mot · GC02N403 · 1989-01-16 00:00:00 — Motion till 1988/89 :N403 av m.fl. (fp) Energipolitiken Vi möter allt flera framtidsscenarier där vätesamhället eller väteekonomin målas upp som den slutliga lösningen på människans energiproblem. Väte är inte en energikälla utan precis som el en energibärare. Men den har flera fördelar. Väte går att lagra. Man kan framställa väte från alla primära energikällor. Flexibiliteten i användningen är stor. Väte kan användas i industriella processer, för uppvärmning och drift av diverse apparater, för transporter. I vätgassamhället kan den villaboende familjen ha en egen vätetank som klarar t.ex. uppvärmning, varmvatten, matlagning samt kyl och frys. Även drivmedel till bilen tas från den egna tanken. Kollektiva transporter kan med vätedrivna bussar. I vätgassamhället är både storskaliga och småskaliga lösningar möjliga och kan naturligtvis kombineras. Den infrastruktur som används för att distribuera naturgas kan efter vissa modifieringar också användas för vätgasdistribution. Men vätgas kan även med hjälp av t.ex. ett mindre vindkraftverk produceras lokalt för en villa eller grupp av villor. Väte kan produceras ur alla primära energikällor. Vanligast är naturgas. I planerar man att använda vattenkraft och i kärnkraft. Solen är den ideala energikällan i kombination med väte, eftersom den är förnybar och ger minimal miljöpåverkan. Miljöpåverkan av användning av väte är minimal. Använd som bränsle i värme- och elproduktionsprocesser, bränsleceller, förbränningsmotorer etc består restprodukterna förutom av vatten endast av kväveoxider, och dessa är oftast hanterbara. Den totala miljöpåverkan beror dock naturligtvis på vilken primär energikälla som används. Vätesamhället kan låta som sciencefiction men det som här beskrivits kan i princip byggas upp med befintlig teknik. Det stora hindret är den ekonomiska konkurrenskraften. Genom teknisk utveckling med bättre tillgänglighet och effektivitet som följd kan anläggningskostnaderna kanske minska så mycket att den ekonomiska konkurrenskraften blir bättre. Forsknings- och utvecklingsarbetet inom väteområdet är omfattande i länder som , , och . I läggs 700 milj. kr. ned på forskning och utveckling inom vätgas-området (jfr ca 3 milj. I planeras i en anläggning med solceller för att producera vätgas ur vatten. Man har även startat ett FoU-samarbete med Ett syfte med detta är att producera vätgasen i solenergirik Mot. öken och transportera den till i det befintliga naturgasnätet. Visionerna är borta ur den svenska energidebatten. Det är den korta eller medellånga sikten som dominerar. Syftet med scenariot om vätesamhället är att visa att det finns en framtid även bortom kärnkraftsavvecklingen. Vätesamhället är en möjlig framtid. Andra tekniker under utveckling, t.ex. solceller och bränsleceller, kan i sig själva eller tillsammans med väte som energibärare också komma att spela en stor roll . Osäkerheten gäller bl.a. hur långt in vi måste gå innan vätet blir en ekonomiskt konkurrenskraftig energibärare. Detta är en diskussion som pågår i flera industriländer, och där det, som visades ovan, också satsas betydande belopp på forskning och utveckling. I är vi fixerade vid och de tekniker som kan bli ekonomiskt och tekniskt tillgängliga. har dessutom det huvudsakliga siktet lagts ännu närmare i tiden, genom regeringens och riksdagsmajoritetens olyckliga beslut om tidigare avveckling av två reaktorer. är det få som förmår lyfta blicken över problemet hur vi skall klara elefterfrågan . Det finns uppenbara risker med detta korta perspektiv. De åtgärder som kortsiktigt förefaller välmotiverade och rimliga kan i ett längre perspektiv vara fullständigt felaktiga. Vi riskerar genom olika beslut att binda oss i en infrastruktur som ganska snabbt blir både ineffektiv och olönsam. Svensk industri kanske tvingas in i kostsamma strukturförändringar som kortsiktigt är ekonomiskt motiverade men som långsiktigt ter sig som felinvesteringar. Forskning och utveckling får inte försummas. Även om vissa satsningar som gjorts framstår som relativa misslyckanden har de gett oss ökad kunskap. Vi kan aldrig fullt ut förutsäga vilka lösningar på energiproblemen som ges , men perspektiv med olika energiframtider måste i högre grad vägas in vid energipolitiska ställningstaganden . Regering och myndigheter måste i större utsträckning redovisa sina bedömningar av energiutvecklingen på lång sikt, som bakgrund till aktuella ställningstaganden. I samband med att det nuvarande energiforskningsprogrammet antogs beslöt på regeringens förslag att programmet Långsiktig Energitillförsel (LET) skulle upphöra. Istället skulle de långsiktiga utblickarna göras inom ramen för programmet Energitillförsel, som statens energiverk ansvarar för. Ansvaret för LET i dess tidigare form låg hos . Vi anser att beslutet att lägga ned LET var olyckligt. påpekade i motion 1986/87:N131 det väsentliga i att behålla det långsiktiga perspektivet i LET-programmet och menade att riskerna var betydande att de korta och medellånga perspektiven skulle bli dominerande om ansvaret överfördes till programmet Energitillförsel. I energiforskningsprogrammet för nästa treårsperiod, som förbereds just nu, bör särskild uppmärksamhet ges åt den långsiktiga teknikutvecklingen. LET bör åter bli ett fristående program. Området väte som energibärare N403 bör ges en sådan omfattning, att även det blir meningsfullt att bedriva i ett fristående program. fattade i samband med behandlingen av proposition 1987/88:90 beslut om tidigareläggning av avvecklingen av två reaktorer. motsatte sig beslutet. Skälet var framförallt att vi i behöver mera tid för att utveckla ny teknik för elproduktion som kan ersätta kärnkraften. Dessutom innebär en tidigareläggning av avvecklingen stora samhällsekonomiska kostnader och negativa miljöeffekter. Beslutet innebär att en första reaktor tas ur drift och en andra . De reaktorer det gäller är en i och en i . Även om en reaktor tas ur drift på vardera stället, kommer vi att ha kvar kärnkraftsdrift i de här lägena ytterligare under åtskilliga år. Den minskning av det totala kärnkraftsavfallet som blir resultatet av en tidigare avveckling måste betraktas som ytterst marginell. Beslutet blir därför en dyr affär utan några egentliga vinster. har uppskattat de samhällsekonomiska kostnaderna till mellan 500 och 2 000 milj. kr. beslöt om en kontrollstation då regeringen skall presentera ytterligare material inför den förtida avvecklingen. Det finns skäl att då återkomma till frågan. Vi nöjer oss nu med att konstatera att elanvändningen i landet fortsätter att öka. understryker i sin Elmarknadsrapport att en del av eller hela den bortfallande elproduktionen behöver ersättas med ny kapacitet. Detta förstärker i hög grad vår oro för de samhällsekonomiska konsekvenserna om regeringen står fast vid sitt och beslut att genomföra den förtida avvecklingen. På finns, som vi påpekat i inledningen, möjligheter att ny miljövänlig produktionsteknik skall kunna stå för en stor del av mänsklighetens energiförsörjning. Men på kort och medellång sikt är svårigheterna stora. I har riksdag och regering av främst miljöskäl stängt dörren för flera energislag. Kärnkraften skall vara avvecklad . De sista orörda älvarna är undantagna från vattenkraftutbyggnad. Koldioxidutsläppen får inte öka, vilket innebär kraftigt begränsade möjligheter att använda fossila bränslen. Först och främst är vi övertygade om att det finns en stor potential när det gäller hushållning och effektivisering. Men utan tvekan behöver en stor del av eller hela kärnkraftskapaciteten ersättas med ny produktion. Med de restriktioner som finns torde de möjligheter som står till buds inskränka sig i princip till en viss kvantitet naturgas, bioenergi och en viss andel vindkraft. Förbränning av både naturgas och bioenergi innebär i och för sig koldioxidutsläpp. Men för naturgas är de lägre än för olja och kol. I de fall dessa energislag ersätts med naturgas minskas koldioxidutsläppen, och inom ramen för riksdagsbeslutet uppstår då en potential för ytterligare gasbaserad Mot. Under förutsättning att de arealer som biomassan tas ifrån N403 återuppodlas, kan man i princip säga att koldioxiden recirkuleras och att därför inga nettoutsläpp avges till atmosfären. Hushållning och effektivare energianvändning Det svenska energisystemet har sedan oljekriserna genomgått en kraftig förändring. Oljeberoendet i energitillförseln har pressats ned från 1970 till . Energianvändningen i bostäder och lokaler har enligt en studie för byggforskningsrådet (BFR) minskat från ett maximum på ca till ca som bostads- och lokalytan ökat . BFR har för att belysa betydelsen av åtgärder för hushållning och effektivisering studerat energianvändningens förändringar i den bebyggelse som fanns 1978. Här har bruttoanvändningen av energi för uppvärmning och tappvarmvatten minskat från till - alltså en minskning på . De program - oljeersättningsprogrammet och energisparprogrammet som startades av borgerliga regeringar har haft positiva effekter. Det bör dock poängteras att en stor del av oljebesparingen blivit möjlig genom en ökad eltillförsel. Trots de resultat som redan uppnåtts finns det stora möjligheter att gå vidare. BFR räknar med en återstående potential för minskning av energianvändningen i bostäder och lokaler på ca . Investeringskostnaderna för dessa åtgärder är av storleksordningen . Man räknar dock med att klara av tre fjärdedelar av potentialen för hälften av kostnaderna (för . Den s.k. elanvändningsdelegationen har bedömt en sammantagen elbesparing och elersättning på som tekniskt och ekonomiskt tillgänglig . Vi har inte gjort någon självständig bedömning av vad som är tekniskt och ekonomiskt möjligt. Vi konstaterar dock att utredningar och experter visar på stora potentialer för förbättrad hushållning med energi. har utgångspunkten för en energisparinsats varit att kostnaden för att spara en enhet energi skall vara mindre än för att tillföra en enhet. Vi menar att detta är ett rimligt sätt att resonera. Det är dock motiverat att föra in en samhällsekonomisk dimension i resonemanget. Minskad energiförbrukning ger vinster i form av mindre miljöpåverkan, bättre beredskap och möjlighet att senarelägga investeringar i nya produktionsanläggningar. Betydelsefulla insatser har gjorts både inom industrin och bostadssektorn för en bättre hushållning med energi. Inte minst har konsultkåren här spelat en positiv roll. De höga avkastningskraven inom industrin leder emellertid ofta till att samhällsekonomiskt lönsamma investeringar i energihushållning inte kommer till stånd. Detta är en orsak till att idén om s.k. energitjänstföretag blivit alltmer aktuell. Härmed avses företag som har samma intresse och ekonomiska utbyte av att minska energibehovet som att tillföra ytterligare energi. Energitjänstföretag finns redan i olika former på den svenska marknaden. 1988/89 Det vi framförallt vill peka på här är nödvändigheten av att de traditionella N403 kraftföretagen - distributörer och producenter - utvecklas i riktning mot energitjänstföretag. Detta kräver dock ett omtänkande inom de verk och företag - inte minst kommunala - som producerar och distribuerar energi. har det inom dessa ansetts att hushållning motverkar energiföretagens målsättningar och syften. Affärsidén har kort sagt varit att sälja så mycket energi som möjligt. Ett omtänkande är dock på väg inom flera företag. Det måste bli lika naturligt för energiföretagen att möta en ökad efterfrågan genom att gå in hos enskilda kunder med åtgärder för att effektivisera och hushålla med energin som det nu är för dem att investera i ny produktionskapacitet. För att en kulturförändring skall bli möjlig måste företagen kunna använda en del av sina inkomster till att finansiera energihushållningsåtgärder hos kunderna. När det gäller kommunala bolag kan detta kräva en lagändring, eftersom sådana åtgärder kan strida mot de kommunala principerna om likställighet och självkostnad. Energibesparingar i bostadsbeståndet kan uppmuntras genom olika former av lån och bidrag. Dessa behöver dock inte finansieras via skatten och administreras av statliga eller kommunala myndigheter. Uppgiften bör i stället kunna skötas av energibolagen och finansieras via taxan. Ett annat sätt att stimulera hushållen att spara energi är att använda olika rabattsystem eller förmånliga lån vid inköp av energisnål utrustning. Detta är något som tillämpas av en del energibolag i och, i viss utsträckning, även i . , energiforskningsnämnden, skriver i Från elproducent till energitjänstföretag: I har energibolagen utvecklat en modell som kombinerar rabatter och lokala normer. Förutom direktrabatter till abonnenter som köper energisnål utrustning, har energibolagen uppställt effektivitetskrav för vissa el- och gasdrivna apparater som kyl- och frysskåp, spisar, varmvattenberedare, luftkonditioneringsaggregat o.s.v. Alla apparater testas för att kontrollera att de uppfyller ställda minimikrav. Tanken är att man successivt ska skärpa kraven och på så sätt tvinga tillverkarna att utveckla energisnål utrustning. Målet är t.ex. att reducera energibehovet för denna typ av utrustning med genom en ny norm. Genom systemet med direktrabatter försöker man få en smidig anpassning till de successivt strängare kraven. Flushållen erbjuds t.ex. i direktrabatt om de köper kylskåp med lägre energiförbrukning än gällande standard. Den amerikanska metoden borde kunna vara en modell även för svenska energiföretag. Sammanfattningsvis anser vi att åtgärdsprogrammen bör drivas så obyråkratiskt som möjligt. Även när det gäller hushållning och effektivisering är det konsumenterna som bör ha det primära ansvaret. Men vägen dit är lång. Det krävs en genomgående kulturförändring i flertalet energibolag, som dessutom behöver bygga upp ny kompetens. De ekonomiska incitamenten är ibland också svaga och gällande krav på avkastning m.m. kan ibland vara rent Mot. 1988/89 kontraproduktiva. Därför måste framförallt två saker göras. För det första måste styrelserna i bolagen ta en genomgripande diskussion om verksamhetens mål och inriktning. Detta gäller inte minst de kommunala energibolagen där de politiska representanterna har ett särskilt ansvar. För det andra måste företagen få ekonomiska medel att använda för effektivisering och hushållning. Detta kan, som vi pekat på tidigare, kräva vissa lagändringar. Vi återkommer nedan till en diskussion om prispolitiken som också bör utformas så att en utveckling av energitjänstföretag underlättas. För precis började naturgasutbyggnaden i . Därmed berikades det internationella energisystemet med en ny konkurrenskraftig energiprodukt och ett steg togs mot en mer komplett och fullödig marknad för energi. Naturgasen fyller internationellt rollen att knyta ihop el- och bränslesektorerna av energisystemet genom att inom båda sektorerna erbjuda användarna alternativ. De senaste decenniernas utveckling i har visat att naturgasen har god konkurrenskraft och förutsättningar att täcka åtminstone av den svenska energimarknaden. Den snabba tillväxten av kända naturgastillgångar har dessutom visat att uthålligheten t.o.m. är större än för olja. Naturgas erbjuder således ett långsiktigt komplement till andra bränslen, därtill ett med goda miljöegenskaper. Också är anslutet till det västeuropeiska naturgassystemet och introduktionen har kommit i gång i Syd- och . Därmed har utbudet breddats även på den svenska energimarknaden och konkurrensen mellan olika energislag intensifierats. Naturgasen kommer även att indroduceras i . Man räknar dock f.n. inte med att naturgasen skall kunna nå en större andel av energimarknaden än . Andelen är fortfarande . Det är viktigt att naturgasintroduktionen inte resulterar i en monopolmarknad. Visserligen möter naturgasen konkurrens från oljeprodukter och även från el, men det är viktigt att det ges utrymme för fler aktörer också på gasmarknaden, inte minst därför att Swedgas - som står för de två tecknade importkontrakten - har flera av de stora utländska presumtiva leverantörerna som delägare. Det är väsentligt att en marknad för naturgas kommer att präglas av mångfald och att vi bl.a. får flera regionala distributörer. Dessa bör sedan själva kunna avgöra om de var för sig eller gemensamt med Swedgas skall närma sig de olika utländska leverantörerna. Mycket talar för att man på kort sikt vinner på ett samfällt agerande. Vi avvisar dock att importen i något som helst skede formellt monopoliseras t.ex. genom att Swedgas ges lagstadgad ensamrätt. På bör ett svenskt gasnät fungera som ett stamnät, där i princip alla distributörer har möjlighet att transportera gas från källan till distributionsområdet. Jämförelser kan här göras med stamlinjenätet för elkraft. Vi noterar att nuvarande lagstiftning ger även andra gasföretag än rörlednings ägaren rätt att utnyttja ledningens transportkapacitet och räknar med att Mot. 1988/89 formerna och de ekonomiska villkoren för detta kommer att preciseras under N403 . Naturgasintroduktionen i bör koncentreras till ett stamlinjenät som förbinder de tre storstäderna , och . Investeringskostnaden i ett naturgasnät är mycket stor. För att den skall löna sig måste försäljningen av gas nå betydande volymer. Det innebär att naturgasen snabbt måste erövra den marknad för bränslen som finns tillgänglig i anslutning till nätet och dess grenverk. Eftersom naturgasens rörliga kostnader är låga har den också förutsättningar att konkurrera ut alla alternativ på den marknad den vill erövra. Under denna förutsättning kan resultatet bli att utrymmet för biobränslen, särskilt energiskog, reduceras kraftigt. Det finns dock mycket som talar för (se nedan) att utrymmet för biobränslen bör vara betydande. För flexibilitetens skull är det viktigt att kraftproducenter och kraftleverantörer inom naturgasnätets område planerar så att även biobränsleanläggningar ges plats. Utanför naturgasens stamlinje- och grennät bör biobränsle kunna bli ett viktigt energislag. Flera olika energislag ryms inom begreppet bioenergi såsom skogsbränsle, energiskog, energigrödor, vass och halm. räknas också torv dit, men det är oegentligt p.g.a. den mycket långa förnyelsetiden för torv. Störst potential - åtminstone för de närmaste decennierna - har skogsbränsle och energiskog. En avgörande fördel med biobränslen jämfört med fossila bränslen är att om man håller biomassan , d.v.s. inte förbrukar mer än vad återväxten är, tillförs atmosfären inte mera koldioxid. Den växande skogen upptar nämligen lika mycket koldioxid som den som bildas när veden från skogen förbränns. Samma resonemang är också tillämpligt på energigrödor. Biobränslen innehåller också försumbara mängder svavel. Däremot är utsläppen av kväveoxider relativt höga. I större förbränningsanläggningar kan dessa utsläpp dock reduceras avsevärt. En ökad användning av bioenergi skulle också resultera i en förbättrad regional balans och förbättrad beredskap vid ett avspärrningsläge. Även den svenska handelsbalansen torde påverkas positivt. Ungefär hälften av dagens skogsavverkning utnyttjas direkt eller indirekt för energiändamål och ger totalt ca . Här ingår massaindustrins avlutar () och övriga skogsindustriella avfallsprodukter (), vilka används inom industrin, samt ved, flis etc. för uppvärmning av småhus () och som bränsle i värmeverk (). Betydande delar av de skogsbränslen som används i småhus och värmeverk utgörs av trädrester efter avverkning (klenvirke, toppar, grenar etc.). Även med de restriktioner som måste läggas på uttag av skogsenergi, bl.a. för att markens produktionsförmåga skall bevaras, bedöms ytterligare 10 12 milj. kubikmeter kunna tas ut. Detta motsvarar ca bränsle. 1988/89 Skogsavverkningen beräknas också öka framöver vilket skulle ge ytterligare N403 tillskott av skogsbränslen. kan detta tillskott uppgå till mellan 5 och , och det bedöms sedan kunna öka successivt. Enligt beräkningar av ökar tillväxten i den svenska skogen så att avverkningen kommer att kunna ökas med under det närmaste seklet. Detta gäller under förutsättning av oförändrade skogsskötselmetoder, miljöförhållanden etc. Även med ökad miljöhänsyn från skogsbrukets sida, som anser bör komma till stånd, kan avverkningen öka avsevärt. Ökade avverkningar leder till en större potential för uttag av skogsenergi. Därtill ökar givetvis möjligheterna att avverka direkt för energisektorn. Potentialen för energiskogsodling, bl.a. sälg, är mycket stor. Från miljösynpunkt är odling av energiskog ett bättre alternativ än spannmåls- och barrträdsodling. Den möjliggör att näringsläckage, särskilt av kväve, kan minskas. Den bevarar också en större del av närings- och mullkapitalet med relativt bättre markförhållanden som resultat. Det finns tillräckligt stora arealer tillgängliga för energiskogsodling för att en betydande bränsleproduktion skall kunna komma till stånd. Dessa marker finns i huvudsak i södra och . Med den möjliga bränsleproduktionen från odling på denna typ av mark skulle man en bit in kunna utvinna ca /år om man omgående vidtar behövliga åtgärder. Härtill kommer den mark som används för överskottsproduktion av spannmål och som i stället kunde brukas för produktion av energiskog. Denna mark omfattar omkring 300 000 ha. Det möjliggör en bränsleproduktion som kunde ge /år. Det är troligt att de svenska åkerarealerna måste minska ytterligare. Odling av energiskog på dessa annars obrukade arealer skulle ge möjlighet att bibehålla en levande landsbygd och öppna landskap. Av det sagda framgår att potentialen för en kraftigt ökad användning av biobränslen i det svenska energisystemet är stor. Om denna potential tas till vara skulle också de positiva miljöeffekterna bli betydande. En förutsättning för en utveckling av detta slag är att produktionen av biobränslen ökar. Av särskild betydelse är härvid att en helhjärtad satsning på energiskog kommer till stånd. Om så sker kan den komma att ge väsentliga bidrag till vår energiförsörjning . Det förutsätter dock att bränslena från energiskogsodlingarna når en konkurrenskraft som de ännu inte har. Någon rent kommersiell produktion av energiskog förekommer heller inte . Produktiviteten är otillräcklig och ledtiderna i produktionen alltför långa. Det krävs mycket utvecklingsarbete för att ändra på detta. Tekniken för plantering, gödsling och skörd av energiskog måste utvecklas bl.a. i syfte att övergödning och omfattande 13 användning av bekämpningsmedel skall kunna undvikas. Eftersom de största möjligheterna att minska kostnaderna är knutna till N403 den produktionstekniska utvecklingen blir tiden en avgörande faktor i sammanhanget. Försök till forcerad introduktion av energiskog, där man inte hinner tillgodogöra sig rönen från det utvecklingsarbete som bedrivs, skulle innebära stora risker. Flisen från energiskogen skulle då bl.a. tvingas konkurrera inte bara med oljan utan också med billigare fasta bränslen. Det skulle medföra att priserna fick sättas så lågt att de producerande lantbrukarna skulle få mycket dåligt betalt för sitt arbete. Enligt vår uppfattning kan och bör biobränslen användas i ökande utsträckning för både värme- och elproduktion, företrädesvis i form av kraftvärme. Biobränslebaserade kraftvärmeverk kan ge betydande tillskott av el baserad på värmeunderlag, dels från industrins processvärme, dels i fjärrvärmesystem. En förutsättning för lönsam kraftvärme har varit att man haft tillgång till stora värmeunderlag så att anläggningarna kunnat göras stora. Det pågår nu ett omfattande arbete för att utveckla en teknik som gör kraftvärme lönsam också i mindre anläggningar. Genom teknisk utveckling räknar man med att kraftvärmeanläggningar skall kunna fylla högt ställda krav på kontinuerlig, långvarig och delvis obemannad drift. Det sker en kontinuerlig teknikutveckling med avseende på bl.a. förbränning, förgasning och rening. För att tekniken för kraftvärme med biobränslen som bas skall bli fullt konkurrenskraftig behövs således ytterligare tid för utvecklingsarbete.