ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02Fö717 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89: FÖ717 När det mest otänkbara och oförutsedda inträffar i samhället står oftast människor lamslagna. De drabbade omfattas av stor sympati och medkänsla av sina medmänniskor, men den mer organiserade hjälpen är oftast långt borta. Katastrofer borde därför kunna mötas av organiserat stöd både psykologiskt och socialt. Ett flertal katastrofer har påmint om samhällets handfallenhet att möta de drabbades behov av psykologisk hjälp. Efter Tjernobyl, där stora delar av fick ta emot nedfallet från det havererade kärnkraftverket, finns fortfarande sviter av olyckan som plågar människor. Och drabbades en liten by i , , med stor gemenskap och sammanhållning, av tre brutala mord som utlöste en kris för hela bygden utan en chans att sätta in ett specialtrimmat lag för professionell hjälp. Naturligtvis ställer i ett samhälle som vårt, grannar och släktingar upp för den första hjälpen för att lindra sorg och hjälpa till med praktiska ting, när katastrofen är ett faktum. Men det finns ingen speciellt utbildad och samtrimmad krisgrupp som självklart rycker ut vid behov, när det mest osannolika inträffar. I finns sedan gammalt en organisation för att ställa upp psykosocialt vid katastrofer. Detta visades senast vid den ohyggliga bussolyckan då många svenska barn omkom på en skolresa. I finns erfarenheter från kriget och koncentrationslägren som bakgrund och nytillkomna erfarenheter av stora katastrofer som t. ex. oljeplattformsolyckor. I samband med bussolyckan kunde denna professionella grupp i samarbete med Röda Korset garantera skadade och anhöriga skydd från utomstående, och även hjälp i form av samtalsgrupper och möjligheter till enskilda samtal och krisbehandling. Vi har inte denna organisation i . Antagligen behövs den inte särskilt ofta, men då den behövs ska den träda i kraft. Det finns i landet mycken kunskap om hur man kan ta hand om människor som utsätts för katastrofer. Det skulle sannolikt inte förorsaka samhället ökade kostnader eftersom kompetens och sakkunskap finns både i primärkommunerna samt hos landstingen med både specialutbildade psykiatriker och annan personal. Vad som behövs är en samordning av de personer, som har särskilt intresse och särskild utbildning för att kunna möta denna typ av problem. Betydelsen av en organisation för att möta katastrofer med ett organiserat krisstöd skulle innebära lindring för de drabbade både rent mänskligt och för samhället utgöra en ekonomisk fördel. Åtgärder som inte vidtas efter en katastrof kan sedermera förorsaka samhället mycket större kostnader. Regeringen bör lägga förslag till en katastroforganisation. Med anledning av det ovan anförda hemställer jag att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen framförts om en katastroforganisation och därmed sammanhängande organisatoriska frågor. 1988/89 FÖ717
mot · GC02Fö719 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89: FÖ719 av () Brandbefälsutbildningen Räddningstjänstförordningen SFS 1986:1107 §§815 medger inte, att en deltidsbrandförman antas på heltidsförmans- eller brandmästareutbildning. Detta har kommit att medföra problem på beredskapssidan inom framfor allt de små kommunerna, som inte har heltidsanställda räddningskårer. Av landets brandmän är omkring 18 000 engagerade på deltid mot ca 4000 på heltid. Majoriteten av landets kommuner har således deltidsanställda räddningskårer. Befalsfrågan hos dessa har kommit i ett prekärt läge. när den gamla A-utbildningen avskaffats. Småkommunernas deltidsanställda brandmän kommer inte ifråga för heltidsutbildningen och därmed ej heller för avancemang till befäl i hemkommunen. Varje kommun skall enligt ha tillgång till ett räddningsbefäl, som är lägst brandmästareutbildad eller övergångsvis till 1992 har A-kurs. Det är en tidsfråga, när tillgången på A-kursare som beredskapslösning är uttömd. De lösningar som därmed står till buds för de små kommunerna blir då antingen att heltidsanställa brandmän för att sedan kunna täcka behovet av befäl och hålla fullgod beredskap eller också att teckna avtal med någon grannkommun med heltidsanställd kår. Den senare lösningen är inte bra, då ansenlig tid åtgår för det avtalsbundna befälet att infinna sig vid larm och utryckning. Det finns exempel på en och en halv timmes inställelsetid. Vad detta innebär för en räddningskårs effektivitet vid en brand eller kemisk olycka, kan envar föreställa sig. Alternativet, som återstår, blir då att heltidsanställa. Detta är inte realistiskt i flertalet småkommuner, bl. a. av ekonomiska skäl. Avsikten med den nya lagstiftningen kan ej ha varit denna. Hänsynstagandet till faktiska förhållanden borde ha vägt tyngre, när så många kommuner berörs. Det finns många duktiga deltidsbefal i dessa kommuner. De skulle med en annan ordning få en chans att avancera. Om detta möjliggjordes, skulle utbildningskvaliteten dessutom höjas och ambitioner om en brandmästare i beredskap också uppnås. Författningen bör därför ändras, så att möjlighet beredes till övergång från deltidsbefäl till heltidsbefäl. En erfaren deltidsbrandförman bör alltså kunna söka in på heltidsbrandförmansutbildningen och också vidare till brandmästare eller annan jämförbar kompetensutbildning. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i räddningstjänstförordningen att karriärväxling möjliggörs inom brandbefälsutbildningen på sätt som i motionen anförts. 1988/89 FÖ719
mot · GC02Fö720 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö720 av och (båda fp) 1988/89 FÖ720 732 För alla de människor som vistas och bor i är sambandscentralen i en stor trygghetsfaktor. Sambandscentralen har en särställning som en av samhällets få utposter på sträckan mellan och och är en mycket viktig förbindelselänk för både statliga såväl som kommunala myndigheter i deras arbete av skiftande slag såsom vad gäller väderlek, snömängd etc., för polisen, för brandförsvaret, vid ambulansernas utryckningar osv. Dessutom betyder den lokalkännedom, som sambandscentralens personal besitter oerhört mycket och har varit avgörande för att ett bra resultat kunnat uppnås inte minst i samband med sjöräddning. Även ur försvarssynpunkt är det viktigt att vi slår vakt om en levande skärgård. Om vi genom långtgående rationaliseringar och nedläggningar av väsentliga samhällsfunktioner försvårar eller omöjliggör för människor att bo kvar ute i våra kustband är detta en allvarlig försvagning av vårt försvar. Den s.k. kustbevakningskommittén föreslår bl.a. att nuvarande sambandscentraler avbemannas och att det alltså ej kommer att finnas någon administrativ eller operativ organisatorisk nivå under den regionala. Det vore enligt vår uppfattning mycket olyckligt om denna avbemanning av våra sambandscentraler skulle förverkligas. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sambandscentralen i . () () 1 1988/89. 3 sami Nr Fö720 732
mot · GC02Fö721 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö721 av och (båda fp) Skyldigheten att rensa ventilationskanaler Byggnadstillsyn och övervakning av brandsäkerhet har i en lång tradition. Sotarmästare har inom sitt ansvarsområde haft till uppgift att regelbundet rengöra och kontrollera kanaler och rökgångar från eldstäderna. Deras uppgift har varit att utöva regelbunden tillsyn över brandsäkerheten. Sotaren var en flitigt anlitad yrkesman de flesta bostäder och arbetsplatser värmdes med kamin eller kakelugn. Efter det introducerades centralvärme i större skala och antalet eldstäder har stadigt minskat. El- och fjärrvärme har minskat även olje- och fastbränslepannornas antal. Den gamla eldstaden med självdragskanal hade fler uppgifter än avledning av rökgaser. Kanalerna, av vilka det fanns en för varje större rum, fungerade även som ventilationsanläggningar. Då dessa i samband med centralvärmeinstallation förlorade sin funktion, eller i nyare hus ersattes med mekanisk frånluft, upphörde även rensningsplikten utom för kanaler från kök, s.k. imkanaler. Inom pågår en översyn av sotningsbestämmelserna genom ett par pågående projekt. Som ett första resultat har rensningsintervallet för imkanaler utsträckts från två till . Ytterligare förändringar övervägs. I projekten har frågan om rensningsplikt huvudsakligen betraktats som ett brandskyddsproblem, medan översynen av ventilationsanläggningar setts som en åtgärd inom normalt fastighetsunderhåll. Erfarenheten har visat att ventilationsunderhållet varierar mycket och ofta försummas. Regelbundet påträffas frånluftskanaler från badrum helt igensatta av damm. En sådan kanal som exempelvis försörjer sex lägenheter passeras av ca 20 luft, varför det inte är svårt att förstå hur damm kan samlas i någon krök. Det är vanligt att servicefolk tillkallas först efter det att avsevärda problem uppstått, såsom exempelvis mögelskador i badrum m.m. Man kan anta att problemet finns dolt i ett stort antal bostäder i . Också tilluftsanläggningar är ett försummat område. Här är det i synnerhet luftintag, filter och aggregat som med tiden smutsas ned och försämrar inomhusluften. Sjuka hus med otillräcklig ventilation har utpekats som sannolik orsak till allvarliga hälsoproblem för boende och anställda inom kontor, skolor eller barnstugor. Allergier och ökad infektionskänslighet sätts i samband härmed. Det är viktigt att ansvaret för en regelbunden tillsyn av ventilationsanläggningar inte helt och hållet överlämnas till fas Då inomhusluften har stor betydelse för människors hälsa bör såväl ventilation som rökkanaler kontrolleras regelbundet. Det förefaller naturligt att skorstensfejarmästaren vid den återkommande rensningen av imkanaler även ser över frånluftskanaler. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att de pågående projekten kring sotning inom såsom tilläggsdirektiv erhåller uppdrag att närmare utreda möjligheten att förena sotningsdistriktens tillsyn av rök- och imkanaler med tillsyn av de ventilationsanläggningar som beskrivits i motionen. () () 1988/89 FÖ721
mot · GC02Fö722 · 1989-01-23 00:00:00 — av och (båda fp) Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89 :A455 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sambandscentralen i . () ()
mot · GC02Fö723 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Fö723 av m. fl. Transport av farligt gods genom tätorter Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:T243 hemställs att hos regeringen begär en översyn av reglerna för transport av farligt gods genom tätorter. () () () () () () () ()
mot · GC02Fö725 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö725 av och (båda mp) Sjötransporter med farligt gods har kraven på flaggning av fartyg sorn transporterar farligt gods mildrats så att dessa frakter nu inte uppmärksammas av förbipasserande. Detta skulle kunna leda till allvarliga katastrofer för människor och miljö om en kollision inträffar, eller en grundstötning där omgivningen inte är medveten om fartygets farliga last. Vi anser det vara ytterst angeläget att strängare bestämmelser återinförs så att alla sjötransporter som bär kemikalier som kan vålla allvarlig skada om de läcker ut både dag och natt markeras mycket tydligt med färgade flaggor såväl som varningslampor som syns på långt håll i alla riktningar för att minimera risken för miljökatastrofer när det gäller sjötransporter av farligt gods. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna att kraftigt skärpta regler för signalering av fartyg med farlig last, i enlighet med vad i motionen anges, i fortsättningen ska gälla.
mot · GC02Fö726 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö726 av () Sotningsmonopolet m. m. Redan när den nya räddningstjänstlagen diskuterades krävdes en utredning om sambandet mellan sotningsfrister och förekomsten av bränder i rökkanaler och imkanaler. Det saknades både forskningsresultat och empiriska data som underlag för en objektiv bedömning av brandskyddssotningen. Trots detta avfärdades flera motioner med argumentet att tillräcklig erfarenhet fanns för att motivera monopolet och behålla regleringen av brandsskyddssotningen. Nuvarande monopol och sotningsfrister är alltså beslutade med hänvisning till brandskyddsbehovet. Sambandet mellan brand och minskad sotning ifrågasätts inte bara av allmänheten utan också av sakkunniga inom räddningstjänsten. T.o.m inom sotningsbranschen börjar man inse att det inte håller att motivera sotning enbart ur brandrisksynpunkt. Därför försöker branschen nu hitta andra motiv för att behålla sitt monopol och sin unika särställning. har i uppdrag att utreda huruvida sotning är brandförebyggande eller inte. Forskningsresultaten skall presenteras . Därefter skall verket utvärdera resultatet. Jag vill föreslå att om forskarna inte kan fastslå att sotning är brandförebyggande bör regeringen föreslå besluta att upphäva obligatoriet. Den redan nu ansvarige fastighetsägaren måste ta sitt ansvar fullt ut för eldningsanordningar, imkanaler, ventilationsanläggningar, rökkanaler och för sin ekonomi. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om omprövning av sotningsmonopolet och sotningsfrister.
mot · GC02Fö727 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö727 av m.fl. (mp) En svensk styrka för internationell räddningstjänst har en mycket lång och fin tradition av hjälparbete vid katastrofer i andra länder. Mycket har gjorts genom ideella organisationer som Röda Korset med större eller mindre statlig medverkan. Sådant arbete är konkret fredsarbete som handfast visar vår internationella solidaritet, okar samhörighetskänslan över gränserna och bidrar till förutsättningarna för att vända rustningsspiralen nedåt. Vad kan då göras för att ytterligare bygga ut den svenska katastrofhjälpen? Vi menar att borde sätta upp en stående fredlig räddningsstyrka, som kunde sändas ut med mycket kort varsel. Vid den senaste jordbävningskatastrofen i upplevde svensk räddningspersonal att man skulle ha kunnat göra väsentligt mera om man varit på plats . En snabb insats måste vara av avgörande betydelse vid nästan alla typer av naturkatastrofer eller industriella katastrofer. Olyckorna i Seveso och Bophal visade att mycket stora kemiska olyckor kan inträffa där landets akuta räddningsresurser är otillräckliga. Sannolikt bör den föreslagna räddningsstyrkan omfatta avdelningar med specialister för jordbävningar, översvämningar, orkankatastrofer och kemiska olyckor. Styrkans storlek finge byggas upp efterhand men det förefaller lämpligt att i en första omgång sikta till ett par hundra man direkt räddningspersonal. Det är väsentligt att det blir en civil styrka, vilket dock inte hindrar att man utgår från resurser och kompetens, som finns inom det svenska försvaret. Mycken erfarenhet och kunnande torde finnas genom de styrkor vi ställt upp för FN. Överbefälhavarens utredningar och programplan 1989 92 pekar mot att armén kommer att minskas. Mot denna bakgrund synes det lämpligt att lokalisera den internationella styrkan till något regemente. Styrkan bör finansieras med statliga medel men det vore naturligtvis mycket bra om den kunde arbeta i Röda Korsets regi. 1988/89 FÖ727 () () att som sin mening ger regeringen till känna att bör sätta upp en räddningsstyrka för internationellt arbete enligt motionens intentioner.
mot · GC02Fö728 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö728 av och (båda c) Transporter av farligt gods Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Jo958 hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att genomföra en kartläggning av transporter med farligt gods.
mot · GC02Fö729 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö729 av (vpk) Miljöfarliga transporter I transporteras stora mängder miljöfarliga ämnen. En stor del av transporterna går med båt via i . Kanalen går genom kommunens mest centrala, tätbefolkade delar. Säkerheten vid transporter med farligt gods är för dålig. Det kommunala ansvaret, liksom de kommunala resurserna, är begränsat. Det krävs övergripande åtgärder. Vi föreslår att ger regeringen i uppgift att utarbeta tvingande regler som innebär: att befälhavare skall ha anmälningsplikt för samtligt farligt gods ombord till trafikinformationscentral/lotsarna i innan inpassage i området eller avgång från hamn, att trafikbegränsningar görs och vid nedsatt sikt med hänsyn tagen till fartygens konstruktion, utrustning och manöverförmåga. Detta skall göras i samarbete med lotsarna inom sjötrafikområde, att lotsplikt införs vid samtliga transporter utan undantag av farligt gods som är klassificerat enligt IMO () i farlederna inom var kommun, att trafikbegränsningar vid genomfart i genomförs för att undvika möten av fartyg. Dessutom finns ett annat stort problem när det gäller sjöfarten. Det gäller båtarnas drivmedel. Svavelhalten i oljan är mestadels oacceptabelt hög och reningsgraden liten. Här hjälper inte isolerade svenska åtgärder. Det är frågor som är internationella och måste få internationella lösningar. måste i internationella sammanhang få gehör för kraven på högre kvalitet på båtarnas drivmedel. Med hänsyn till vad som i motionen sagts hemställs att hos regeringen begär förslag till regler för att öka säkerheten vid miljöfarliga transporter med båt i , [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om problemen med svavelhalten i båtars drivmedel.1] 1 1988/89 :Jo 964
mot · GC02Fö730 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö730 av och (båda mp) Havstransporter av radioaktivt avfall Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Jo965 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att havstransporter av radioaktivt avfall inte bör accepteras och att lastning och lossning av dylikt avfall inte bör tillåtas i nordiska hamnar. () ()
mot · GC02Fö731 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö73L av m.fl. (mp) Transport av miljöfarlig last Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Jo968 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att särskilda krav bör ställas på fartyg för oljetransporter i , och i enlighet med vad som anförts i motionen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att alla hamnar som tar emot miljöfarliga laster bör ha en effektiv mottagning av spill och bra service för rengöring. () ()
mot · GC02Fö732 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:732 av m.fl. (c) Miljöfarliga transporter Med hänvisning till vad sorn anförts i motion 1988/89:Jo972 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om miljöfarliga transporter. () () () () () ()
mot · GC02Jo202 · 1989-01-13 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo202 av och (båda c) är en betydligt underskattad resurs i vårt lantbruk. Största ekonomiska betydelsen har de för oljeväxtodlingen. En råd försök runt om i världen visar att med bigårdar i närheten av oljeväxtfälten ökar skörden med i medeltal . Detta positiva resultat kan dessutom uppnås utan att man utsätter vår miljö för negativa verkningar, vilket är fallet med flertalet andra produktionshöjande insatser. Tvärtom skulle fler bisamhällen i landet vara till nytta för vår natur och miljö. Flertalet av dagens utrotningshotade växtarter är insektspollinerade och med bin i närheten har de avsevärt större chans att överleva. Skörden av olika bär, såsom blåbär och hjortron, ökar också markant med god tillgång på bin. Det visar vetenskapliga undersökningar utförda i vårt land. En utökad svensk biodling kan ge nya arbetstillfällen. finns det omkring 120 000 bisamhällen i landet. En 50-procentig ökning skulle ge deltidssysselsättning åt cirka 1000 personer. Flertalet av dessa arbetstillfällen skulle skapas i glesbygder som har lämpliga förutsättningar för biodling. Konsumtionen av honung är ca . Den svenska produktionen ligger på ca . Resten täcks med importhonung. Det finns alltså ett utrymme för större inhemsk produktion. En av orsakerna till att honungsproduktionen ligger på en relativt sett låg nivå, är att det inte finns något gränsskydd mot billig utländsk honung. En annan anledning är att svenska myndigheter i jämförelse med andra länder ger biodlingen ett mycket blygsamt ekonomiskt stöd. Inte minst gäller det anslagen till den forskning och försöksverksamhet som bedrivs vid . Biodlingsavdelningen vid i har fått vidkännas en betydande nedskärning av sina resurser. kan detta hota hela verksamheten där. De kärva villkoren för biodlingen återspeglas i det faktum att det sker en viss minskning av antalet biodlare och bisamhällen i landet. Detta är oroväckande med tanke på den resurs biodlingen utgör för ett miljövänligt och resursbevarande jordbruk. För att stimulera biodlingen att utvecklas till en näring som effektivt kan betjäna vårt lantbruk och våra trädgårdsnäringar föreslår vi en förstärkning av anslagen till biodlingsavdelningen vid i , vilket också medför en allmän höjning av biodlingens status inom våra lantbruksnäringar. Vi förslår också att ett statligt bidrag ges till som täcker kostnaderna för en konsulenttjänst i biodlingsfrågor. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökat stöd till svensk biodling. () () 1988/89 Jo202
mot · GC02Jo206 · 1989-01-12 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Jo206 Arealersättning för jordbruket i Den norrbottniska spannmålsodlingen uppvisar en drastisk arealminskning. Mot bakgrund av det allt sämre ekonomiska klimatet inom jordbruket med överproduktion m.m. i har förutsättningarna för spannmålsodling försämrats dramatiskt i . Arealen har minskat från ca 1980 till 1988. Mycket tyder på att en fortsatt minskning är att vänta. Orsaken till minskningen av spannmålsodlingen i länet är den negativa lönsamheten. i har räknat ut att spannmålsodling med inriktning på försäljning från gården ger ett minus på . Täckning erhålls inte ens för rörliga kostnader. Det uppkomna underskottet måste tas från annan näring eller tjänst. Mot bakgrund av ovannämnda förhållanden kan man befara att återinvesteringar inte görs på gårdarna och därmed försvinner odlingen . Följden blir att bra odlingsmark läggs ner och länet förbuskas. Denna process går dessutom mycket snabbt. Självförsörjningsgraden av fodersäd var 1983 och 1988 . Från regionalpolitisk synpunkt är detta betänkligt. Jordbruket skapar sysselsättning och gör det möjligt för människor att bo kvar i glesbygd. Från försvarssynpunkt är utvecklingen betänklig. har en självförsörjningsförmåga för livsmedel som är mycket låg. har lagt fast att åtgärder som syftar till att trygga den oundgängliga försörjningen för den enskilde medborgarens överlevnad och samhällets funktion i kriser och krig skall prioriteras. För att öka uthålligheten under kris eller krig måste i ett underskottsområde, som , förstärkningsåtgärder sättas in redan i fredstid. Spannmålsproduktionen är bland de viktigare varugrupperna när det gäller vårt behov av energi och väsentliga näringsämnen. Ett sätt att lösa spannmålsodlarnas problem i vore att införa ett arealbidrag som alternativ till nuvarande system. Ett arealbidrag kan differentieras geografiskt och efter markslag så att regional-, miljö- och beredskapspolitiska mål gynnas. En arealersättning skulle få stor betydelse för vår beredskap och för våra regionalpolitiska strävanden. har en parlamentarisk jordbruksgrupp tillsatts med syfte att utforma en framtida jordbrukspolitik vari bl.a. arealersättning finns med. Med hänsyn till det kritiska läge som den norrbottniska spannmålsodlingen befinner sig i vore det angeläget om utredningen kunde behandla det norrländska jordbruket med förtur. Alternativt att de norrbottniska spannmålsodlarnas problem får en provisorisk lösning med arealersättning i avvaktan på en omläggning av jordbrukspolitiken i landet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om arealersättning och förtur för det norrbottniska jordbruket. jelte (fp) 1988/89 Jo206