prop · GD0371 · 1989-12-31 00:00:00 — 2 Senaste lydelse1985:415. Prop.1989/90:71 Bilaga 2 Regeringenförordnar i sänder dem som skall tjänstgöra som ekonomiska experter enligt 1kap. 8 § och 2 kap. 4 a §. får vid behov ytterligare personer förordnas för återstående del av perioden. Inträffar medan en ekonomisk expertdeltar i behandlingen av ett mål en omständighet som medför att förordnandet skall upphöra att gälla, skall förordnandet oberoende därav anses ha fortsatt giltighet såvitt avser det pågående målet. Den somskall tjänstgöra som expert enligt 1 kap. 3 a § el ler 2 kap. 4 a § skall genom utbildning elleryrkeserfarenhet ha förvärvat särskild fackkunskap i ämnet samt vara skickad att tjänstgöra såsom särskild ledamot i tingsrätt eller hovrätt. Enexpert förordnas av rätten för visst mål. Den somskall tjänstgöra som ekonomisk expert skall varasvensk medborgare och får ejvara omyndig eller i konkurstillstånd. Den som skall tjänstgöra som expert skall vara svenskmedborgare och får inte vara omyndig eller i konkurstillstånd. Dennalag träder i kraft den Mål som avses i 1 kap. 7 § och som anhängiggjorts före ikraftträdandet skall handläggas enligt äldre föreskrifter. Senaste lydelse 1985:415. 1989/90:71 Bilaga 2 Lag om ändring i lagen (1946:807) om handläggning av domstolsärenden Härigenom föreskrivs i frågaom lagen (1946:807) om handläggning avdomstolsärenden att i lagen skall införas en ny paragraf, 7 §, av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Vid handläggning av ärende gällervad som i 1 kap. 3 a § första stycket är föreskrivet angående expertmedverkan. Denna lag träderi kraft den Förutvarande 7 § upphävd genom1971:1214. Förslag till Prop.1989/90:71 Lag om ändring i giftermålsbal ken ° Härigenom föreskrivs i frågaom giftermålsbal ken dels att 15 kap. 30 §skall ha nedan angivna lydelse, dels att i balken skall införas tvånya paragrafer, 15 kap. 29 a och 30 b §§, av nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 15 kap. 29 a § Vid handläggning i tingsrättav mål som avses i 29 § gällervad som i 1 kap. 3 a § första stycket rättegångsbalkenär föreskrivet om expertmedverkan. När nämndemän skall ingå i tingsrätten skall följande avvikelser gälla frånvad som annars är föreskrivet om överläggning och omröstning i tvistemål. Ordföranden skall vid överläggningenframställa saken och vad lag stadgar därom. Vid omröstningskall först ord- Vid omröstning skall nämndemännen föranden och därefter nämndemännen sägasin mening sist, säga sin mening. Senaste lydelse 1983:371 108 Nuvarandelydelse Föreslagenlydelse Prop. Vid handläggning i hovrätt av mål somavses i 29 § gäller vad som i 2 kap. 4 a § rättegångsbalkenär föreskrivet om expertmedverkan. Dennalag träder i kraft den Förslag till Prop.1989/90:71 Lag om ändring i Bilaga2 Härigenom föreskrivs att 20 kap. 1 § skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 20 kap. 1 § I mål omfaderskap, vårdnad, um- I mål om faderskap, vårdnad, um gängesrätt, underhåll och omyndig- gängesrätt, underhåll och omyndig hetsförklaring eller dess hävande hetsförklaring eller dess hävande äga 15 kap. 29, 30 och 30 a §§ gäller 15 kap. 29, 29 a, 30, 30 a motsvarande och 30 b §§ . ti 1 lämpning. Denna lag träder i kraft den 1 Balken omtryckt 1983:485. Förteckning över de remissinstanser som yttrat sig Prop.1989/90:7i över betänkandet (SOU 1987:13) Översyn av ''8 3 Expertmedverkan och specialisering Yttrandenöver betänkandet har till avgetts av justitiekanslem,riksåklagaren, bostadsdomstolen, , statens va-nämnd,statskontoret, , , , hovrätten för ÖvreNorrland, , , , , , , hyresnämnden ocharrendenämnden i , hyresnämnden och arrendenämnden i ,hyresnämnden och arrendenämnden i , juridiska fakultetsstyrelsensforskningsnämnd vid , ombudsmän(justitieombudsmannen ), högsta domstolens ledamöter,lantmäteriverket, domänverket, kammarkollegiet, hovrätten över ochBlekinge, hovrätten för , upphovsrättsutredningen (Ju 1976:02),sjölagsutredningen (Ju 1977:16), lokalhyreskommittén (Bo 1984:02), , , föreningen ,föreningen , , , (), CentralorganisationenSACO/SR, i , föreningen , , föreningen , , , , ek. för., Allmännyttiga BostadsföretagSABO, Sveriges Bostadsrättsföreningars för (SBC),, , , , , , , , , , kanslipersonalen på hyresnämndskanslieti , , verksam inom iVästra , och i , för Koloniträdgårdar och Fritidsbyar. Riksåklagarenhar bifogat yttranden från överåklagarna i , och åklagardistrikt,vid regionåklagarmyndigheterna i och samt vidstatsåklagarmyndigheten för speciella mål. Kammarkollegiethar bifogat yttranden från stiftsnämnderna i , , , Göteborgoch . har dock förklarat sig avstå från att avgeyttrande. CentralorganisationenSACO/SR har bifogat yttranden från och . har förklarat sig avstå från att lämna synpunkter påbetänkandet. I betänkandet, som avser sex relativt skildaområden inom processrätten, behandlas frågor om mellandom i tvistemål,rättelse och omprövning, ansvaret förrättegångskostnader i brottmål,sakkunnigbeviset, enhetligt fullföljdssystemsamt 20 § promulgationslagen till , (RP). En mellandom i tvistemålInnebär med nuvarande regler att rätten med förturavgör antingen en i målet förd talan,som är av betydelse för annan talan i målet,eller en viss rättsligt relevant omständighet, t.ex. en preskriptionsinvändning. I bästafall behöver rätten sedan inte pröva återstoden av målet.En mellandom kan i vissa fall innebärastora fördelar bl.a. när det gällerrättegångskostnader och handläggningstid. Med nu gällanderegler är mellandomar dock inte särskilt vanliga, vilket främst torde bero påbegränsningar i fråga om vad som kan vara föremål för mellandom och på i vissa fall riskerar att få dubblaprocesskedjor i målet, dvs. både mellandomen och den slutliga domen överklagas var och en för sig till högsta instans. Dessutom kan reglernaom mellandom vara svåra att til lämpa. För att förbättra möjligheterna att nåbl.a. processekonomiska vinster genom institutet mellandom föreslås i betänkandet att rättenskall ha möjlighet att meddela sådan dom ävenöver hur en i målet uppkommen fråga,som främst angår rättstillämpningen, skall bedömas vid avgörandet av saken. En förutsättning är dock enligt förslagetatt en part begär sådan dom. Om motparten bestrider fårenligt förslaget en mellandom meddelasendast om det föreligger synnerliga skäl. Beroende av vilken utgång, som en mellandom över en sådan fråga eller 1989/90:71 Bilaga 4 över en omständighet får,skall rätten kunna bestämma att Prop. överklagande kan få ske särskilteller få ske endast i Bilaga 4 samband med överklagandeav en slutlig dom i målet. I betänkandet behandlas också frågor om undervilka omständigheter en domstol skall kunna företa rättelseeller omprövning beträffande sitt eget avgörande. Med nu gällande regler får en domstol normalt inte ändra sitt eget beslut annat än om vid domstolen förekommit felskrivning, missräkningeller annat sådant förbiseende. Möjligheterna att i ökad utsträckninglåta myndigheterna ändra sina egna ställningstagandenhar tilldragit sig ett allt större intresse. Bl.a. har i förvaltningslagen, som reglerar förfarandet hos andra mynd-gheter än domstolar, införtsregler som - för ärenden där det inte finns motstridigaintressen - ger myndigheten en möjlighet attompröva ett beslut, om beslutet är uppenbart oriktigt och ändringen kan ske snabbt och enkelt utan att den blirtill nackdel för enskild. Genom regler angåenderättelse eller omprövning kan man göravissa effektivitetsvinster, eftersom man i en del fall undgår kostnadskrävandeöverklaganden och resningsförfaranden. Rättskipningskiljer sig emellertid till sin natur frånförvaltning. Rättskipning syftar normalt till att åstadkomma ett slutligt, rättskraftigt avgörandeav en tvist mellan två parter och rättskipningen omges därför med de allra bästa rättssäkerhetsgarantierna. 1 allmänhet finns det motstridiga intressen att ta hänsyn till närfrågor om ändring kommer upp. Detta innebär en kraftig begränsningav refonranöjligheterna. I betänkandet föreslås dock att möjligheten till rättelsefår avse även det fallet att det är en part eller annan 8 1989/90. somskrivit eller räknat fel eller gjort sig skyldig till Prop. annat sådant förbiseende och därigenom orsakat en Bilaga 4 uppenbaroriktighet i domstolens avgörande. Vidare föreslås att en domstol skall ha möjlighet att ändra sitt eget avgörande om domstolen av förbiseende har underlåtit att i samband med dom eller slutligtbeslut besluta rörande en särskild fråga, t.ex. en intermistisk fråga, en kostnadsfråga eller en fråga om avräkning av häktningstid. I sådant fall rör det sig inte om en omprövning i egentlig mening utansnarast om én komplettering av ett tidigare avgörande. Såvittgäller framför allt enpartsärenden vid domstol, t.ex. angående arvsskatt, föreslås i betänkandet att rättelse och omprövning skall kunna ske enligt förvaltningslagens regler. Härutöver föresläs att en speciell rättelsemöjlighet införs för de Inte helt ovanliga fall där en tilltalad när han grips på bar gärning uppger oriktigt namn och senarestår till svars för gärningen och döms under detta namn. Syftet meddetta förslag är att på ett enkelt, praktiskt och rättssäkert vis komma till rätta med situationer som kan vålla problem såväl i domstolsarbetet som på verkställighetsplanet. Ett stort avsnitt i betänkandet ägnas åt reglerna om rättegångskostnaderna i brottmål. De viktiga frågorna om hur man skall kunna minskarättegångskostnaderna behandlas dockinte. Dessa frågor har nämligen prövats i annan ordning. I stället handlar betänkandet om vem som skall i första hand utge olika slags ersättningar och vem som skall stå det slutliga kostnadsansvaret. I det förra hänseendet gäller att staten är ansvarig för Prop. de kostnader som uppstår inom polis-, åklagar- och Bilaga 4 Av allmännamedel utgår också kostnaderna för offentlig försvarare och för bevisning som åklagaren åberopat eller som rätten kallat in självmant. Den tilltalade har att utgekostnaden för privat försvarare och - om han Inte har rättshjälp - även för sin egen bevisning. En fråga som behandlas i betänkandet är om staten kan ta på sig ett ekonomiskt ansvar för den tilltalades bevisning också i de fall där rättshjälp nu inte kan ges. Såvitt gäller frågor om bevisningen är det flera faktorer som verkar 1en för den tilltalade förmånlig riktning. Främst är att märka att bevisbördan ligger pä åklagaren. Dessutom har en tilltalad,som menar att målet bör tillföras viss utredning, 1 många situationer relativt goda möjligheter att få denna utredning Införd på statens bekostnad genom beslut av åklagaren eller domstolen. Det somhar sagts nu utesluter dock inte att det för en del fall - särskilt sådana där åklagaren åberopat sakkunnigbevisning - kanframstå som angeläget att staten ökar sina hjälpinsatser. En rätt för tilltalad att få bevisning ersatt av allmänna medel skulle dock förutsätta en ganska kostnadskrävande reform, särskilt till följd av att det är svårt att från reformen avskilja sådana fall där bevisningen är onödig. En reform skulle inte kunna förenas med de i direktiv till samtligakommittéer uppställda kraven att framlagda förslag skall kunna finansieras inomramen för oförändrade resurser. Det som har sagts nu talar för att man söker sig fram på andra vägar. En sådan väg som anvisas i betänkandet rör möjligheten att minska den misstänktes behov av egen sakkunnigbevisninggenom att i vissa fall ge honom ett Inflytande över åklagarens val av sakkunnig under Prop. förundersökningen (se nedan om sakkunninginstitutet). Möjligheternaatt i särskilt ömmande fall ersätta den tilltalades bevisning avallmänna medel genom rättshjälp har genom en företagen ändring i rättshjälpslagen (1972:429) byggts ut attomfatta betydligt fler personer än tidigare, och 1 betänkandet läggs inte fram något förslag till ytterligare ändringar i rättshjälpen. Även frågor om 1 vad mån en tilltalad, som fälls till ansvar, skall ersätta staten dess kostnader uppmärksammas i betänkandet. Med nu gällande regler omfattar dennaskyldighet endast vad som enligt rättens beslut av allmänna medel utgått för hans inställelse vid rätten under förundersökningen, för bevisning under förundersökningen eller 1 rättegången samt 1 ersättning till försvarare samt statens kostnad för hans hämtande till rätten. Med hänvisning främst tillatt återbetalningsskyldigheten har en reparativeffekt i förhållande till staten - om än inte särskilt stor - förordas 1 betänkandet att tilltalade som fälls till ansvar även 1 fortsättningen skall ha ett ansvar för vissa av statens kostnader. Enligtbetänkandet bör detta ansvar utvidgas att avse även sådana kostnader som uppstår under förundersökningen genom att åklagaren eller polismyndigheten beslutaratt inhämta utredning, t.ex. från en enskild bokföringsbyrå i mål om gäldenärsbrottslighet. En förutsättning för åläggande av ersättningsskyldighet är dock enligt förslaget att bevisningen åberopas i själva rättegången. På denna punkt innebär förslaget en begränsning av nuvarande återbetalningsskyldighet. 1 förslagetbehålls nuvarande regel om att ersättningsskyldigheten inte omfattarsådana kostnader som inte skäligenvarit påkallade för utredningen. Vidare behålls Prop. en regel om att för ersättningsskyldigheten i normala Bilaga 4 fall skall finnas ett "tak" anknutet tillmaximibeloppet för rättshjälpsavgift vid allmän rättshjälp. När detgäller mål i vilka målsägande själv för talan mot den tilltalade omansvar för brottet finns f.n. Inget motsvarandetak för ersättningsskyldigheten gentemotstaten. Om sålunda åklagaren nöjer sig med en frikännande dom medan en målsägande, som har rättshjälp, överklagar och vinner, kan den tilltaladesansvar gentemot staten bli mångdubbelt större än om i stället åklagaren överklagat. Det är emellertid alltid samma skäl som gör sig gällande till stöd för att den tilltalades ansvargentemot staten för brottmålskostnaderna begränsas. I betänkandet föreslås därför att ansvaret gentemot staten vid enskiltåtal begränsas på samma sätt som vid allmänt åtal. I fråga ommetoderna för att få in utdömda kostnadsbelopp till staten förordas att rationaliseringar sker. En speciell kostnadsfråga som behandlas 1 betänkandet gäller åklagarens personliga ansvar. Mednuvarande regler är en åklagare som vållat kostnad genom vårdslöshet eller försummelse ansvarig för denna kostnad gentemot staten ochden tilltalade. Den tilltalade har ingen rätt att få kostnadsersättningav staten för sådan kostnad (annat än genom särskild talan härom enligt skadeståndslagen). I betänkandet föreslås att ändras så att staten blir ansvarig för kostnader som vållas genom fel eller försummelser av åklagaren. Åklagarens ansvar gentemot staten föreslås följa de regler som finns i skadeståndslagen om arbetstagares ansvar.Detta innebär att åklagaren är ansvarig endast om synnerliga skäl föreligger. Också sakkunniginstitutet behandlas 1betänkandet. Enligt äldre rätt hördes sakkunniga personer såsom Bilaga 4 Ofta stod parternas sakkunniga mot varandra, vilkethade nackdelar både såvitt gällde rättens möjligheter att bedöma utsagornas värde och såvitt gällde processekonomin. Sakkunniginstitutetbröts ut ur vittnesbeviset i syfte att ersätta partssakkunniga med offentligasakkunniga utsedda av rätten.Fortfarande är dock de flesta sakkunniga privatasådana, vilket delvis torde hänga samman med att parterna ofta harutsett sakkunniga redan innan rättegång inleds. för att nå processekonomiska fördelar föreslås i betänkandet att åklagare normalt skall lämna den som misstänks för ett brott eller hans försvarare tillfälle att yttra sig innan åklagaren ett sakkunnig-yttrande från annan än myndighet. Om åklagaren och den misstänkte har olika uppfattningar skallfrågan normalt hänskjutas till avgörande av rätten. lämnasi övrigt utanför betänkandet. Ett avsnitt i betänkandet ägnas åt frågor om ett enhetligt fullföljdssystem. Det nuvarande systemetför överklagande av allmänna domstolars domar och beslut är splittrat både när det gäller avgöranden i första instans och när det gäller hovrättsavgöranden. Grundregeln är att domar skall överklagas genom "vad"respektive revision, medan beslut överklagas genom besvär. Frågorom ett mera enhetligt fullföljdsinstitut kan ses ur många synvinklar. Vilken utgångspunkt man än tarär det viktigt att man observerar skillnadernamellan enhetliga regler för överklagande och enhetliga regler för själva överrättsprocessen. Att deförra reglerna inte är enhetliga kan i undantags- Prop. fallleda till rättsförlust för den som väljer fel Bilaga 4 Risken för sådanakonsekvenser kan dock lätt undanröjas genom att man tar bort vissaregler om att lägre rätt skall pröva om talan fullföljts på föreskrivet sätt. Detta kräver att reglerna om tiden för fullföljd mot tingsrättsavgöranden blir mer enhetliga. Besvärstiden, som är , bör därför bli densamma som vadetiden, treveckor. Med denna lösning blir de olika rättsmedlen kvar men det kommer attsakna praktisk betydelse att någon väljer fel institut. Den nuvarande uppdelningen i skilda institut är emellertid onödigt krånglig och detta talar för att man (med förebild i förvaltningslagen) smälter samman de olika rättsmedlen i RB till ett enhetligt institut.Detta behöver inte ha någon särskild beteckning. Att reglerna om överklagande görs enhetligainnebär inte i sig att också reglerna om överrättsprocessen bör smältas samman. Med nu gällande ordning finns det avsevärda skillnader mellan reglerna för vademäl och reglerna för besvärsmål och i betydande utsträckning behöver enligt betänkandet dessa skillnader behållas även om reglerna angående överklagande görs enhetliga. En reform som leder till ett enhetligt fullföljdsinstitut skulle komma att beröra ett mycket stort antalparagrafer i . Vinsterna av reformen skulle huvudsakligen vara av formellnatur. Enligt betänkandet bör därför reformen inte komma till stånd annat än som ett led 1 en eventuell moderniseringav hela RB. Tills vidare synes enligt betänkandet partiella reformer tillräckliga. Mot bakgrund av direktivensutformning är det enda förslag som läggs fram i betänkandet det förut berörda om enhetlig fullföljdstid m.m. vid överklagande av tingsrättsavgörande. Sådanamål där en åklagare eller annan myndighet för Prop. talan på det allmännas vägnar utan att talan avser Bilaga 4 tillvaratagande av statens eller annans enskilda rätt utgör i princip tvistemål. Exempel härpå är mål där kronofogdemyndighet såsom tillsynsmyndighet för talan rörande en konkursrättslig fråga samt mål om ingripanden enligt bulvanlagstiftningenoch byggnadslagstiftningen. På grund av bestämmelseri 20 § RP skall i mål av nu angivet slag i vissa hänseenden tillämpas reglerna om brottmål. Detta gäller frågor om förelägganden 1 kallelser, frågor om rättegångskostnader och frågor om överklagande av brottmålsbestämmelserna. Det som har sagts nuInnebär - för de fall som inte är speciellt reglerade (se t.ex. 16kap. 8 § sista stycket konkurslagen) - bl.a.att på det allmännas sida RA alltid övertar målet, om detta går upp till HD. Detta är för många fall en opraktisk ordning. I betänkandet föreslås att bestämmelsen i RP upphävs och ersätts av en bestämmelse 1 RB om att 1 de berörda målen brottmålsreglerna gäller beträffande frågor om rättegångskostnaderna. Några andra särregler för dessa mål föresläs inte. Lag om ändring i Härigenom föreskrivsi fråga om dels att i 50 kap. 3 §,51 kap. 3 §, 52 kap. 2 §, 55 kap. 3 §och 56 kap. 3 § orden "på föreskrivet sätt eller" skall utgå, dels att 17 kap. 5 och 15 §§, 23 kap. 14 §, 30 kap. 13 §, 31 kap. 1-4 och 11 §§, 48 kap. 6 § samt 52 kap. 1 § skall ha nedan angivna lydelse, dels att i balken skall införas tre nya paragrafer, 18 kap. 16 §,49 kap. 1 a § och 54 kap. 1 a §, av nedan angivna lydelse. Prop.1989/90:71 Bilaga 5 Handläggas i en rättegång talan om fastställelse. huruvida visst rättsförhållande består eller icke består,och tillika talan, vars prövning beror därav, måsärskild dom givas över fastställelsetalan.Beror el.iest prövningen av viss talan av annantalan, som handlägges i samnia rättegång, må ock särskild domgivas över den talan. Beror prövningen av viss talan av annan talan, som handläggs i samma rättegång, får särskild dom gei överden talan. 1 Senaste lydelse av 50 kap. 3 §, 51 kap. 3 §,52 kap. 2 §, 55 kap. 3 § och 56 kap. 3 § 1973:240. 2 Senastelydelse 1971:218. Är beträffande samma käromål fråga om flera omständigheter, som var för sig äro av omedelbar betydelse för utgången, och finnes med hänsyn till utredningen lämpligt, att sådan del av målet avgöres för sig, må på parts begäran särskild dom givas däröver; mot parts bestridande Qiå sådan dom e.i givas med mindre synnerligaskäl äro därtill,. Föreslagen Ivdelse Prop. Om det är lämpligt med hänsyn till utredningen, får på begäran av part särskild dom ges över en av flera omständigheter, som var för sig är av omedelbar betydelse för utgången, eller över hur en viss i målet uppkommen fråga, som främst angår rättstillämpningen, skall bedömas vid avgörande av saken. Mot en partsbestridande får sådan dom dock inte ges utan att det föreligger synnerliga skäl. Då särskild dom enligt denna paragraf givits,äqe rätten förordna, att målet i övrigt skall vila, till dess domen vunnitlaga kraft. När särskild dom ges enligt denna paragraf,får rätten förordna att målet i övrigt skall vila till dess domen vunnitlaga kraft. Finnerrätten på grund av anmärkning e11er eliest, att dom eller besluttill fölid av skrivfel, missräkning eller annat dylikt förbiseende innehåller uppenbar oriktigheu, meddele rätten, sedan parterna erhållit tillfälle att yttra sig, beslut om rättelse. Finner rätten att ejn dom eller tt beslut innehåller en uppenbar oriktighet till fölid av att någon skrivit eller räknat fel eller g.iort annat sådant förbiseende, får rätten besluta om rättelse. Prop.1989/90:71 Bilaga 5 Har rätten till föl.idav förbiseende underlåtit att fatta ett beslutsom skulle ha meddelats 1 sambandmed dom eller slutligt beslut,får rätten komplettera domen ellerdet slutliga beslutet 1 detta hänseende, om det kan ske efter det att detta Rättelse skall antecknas å huvud-skriften av domen eller besluteteller, då beslutet intagits 1 protokoll, idetta så ock, om det kan ske, å utskrift av domen eller beslutet; därvid skall tillika angivas den dag,då anteckningen göres. Före beslut enligt denna paragrafskall parterna ha fétt tillfälle att yttra sig. Beslutet skall innehålla uppgift för beslutet och om möjligt antecknas på varje exemplar av det avgörande som rättats. Har detta inte satts upp särskilt skall beslutet om rättelse tas In 1 protokollet. I mål där en myndighet för talan på det allmännas vägnar utan att talan avser tillvaratagandeav statens eller annans enskilda rätt tillämpas 1 fråga om rättegångskostnad bestämmelserna i 31 kap., om annat inte är föreskrivet. 23 kap. 14 §1 Prop.1989/90:71 Bilaga 5 Undersökningsledaren ägeinhämta yttrande iy sakkunnig. Finnesredan under förundersökningen sakkunnig böra utses av rätten, äge undersökningsledaren framställa begäran därom. Han äge ock hos rätten begära föreläggande, att skriftligt bevis skall företes eller föremål tillhandahållas för besiktning, eller förordnande, att allmän handling som kan antagas äga betydelse som bevis skall tillhandahållas vid förundersökningen. Undersökningsledaren får inhämta yttrande från sakkunnig. Innan ett yttrande Inhämtas från annan än myndighet, skall den som misstänks för brottet eller hans försvarare beredas tillfälle att ytttra sig angående valet av sakkunnig, om inte särskilda skäl talar mot detta. Om sakkunnig redan under förundersökningen bör utses av rätten, får undersökningsledaren framställa begäran om det. Han får också hos rätten begära föreläggande, att skriftligt bevis skall företes eller föremål tillhandahållas för besiktning, eller förordnande, att allmän handling som kan antagas äga betydelse som bevis skall tillhandahållas vid förundersökningen. 1 Senaste lydelse 1980:101. Nuvarande lydelse Föreslagen Ivdelse Prop. Bilaga 5 30 kap. 13 § Finner rätten på grund av Finner rätten att en dom eller ett