mot · GC02Jo222 · 1989-01-20 00:00:00 — Dessa speciella förhållanden är förmodligen orsaken till att prisregleringslagen som infördes alltjämt - trots uppenbara nackdelar - är i kraft. Eftersom lantbrukaren får påbörja en produktion, som kanske är färdig och vars kvantitet och kvalitet är utsatt för faktorer som han inte kan påverka, så har det ansetts rimligt, att han i vart fall i förväg vet att han kan bli av med produktionen till ett garanterat minimipris. Det största problemet med prisregleringslagen är att den leder till förlustbringande överskott. var dessa förluster någorlunda hanterbara. Men för steg kostnaden för export av spannmålsöverskottet från beräknade ca 400 milj .kr. har den årliga svenska exportkostnaden - animalieöverskotten inräknade inte understigit . Därmed har det för stått klart att jordbrukspolitiken måste förändras. Eftersom jordbruket kollektivt får svara för en betydande del av exportkostnaderna för överskotten, bl.a. genom avgifter på slaktdjur och handelsgödsel, så påverkar de inkomstmålet negativt. Det är förenat med betydande svårigheter att mäta hur jordbruksinkomsterna påverkar standarden för en lantbrukarfamilj eftersom huvuddelen av inkomsterna kommer från andra förvärvskällor än jordbruk. Endast en tredjedel av lantbrukarkåren gör numera heltid i jordbruket. Men de studier som gjorts visar dock på en svag lönsamhet för jordbruket och en låg timförtjänst. En metod för att komma till rätta med kostnaderna för överproduktionen är att gå vidare regleringsvägen. Att som för mjölken, för varje produkt på gårdsnivå bestämma hur stor del av produktionen som avräknas till inhemskt pris och hur stor del som åsätts världsmarknadspris. Men det innebär en total planhushållning inom jordbrukssektorn. Den jordbruksbyråkrati som vi upplever för stor skulle öka till gigantisk omfattning och en död hand skulle läggas över utveckling och förnyelse. Den väg som förordar är den motsatta. Att redan innan vi är framme vid internationella avtal om konkurrens på lika villkor frigöra lantbrukaren som företagare genom att avveckla prisregleringslagen och släppa prisbildningen fri inom landet. Då kommer produktionen att anpassa sig till konsumtionen och de lantbrukare som är effektivast på att producera en viss vara kan fortsätta härmed. De andra, som finner att de inte med lönsamhet kan producera till den nivå som priset stabiliserar sig på, får försöka att finna någon annan produkt. En sådan omställning underlättas av den basinkomst vi vill tillföra jordbruket i form av arealersättning och av den satsning vill göra för att utveckla energiskogsodling till ett lönsamt alternativ. När balans mellan inhemsk produktion och konsumtion uppnås behöver jordbruksnäringen inte längre bestrida exportförluster och därmed förbättras inkomstmålet. När lantbrukarna frigörs som företagare och avlastas tvångströjan i form av otaliga regleringar så kommer en dynamisk utveckling av hela näringen att inledas. Historiskt kan vi jämföra med den situation som förelåg då jordbruket inte förmådde försörja en hastigt växande befolkning utan en fjärdedel eller ca 1 miljoner svenskar tvingades emigrera. Då undanröjdes den tidens regleringar genom bykollektivets avskaffande och skiftesreformer och den bundna skaparkraften hos lantbrukarna frigjordes med en enorm utveckling som resultat. Eftersom en stor del av företagen som arbetar med insamling och förädling av jordbruksprodukter även omfattas av jordbruksregleringen kommer förslag även att påverka deras verksamhet. Jordbrukskooperationen dominerar denna företagsgrupp men det föreligger en intensiv konkurrens inom produktionsgrenarna spannmål, kött, fläsk, ägg och broiler. Precis som i länder med s.k. lågprislinje kommer med all säkerhet olika system med termins- och spotaffärer att utvecklas och företagen på marknaden att anstränga sig för att ge lantbrukarna så fördelaktiga villkor som möjligt. Men situationen ser annorlunda ut för mjölkproduktionen, där jordbrukskooperationen har monopol, och sockerproduktionen, där har monopol. Eftersom en fri prisbildning förutsätter konkurrens i insamlings- och förädlingsled får den parlamentariska utredningsgruppen undersöka om monopolen kan lösas upp. Intill dess får vi fortsätta med administrativ prissättning på dessa områden. Om inte förr så kommer konkurrens att inträda när gränserna efter internationella beslut öppnas. Ett genombrott är nära för energiskogsodling. I samband med kärnkraftsavvecklingen behövs andra energiråvaror för elproduktion. Inom det forsknings- och utvecklingsarbete som pågår för att få fram alternativ till överproduktionen av spannmål har energiskogsodling kommit närmast kommersiell användning. Biobränslen har miljömässiga fördelar, de ökar inte koldioxidhalten i luften eftersom de tar upp lika mycket koldioxid som frigörs vid förbränningen. Svavelhalten är mycket låg och det finns teknik för att i större förbränningsanläggningar reducera utsläppen av kväveoxider till acceptabel nivå. , som producerar värme och el, tar i drift en fastbränsleeldad ångpanna på 165 MW. Lantmän har med visst statligt stöd initierat en energiskogsodling som är planerad att omfatta 5 000 ha. En plantering står , skörden äger rum vart och flisning och transport till förbränningsanläggning sker direkt. visar odlingen i på en årlig tillväxt om ca /ha vilket motsvarar energiinnehållet i eldningsolja. Genom växtförädling förväntas tillväxten kunna öka och genom maskinutveckling framför allt skördekostnaderna kunna minskas. Odlingskalkylen behöver förbättras med för att ge full kostnadstäckning. Det synes vara möjligt, arealersättningen kan svara för en del. Utöver att plantera 5 000 ha i önskar LRF få igång odlingar om ca 1 000 ha i ettvart av landskapen , , , och . Eftersom det för lönsamhet är nödvändigt med korta avstånd mellan odling och förbränningsanläggning och lämpliga sådana finns i angivna landskap, anser vi från att det är angeläget att planerade försöksodlingar kommer till stånd. Skall energiskog kunna bli ett påtagligt alternativ för energiproduktion i samband med kärnkraftsavvecklingen behöver den utvecklas kommersiellt. Annars är det stor risk för att vi bygger oss fast i andra lösningar. föreslår därför att det för de nämnda energiskogsprojekten av regleringsmedel avsätts sammanlagt 90 milj. kr. att användas under de tre budgetåren 89/90-91/92. Utvecklas projekten på ett tillfredsställande sätt kan energiskog bli en stor energiråvara. För eventuell odling kommer vi att ha 0,5 1 milj. ha tillgänglig . Energiskog på 100 000 ha beräknas ge 5,5 TWhperår. Inkomstmålet gynnas påtagligt av en framgång för energiskog. För gårdagens jordbrukare var den uthålliga styrkan och goda djurhandlaget värdefulla egenskaper, medan dagens har mer nytta av maskinteknisk begåvning än styrka. Framtidens jordbruk kommer att ställa större krav på entreprenörsegenskaper hos utövaren. För lantbrukarna och inkomstmålet är det därför viktigt, att ett beslut om marknadsanpassning av jordbruket på sätt som föreslagit är förenat med en väl tilltagen omställningstid, varunder statliga pris- och avsättningsgarantier trappas av och den nya politiken fasas in. Då ger vi de lantbrukare som känner att de inte är lämpliga under de nya förutsättningarna möjlighet att under socialt accepterade former kunna gå över till andra yrkesuppgifter. Från LRF:s sida har det framförts kritik mot arealersättning. Den har gått ut på, att med arealersättning sätter sig lantbrukarna i knät på politikerna och accepterar att bli postanvisningsjordbrukare. Vid 1987 avslutade LRF-ordföranden sin analys med följande uppmaning: Glöm arealbidragen! Ett system med arealbidrag dödar dynamiken i företagandet och näringen. Arealbidrag kan bara försörja fiskaler och byråkrater. Från har man hävdat att en arealersättning medför en stor byråkrati och att det är principiellt felaktigt att ersätta lantbrukare för att inte producera något. Vidare att en arealersättning kommer att skapa stora problem i där åkermarken ofta har ett så lågt värde att den i viss omfattning brukas av grannar som inte behöver erlägga något arrende. En arealersättning sätter inte lantbrukarna i knät på politikerna, där sitter de redan. Ända sedan gränsskydd infördes har jordbruket varit beroende av politiska beslut. Ett långsiktigt beslut om arealersättning och ett avskaffande av prisregleringslagen kommer att minska jordbrukets beroende av politiska beslut och därmed kommer tvärtemot vad som påståtts - dynamiken i jordbruket att öka. Om sedan lantbrukaren via postverket får betalt för landskapsvård och andra nyttigheter som han tillför samhället, så är det inte mer uppseendeväckande än att han får en avisering från om produktlikvid från Lantmännen eller . Kan prisregleringslagen avskaffas i samband med införandet av en arealersättning så kan huvuddelen av övriga jordbruksregleringar därmed avskaffas. En stor del har - som vi tidigare framhållit - tillkommit såsom antiregleringar för att mildra prisregleringslagens negativa effekter. En generell arealersättning fordrar inte någon stor administration. Den grundläggande informationen om gårdar och deras skiften finns lagrad hos SCB för skördeskadeskyddet. Vi har från sida inte tänkt att det skall bedrivas något flumjordbruk på de arealer som är föremål för ersättning utan en kvalificerad användning för vegetabilie- eller animalieproduktion som lantbruksstyrelsen får ge närmare föreskrifter om. Ersättningen skall tillfalla brukaren och därmed torde villkoren för pågående nyttjanderättsupplåtelser inte behöva ändras. I en rapport från expertgruppen för studier i offentlig ekonomi () som publicerades föreslås att nuvarande prisstöd byts ut mot ett selektivt inkomst- eller brukarstöd. Detta föreslås utgå som ett procentuellt påslag på lantbrukarens deklarerade nettointäkt av jordbruk, och vara försett med tröskel och tak så att endast de mest behövande skall komma i åtnjutande av stödet. Eftersom systemet förutsätter genomgång av varje enskild lantbrukares deklaration, där man från inkomst av jordbruksrörelse måste rensa bort inkomst från skog eller annan kombinationsverksamhet, kommer det att leda till en enorm byråkrati och störningar i enskilda lantbrukares integritet. Stödet skulle få formen av ett rent bidrag och uppfattas som sådant. Vi kan inte se att det har några fördelar framför vårt förslag om arealersättning. 1 livsmedelspolitiska beslut slås det fast att livsmedelsproduktionen skall ske under hänsyn till en god miljö och behovet av en långsiktig och planerad hushållning med våra naturresurser. Regeringen anser att man därmed tillfört jordbruket ett miljömål. har i olika sammanhang framhållit, att eftersom miljöhänsynen är en av de viktigaste frågorna för mänsklighetens fortlevnad, så bör miljömålet läggas fast med en helt annan tyngd och inte smygas in i jordbrukspolitiken. Genom den specialisering och förhöjda intensitet som präglat utvecklingen sedan prisregleringslagen infördes så har miljön försämrats. Ängs- och betesmarken har minskat, våtmarker har dikats ut, odlingshinder har tagits bort och därmed har jordbrukslandskapet blivit ensartat och flora och fauna utarmats. Den ökande användningen av handelsgödsel och den storskaliga animalieproduktionen med koncentrerade naturgödselmängder har i kombination med felaktiga spridningsmetoder lett till läckage till luft och vatten av framför allt kväve. Vidare har den ökande användningen av kemiska bekämpningsmedel lett till en vid spridning av restsubstanser. Det har tagit för myndigheter att reagera mot jordbrukets negativa miljöpåverkan. Det kan kanske förklaras av att det ofta är företrädare för näringen som varit satta att sköta jordbrukspolitiken i de olika partierna. går dock utvecklingen mot minskad användning av jordbrukskemikalier, förbättrade metoder vid hantering och spridning av naturgödsel samt ökad andel av höst- och vinterbevuxen . fattade beslut om miljöförbättrande åtgärder i jordbruket som innebär tydligare miljöramar. Ett avskaffande av prisregleringslagen och införande av arealersättning skulle ytterligare minska jordbrukets negativa miljöpåverkan. Det är i samband med spannmålsodling som risken för läckage av jordbrukskemikalier är störst och därför minskar detta när spannmålsöverskotten försvinner. Genom arealersättning sjunker vidare spannmålspriserna och därmed intensitet och läckage genom att det inte längre blir lönsamt att med höga gödselgivor producera på marginalen. En arealersättning innebär att de s.k. alternativodlama - som inte använder handelsgödsel eller växtskyddsmedel - får förbättrade förutsättningar. Likaså de grödor som inte förmår konkurrera med den prisreglerade spannmålen. Det gäller energi-, protein- och fibergrödor som är positiva från miljösynpunkt. Med arealersättning ökar den betesbaserade animalieproduktionens förutsättningar i förhållande till den kraftfoderbaserade (djurfabriker). Det är bra från både miljö- och naturvårdssynpunkt. Den för allmänheten mest intressanta naturtypen i vårt odlingslandskap är ängs- och betesmark. Den har i stor omfattning försvunnit genom den förda jordbrukspolitiken och därmed många växter och djurarter. Vi har 200 000300 000 ha naturlig betesmark kvar varav ungefär hälften är värdefull från flora- och Resten är för hårt gödslad och därmed har exempelvis antalet växter reducerats från ca 100 arter till 10. Med hjälp av det s.k. NOLA-stödet har bete och slåtter kunnat uppehållas på vissa hotade marker. föreslår i andra motioner riktlinjer för bevarande av odlingslandskapet och en höjning av NOLA-stödet. Med arealersättning får vi förbättrade möjligheter att ta ansvar för värdefull ängs- och betesmark och påbörja restaureringsarbeten på mark som går att rädda. Vi vill i detta sammanhang notera att i vissa kommuner har ett inventeringsarbete av ängs- och hagmarker kommit till stånd. Arbetet har finansierats av aktuell kommun, länsstyrelse och . Det är angeläget att en sådan inventering som planerat blir genomförd i alla kommuner. Inför en övergång till arealersättning vore det sedan värdefullt om utifrån företagna inventeringar bevarandeprogram görs upp. Från naturvårdssynpunkt bör en arealersättning kunna differentieras efter kostnaden för den hävd som rekommenderas. Insikten om jordbrukets viktiga regionalpolitiska betydelse har vuxit fram . Den bekräftas livsmedelspolitiska beslut där det slås fast att jordbrukspolitiken skall främja en allsidig regional utveckling och bidra till att sysselsättningen hålls uppe. Bakom de regionalpolitiska strävandena finns ett önskemål att så stor del av vårt land som möjligt skall vara befolkad. Att så är fallet och att livsmedel produceras i alla regioner där det är möjligt har stor betydelse för vår beredskap och vårt försvar. Det har vidare stor betydelse för turismen - som är en stor och växande näring - och det rörliga friluftslivet. Det regionalpolitiska målet har motiverat ett särskilt prisstöd till jordbruket i norra för att kompensera för sämre odlingsbetingelser. För /89 uppgår det till 525 milj. kr. Härutöver har 200 milj. kr. avsatts för att bl.a. stimulera utvecklingen av kombinationsföretag där jord- och/eller skogsbruk utgör en del. Trots de särskilda insatserna har jordbruket minskat i norra och därmed har landsbygden fortsatt att avfolkas. Vi har upplevt samma utveckling i och skogsbygder. Utvecklingen har lett till att myndigheter och organisationer funnit anledning att starta en särskild landsbygdskampanj, som vi nämnde om i inledningen och i vilken för övrigt deltar. Anledningen till den från regionalpolitisk synpunkt negativa utvecklingen är enligt vår uppfattning vår nuvarande jordbrukspolitik där produktionsstödet dominerar. Om vi använder det system för att mäta det totala jordbruksstödet som har utvecklats internationellt och som vi tidigare redovisat, så kan vi konstatera att av nuvarande stöd går till slättområdena i och . Från regionalpolitisk synpunkt är därför en omläggning från nuvarande prisstöd mot arealstöd som föreslagit oerhört betydelsefull. Det kostar lika mycket att bedriva landskapsvård i norra som i södra, och därför bör en arealersättning enligt vår uppfattning utgå med ett generellt (Ser man till den betydelse som jordbruket har för landskapsvården, beredskapen m.m. i skogslänen så skulle det kunna motivera en högre arealersättning där.) Vi tror också att det är nödvändigt att en omläggning kommer snart. I mellanbygd och glesbygd är jordbruket en nyckelverksamhet för en levande landsbygd. Fortsätter minskningen kan man lätt sjunka under den nivå som utgör minimiunderlaget för servicefunktioner såsom skola, lanthandel och kommunikationer. Får det gå så långt lär knappast några landsbygdskampanjer hjälpa. Den omläggning av jordbrukspolitiken som föreslagit, och som kan sammanfattas i följande punkter - bibehållet gränsskydd intill dess detta kan trappas ned och avskaffas genom samordnade internationella åtgärder - avskaffande av prisregleringslagen och frisläppande av prisbildningen inom landet för huvuddelen av produkterna - införande av en arealersättning, dvs. en generell betalning för landskapsvård, beredskap m.m. till brukarna av landets ca 3 milj. ha åker, ängs-och betesmark förbättrar enligt vår uppfattning uppfyllelsen av samtliga jordbrukspolitiska mål. Trots detta anser vi inte, att det därmed är en enkel uppgift att i grunden förändra den svenska jordbrukspolitiken. Det kommer att krävas mycket utredningsarbete, tålamod och en ödmjukhet inför uppgiften. Vi anser att tidsramen för den parlamentariska arbetsgruppen är för snävt tilltagen, men vi har ändå med en positiv inställning accepterat regeringens förslag till arbetsuppläggning. Som vi framhåller i motionen tror vi att tidsramen kan ökas. Vi är övertygade om att vi får en internationell livsmedelsmarknad. Vi tror att det är till fördel för vårt svenska jordbruk om vi klarat av vårt reformarbete när gränserna öppnas. Eftersom den parlamentariska arbetsgruppen påbörjat sitt arbete, har vi från valt att i denna, partimotion för jordbruket, sammanhållet redovisa partiets syn på vår framtida jordbrukspolitik. Vissa yrkanden med hänvisning till denna motion och med anledning av årets jordbruksproposition kommer att framläggas i en kommittémotion. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vår framtida jordbrukspolitik. () () () ()