullföljas utan att en särskild utredning görs avpolismyndigheten, skall denna på begäran av kommissionen göra en sådanutredning. Härvid gäller 23 kap. i tillämpliga delar.Tvångsmedel som anges i 24 28 kap. får inte användas vid enutredning som görs på kommissionens begäran. Densom hörs av kommissionen kan få ersättning av allmänna medel. Kommissionen fastställer ersättning enligt de föreskrifter som meddelas av regeringen om ersättning till vittnen. 8 § Om kommissionenfinner att ett vittne eller en sakkunnig bör höras Prop. 1989/90:104 vid domstol eller att någon bör föreläggas att ställa en skriftlig handling Bilaga 4 ellerett föremål till förfogande, får kommissionen begära detta hos den tingsrättinom vars domsaga händelsen har inträffat eller den uppehåller sig som skallhöras eller som åtgärden annars berör. Rätten skall hålla förhör eller meddelaföreläggande, om det inte finns lagliga hinder mot detta. I fråga om sådantförhör eller föreläggande gäller bestämmelserna i itillämpliga delar. Den som på kommissionens begäran hörs vid domstol kan fåersättning av allmänna medel. 9 §För genomförande av en undersökning har kommissionen rätt att få tillträde till platsen för olyckshändelsen eller tillbudet. Om tillträdevägras, åligger det polismyndigheten att på begäran av kommissionen lämna den handräckning som behövs. 10 §Föremål som kan antas ha betydelse för undersökningen och som anträffas på olycksplatsen får inte avlägsnas eller mbbas utan tillstånd av kommissionen. Detta gäller dock inte om det på gmnd av utredning om brott eller pågående räddningstjänst eller eljest föreligger särskilda skäl för åtgärden. Om föremålet flyttas bör det ske så att undersökningen inte försvåras. Densom har tagit till vara ett föremål som kan antas ha betydelse förundersökningen skall anmäla detta till kommissionen utan dröjsmål. 11 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet brytermot 10 § döms till böter om ej gämingen är belagd med straff enligtbrottsbalken. I ringa fall skall dock inte dömas till straff. 12 § Kommissionens beslut enligt 7 § tredje stycketoch 10 § första stycket överklagas hos kammarrätt genom besvär. Dennalag träder i kraft den Lagförslagen i betänkandet Ds K 1986:2 Prop. Bilaga 5 1 Förslag till Lag om ändring i luftfartslagen (1957:297) Härigenomföreskrivs att 5 kap. 8 § samt 11 kap. 7 och 8 §§ luftfartslagen (1957:297)'skall ha följande lydelse. 8§Inträffar det en olyckshändelse vid användningen av ett luftfartyg och medförolyckan att någon avlider, att någon blir allvarligt skadad, att fartyget fårbetydande skada eller att egendom som inte transporteras med fartyget fårbetydande skada, skall befälhavaren rapportera det inträffade. Han skall ocksårapportera, när det har funnits någon allvarlig fara för att en sådan olyckaskulle inträffa eller när något har hänt som tyder på ett väsentligt fel hosfartyget eller markorganisationen. Ombefälhavaren inte kan fullgöra dessa skyldigheter, skall fartygets ägare ellerbrukare göra det. Agaren eller brukaren skall rapportera om ett fartyg har försvunnit underflygning och inte har kunnat återfinnas. Regeringeneller den myndighet regeringen bestämmer får begränsa underrättelseskyldighetenoch får besluta att den skall gälla också för medlemmar av besättningen. Inträffardet en olycka vid an- Inträffar det en olycka vid an- vändningen av ett luftfartyg och vändningen av ett luftfartyg och medför olyckan att någon avlider, medför olyckan att någon avlider, att någon blir allvarligt skadad, att att någon blir allvarligt skadad, att fartyget får betydande skador, att fartyget får betydande skador, att egendom som inte transporteras egendom som inte transporteras med fartyget får betydande skador med fartyget får betydande skador eller att fartyget är oåtkomligt, skall eller att fartyget är oåtkomligt, skall det göras en undersökning om olyc- det göras en undersökning om olyc kan, dess orsaker och de uppkomna kan, dess orsaker och de uppkomna skadorna. Därvid skall utredas en- dast sådana förhållanden som kan antas vara av betydelse för flygsäkerheten. Detsammagäller, om det har funnits någon allvarlig fara för att en sådan olycka skulleinträffa, om något har hänt som tyder på ett väsentligt fel hos luftfartygeteller markorganisationen eller om ett fartyg har försvunnit under flygning ochinte har kunnat återfinnas. Enundersökning enligt 7 § skall göras av den myndighet som regeringen föreskriver. Om regeringen föreskriver det, får myndigheten överlåta åt annanatt göra undersökningen. Regeringenfår också föreskriva att myndigheten får undersöka andra händelser än sådanasom anges i 7§. Nödvändig operativ, teknisk och juridisk sakkunskap skall varaföreträdd vid undersökningen. Dennalag träder i kraft den Lag om ändring i sjölagen (1 891:35 s. 1) Härigenomföreskrivs i fråga om sjölagen (1 891:35 s. 1)' delsatt mbriken till Tolfte kapitlet skall ha följande lydelse, delsatt 70, 301 -315 och 330 §§ samt mbriken närmast före 301 § skall haföljande lydelse, dels att det i lagen närmast före 308 § skall införas en ny mbrikav Prop.1989/90:104 Bilaga 5 Befälhavare påhandelsfartyg eller fiskefartyg skall ofördröjligen avgiva skriftlig rapporttill 1. när någon i sambandmed far tygets drift har eller kan antagas hava avlidit eller erhållit svår kroppsskada; 2. när någon ombordanställd i annat fall har eller kan antagas havaavlidit eller erhållit svår kroppsskada; 3. när någon i annat fall än som avses under 1 och 2 har eller kan antagashava dmnknat från fartyget eller avlidit ombord och begravts i sjön; 4. när allvarlig förgiftning har eller kan antagas hava inträffat ombord; 5. när fartyget stött samman med annat fartyg eller stött på gmnd; 6. när fartyget övergivits i sjön; 7. när i samband med fartygets drift skada av någon betydenhet har ellerkan antagas hava uppkommit på fartyget eller lasten eller på egendom utanförfartyget; eller 8. när förskjutning av någon betydenhet inträffat i lasten. Befälhavarepå fartyg skall vidare avgiva rapport till , när i anledning avhändelse som inträffat eller kan antagas hava inträffat i En befälhavare på ettsvenskt handelsfartyg, fiskefartyg eller statsfartyg skall avge skriftligrapport till 1. om någon i sambandmed far tygets drift har eller kan antas ha avlidit eller72// svår kroppsskada, 2. om någon ombordanställd i annat fall har eller kanantas ha avlidit eller fått svår kroppsskada, 3. om någon i annat fall än som avses under 1 och 2har eller kan antas ha dmnknat från fartyget eller avlidit ombord och begravtsi sjön, 4. om en allvarlig förgiftning har eller kan antas hainträffat ombord, 5. om fartyget har stött samman med ett annat fartygeller har stött på gmnd, 6. om fartyget har övergetts i sjön, 7. om i samband med fartygets drift skada som inteendast är obetydlig har eller kan antas ha uppkommit på fartyget eller lasteneller på egendom som inte fanns ombord eller 8. om en förskjutning som inte endast är obetydlig harinträffat i lasten. Enbefälhavare på ett fartyg skall vidare på begäran av till verket också om andra händelser som har inträffat sambandmed fartygets drift verket påfordrar det eller sjöförklaring skall avgivasenligt 302 §. Rapporten,som upprättas enligt formulär som fastställes av , skallinnehålla utförlig redogörelse för händelsen och de omständigheter som kunnatjäna till ledning för bedömandet av dess orsaker Den skall upptagafullständig avskrift av vad som antecknats om händelsen i fartygets dagböckeroch kladdar till dem. Bestämmelser omsjöförklaring och befälhavares åligganden därvid meddelas i 12 kap. ellerkan antas ha inträffat band med fartygets drift. Rapporten,som upprättas enligt formulär som fastställs av , skallinnehålla en utförlig redogörelse för händelsen och de omständigheter som kantjäna till ledning för bedömandet av orsakerna till den. Redogörelsen skalluppta en fullständig avskrift av vad som antecknats om händelsen i fartygets dagböckermed tillhörande kladdar. Sjöfartsverketlämnar rapport till om händelser som harinrapporterats till verket. Det skall också lämna rapport om andra händelsersom kan antas vara av betydelse för sjösäkerheten. Bestämmelserna i dennaparagraf gäller inte befålhavare på örlogsfartyg. Regeringen meddelarsärskilda föreskrifter om rapporteringsskyldighet vid olycka eller annan händelsemed örlogsfartyg. 1989/90:104 Bilaga 5 Om dagböcker,sjöförklaring och besiktning. Om dagböcker, undersökningav sjöolyckor och besiktning. Sjöförklaring skall ägarum för svenskt handelsfartyg eller fiskefartyg 1. när någon, medan fartyget var på väg, i samband med fartygets drifthar eller kan antagas hava avlidit eller erhållit svår kroppsskada; 2. när i annat fall i samband med fartygets drift någon ombordanställdeller annan som medföljer fartyget har eller kan antagas hava avlidit ellererhållit svår kroppsskada; 3. när någon som avlidit ombord begravts i sjön; Inträffar det en olyckaeller annan händelse som berör ett svenskt handelsfartyg, fiskefartyg ellerstatsfartyg skall händelsen undersökas 1. om någon, medan fartyget var på väg, i samband med fartygets drift hareller kan antas ha avlidit eWer fått svår kroppsskada, 2. om i annat fall i samband med fartygets drift någon ombordanställdeller någon annan, som följer med fartyget, har eller kan antas ha avlidit eWerfåttsvår kroppsskada, 3. om någon som har avlidit ombord Aar begravts i sjön. -Senaste lydelse 1986:297. 4. när allvarlig förgiftning har eller kan antagas hava inträffat ombord; 5. när fartyget stött samman med annat fartyg eller stött på gmnd;