prop · GD0389 · 1989-12-31 00:00:00 — Med monteringavses i delta sammanhang endast sädan hopsättning av själva varan somkonsumenten själv skall svara för när varan har sålts i omonterat skick.Skrymmande varor, säsom möbler, säljs ofta omonterade under den förutsättningenatt konsumenten själv skall svara för den slutliga sammansättningen innan varankan användas för sitt ändamål. När det däremot gäller installation ellerinmontering av den köpta varan, exempelvis montering av en reservdel i en bil,är det inte fräga om montering i den mening som avses med denna bestämmelse.Upplysningar om hur en reservdel skall monteras skall i delta sammanhang sessom anvisningar för varans (reservdelens) användning. Skyldighetenall lämna anvisningar om en varas användning och skötsel tar sikte päbruksanvisning och skötselråd för den aktuella varan men omfattar inte andramera allmänna anvisningar om hur man använder varor av det aktuella slaget. Densom exempelvis säljer en hobbysvarv skall lämna en till den speciella svarvenanpassad bruksanvisning, men han behöver naturligtvis inte i övrigt lämna någraallmänna upplysningar om hur man . Deanvisningar som bestämmelsen gäller tar sikte pä varans normala användning inomdet eller de områden för vilka den är avsedd. Anvisningarna behöver inte gebesked om hur varan skall hanleras under säregna och ovanliga förhållanden.Upplysningar om gränserna för en varas användningsområde omfattas inte avsäljarens skyldighet atl lämna anvisningar enligt denna bestämmelse. Den typenav uppgifter, säsom att ett klädesplagg inte tål fuktig väderlek eller att entv-apparat inte är utrustad förstereoätergivning, kan säljaren dock bli tvungen atl lämna för Prop.1989/90: 89 att undgä felansvar enligtreglerna i tredje stycket av förevarande 16 § Bestämmelseni andra meningen av förevarande stycke torde i de flesta fall komma all avserelativt enkla upplysningar om montering, användning och skötsel av en vara,såsom anvisningar om hur en möbel skall monteras, hur etl klädesplagg skalltvättas och liknande. När det gäller produkter av mera komplicerad natur, såsomhushållsmaskiner, kan det dock vara erforderligt att lämna mer omfattandeanvisningar rörande maskinens installation, funktion och skötsel. Säljarensskyldighet att lämna anvisningar skall naturligtvis inte tolkas så vidsträcktatt den omfattar även självklara förhållanden. All varan skall åtföljas av deanvisningar som behövs för dess montering, användning, och skötsel innebär iprincip all del är den enskilde köparens behov av anvisningarna som skall varaavgörande. När det gäller standardvaror kan en säljare dock i mänga fall harätt att utan efterforskning av den enskilde köparens individuellaförutsättningar utgå frän att köparen har för konsumenter i allmänhet normalakunskaper. Närdet är fråga om försäljning i former som riktar sig direkt till konsumenter kansäljaren inte vid bedömningen av hur omfattande anvisningar som en vara skallförses med förutsätta atl köparen har några speciella fackkunskaper eller iövrigt har större kännedom om en vara än vad som gäller för konsumenter iallmänhet. Annorlunda ställer del sig dock om en konsument väljer att handla ibutiker som i vart fall i första hand vänder sig till fackfolk. När enkonsument vänder sig till exempelvis en bilfirmas reservdelslager för att köpaen reservdel som fordrar särskilda kunskaper för att montera in, bör säljaren,om det inte av omständigheterna framgär annat, kunna förutsätta att köparenantingen själv har de kunskaper som behövs eller att han på annat sätt harordnat för monteringen av reservdelen, exempelvis genom alt engagera nägonannan person med de erforderliga kunskaperna. När liknande reservdelarsaluhälls i former som direkt riktar sig mot konsumenter, t.ex. päbensinstationer, blir bedömningen en annan. Kravet på de anvisningar som skallåtfölja varan fär anpassas till den kategori av konsumenter som den typen avförsäljning vänder sig till, dvs. allmänt händiga bilägare som klarar av attutföra enklare reparationer själva. Det skall dock inte heller i ell fall somdelta krävas av säljaren all han utformar anvisningarna sä elementärt att deskall passa även för den tekniskt helt obevandrade konsumenten. Närdet gäller förvaring torde det i första hand vara i fräga om färskvaror somsärskilda anvisningar behövs. Men även när det gäller många andra produktersåsom kemikalier, färger och liknande kan anvisningar, såsom "förvarasfrostfritt" e. d., vara avgörande för att en konsument skall undvikaförvaring på ett sätt som kan äventyra en varas kvalitet eller användbarhet. Om en vara saknar deanvisningar som enligt det sagda behövs för alt Prop. 1989/90:89 en köparerätt skall kunna använda den och sköta den, skall varan enligt 16 § tredjestycket anses som felaktig. Detta gäller inte bara när anvisningar helt saknasutan även när sädana lämnats men de är felaktiga eller ofullständiga. Normaltskall det krävas att anvisningen är avfattad pä svenska eller att den utgörs avallmänt kända eller begripliga symboler. När det gäker försäljning av varor,avsedda för en begränsad kundkrets med speciella kunskaper, t.ex. avanceradeelektroniska eller tekniska apparater, bör dock en bruksanvisning pä engelskagodtas. Anvisningen, som kan bestå av skriftlig och/eker bildmässiginformaiion, kan lämnas på förpackningen, på varan, i medföljandeinstruktionsskrift eller pä annat lämpligt sätt. Detär inte nödvändigt atl uteblivna anvisningar eller felaktiga sådana leder tillatt varan skadas för att ett fel skall anses föreligga. Blotta frånvaron avbehövliga anvisningar innebär att varan skall anses felaktig. Nären vara anses felaktig på grund av uteblivna eller bristfälliga anvisningar,har den felorsaken betydelse för vilka felpäföljder som köparen kan göragällande. Om köparen redan före användningen av en vara anmärker mot att hansaknar anvisningar om hur varan skall hanteras, kan säljaren enkelt avhjälpafelet genom att överlämna en bruksanvisning. Om säljaren på detta sättavhjälper felet och i övrigt följer reglerna för avhjälpande - se 26 och 27 §§- kan köparen normalt inte göra gällande nägon annan påföljd. Bedömningen kandock av andra skäl bli annorlunda, exempelvis om de erhållna anvisningarnautvisar att användandet av varan är mer komplicerat eller kostsamt än vadköparen vid köpet hade anledning att räkna med pä grundval av den informationsom han då hade tillgäng till. I så fall kan köparen med stöd av bl. a.bestämmelserna i andra och tredje styckena eller bestämmelserna i 19 § göragällande andra felpäföljder. Ombristen på anvisningar eller bristfälliga sådana leder till att varan skadas,kan säljaren inte längre avhjälpa felet endast genom att överlämna enbruksanvisning. Beroende på omständigheterna kan köparen i det fallet kräva attsäljaren avhjälper den uppkomna skadan eller levererar en ny vara. Han kanvidare välja att kräva prisavdrag eller att häva köpet. Andrastycket innehåller vissa allmänna regler om varans beskaffenhet, vilka kommerlill användning om köpeavtalet inte ger besked om hur varan skall varabeskaffad. Stadgandet är inte avsett att vara en uttömmande beskrivning avfelsituationer utan har närmast en klargörande funktion genom att ange vissacentrala principer som bör ligga till grund för felbedömningen. Som framgår avtredje stycket skall även andra omständigheter än de som avses i andra stycketkunna vara relevanta i det enskilda fallet. skall ha sådana egenskaper att den är lämpad för sådan användning somär normal för varor av samma slag. 977 Riksdagen1989/90. skall ske i dettasammanhang tar således sikte i första hand pä varans Prop. användbarhet ellerändamålsenlighet och inte pä dess kvalitet. skillnader förekommer inomvida ramar mellan varor av samma slag. innebär inte atl en varaendast på grund av dess sämre kvalitet skall anses Andraomständigheter, säsom varans pris, fär vara vägledande när det gäller attfastställa vilken kvalitet en köpare har rätt att kräva. Regelni punkt 1 tar sikte på alla de egenskaper som är relevanta med hänsyn till deteller de ändamål som varor av samma slag i allmänhet används för. Om köpetavser en vara som i allmänhet används för flera olika ändamål, skall den ansesfelaktig om den inte är lämpad för samtliga dessa ändamål. Ävenom konsumenten vid köpet har haft behov av att använda varan för ett särskiltändamål och varan är användbar för det ändamålet, kan bestämmelsen iförevarande punkt ändå leda till atl varan skall anses felaktig. Detta blirfallet - under förutsättning att inget annat har avtalats - om varan inte ärlämplig för sädana andra ändamål för vilka varor av samma slag i allmänhetanvänds. En köpare av en TV-apparat, utrustad eller förberedd förljudåtergivning i stereo, skall - även om han inte har något behov av den extrautrustningen, t. ex. därför att slereomottagning inte är möjlig på köparens ort- inte behöva nöja sig med atl den extra utrustningen är anpassad till ettannat system för stereofonisk Ijudmot-lagning än det som har valts iSverige. Den som säljer varor som inte har samma brukbarhet som motsvarandevaror i allmänhet har, bör aktså, för att undvika felansvar, se till att detförhållandet blir känt för köparen. Punkt1 Denna punkt avser det fallet atl säljaren måste ha insett att köparen avseratl använda varan för ett särskilt ändamål som i nägol hänseende skiljer sigfrän vad liknande varor vanligtvis används till. Att säljaren "mäste hainsett" vilket särskilt ändamål köparen avsäg att använda varan förinnebär att situationen skall ha varit sädan att det inte kan finnas någonrimlig anledning att anta att säljaren har kunnat undgå att inse köparensavsikt med varan. Det är således inte tillräckligt att säljaren"borde" ha känt till köparens avsikt. Regeln får betydelse isituationer där konsumenten har förlitat sig pä säljarens sakkunskap och, efteralt ha beskrivit för vilket ändamål varan skall användas, har överlåtit åtsäljaren att välja ut den lämpligaste produkten. Sådana fall torde inte varaovanliga. I synnerhet när det gäller fackbutiker av olika slag harsäljpersonalen oftast den särskilda kunskap som behövs för att välja den varasom bäst passar för den avsedda användningen. Omsäljaren har känt lill eller pä grund av omständigheterna mäste ha insett attköparen har avsett alt använda varan för ett bestämt ändamål, svarar säljarenför att varan är ägnad för detta ändamål. Del är vad säljaren kände lill vidköpeavtalet som är avgörande. Om säljaren när avtalet skall ingås inte kanerbjuda någon vara som motsvarar köparens behov, mäste han upplysa köparen omdet för all undgå felansvar. Säljaren svarar emellertidinte för att varan är ägnad för köparens Prop. 1989/90:89 speciella ändamål ialla de situationer där han känner lill dessa ändamål. 16 § Om det avomständigheterna framgår att köparen inte förlitade sig pä eller inte haderimlig anledning att förlita sig pä säljarens sakkunskap och bedömning, bärköparen själv risken för varans bristande ändamålsenlighet. Vid köp i varuhusoch på stormarknader kan konsumenten av naturliga skäl inte förvänta sig sammafackkunskap hos personalen som i en specialbutik, utan han får i de fallenräkna med att själv ta ett större ansvar för att varan har de egenskaper somfordras för att motsvara hans särskilda behov. Punkts.En vara skall ha sådana egenskaper som säljaren har hänvisat till genom attvisa upp ett prov eller en modell. Säljaren får nämligen dä anses ha utfäst sigatt varan helt, eller i de delar som provet har varit avsett atl tjäna somledning för, skall överensstämma med provet. Som framgår av ordalagen tarbestämmelsen sikte blott pä de egenskaper som säljaren kan anses ha hänvisattill genom att visa upp ett prov, eftersom ett prov kan vara avsett attillustrera varans egenskaper endast i vissa avseenden. Ifall det kan förekommaavvikelser i varan i förhällande till de egenskaper som framgär av provet ochdessa avvikelser är sädana att köparen inte hade anledning att räkna med dem,bör säljaren upplysa om det förhållandet. Särskilt beträffande prov i mindreformat, t. ex. när det gäller varor i trämaterial, bör köparen i allmänhet fåräkna med de variationer som förekommer i naturmaterial. Punkt3 gäller som framgär av ordalydelsen endast säljarens prov. Ett prov somköparen har förevisat kan inte i alla situationer tillmätas samma betydelse vidfelbedömningen som ett prov som säljaren har visat. När det gäller avvikelser iden sälda varan i förhällande till ett prov som köparen har visat upp vid sinbeställning, är det avtalet som blir utgångspunkten för felbedömningen. skall vara förpackad pä vanligt eller annars försvarligt sätt, omförpackningen behövs för att skydda eller bevara varan. Skall exempelvis enköpare själv frakta hem en inköpt TV-apparal, bör säljaren tillhandahälla dentransportförpackning i vilken apparaten levererats frän tillverkaren. Skallsäljaren däremoi leverera apparaten i köparens hem, behöver självklart ingenförpackning levereras på grund av förevarande regel. I de fall en vara skallförpackas, skall det ske pä ett sätt som är vanligt för varor av det aktuellaslaget. I många fall kan del förekomma flera förpackningssält som är brukligaoch därför acceptabla. Tilläggetför det fallet atl något vanligt förpackningssält inte finns tar sikte i förstahand pä nya typer av produkter för vilka något bruk i fråga om förpackning ännuinte har utvecklats. I ett sådant fall skall varan, om det behövs för allbevara eller skydda den, förpackas pä ett för ändamålet försvarligt sätt. 1989/90: 89 Genomatt en vara skall anses felaktig, om den avviker frän vad som 16 § föreskrivs iförsta och andra styckena, knyts feldefinitionen direkt till de krav medavseende på varans beskaffenhet som dessa bestämmelser innehåller. En varaskall således anses felaktig när den avviker från vad som anges i de badaförsta styckena. Som redan har framhållits är bestämmelserna i andra stycket intenågon uttömmande beskrivning av vad som - bortsett från vad som följer avavtalet - krävs för att en vara skall vara felfri. En vara kan alltså varafelaktig även i andra fall än då den avviker frän vad som anges i första ellerandra styckena. Enligt tredje stycket är den att anse som felaktig ocksä närden i något annat avseende avviker från vad köparen med fog ha kunnatförutsätta, t. ex. i fråga om varans utseende och yttre skick. Atlen vara skall anses felaktig om den i nägol avseende avviker frän vad köparenmed fog har kunnat förutsätta är ett uttryck för att felbegreppet är avsett atttillämpas i ell antal situationer av skilda slag där en varas egenskaper ochanvändbarhet pä ett påtagligt sätt avviker frän vad konsumenten har skäl atträkna med pä grund av de förutsättningar som han vid köpet har haft för sinbedömning. Atten vara skall anses felaktig om den avviker från uppgifter som lämnats om denav bl. a. säljaren följer av 19 §. Mänga gånger kan emellertid en situationockså vara sådan att köparen har grundad anledning all räkna med att - om vissaförhållanden beträffande en vara skulle föreligga som säljaren i sä fall bordekänna till - denne skall upplysa honom om dem utan nägon särskild uppmaningfrån köparens sida. Om säljaren i en sädan situation underlåter att informeraköparen om dessa förhållanden och delta inverkar pä köpet, bör varan, pä sammasätt som när det är fräga om oriktiga uppgifter som har lämnats om en vara,anses felaktig. Det är utan betydelse för felbedömningen huruvida säljaren känttill förhållandena och haft möjlighet att informera om dem. Vilkauppgifter som en köpare rimligen kan räkna med alt bli upplyst om får avgörasefter omständigheterna. När det gäller att avgöra vad en säljare bort upplysaköparen om bör hänsyn tas till bl. a. varuslaget, försäljningsformerna och ivilken omfattning varans egenskaper eller användning har varit pä tal vidköpet. Avsärskild betydelse för köparen är att bli upplyst om eventuella begränsningar ivarans användbarhet, i synnerhet i förhållande till vad som kan anses normaltför liknande varor. I regel är det ocksä av stor betydelse för en köpare attbli upplyst om eventuella hinder eller restriktioner för varans användning somkan bero på föreskrifter av olika slag. Viktigt för köparen är givetvis ocksäalt bli upplyst om särskilda risker som kan vara förenade med en varasanvändning. Enförutsättning för att en vara skall kunna anses vara felaktig bara pä grund avutebliven information från säljaren är att den uteblivna informationen kanantas ha inverkat pä köpet. Det bör alllsä kunna antas att konsumenten, om hanhade fått del av den uteblivna informationen, inte skulle ha köpt varaneller i vart fall inte skulle ha köpt den pä de Prop. 1989/90:89 villkor som skett. Ävenom en vara har salts i "befintligt skick" eller med etl liknandeallmänt förbehåll skall den anses felaktig, om den är i sämre skick än köparenmed hänsyn till varans pris och övriga omständigheter med fog har kunnatförutsätta. Nären begagnad vara har sålts på auktion anses den såld i "befintligtskick". Vid tillämpning av första stycket skall hänsyn i så fall tas tillutropsprisel. (Jfr12 § i utredningens förslag) Första stycket Bestämmelseninnehåller ingen uttömmande reglering av säljarens ansvar vid försäljning ibefintligt skick. Eftersom reglerna i 18 och 19 §§ utan undantag är tvingandetill konsumentens förmån, påverkar ett allmänt utformat förbehåll beträffandevarans skick frän säljarens sida inte dennes ansvar enligt de nämnda bestämmelserna.Säljarens ansvar för farliga produkter och oriktiga uppgifter givna av honomsjälv eller av nägon i bakre led kvarstår även när han har gjorl ett sådantförbehåll beträffande varans skick som avses i föreliggande bestämmelse. Vidareföljer av 16 § tredje stycket att en vara skall anses felaktig om den i någotannat avseende än som föreskrivs i första eller andra stycket avviker frän vadköparen med fog kunnat förutsätta. Även denna regel är tvingande tillkonsumentens förmån och äsidosätts inte av ett förbehåll av nu avsett slag. Bestämmelseni förevarande paragraf innebär att säljaren, även när han sålt varan i"befintligt skick" eller under ett liknande allmänt utformatförbehåll, alltid svarar för atl varan inte är i ett sämre skick än vad köparenmed hänsyn till varans pris och övriga omständigheter har med fog kunnatförutsätta. Bestämmelsen är inte avseedd att hindra en säljare som av nägonanledning inte anser sig kunna svara för varans skick från att göra förbehållhärom. Ett sådant förbehåll mäste emellertid för att beaktas vara konkret tillsitt innehåll och tydligt ange i vilket hänseende säljaren reserverar sig förvarans skick. Enligtandra stycket skall en begagnad vara som har sålts på auktion anses såld ibefintligt skick. Detta innebär att i huvudsak samma regler som de som enligtförsta stycket skall tillämpas när en vara har sålts med ett allmänt förbehållom dess skick skall gälla vid försäljning av begagnade varor pä auktion. Envara som har sålts pä auktion skall således anses felaktig, om den är i sämreskick än köparen med hänsyn till omständigheterna har med fog kunnatförutsätta. Enligtförsta stycket skall bedömningen av om en i "befintligt skick" såldvara är felaktig ske bl. a. mot bakgrund av varans pris. I auktionsfallen, därpriset bestäms av köparen, kan dock varans pris inte läggas till grund för den bedömningen. Harett utropspris angetts, kan i stället det Prop. 1989/90:89 användas. Ett iförväg angivet uiropspris mäste nämligen kunna tas som 18 § intäkt för attsäljaren har gjort eller har lätit göra en sakkunnig värdering av varan sombygger pä en närmare undersökning. Bestämmelsernai andra stycket gäller endast begagnade varor. Nya varor skall därför, även omde säljs pä auktion, bedömas enligt de allmänna felreglerna, förutsatt atl deinte har bjudits ul under uttryckligt förbehåll om befintligt skick ellerliknande. Varanär felaktig, om den 1. säljsi strid mot ett förbud enligt 4 § marknadsföringslagen (1975:1418) eller 6 § produktsäkerhetslagen (1988:1604) eller mot ett annal försäljningsförbud som har meddelats i författning eller av en myndighet väsentligen i syfte att förebygga att den som använder varan drabbas av ohälsa eller olycksfall eller för att annars hindra användning av en vara som inte är tikförlitlig från säkerhetssynpunkt, eller 2. ärsä bristfällig att dess användning medför påtaglig fara för liv eller hälsa. (Jfr10 § i utredningens förslag) Paragrafenmotsvarar 8 § i gällande konsumentköplag (jfr även 9 § konsumenlljänsllagen). Bestämmelseni punkt 1 tar sikte pä bl. a. försäljning som sker i strid mol förbud som harmeddelats enligt 4 § marknadsföringslagen (1975:1418). Enligt den bestämmelsenkan förbjuda en näringsidkare att till konsumenter förenskilt bruk sälja en vara som är uppenbart otjänlig för sitt huvudsakligaändamål. kan vidare enligt 6 § produktsäkerhetslagen(1988:1604) utfärda ett motsvarande försäljningsförbud för en näringsidkare somtillhandahåller en vara eller en tjänst som medför särskild risk för skada päperson eller egendom. Förbudet kan i det fallet avse även annan liknande varaeller tjänst med liknande skaderisk. Enligt 14 § marknadsföringslagenrespektive 22 § produktsäkerhetslagen jämställs med ett försäljningsförbud somhar meddelats av ett förbud som har meddelats avkonsumentombudsmannen (KO.) genom ett förbudsföreläggande som har godkänts ivederbörlig ordning. Nären vara har sålts i strid mot ett försäljningsförbud av det slag som avsesskall varan anses felaktig, och köparen kan göra gällande påföljder pä grund avfelet. Vid den speciella feltyp som det här är fräga om har säljaren endastundantagsvis nägon reell möjlighet att rätta felet. Köparen torde därför i föreliggandefall som regel ha rätt att häva köpet. Bestämmelsentar vidare sikte pä vissa försäljningsförbud som har meddelats i författningeller av en myndighet. Det skall dä vara fräga om förbud som väsentligen syftartill att förebygga att användaren drabbas av ohälsa eller olycksfalleller för att annars hindra användning av en vara Prop. 1989/90:89 som inteär tillförlitlig från säkerhetssynpunkt. Som exempel på förfall- 19 § ningarmed försäljningsförbud kan nämnas förordningen (1985:840) om vissa hälso- ochmiljöfarliga produkter m. m. samt förordningen (1985:838) om molorbensin. Ettförsäljningsförbud kan vidare gälla för exempelvis kemiska produkter somomfattas av villkor enligt 11 § lagen (1985:426) om kemiska produkter.Bekämpningsmedel fär t. ex. inte överlåtas utan att vara godkänt avkemikalieinspektionen (se 3 § förordningen (1985:836) om bekämpningsmedel). Ettförsäljningsförbud i nu avsedd mening föreligger dock i ett sådant fall förstsedan kemikalieinspektionen efter prövning har beslutat all inte godkänna enviss vara för försäljning. Bestämmelser av motsvarande innebörd kan ocksämeddelas enligt strålskyddslagen (1988:220) och lagen (1902:71 s. 1),innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar. Således får statensenergiverk föreskriva att viss elektrisk materiel skall vara godkänd avriksprovplats bl. a. för att fä överlåtas (9 § förordningen (1989:420) omelektrisk materiel). Regelnstämmer överens med andra meningen i 8 § i gällande konsumentköplag, bortsettfrån att "uppenbar fara" ersatts med "påtaglig fara". Dennajustering innebär enligt ordalagen en viss skärpning av säljarens ansvar iförhällande till den nuvarande lydelsen. Det föreslagna uttryckssättet stämmerbättre än den hittillsvarande lydelsen överens med vissa uttalanden om regelnstillämplighet som görs i förarbetena till den gällande bestämmelsen (se prop.1973:138 s. 229 ff). Där framhålls bl. a. atl det skall vara fråga om riskersom kan uppslå inom ramen för ett normalt begagnande av varan men att dettauttryck fär ges en ganska vidsträckt innebörd. Som exempel anges att det fåranses ingå i ett normalt begagnande av en leksak att barnet plockar sönderleksaken. Ett annal exempel som nämns då regeln bör kunna tillämpas är atl enbil är i så bristfälligt skick att den inte skulle godkännas vid enobligatorisk kontrollbesiktning.