prop · GD0372 · 1989-12-31 00:00:00 — Föreskrifter om myndigheternasskyldigheter att bevara, vårda och förteckna sina arkiv samt omarkivmyndigheternas skyldigheter och befogenheter lämnas i allmänna arkivstadgan(1961:590). Vid sidan av allmänna arkivstadgan finns det andra författningarsåsom förordningen (1953:716) om utgallringav handlingar hos vissastatsmyndigheter och förordningen (1974:648) om utgall-ring ur upptagning förautomatisk databehandling samt kungörelsen (1964:504) om användning avskrivmateriel i statlig verksamhet (skrivma-terielkungörelsen). I dessaförfattningar ges bemyndigande att meddela vissa typer avföreskrifter. För myndigheter som lyder under försvarsdepartementet geskrigsarkivet i vissa avseenden motsvarande bemyndigande. och allmänna råd som har beslutats av kan delas upp itvå gmpper, dels sådana som gäller för samtliga myndigheter som exempelvisriksarkivets cirkulär om tillämpningen av allmänna arkivstadgan, dels sådanasom gäller för en myndighet eller en gmpp av myndigheter som exempelvisförteckningsplaner eller gallringsföreskrifter. Vidsidan av de . nämnda, mer generella författningama för det 28 statliga området finns fördetta område ett antal författningar i vilka det finns intagna mer speciellaregler av betydelse för arkivbildningen. Exempel härpå är protokollkungörelsen(1971:1066) för de allmänna domstolarna och förordningen (1979:575) om protokollföringm.m.vidde allmänna förvaltningsdomstolarna. För de enskilda arkivbildarna,dvs. för företag, organisationer etc, finns det inte några allmännabestämmelser om arkivvård i författning. Datalagen, som tidigare nämnts,gäller allmänt, dvs. även för de enskilda arkivbildarna. I vissa andraförfattningar, som främst gäller ekonomiska förhållanden, finns detbestämmelser om att vissa handlingar skall bevaras . Härkan nämnas taxeringslagen (1956:623), lagen (1968:430) om mervärdeskatt,bokföringslagen (1976:125), fastighetstaxeringslagen (1979:1152) ochpreskriptionslagen (1981:130). Prop.1989/90:72Bilaga 1 3.1 Grundläggande regler i lag om myndigheternas arkiv Mitt förslag: Gmndlägganderegler om myndigheternas arkiv tas in i en särskild arkivlag. Myndigheternasarkiv skall bildas enbart av de allmänna handlingarna hos myndigheterna. Ilagen förklaras att dessa arkiv är en del av det nationella kulturarvet. Arkivutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. förslag godtas allmänt. Endast är negativt tilldet. Skälen till mitt förslag:De arkiv som bildas i skilda verksamheter kan alla betraktas som delar av vårtkulturarv. Det kan gälla enskilda personers brev- eller bildarkiv, gårdsarkivenfrån jordbmksfastigheter och industriarkiv såväl som myndigheters arkiv. Ivissa hänseenden får dock myndigheternas arkiv anses skilja sig från de andra.Arkivmaterialet utgörs i allt väsentligt av allmänna handlingar ocharkivmaterialet bildar en sammanhängande och detaljrik dokumentation avförhållandena i landet och av hur landet styrts. Regleringen av den offentligaarkivverksamheten är emellertid splittrad och ligger i väsentliga delar påförordningsnivå eller i myndighetsföreskrifter. Den viktiga del av det offentligaarkivväsendet som ligger på kommunerna saknar samlade grundregler. Enligt minmening bör det för myndigheternas arkivverksamhet finnas gmndläggande reglersamlade i en arkivlag. Detta gäller såväl statliga som kommunala myndigheter.Med kommunala myndigheter avser jag både primär- och landstingskommunalamyndigheter. Enskildas arkiv bör däremot i princip förbli en sak för denenskilde arkivbildaren eller den som fått arkivet i sin vård. En annan sak äratt det med hänsyn till statens eller annan tredje mans behov av insyn och kontrollkan förekomma bestämmelser om skyldighet för enskilda att bevara visstmaterial. Exempel på sådana bestämmelser finns när det gäller bokföring ochbokslut samt dokumentation ivissa tillståndspliktiga verksamheter. Det förhållandet att uppbyggnad Prop.1989/90:72 och vård av enskilda arkiv i princip bör lämnas åt enskilda innebärdock Bilaga I inte att de offentliga arkivinstitutionerna skall avstå frånatt befatta sig med dessa arkiv. arkivlag med grundläggande bestämmelser om myndigheternas arkiv bör det tasin en förklaring att dessa arkiv utgör en del av vårt kulturarv. En sådanförklaring i någon av lagens inledande paragrafer är enligt min mening avbetydelse som bakgrund för förståelsen av de bestämmelser som därefter ges ilagen och därmed också för den faktiska tillämpningen av dem. Myndigheternasarkiv har, som jag påpekat, en särställning bl.a. däri att de i alltväsentligt har byggts upp av allmänna handlingar. har någotuppehållit sig vid förhållandet mellan begreppen arkivhandling och allmänhandling. Den har därvid funnit att överensstämmelsen är stor, men intefullständig. Utredningen har inte funnit det lämpligt att åstadkomma någonfullständig överenstämmelse. Enligtmin mening är det nödvändigt att i en lag som skall reglera myndigheternasarkiv också göra klart vad som i den lagens mening utgör myndighetsarkiv ochdärmed faller under lagens bestämmelser. Jag har vid mina överväganden i dennafråga stannat vid att ett myndighetsarkiv i lagens mening skall bildas enbartav de allmänna handlingarna hos myndigheterna. Vad som kan finnas därutöverpåkallar inte en lagreglering. Mittförslag att arkivlagen inte skall omfatta annat än sådant material som utgörallmänna handlingar innebär inte något hinder för myndigheterna att bevaraockså annat material. Det kan gälla t. ex. biblioteksmaterial, som inte börskatta åt förgängelsen, eller material som enligt särskilda överenskommelsermed enskilda tas emot för förvaring hos myndigheten. Sådant arkivmaterialfaller dock inte under lagen och får inte sammanblandas med det som enligtlagen utgör myndighetsarkiv. Ettmyndighetsarkiv i lagens bemärkelse skall sålunda inte innehålla något annat ändet som utgör allmänna handlingar. I ett hänseende anser jag det t.o. m. varanödvändigt att göra basen för arkivet snävare. Det gäller sådana upptagningarsom avses i 2 kap. 3§ första stycket tryckfrihetsförordningen. Det gäller detfallet att flera myndigheter är anslutna till ett och samma ADB-register och t.ex. genom terminaler har tillgång till uppgifterna i registret. Sådanaupptagningar anses i princip som allmänna handlingar hos varje myndighet somhar tillgång till dem för överföring i läsbar form. Enligt min mening är detinte rimligt att sådana ADB-upptagningar skall tillföras arkivet hos varjemyndighet där den är allmän handling. Den bör arkivläggas på ett ställe och naturligeni första hand hos den myndighet som svarar för huvuddelen av upptagningen. Detförhållandet att bara allmänna handlingar skall tillföras myndighe ternas arkiv innebär att sådana ADB-upptagningar som enligt rättspraxis faller under den s. k. biblioteksregeln i 2 kap. 11 § tryckfrihetsförordningen, t.ex. ADB-upptagningar i externa databaser av typen referensdatabaser (1986 not 290), inte kommer att arkivläggas i myndighetsarkiven. Data- och offentlighetskommittén har i sitt betänkande (SOU 1988:64) Integritetsskyddet i informationssamhället 5, föreslagit ett förtydligande i 30 11 § tryckfrihetsförordningen för att undanröja tveksamhet om vilka slagav handlingar som biblioteksregeln skall omfatta. Förslaget övervägs förnärvarande i . Mot bakgrund av vad jag nuhar anfört föreslår jag att det i arkivlagen tas in en bestämmelse om vad sombildar underlaget för myndighetsarkiven. Lämpligen kan det uttryckas så att enmyndighets arkiv bildas av de allmänna handlingarna från myndighetens verksamhet.Undantag får göras för vissa av de upptagningar som avses i 2 kap. 3§ förstastycket tryckfrihetsförordningen. Detta undantag kan formuleras så att av en sådanupptagning bildas arkiv endast hos en av de myndigheter hos vilka den utgörallmän handling och då i första hand hos den myndighet som svarar förhuvuddelen av upptagningen. Prop.1989/90:72 Bilaga I 3.2 Målen för arkivverksamheten Mittförslag: Myndigheternas arkiv skall bevaras, hållas ordnade och vårdas så attde kan tillgodose följande tre syften: 1. rättenatt ta del av allmänna handlingar, 2. behovet av information förrättskipningen och förvaltningen och 3. forskningens behov. Arkivutredningensförslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna:Har inte haft något att erinra mot utredningens förslag. Skälentill mitt förslag: Jag har redan i ett inledande avsnitt (avsnitt 2.2) berörtde huvudsakliga syften som den offentliga arkivverksamheten skall tillgodose.Det finns skäl att konkretisera målen för arkivverksamheten i den kommandearkivlagen. När det gäller att ställaupp målen för det offentliga arkivväsendet finns det vid sidan omkulturarvsaspekten, som jag har berört mycket konkreta rättssäkerhets-och rationaliseringsaspekter att beakta. Främst är här att beakta dengrundlagsfästa handlingsoffentligheten. Enligt denna har var och en rätt att tadel av allmänna handlingar, om de inte i särskild lag har belagts medsekretess. Denna insyn i den offentliga förvaltningen hör till de grundläggandeelementen i vårt samhällsskick. Rätten till insyn är inte tidsbegränsad. Ipraktiken kan väl sägas att insynsintresset avklingar med tiden, men rentfaktiskt är det ytterst med stöd av handlingsoffentligheten som även äldreallmänna handlingar kan begäras utlämnade. Det kan här räcka med att somexempel anföra att handlingsoffentligheten gör det möjligt att , sedansekretesstiden har löpt ut, få fram vilka åtgärder som vidtogs av svenskamyndigheter under . har dock i allmänhetkravet på insyn, i den mening man främst förknippar medhandlingsoffentlighetens syfte, kommit att efterträdas av något som mer kanbetecknas som ett forskningsintresse. Gränsen torde dock sällan vara klar. Ettforskningsintresse kan sålunda till dels förestavas av en önskan att till sistfå korten på bordet och klarlägga hur något som Prop. 1989/90:72 varit uppmärksammat verkligen förhöll sig. Rättentill insyn enligt bestämmelserna om handlingsoffentlighet kan givelvis intetillgodoses ulan ett välordnat arkiv. Redan dessa bestämmelser ger därförgrunderna för en arkivreglering. De medför krav på att allmänna handlingar iprincip bevaras, att de ordnas så att det går att hitta bland dem och att devårdas så att de inte skingras eller förstörs. Behovav att handlingar bevaras, hålls ordnade och vårdas finns också med hänsyn tillrättskipningens och förvaltningens egen verksamhet. Människor har rätt attkräva att både domstolar och förvaltningsmyndigheter visar konsekvens i sintillämpning av författningar och håller reda på de uppgifter som en gång harlämnats. För detta fordras välordnade arkiv. Arkivenär också en viktig bas för forskning av olika slag. Sålunda är arkiven nyttigaför den professionella forskning som ger oss sådana insikter i samband ochorsaker som är av omedelbar praktisk nytta för framtiden. Jag tänker härvid t.ex. på den medicinska forskningen, men även modern ekonomisk forskning kan varaberoende av arkivmaterial, t.ex. från skattemyndigheterna. Att bevara, ordnaoch vårda arkiven så att de kan tjäna också forskningens olika behov ser jagsom ytterligare en huvuduppgift i arkivverksamheten. Här framstår kulturarvsaspektentydligast, det för en kulturnation självklara att bevara minnet av sinutveckling och använda detta minne för att dels belysa den historiskautvecklingen, dels nyttiggöra de erfarenheter som dras ur materialet. Jagvill påpeka att när det gäller bevarande av arkivmaterial måste man föra inockså integritetsaspekten. Jag skall utveckla den frågan senare, men den är såviktig att den bör nämnas i samband med mitt förslag att ett av arkivenstre huvudsyften skall vara att tillgodose forskningens behov.Integritetshänsyn kan sålunda leda till att material inte bevaras i denutsträckning som hade varit önskvärd från andra synpunkter eller att tillgångentill bevarat material begränsas. Sådana av integritets-hänsyn påkalladeavvikelser från huvudregeln om bevarande bör tas in i de särskilda lagar somreglerar integritetskänsliga akter och register. Reglerna kan därmed bästanpassas efter vad det speciella materialet kräver. Sammanfattningsvisanser jag sålunda att följande tre mål bör ställas upp för arkivväsendet: tillgodoseendeav rätten att ta del av allmänna handlingar, tillgodoseendeav rättskipningens och förvaltningens behov av information, tillgodoseendeav forskningens behov. Denu angivna målen förutsätter som huvudregel att myndigheternas handlingar skallbevaras. Det krävs också att handlingarna hålls ordnade och tas väl omhand. Jagskall längre fram närmare utveckla vad som bör krävas i detta sammanhang. Iarkivlagen bör föras in en bestämmelse som anger målen för arkivverksamheten.1 den bör också föreskrivas att myndigheternas handlingar skall bevaras, hållasordnade, vårdas och gallras för att uppfylla dessa mål. Detär viktigt att peka på att gallringen ingår som en viktig del av arkivvården. Att se till att alla gallringsbara handlingar försvinner ur de 32 arkiv som bevaras förframtiden är ett gmndläggande moment i arkivvården, nödvändig inte minst medhänsyn till arkivens snabba tillväxt. Prop.1989/90:72 Bilaga 1 3.3 Ansvaret för arkiven Mittförslag: Varje myndighet skall ha ansvar för sitt arkiv. Särskildaarkivmyndigheter skall ha tillsyn över myndighetemas arkivverksamhet. Arkivmyndigheternaskall kunna överta arkivmaterial från andra myndigheter och därmed ocksåansvaret för det övertagna materialet. förslag:Överensstämmer med mitt förslag. Utredningen har dock föreslagit att tillsynendast skall utövas av de statliga arkivmyndighetema. Remissinstanserna:Det stora flertalet tillstyrker eller lämnar förslaget utan erinran. Skälentill mitt förslag: Ett myndighetsarkiv bildas av de allmänna handlingarna frånmyndighetens verksamhet och arkivet speglar sålunda denna verksamhet.Handlingarna i ett ärende är att anse som arkivlagda när ärendet harslutbehandlats. Register, diarier och andra handlingar som förs fortlöpande äratt anse som arkivlagda så snart de är färdigställda för förande.Myndigheternas arkiv innehåller därför åtskilligt material som är förhållandevisaktuellt. Jag har i det föregåendeföreslagit att som mål för arkivverksamheten skall gälla bl.a.att dennaverksamhet skall tillgodose rätten att ta del av allmänna handlingar samträttskipningens och förvaltningens behov av information. Båda dessa syftentorde bäst och smidigast uppnås om i princip varje myndighet svarar för sittarkiv. En sådan anknytning överensstämmer också väl med den både här hemma ochinternationellt sedan långtid förhärskande proveniensprincipen inomarkivväsendet. Den principen innebär bl. a. att ett arkiv skall betraktas somsammanhängande med den verksamhet i vilken det uppstår. De yngre delarna av enmyndighets arkiv fyller som regel en viktig praktisk funktion för myndighetensjälv, eftersom befattningshavarna där kan gå tillbaka i ärendehandläggningenför sakuppgifter och förebilder. Redan detta talar klart för att myndighetensegen personal är bäst ägnad att ha hand om arkivet. Även för informationen tillandra myndigheter, som exempelvis behöver få klarlagt vilka beslut som harfattats i en viss fråga, är det uppenbart mest rationellt att arkivet hanterasav den arkivbildande myndigheten, den som besitter den bästa kännedomen omverksamheten. Också med hänsyn tillarkivens uppgift att ge innehåll åt rätten att ta del av allmänna handlingaranser jag det mest naturligt att arkiven i princip finns hos de myndigheter hosvilka de har bildats. För allmänheten är det ofta av vikt att ha tillgång tillpersonal som är väl insatt på området för att 3 1989/90. finnaen eftersökt handling. 1 alldeles särskilt hög grad gäller det sådana Prop.1989/90:72 handlingar som finns på ADB-medium eller har lagrats på andranya Bilaga I medier. Jaganser sålunda att det är både rationellt och effektivt med hänsyn till syftenamed arkivverksamheten att varje myndighet som regel får svara för sitt arkiv.Detta innebär dock inte med nödvändighet att myndighetens ansvar skall varaobegränsat i tiden. Avlösningen av de vanliga myndigheternas arkivansvarsammanhänger med frågan om arkivmyndighetemas roll. Jag skall nu gå över tillatt behandla den frågan. ISverige har verkat särskilda statliga arkivinstitutioner, såsomriksarkivet, krigsarkivet och de under lydande landsarkiven. Dessamyndigheter har tillagts överinseende över den offentliga arkivverksamheten.Särskilt som har det högsta överinseendet har kommit attutveckla en betydande normgivning. Det är också främst som har attverka för utveckling och rationalitet inom arkivväsendet. Samtliga dessaarkivmyndigheter tar också emot arkivhandlingar från olika myndigheter.Företrädesvis rör det sig om äldre material men även i ökande omfattning ominformation på nya media (magnetband m. Ävenpå den kommunala sidan finns ett väl utvecklat arkivväsende, främst i de störrekommunema. Att kvalitet och kompetens här kan vara hög kan illustreras med attexempelvis stadsarkivet i har tillagts uppgifter som ankommer pålandsarkiv. Hosarkivmyndigheterna och hos kommunala arkivinstitutioner har byggts upp en storsakkunskap om arkivverksamhet. Det är enligt min mening helt nödvändigt för ettrationellt, väl fungerande och enhetligt offentligt arkivväsende att hasärskilda arkivmyndigheter med kontrollerande och styrande uppgifter. Sådanaarkivmyndigheter bör finnas såväl på den statliga som på den kommunala sidan.Det är att beakta att en stor och viktig del av den offentliga förvaltningenligger på kommunerna. Jag vill här ta upp några sådana uppgifter som jag ansersärskilt viktiga. Denoffentliga förvaltningen är omfattande. Tillväxten av arkivmaterial fråndomstolar och andra myndigheter har med tiden kommit att bli en fråga av storbetydelse, inte minst ekonomiskt. Det är nödvändigt att ha ett organ somansvarar för att kontinuerligt utveckla arkivverksamheten så att möjligheternaatt bemästra tillväxtproblemen tillvaratas. Här kan bl.a. utveckling avgallringen och användning av ny teknik komma ifråga. Det fordras emellertidfackkunskap för att kunna bedöma vilka rationaliseringsåtgärder som kaninföras utan att komma i konflikt med målen för arkivverksamheten. På denstatliga sidan finns den fackkunskapen hos våra arkivmyndigheter och uppgiftenatt utveckla metoder för att minska problemen med tillväxten bör förstatförvaltningens del ligga på dessa myndigheter, främst då . Förkommunernas vidkommande bör det ankomma på dem själva att inrätta arkivmyndigheter för motsvarande uppgifter på den kommunala sidan. I flera fall finns uppenbart redan arkivinstitutioner hos kommuner na som besitter erforderlig kompetens, men givetvis bör kunna ge de kommuner som så önskar stöd i detta hänseende. Detär nödvändigt att myndigheternas arkiv ges en effektiv struktur. Prop.1989/90:72 Dessutom bör stmkturen i görligaste mån hållas enhetlig överförvaltning- Bilaga I en i hela riket. För detta fordras en sammanhållandekraft i landet och den rollen fylls väl av och dess underlydandelandsarkiv. För försvarsväsendets del bör dock uppgiften väsentligen kunnaläggas på krigsarkivet. Med principen att kommunerna skall svara för sittarkivväsende kan inte få samma direkt styrande uppgift när detgäller strukturen på de kommunala arkiven. Däremot bör liksom samrådmellan kommunerna och kunna leda till goda lösningar sett urlandets perspektiv. Styrningenav arkivverksamheten fordrar, enligt all hittillsvarande erfarenhet, ett inteobetydligt mått av föreskrifter av fackkaraktär rörande arkivens vård.Uppgiften att svara för denna normgivning har hitintills ankommit påriksarkivet och i någon mån på krigsarkivet. Jag ser inte någon anledning attändra på detta för den statliga sidan. Motsvarande uppgift för kommunerna bör iförsta hand ankomma på kommunerna själva. Somjag har berört utgör även enskilda arkiv en viktig del av vårtkulturarv. De statliga arkivmyndigheterna har hitintills haft en viktig uppgifti att ge råd och anvisningar till hjälp för skötseln av enskilda arkiv. Jaganser det angeläget för bevarandet av ett allsidigt arkivmaterial att destatliga arkivmyndigheterna även kan lämna detta stöd till de enskildaarkiven. Slutligenbör arkivmyndigheterna ha kvar sin uppgift att ta emot arkivmaterial förslutlig förvaring (depåuppgiften). Jag har i det föregående utvecklat varförden arkivbildande myndigheten primärt bör ha ansvaret för sitt arkivmaterial.När det gäller äldre arkivmaterial kan dock bilden förändras. När materialetuppnått en viss ålder har både allmänhetens intresse av insyn i förvaltningenoch myndigheternas eget informationsbehov avklingat och väsentligen ersatts avett historiskt forskningsintresse. Något praktiskt behov av koppling till denmyndighet i vars verksamhet dokumenten har tillkommit finns då inte längre. Enannan aspekt är att äldre arkivalier ofta kräver mer fackmässig vård. När detgäller dokumentation som fästs på annat än papper kan behovet av särskildaåtgärder för bevarandet komma tämligen fort. Vidare tillkommer det förhållandetatt gallringen i ett arkivbestånd med tiden har slutförts. Sedan arkivet fåttsitt slutliga omfång, vilket oftast är betydligt mindre än det ursprungliga, ärde praktiska förutsättningarna för att överföra det till en arkivmyndighet väsentligtenklare. Detär rimligt att våra arkivmyndigheter fortsatt får fungera som arkivdepåer föräldre arkivmaterial och sådant material som av andra skäl bör omhändertas av eninstitution med särskild fackkunskap. Det bör i första hand lämnas åtarkivmyndigheterna själva att avgöra när överlämnande bör ske. I och med attarkivmyndigheten tar över arkivmaterialet bör också ansvaret för materialet gåöver till arkivmyndigheten. Degmndläggande bestämmelserna i arkivlagen skall gälla alla myndig heter, statliga såväl som kommunala. Det bör emellertid anförtros kom munerna själva att svara för styrningen av sin arkivverksamhet och att se 35 tillatt myndigheterna inom kommunen sköter sin arkivvård. Detta inne- Prop.1989/90: 72 bär att det för varje kommun skall finnas ett organ med ställningsom Bilaga I arkivmyndighet för kommunen. Det är givetvis nödvändigt att dettaorgan har en sådan ställning att det kan utöva överinseende och styrning.Enligt min mening bör detta komma till uttryck i arkivlagen genom en föreskriftom att uppgiften som arkivmyndighet vilar på kommunstyrelsen resp. landstingetsförvaltningsutskott, om inte fullmäktige eller har utsett en annannämnd eller styrelse till uppgiften. Detta ansluter till de bestämmelser som finns i 3 kap. 1 § kommunallagen (1977:179) där det föreskrivs attstyrelsen skall leda förvaltningen av kommunens eller landstingskommunensangelägenheter och ha inseende över övriga nämnders verksamhet. Liksomtidigare bör och landsarkiven kunna bistå kommunerna i arkivfrågormed sin sakkunskap. En viss avgiftsbeläggning kan dock vara motiverad även idetta sammanhang. Riksarkivetkommer också in i den kommunala arkivvården på ett annat sätt. Som jag föruthar påpekat innehåller den arkivlag som jag nu föreslår endast gmndlägganderegler. Den måste rimligen kompletteras med verkställighetsföreskrifter för denpraktiska hanteringen. Sådana ankommer det på regeringen eller den myndighetsom regeringen bestämmer att utfärda. Det utredningsarbete som föregått del nupresenterade förslaget har visat att de verkställighetsföreskrifter som behövspå den statliga sidan till stor del är av den karaktären att de bäst formulerasav . Det gäller särskilt verkställighetsföreskrifter till lagensbasbestämmelser om arkivvård och gallring. Jag skall återkomma tillbasbestämmelserna . Vissa verkställighetsföreskrifter kan också visa sigvara behövliga för den kommunala sidan. Jag vill dock påpeka att det avprincipen om självstyrelserätt följer att regeringen och statligamyndigheter skall vara restriktiva med att meddela föreskrifter för kommunerna.Verkställighetsföreskrifter till lagen bör alltså begränsas till vad som ärabsolut nödvändigt när det gäller det kommunala arkivväsendet. 3.4Närmare om arkivvården och dess förutsättningar Mittförslag: Som basregler för myndigheternas arkivvård skall gälla följande: