prop · GD0387 · 1989-12-31 00:00:00 — I rättsfallet NJA 1986 s. 615 har högsta domstolen uttalat all delinte möter några betänkligheter alt beträffande underhållsskyldighet mellanmakar i stället tillämpa den s. k. hemvistprincipen, dvs. all makamas hemvist iprincip får ge utslag när del gäller all avgöra vilket lands lag som skalltillämpas. Iprincip får reglema lag således endast betydelse för lagvalel närdel gäller makars förmögenhetsförhållanden. Ävenom lag således inte innehåller regler om domsrätt eller regler omerkännande av utländska avgöranden, kan man med hänsyn till dessa frågors närasamband med lagvalsfrågoma fråga sig om del inte är lämpligt all behandla demsamtidigt med lagvalsfrågoma. Såvitt gäller frågan om domsrätt föreliggerenligt min mening ell praktiskt behov av atl del sker. Del hade i och för sigockså varit önskvärt om erkännandefrågan hade kunnat behandlas med debåda andra frågoma. När del gäller erkännandefrågan föreligger emellertid ett sånära samband med erkännandefrågor på andra familjerällsområden atl det enligtmin mening är bäst att ta upp dessa frågor i ett sammanhang. Alt vi förnärvarande med undantag för förhållandel till de andra nordiska ländema ochtill inte har några lagbestämmelser om erkännande av utländska avgörandenrörande makars förmögenhetsförhållanden synes för övrigl inte ha lett lillnågra allvarliga olägenheter i det praktiska rättslivet. Jag anser därför nu ifrågavarande reformen bör begränsas till all avse frågan om tillämpliglag och domsrätt beträffande makars förmögenhetsförhållanden. Vadjag nu har anfört innebär således atl jag förordar all frågor om tillämplig lagoch domsrätt beträffande makars förmögenhetsförhållanden nu skall bli föremålför en lagreglering som skall ersätta lag. 1 övrigl får frågan om ensammanhållen lagreglering av tillämplig lag, domsrätt och erkännande avutländska avgöranden på del familjerättsliga området anstå till dess all tidenblir mogen för en sådan heltäckande reglering. Möjligen kan del senare visa siglämpligt all även beträffande dessa återstående delar gå fram stegvis. 2.1.3 Gällanderätt Prop. Somjag redan har nämnt finns regler om lagvalet beträffande makarsförmögenhetsförhållanden lag. Enligt reglerna i den lagen skall lageni del land där mannen vid liden för äktenskapets ingående var medborgaretillämpas beträffande såväl lös egendom som fast egendom (1 § p. Även omdet senare skulle inträffa förändringar i medborgarskapet eller hemvistet,skall således i princip mannens nationella lag vid äktenskapets ingåendetillämpas. Bakom den oföränderlighetsprincip som dessa regler ger ullryck åtligger tanken att makarnas förmögenhetsrda-tioner i deras egel och borgenäremasintresse inte skall undergå plötsliga förändringar på gmnd av byte avmedborgarskap eller hemvist. Vissa möjligheter finns dock all träffa avtal omalt ett annal lands lag skall tillämpas på makamas förmögenhetsförhållanden. Ensådan valfrihet ges, om den är tillåten enligt lagen i den stat som mannentillhörde vid liden för äktenskapets ingående eller, om avtalet har slutitsunder äktenskapet, enligt lagen i makamas hemland vid avtalets ingående (1 § p.5). Man skall alltså följa inställningen i resp. lands intemationellaprivaträtt. Den svenska inställningen lill makars frihet atl välja tillämpliglag är även om den inte har kommit till ullryck i en lagregel inte hellnegativ (jfr NJA II 1912 s. 61; jfr även rättsfallet NJA 1970 s. 420).Det är dock oklart hur långt valfriheten sträcker sig enligt svensk räll (jfr ,Svensk rättspraxis i intemationell familje- och arvsrätt, s. 74 fl). I1912 års lag finns vidare lagvalsbeslämmelser som gäller makars behörighet attträffa avtal om förmögenhetsförhållandena i äktenskapet och den rättsligagiltigheten av ell sådant avtals innehåll. En viktig begränsning itillämpningen av utländsk rätt är alt främmande lag inte får åberopas här iriket mot tredje man, om den främmande lagens tillämpning inte har blivitanmäld till domstol. Anmälan skall ske på ett sätt som liknar registrering aväktenskapsförord (2 § p. Delsamma gäller i fråga om avtal som har ingåttsutomlands i enlighet med utländska formella krav (2 § p. 3), såvida inteavtalet har ingåtts mellan makar, av vilka åtminstone den ena är svenskmedborgare, då i stället reglerna om äktenskapsförord gäller (2 § p. Delfår emellertid anses tveksamt i vad mån dessa regler i sina inveckladeenskildheter numera utgör gällande rätt i (jfr betänkan-dd s. 75). Fördet nordiska området gäller särskilda regler. I anslutning till en konvention(SÖ 1931:19) mellan , , , och har i ulfördatsförordningen (1931:429) om vissa intemationella rättsförhållanden rörandeäktenskap, adoption och förmynderskap. För äktenskapsrällens del finns iförordningen bl. a. bestämmelser om ingående av äktenskap och tillämplig lagför äklenskapshinder, om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden ochom vilket land som skall ta upp frågor om äktenskapsskillnad och den lag som dåskall tillämpas. Dennordiska regleringen av äktenskapets rättsverkningar i fråga om makars förmögenhetsförhållanden bygger i huvudsak på den s.k. hemvislprincipen.Enligt förordning skall lagen i den nordiska stat där makama vidäktenskapets ingående log hemvist tillämpas, om Prop. 1989/90:87 makama både äroch vid äktenskapets ingående var nordiska medborgare (3 §). Har båda makamasedermera tagit hemvist i en annan nordisk stal skall det nya hemvistlandetslag tillämpas, om det inte är fråga om rättshandlingar som företagitsdessförinnan. Den oföränderlighetsprincip som kommer lill uttryck i 1912 årslag har således ingen motsvarighet på det nordiska planet. I fråga omäktenskapsförord (se 4 § i förordningen) och fast egendom (se 3 § andra stycketi förordningen) gäller särskilda regler. Lagreglerom svensk domsrätt i fråga om äktenskaps rättsverkningar finns endast i mindreutsträckning. I första hand rör del sig om några bestämmelser i 1931 årsförordning. Dessa gäller domsrätten i mål om boskillnad samt mål eller ärendenom bodelning i samband med talan om hemskillnad eller äktenskapsskillnad (5 §och 8 § första stycket; såväl boskillnad som hemskillnad är avskaffade iSverige). Som huvudregel gäller enligt dessa bestämmelser att talan kan väckasi del land där makama har hemvist eller, om de har hemvist i skilda stater, isvarandens nordiska hemvistland. Även i vissa andra situationer, för vilka detinte finns några lagfästa domsrällsregler, föreligger dock svensk domsrätt. 1 bristpå uttryckliga lagregler om domsrätt anses de intema fommreglema kunna ge vissvägledning vid bedömningen av gränserna för domsrätten. Äktenskapsinternationella anknytning kan vara mycket olikartad. Del kan röra sig om s. k.blandäktenskap, där den ena maken är svensk medborgare och den andra maken ärutländsk medborgare. I dessa fall kan del röra sig om makar som är bosalla iSverige men också om makar som är bosatta i den utländska makens hemland elleri ett tredje land. Det kan också vara fråga om äktenskap där båda makama ärsvenska medborgare som är bosatta utomlands (s.k. utlandssvenskar). Vidareförekommer numera i i stor omfattning s. k. invandraräktenskap, dvs.fall då båda makama är medborgare i etl annat land eller i olika andra ländermen bosatta i . Del kan i dessa fall röra sig om både makar som gift siginnan de kom till och makar som gift sig här. svensk lagstiftning om lagval och domsrätt beträffande makarsförmögenhetsförhållanden kommer således att beröra ett stort antal personermed skilda anknytningar lill länder i praktiskt taget hela världen. Mot den bakgmndenär det naturligtvis önskvärt alt svenska regler på området utformas på ett sättsom inte alltför mycket avviker från de regler som finns i andra länder. Isyfte all få fram enhetliga regler mnt om i världen när del gäller bl. a. lagvaloch domsrätt har, som jag tidigare nämnt, inom för intemationellprivaträtt utarbetats ell antal konventioner. Bland dessa märks påfamiljerättens område en konvention som har särskild betydelse för detlagstiftningsärende som är aktueUt, nämligen den fömt nämnda, år 1978antagna konventionen om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden. Enligt1978 års konvention skall i första hand lagen i del land där 14 makarnalar hemvist vid äktenskapets ingående tillämpas. En stat kan Prop. 1989/90:87 emellertidgenom att avge en deklaration vid tillträde till konventionen genomdriva attdess intema lag skall tillämpas, om båda makarna vid äktenskapets ingående ärmedborgare i den staten. Ett undantag gäller om var och en av de blivandemakarna har haft hemvist före äktenskapets ingående i en stat sominte har avgelt deklaration. Medborgarskapet skall också vara utslagsgivandebeträffande makar som är medborgare i stater som inte har tillträllkonventionen, förutsatt att dessa stater använder medborgarskapet som utslagsgivandeför lagvalet. Familjelagssakkunnigahar ansett (se betänkandet s. 53 och 95 fi) all integer de bästa lösningarna vad gäller lagvalel beträffande makarsförmögenhetsförhållanden. De sakkunniga har i stället föreslagit regler som haren enklare utformning och ger mer fömtsebara resultat. De sakkunnigas förslaghar fåll ett positivt mottagande vid remissbehandlingen. Även jag anser att desakkunnigas förslag har klara fördelar framför . Delfinns emellertid somjag redan varit inne på etl särskilt värde i allregelsystemen på detta område blir enhetliga runt om i världen. Särskilt gällerdetta i förhållande till stater i vårt närområde. Somjagnämnde inledningsvis har under beredningen av detta lagstiftningsärendehållits överläggningar med företrädare för justitiedepartementen i ,och . Vid dessa överläggningar har följande kommit fram. 1Norge utarbetades inom justisdepartementet ett promemorieförslagrörande frågor om tillämplig lag avseende makars förmögenhetsförhållanden.Förslaget, som har remissbehandlats, övervägs alltjämt inom departementet. Detär osäkert om det kommer att ligga till gmnd för lagstiftning.Promemorieförslaget är inte förenligt med den konvention om tillämplig lag förmakars förmögenhetsförhållanden som antogs vid . IDanmark har man ännu inte tagit ställning till . Detpågår inte heller något arbete i med frågor om makarsförmögenhetsförhållanden. 1Finland ställer man sig negativ till att tillträda konventionen. Man har föravsikt att låta en arbetsgmpp inom justitieministeriet utreda frågor om tillämpliglag för makars förmögenhetsförhållanden och för rätten till arv. Enligtplanerna skall inriktningen vara densamma som i det svenska utredningsförslaget. Inteheller bland utomnordiska stater har vunnit någon nämnvärd anslutning. Delsamma gäller för övrigl som jag redan har nämnt för flera andra konventioner på familjerättens område. Del värde som otvivelaktigt är förknippat med alt länder har samma bestämmelser om lagval kan alltså endast i begränsad omfattning uppnås genom att tillträder sådana konventioner. De invändningar som i sak kan riktas mot lösningar som konventionerna innehåller får därmed ökad tyngd. I likhet med familjelagssakkunniga anser jag därför att inte bör tillträda om tillämplig lag för makars förmögenhetsförhållanden. Det nu sagda betyder inteatt och arbelet vid Prop. 1989/90:87 konferensen skullesakna betydelse för utformningen av en ny lagstiftning på området. Tvärtom ärdet angelägel att sådant konventionsarbete beaktas i lagstiftningsarbetet ochall lösningar i konventionerna som vi uppfattar som positiva las lill vara. Encentral fråga inom den intemationella familjerätten har länge varit valetmellan nationalitetsprincipen och hemvislprincipen (domicilprincipen). Enligtden förstnämnda principen bedöms en persons rättsställning enligt lagen i delland där han eller hon är medborgare medan den senare principen i stället fösteravgörande vikt vid lagen i det land där vederbörande har hemvist. Bakom bäggeprinciperna ligger tanken att en människas personliga rättsförhållanden skallbedömas enligt lagen i del land som han eller hon har starkast och mestvaraktig anknytning lill. Nationalitetsprincipen dominerar i de kontinenlaleuropeiskaländerna, t. ex. i , , , , ochflertalet östeuropeiska stater. Hemvislprincipen tillämpas i , Islandoch saml i , samväldesländerna och . Sverigetillhörde de länder som anslöt sig till en renodladnationalitetsprincip. De första svenska lagsliftningsprodukterna -lagom allmänna bestämmelser på äktenskapsrällens område och lag omäktenskaps rättsverkningar präglades av detta synsätt. Till grund för dessalagar låg Haagkonventioner resp. 1905. Dennordiska konventionen bygger däremot i allt väsentligt på hemvistprincipen.För , och del innebar konventionen inte någon störreavvikelse från vad som redan gällde i dessa länder. I , liksom iFinland, medförde konventionen däremot att vi fick dubbla system, ett somgäller i förhållande lill medborgare i de andra nordiska länderna och ett annatför medborgare i övriga länder. För svensk del motiverades ställningstagandetsåvitt avser makars förmögenhetsförhållanden med den rättslikhet som förelågmellan de nordiska ländernas interna lagar. Medanden nordiska ordningen grundad på hemvistprincipen har stått sig orubbad ochäven gått fri från kriiik, har den allmänna regleringen med utgångspunkt inationalitetsprincipen blivit föremål för en tämligen omfattande diskussionoch successiva reformer där hemvistet tillerkänts en ökad betydelse. Sådanalagändringar har skett bl. a. inom äktenskapsrätten vad gäller bestämmelsernaom äktenskapets ingående och upplösning (se betänkandet s. 57). De problem som ärförknippade med nationalitets- och hemvistprinci perna uppkommer när någon har hemvist i ett annat land än det där han eller hon är medborgare. Hemvistprincipen har i dessa fall klara fördelar. En människas personliga förhållanden har ofta en starkare anknytning till det land i vilket han eller hon lever än till medborgarskapslandel. En person anpassar sig som regel också till sin miljö. Familjelagstiftningen i ett visst land är en spegling av de sociala mönster och värderingar som 16 Den anknyter på skilda punkter lill den i landet gällande Prop.1989/90:87 sociala lagstiftningen och lill annan näraliggande lagstiftning.Hemvistprincipen medger sålunda en tillämpning av familjerättsliga regler som ståri samklang med sociala värderingar och annan lagstiftning i den miljö därpersonen i fråga lever. Detfinns också andra omständigheter som talar starkt till förmån förhemvistprincipen. De flesta människor har inte så stora kunskaper i familjerätt.Det är då betydligt lättare för dem alt ta reda på vad som gäller i hemvistlandelän vad som gäller i medborgarskapslandet. Så är det också för juridiskarådgivare och myndigheter i hemvistlandel. Det är en dyr ochtidsödande process att ta reda på vilka rättsregler som gäller i ell annatland. Man kan heller aldrig vara riktigt säker på att man tillämpar defrämmande reglerna på ett korrekt sätt. Advokater och domstolar kan det egnalandets rättsordning och det blir därför möjligt att betjäna allmänheten snabbtoch billigt, om de egna reglerna kan tillämpas. Del finns i det praktiska rättslivetett motstånd mol all tillämpa främmande lag. Del blir lätt så att denutländska lagen åberopas endast när ena parten är särskilt kunnig och dessutomhar något materiellt all vinna. Del är otillfredsställande när lagstiftningenfår sådana konsekvenser. Iblandär del svårt atl bedöma om en person har hemvist i ett visst land. 1 dettaligger en viss olägenhet. Människor växlar också hemvist oftare än nationalitet. Osäkerhet rörande en persons hemvist uppkommer främst när del gäller alt avgöra om en person har bytt hemvist. I princip skall två krav vara uppfyllda. Personen ifråga skall ha bytt vistelseort så att han eller hon normalt är bosatt och vistas i det nya landet. Vidare skall han eller hon ha för avsikt all stanna kvar i landet, om inte för alllid så i varje fall för en längre, obestämd lid framöver. Den nya bosättningen skall vara stadigvarande. Osäkerheten kring en persons hemvist kan medföra all personer som har flyttat kan ha svårt all bedöma vilka regler som gäller för deras förhållanden. Samma osäkerhet kan i enskilda fall prägla den be dömning som skall göras av domstol, om saken hänskjuts dit. Denosäkerhet som är förknippad med hemvistbedömningen får emellertid inteöverdrivas. I del stora flertalet fall uppstår inga svårigheter. Detta hängersamman med att frågan normalt inte behöver bedömas förrän personen i fråga bottell antal år i del nya landet. 1 enstaka fall kan det dock förekomma att enperson som har flyttat till ett nytt land kan känna sigosäker på hur en hemvislbedömning utfaller för hans eller hennes del. Om manbestämmer sig för att låta hemvislprincipen vara styrande för utformningen aven ny svensk lagstiftning på förevarande område, kan det därför finnas skäl allöverväga särskilda regler för att motverka denna osäkerhet. Detfinns knappast anledning alt anta att en tillämpning av svenska regler på utländska medborgare som har hemvist i i någon nämn värd omfattning skulle verka överraskande och leda till resultat som inte slår i samklang med de önskemål som dessa personer kan ha. Vad man däremot med säkerhet vet är att de nuvarande lagvalsreglerna kan komma som en stor överraskning. Man bör också komma ihåg att det är mera sällan som t. ex. en bodelningsfråga aktualiseras under den första liden av 17 2 1989/90. 1 saml Nr 87 För dem somstannar kvar aktualiseras dock frågan förr eller Prop. Många utländskamedborgare väljer all behålla sill utländska medborgarskap trots alt devistats myckel länge i . utländska medborgare iSverige hade /1982 ungeför hälften varit här i mer . Många är starkt integrerade i del svenska De kan varagifta med svenskar eller ha bam som är svenska I åtskilligaav dessa fall lär del inte vara hemvislprincipen ulannationalitetsprincipen som kommer som en överraskning. Delär inte heller så alt nationaliteten som juridiskt kriterium är fri frånkomplikationer. 1 enskilda fall kan det vålla betydande svårigheter alt la redapå om en person är medborgare i ell visst land. De olika ländemas lagstiftningom medborgarskap harmonierar inte heller. Det finns inget inlemationdll syslemsom garanterar all en person är medborgare i ell land. Detta har lett lill allsärskilda regler måste ges för statslösa i de fall medborgarskapet tillmätsbetydelse inom den intemationella privaträtten. Ettannal problem är de dubbla medborgarskapen. Antalet personer med dubblamedborgarskap har uppskattats lill 100 000 i och lill flera miljoner iVästeuropa. Naturligt nog förekommer de dubbla medborgarskapen bland sådanamänniskor som har anknytning lill mer än ett land och för vilka lagvalsreglernahar intresse. Olika länders medborgarskaps-lagstiftning är sådan all en kraftigökning av de dubbla medborgarskapen kan förväntas. Denna utveckling medför allnationaliteten förlorar i värde som anknytningsmomenl inom den internationellaprivaträtten. De dubbla medborgarskapen utgör en betydande komplikation, omnationalitetsprincipen skall behållas. Jagdelar mol denna bakgmnd familjdagssakkunnigas uppfattning all hemvistprincipenär överlägsen nationalitetsprincipen. Denna uppfattning har också fåll ettoreserverat stöd under remissbehandlingen. Hemvistprincipen bör alltså enligtmin mening läggas till gmnd för lagstiftningen om makars egendomsförhållanden.Genom en sådan reform kan vinnas att samtliga invandrare och utvandrare bedömsefter i huvudsak samma principer. Det är inte bra att som ha en ordning iNorden och en helt annan i förhållande till andra länder. Den valda utgångspunkteninnebär emellertid inte, vilket jag har varit inne på tidigare, att nationalitetenbehöver frånkännas all betydelse i sammanhanget. Jag återkommer till delta idet följande när de olika lagvalsreglerna diskuteras mer konkret. Enfråga av generell räckvidd som utredningen har diskuterat gäller regler om återförvisning eller vidareJÖrvisning (renvoi). Om bestämmelserna i svensk internationell lag pekar ut en utländsk lag som tillämplig, uppkom mer frågan huruvida hänvisningen till den lagen skall omfatta även det landets internationellt privaträltsliga bestämmelser, som i sin tur kanske utpekar ett annal lands lag som tillämplig. Skall vi i i sådana fall godta en återförvisning lill svensk rätt eller en vidareförvisning till en annan utländsk rättsordning? att hemvistprincipen har införts som svensk lagvalsregel och skall tillämpas på två svenska makar som 18 har hemvist i ellland som tillämpar nationalitetsprincipen. 1 det landet anses således altsvensk lag är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Accepterar vien återförvisning, innebär det all svensk lag blir tillämplig även här ilandet. Det motsatta ställningstagandet innebär att vi tillämpar hemvistlandelsinterna regler om makars förmögenhetsförhållanden. 1 svensk rätt har manhittills ställt sig avvisande lill regler om återförvisning (se rättsfallenNJA 1939 s. 96 och 1969 s. 163). Utredningen har utförligt redovisat skälen föroch emot renvoiprincipen (se betänkandet s. 108 O och har kommit fram lillslutsatsen att någon regel om renvoi inte bör införas. Frågan har betydelse förolika områden av den internationella familjerätten. Det slutliga ställningstagandetbör därför anstå till dess att övriga delar därav skall behandlas, då en samladbedömning kan göras. 1 avvaktan på del finns det ingen anledning atl nu ändragällande rätt genom all införa regler om renvoi i fråga om makarsförmögenhetsförhållanden. 2.2.1Tillämplig lag när avtal inte har träffats Mittförslag: Lagen i den stat där makama tog hemvist när de gifte sig skalltillämpas på deras förmögenhetsförhållanden, om de inte har träffat avtal om annal. Utredningensförslag överensstämmer med mitt (se betänkandet s. 96 f.). Remissinstanserna:Utredningens förslag har lämnats utan erinran av del stora flertaletremissinstanser. Skälenför mitt förslag: De nuvarande bestämmelserna lag bygger pånationalitetsprincipen och oföränderlighelsprincipen. Lagen i det land därmannen var medborgare vid äktenskapets ingående skall tillämpas påförmögenhetsförhållandena i äktenskapet. Den på del sättet bestämda lagen gälleroavsett vilka förändringar i anknytningen till detta land som äger mm underäktenskapet. Dennordiska regleringen förordning är i alla väsentliga hänseendenannorlunda utformad. Den ger inte företräde ål mannens lag. Den bygger påhemvistprincipen och innehåller regler om byte av tillämplig lag. Om makamalar hemvist i ell nytt nordiskt land, skall det landets lag tillämpas. Jaghar i tidigare avsnitt (2.1.5) redovisat de fördelar somjag anser varaförknippade med hemvislprincipen. I enlighet med vad jag där har anfört börenligt min mening makarnas hemvist i huvudsak vara styrande när tillämplig lagskall bestämmas för deras förmögenhetsförhållanden. Närmakar vid äktenskapets ingående är medborgare i olika länder är del enligt minmening inte längre länkbart all som lag anknyta till enbart mannensförhållanden. 1 början av seklet var situationen en annan. Mannen uppfattadesdå som familjens överhuvud och vanligen förvärvade hustmn mannensmedborgarskap vid vigseln. framstår en Prop. 1989/90:87 på ell sådantsynsätt gmndad regel som godtycklig och könsdiskrimineran-de. När makama harolika nationalitet vid äktenskapels ingående, bör därför lagen i det land därde lar hemvist tillämpas på förmögenhetsförhållandena i äktenskapet. Närmannen och kvinnan är medborgare i samma stat och vid äktenskapets ingåendetar hemvist i en annan stat föreligger en mer renodlad konflikt mellannationalitetsprincipen och hemvislprincipen. För de fall som närmast är avintresse för svensk del finns del här anledning all skilja mellan utländskamakar som vid äktenskapets ingående lar hemvist i och svenska makar somtar hemvist utomlands. Detär inte ovanligt all utländska medborgare gifter sig med landsmän och tarhemvist i . Del kan röra sig om olika situationer. Den ena av makama kanha invandrat hit och haft herhvist här en medan denandra maken flyttar hit i samband med äktenskapets ingående. Del kan ocksåhandla om personer med stark förankring i det svenska samhället.