mot · GC02T330 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89: T330 av m. fl. (s) Väganslagen i Investerings- och underhållsbehoven i landets vägnät är stora, alltför stora i relation till de medel som kan ställas till förfogande över statsbudgeten. Därför krävs en genomarbetad prioritering av väganslagen samt en bakomliggande noggrann planering. På ett par punkter vill vi ifrågasätta den hittillsvarande prioriteringen av de samlade resurserna för . För lite pengar avsätts till byggande av förbifarter samt till förbättringar av de mindre landsbygdsvägarna. Det betyder att pengar bör överföras från den landsbygslokaliserade delen av stamvägnätet till det underordnade vägnätet, bl. a. det sekundära och tertiära. Stamvägnätet, som bär den tyngsta trafiken, måste givetvis också förbättras, men här får andra finansieringsformer prövas. Dels kan avgifter användas, som kommunikationsministern också pekar på i statsbudgeten, dels bör en lånefinansiering vara möjlig. Utbyggnaden av vägnätet har som regel så stor lönsamhet att lånemodellen också borde prövas. I den trafikpolitiska propositionen anvisade regeringen medel till utbyggnad av förbifarter. För tidigareläggning avsattes 150 milj. kr. 1989 och 200 milj. kr. Behovet är dock så stort att betydande ytterligare resurser erfordras. Det motiveras av att förbifarter löser många problem tätortsutbyggnad, barriäreffekter, framkomlighet, trafiksäkerhet och miljöproblem. Ett exempel från vår egen bygd illustrerar detta. Utbyggnad av har funnits med i planer . Vägen är nu färdigbyggd på sträckan . Däremot återstår förbifartsdeien , som är avsedd att avlasta de sammanvuxna tätorterna Skena (14000 inv.) I flerårsplanen 1988 1997 kom förbifarten ej med på grund av bristande medelstilldelning, trots att den ingått i dessa planer. I den förenklade riksvägsplanen 1989 1997, som upprättats, finns den åter med, men först mot slutet av perioden. Det innebär att inte blir utbyggd i en följd som planerats, vilket i sig är ett visst slöseri med resurser. Konsekvenserna är bibehållna problem enligt ovan och dessutom en lång tids provisorisk anslutning av den nybyggda riksvägsdelen till ett internt gatuvägnät i . Detta senare skapar i sig bl. a. nya trafiksäkerhets- och miljöproblem. Ett annat problem är det dåliga tertiära vägnätet med en stor andel grusvägar också i . Detta vägnät håller nu på att förfalla. 1988/89 tid är det knappt farbart på grund av tjällossningen. Vi tar också T330 här exemplet från vårt eget län, . I har vårt län störst mängd grusvägar, både till längd och andel. Av länets allmänna vägnät är grusvägar. Vårt län har dessutom största andelen vägar med bärighetsrestriktioner under tjällossningen. av det allmänna vägnätet har sådana trafikinskränkningar. har också den största mängden och andelen vägar med enkel beläggning av s. k. YG-typ i , av det allmänna vägnätet. Medlen till underhåll är så snålt tilltagna i förhållande till vägtillståndet, att risk föreligger för att beläggningen måste tas bort och vägarna återföras till grusvägsstandard igen. betecknar situationen som upprörande och uppseendeväckande i en skrivelse till generaldirektör. Medelstilldelningen ger nu endast utrymme för upprustning av några få kilometer landsbygdsväg . Det årliga behovet kan uppskattas . När det gäller det dåliga landsbygdsnätet vill vi också framhålla det orimliga i att , på grund av sin storlek, tycks få finna sig i en betydligt sämre standard på landsbygdsvägnätet än vad länen i övrigt i får acceptera. I en motion pekade vi på att var sämre lottat än vissa delar av skogslänen, som i statsbudgeten /88 tilldelades särskilda medel ur det s. k. bärighetspaketet bl. a. för det sekundära och tertiära vägnätets upprustning. Dessa extra medel utgår även fortsättningsvis till skogslänen. Vi vill återigen peka på möjligheten att tilldela hårt drabbade län i medel ur bärighetspaketet till upprustning också av grusvägnätet. De ökade medlen som kommunikationsministern anvisar till såväl undershållsanslaget som länstrafikanslaget är utmärkt. De kan ge ett visst tillskott även till landsbygdsvägnätets mindre vägar. Men de räcker inte, utan den ovan omtalade omprioriteringen erfordras därutöver. Dessutom bör regeringen i direktiven för den kommande flerårsplaneringen för perioden 19912000 slå fast att särskilt beaktar landsbygdsvägnätets behov samt angelägenheten av en ökad utbyggnad av förbifarter. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökad prioritet åt utbyggnad av förbifarter vid fördelning av väganslagen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av förbättringar av landsbygdsvägnätet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tilldelningen av medel till för att upprätthålla en landsbygdsvägstandard likvärdig med Mot. 1988/89 i övrigt, T330 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om medel ur det s. k. bärighetspaketet för upprustning av grusvägnätet i , 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om beaktande av landsbygdsvägnätets behov samt ökad utbyggnad av förbifarter i samband med utarbetande av direktiven för flerårsplaneringen 1991 2000, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att pröva nya finansieringsformer för stamvägnätet, varvid utöver avgifter även lånefinansiering bör prövas. () ()