mot · GC02Kr229 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Kr229 av m. fl. (fp) Kulturpolitiken Vårt behov av kultur Konstnärligt och kulturellt skapande är en viktig förutsättning för ett öppet, demokratiskt samhälle. Ett fritt och vitalt kulturliv är nödvändigt för att ge stimulans och motverka de krafter som vill förleda människor till passivitet och rädsla. Delaktighet i kulturlivet stärker fantasi, känsla, tolerans, förståelse och glädje och skapar därmed ett mänskligare samhälle. En liberal kulturpolitik bygger på en andlig öppenhet som främjar utveckling av en mångdimensionell människa och medborgare. Ett sådant samhälle blir också dynamiskt genom den samlade strävan hos alla sina medborgare. Samhället blir öppet och tolerant i vetskapen om att individernas olikheter är den yttersta gemensamma tillgången. En liberal kulturpolitik måste ständigt försvara den skapande människan. Kultur innebär andlig odling och förutsätter kunskap, arbete, träning och möda oavsett vilket område man ger sig in på. Konsten fångar och engagerar människor att gå utanför sig själva. Konsten kan ge människan upplevelsen av att glänta på dörren till det ofattbara. Publikens medskapande är en del av den kulturella processen. Konstnärliga upplevelser blir i detta perspektiv en viktig källa till mänsklig erfarenhet och kunskap. Det ger kulturskapande och kulturutövande ett värde i sig som konservativa och socialister inte alltid vill tillerkänna det. En liberal kulturpolitik-grundläggande värderingar Frihet, mångfald och kvalitet är nyckelbegrepp i en liberal kulturpolitik. Frihet innebär att varje enskild människa skall ha rätt att själv välja den form av kulturupplevelser eller kulturskapande hon vill ta del av och ägna sig åt. Av frihet följer mångfald. Det är individerna själva, deras skapande och deras upplevelser som bestämmer kulturens former, innehåll och giltighet. Kulturskapare och deras publik bör fritt kunna mötas på en öppen marknad utan offentlig styrning. Den fullvuxna medborgaren bör själv få bilda sig en uppfattning om god och dålig konst utan censuringrepp. Barnet och den unga människan måste emellertid alltid skyddas. Därför blir det en liberal huvuduppgift att tidigt lära människor att själva värdesätta kunskap, äkthet och kvalitet. Det innebär att satsningen på god barn- och ungdomskultur blir dubbelt viktig som en motvikt till masskulturens avarter. Syftet med statliga och kommunala stöd till kulturområdet måste vara att öka mångfalden i kulturutbudet. Det gäller att stödja svåra och smala kulturområden samt stimulera alternativ inom områden som domineras av kommersiell masskultur. En liberal kulturpolitik bör verka för att det skapas fler helt fristående alternativa finansieringskällor för kulturell verksamhet. Möjligheterna till avdrag vid beskattningen för bidrag till kulturändamål för företag och enskilda bör studeras närmare. Sponsring bör även kunna förekomma för att stöjda aktiviteter och evenemang av olika slag. Det bör dock sägas klart att stat och kommun skall svara för basresurserna i de tunga kulturinstitutionerna. Statligt och kommunalt stöd till kulturlivet får aldrig medföra försök att styra kulturskapandet, som måste få arbeta med stor konstnärlig frihet. Konsten har sin styrka i att vara en motvikt till makthavarna och det etablerade samhället. Kreativitet och uttrycksbehov finns hos alla människor, inte bara hos de professionella kulturskaparna. En aktiv och engagerad publik innebär också ett medskapande. Amatörerna har en stor betydelse för kulturklimatet i samhället. Det innebär emellertid inte att alla kulturyttringar skulle vara lika bra. De professionella måste därför få stöd att utöva sin yrkesroll som amatörer finner sin glädje men inte sin utkomst i kulturen. Kvalitetskravet måste få större genomslagskraft och bli ett av de nya kulturpolitiska målen. De konstnärliga yrkesutövarna måste också få ett starkt stöd och ges rimliga levnads- och arbetsvillkor. Det gäller både de som arbetar inom fasta kulturinstitutioner, fria yrkesmässigt arbetande konstnärliga grupper samt enskilda konstnärer och kulturskapare. Det innebär i första hand att värna om kulturskaparnas upphovsrätt. Men stat och kommun måste även tillhandahålla olika former av stöd och stimulans. De kan emellertid inte göra ett generellt åtagande att försörja alla som säger sig ha konstnärliga ambitioner. Kulturskaparna måste ges rimligare skatteförhållanden. Att jämställa kulturskapare med vanliga egenföretagare är en orimlighet i det nuvarande skattesystemet. Det behövs därför en ny utredning om kulturskaparnas skattesituation. Syftet bör vara att för kulturskaparna införa ett nytt inkomstslag som tar hänsyn till deras speciella arbets- och inkomstförhållanden. En liberal kulturpolitik måste sträva efter att så många som möjligt blir delaktiga i kultur i olika former. Det får inte vara så att människor i stora delar av landet enbart blir hänvisade till massmarknadens produkter. Detta gör också det kommunala stödet till kulturen så viktigt. Att förmedla kvalitetskultur ute i landet blir därmed en betydelsefull uppgift för en liberal kulturpolitik. Samhället måste även ge de handikappade ett sådant stöd att de kan ta del av kulturutbudet i så hög utsträckning som möjligt. Det gäller såväl handikappanpassning av kulturinstitutioner som tillgång till litteratur i blindskrift och i talboksform. Ett fritt kulturutbyte över nationsgränserna är av avgörande betydelse för vitaliteten och kvaliteten i ett lands kulturliv. Det gör det möjligt att få kontakt med andra idéer och kulturyttringar som berikar vår egen kultur och skaparkraft. För ett litet kulturområde som det svenska är detta livsviktigt. Ett levande kulturutbyte gör det också möjligt för svenska kulturutövare att möta en ny publik och de utmaningar som detta medför. För liberaler är det väsenligt att alla invandrare finner sig väl tillrätta i och kan bibehålla kontakten med sitt gamla hemlands kultur och kunna vidareutveckla denna. Vi i måste göra invandrarna delaktiga av det svenska kulturarvet och de värderingar som ligger bakom skapandet av det demokratiska välfärdssamhället. Själva bör vi också ta tillvara den stimulans som invandrarkulturerna kan ge oss. På båda dessa punkter brister det . En förutsättning för ett givande kulturutbyte, antingen det sker med människor i vårt eget land, via medier eller i direktkontakt med andra länder, är att vi bevarar det svenska kulturarvet och vår egen nationella kulturtradition levande. Vår öppenhet gentemot omvärlden och de nya möjligheter eller hot - som de nya medierna medför innebär också att vi måste skydda och vårda vårt språk, vår kultur och vår nationella identitet. Vårt kulturarv är en del av det västerländska. För att vidmakthålla detta är en levande historiskhumanistisk kunskap nödvändig. Kulturarvet ger möjlighet till kontakt med tidigare generationer. Genom att läsa böcker, framföra och lyssna på musik, ta del av bildkonst och arkitektur från tidigare epoker för vi en dialog med dem som har levat före oss. Genom att vårda detta kulturarv och ständigt hålla det levande gör vi det möjligt för våra barn och barnbarn att fortsätta denna dialog. Därför är skyldigheten att vårda kulturarvet absolut för en liberal kulturpolitik. Reformer av annat slag kan ofta vänta men försummelse av vården av kulturarvet är oåterkallelig. Det ger kulturpolitiken en särskild ställning i samhället. Kulturen är inte en sektor som kan behandlas bara som en vanlig budgetpost. Kultur har med livskvalitet att göra och är omistlig bortom den vardagliga välfärden. Kostnaderna för kultur är ofta förhållandevis små, och små insatser kan få stora återverkningar i form av skapande och förändringar i själva tidsandan i ett samhälle. För är kulturpolitiken därför ett prioriterat område. Det är med barnen som vi lägger grunden till nya kulturmönster för framtiden. Här finns den framtida kulturellt medvetna publiken och här finns framtidens kulturutövare. Barn hämtar en stor del av sina intryck från TV-program. seriemagasin, en växande videomarknad, enkel massmarknadskultur och skvalmusik. En liberal kulturpolitik måste därför sätta barnet i centrum och skapa en aktiv motvikt til! kulturellt fattiga miljöer. Det borde vara en utmaning för alla kulturskapare att genom en levande konst, litteratur, dans och musik ge barnen rika upplevelser, öppna nya världar och skapa gemenskap med andra människor. Det innebär att man måste nå barn tidigare än vad som sker. Kulturlivet måste också kunna fungera så att barn och vuxna kan få gemensamma kulturella upplevelser. Förmånspriser och rabatter inom kulturområdet bör också avse familjen som grupp. Kulturen måste ges en betydligt starkare ställning redan i förskolan. Kulturskaparna måste få tidig kontakt med barnen. Vi måste ta till vara våra barns egen vilja och lust att sjunga, spela, måla, agera, dansa, leka, berätta sagor. Musiken och dansen har särskilda förutsättningar att nå barn i förskoleåldern då viljan och förmågan att lära och skapa är som störst. Dessa aktiviteter måste ges en mer framträdande roll under förskoleåldern. I skolan måste de estetiska ämnena få en högre status än . Det räcker inte med att informera om olika kulturyttringar. Skolan måste ge kunskaper och träning samt hjälpa eleverna över de många barriärer som ofrånkomligen finns inom olika kulturområden. Skolan måste också lära eleverna att en publik inte bör vara passiv utan i högsta grad medskapande. Begreppet kulturkonsumtion har länge fått legitimera den passivitet och det främlingskap som många känner inför kultur . Att väcka människors intresse och fascination för det idé- och kulturutbyte som sker och rum och mellan olika länder och folk bör höra till skolans stora uppgifter. Skolan bör fostra till tolerans i kulturfrågor som den främjar sökandet efter kvalitet. Kulturskaparna bör möta barnen på olika nivåer för att kulturintresset skall kunna växa fram hos barnen. Samhällets centrala kulturinstitutioner måste i högre utsträckning än nu erbjuda barn och ungdom ett brett och varierat kulturutbud. Radio och TV:s kulturpolitiska ansvar omfattar också barnen. Huvudlinjer på några viktiga kulturområden Boken intar en särställning som kulturförmedlare. Det tryckta ordet är förutsättningen för mångfald och rikedom i idéer och kulturyttringar. Det spelar en central roll för opinionsbildning och folkbildning. Litterära verk är ett band mellan generationerna och en länk mellan människor som annars aldrig skulle se eller förstå varandra - en kontakt bortom tid och rum. Boken finns ständigt tillgänglig på våra egna villkor. Boken är vårt mest demokratiska kulturmedium med unika egenskaper - ett arv att ständigt vårda och förvalta. Litteraturen fordrar ett kvalificerat språk och referensramar som hör ihop med vår kulturkrets. Det är viktigt att förmedla dessa kunskaper på ett tidigt stadium. För det lilla barnet betyder rim och ramsor, sagor och myter att det inlemmas i en kulturgemenskap, som har sina rötter långt tillbaka i tiden. Det är skolans viktigaste litteraturpolitiska uppgift att bygga vidare på denna grund och ge ungdomarna förutsättningar att själva söka sig vidare. Biblioteken är en av samhällets mest välutvecklade och bäst fungerande kulturförmedlare. Biblioteksverksamheten är också det område inom kultursektorn där kommunerna satsar mest pengar. Biblioteken är en unik resurs i kultur- och folkbildningsarbetet. Här finns, förutom skönlitteraturen, tidskrifter, referens- och facklitteratur. Här finns musik på skiva och band, talböcker och böcker för invandrare. Här finns särskilda avdelningar med böcker för barn och ungdom. Dessa resurser är tillgängliga för alla utan avgift. Den fria tillgången till information är en förutsättning för en öppen debatt och en fri opinionsbildning. Föräldrar måste få hjälp att inse vikten av tidiga kontakter med goda barnböcker. Barn- och ungdomsavdelningar liksom skolbiblioteken bör prioriteras högt i de kommunala bibliotekssatsningarna. Förskola och skola har nyckelroller, när det gäller att öppna dörrar till litteraturen för barn som inte växer upp i bokligt gynnade miljöer. Boken måste därför få en mer framträdande plats såväl i förskolan som på fritidshem och i skolan. Etermedierna har ett särskilt ansvar för att stödja litteraturen. Ljudradion har en lång och god tradition som åter måste aktualiseras. För televisionen är detta en utmaning den ännu inte mäktat anta men där det finns rika möjligheter för framtida initiativ. Vi vill också understryka den roll som kulturtidskrifterna spelar för litteraturen. Dessa måste ges en rimlig möjlighet att överleva i en allt svårare ekonomisk situation. tillhör ett litet språkområde, vilket är ett problem om man vill ha en mångsidig bokutgivning. Litteraturstödet fyller därför en viktig funktion. Stödet till ny svensk skönlitteratur bör även fortsättningsvis ges till så många titlar att det inte i realiteten får en styrande funktion. Översättningsstödet spelar en stor roll för att göra världslitteraturen tillgänglig också på svenska. Stödet till klassikerutgivningen gör det möjligt att hålla den förnämsta litteraturen aktuell och tillgänglig. Det är emellertid också nödvändigt att böckerna når ut till sina läsare. Vissa oroande tecken tyder på att bibliotekens utlåning minskar. Fackbokhandeln, som är omistlig från kulturpolitisk synpunkt, får allt svårare att överleva. En välsorterad bokhandel fyller en viktig kulturell uppgift. Kommunerna bör värna om ortens bokhandel och använda den som egen inköpskanal t.ex. för upphandling av läromedel. De statliga stödåtgärderna har en viktig kompletterande uppgift. Musiklivet i präglas av stor bredd och intensitet. Det finns både ett mycket mångfasetterat, professionellt musikliv och en bred amatörverksamhet. som den levande musiken berör en stor del av befolkningen dominerar den utländska populärmusiken utbudet av grammofonskivor och kassetter. När det gäller att bredda ungdomarnas musikintresse spelar den kommunala en central roll. Det borde vara varje barns rättighet att få möjlighet att lära sig spela ett instrument. Och det bör ske tidigare än vad som kan ske i skolan. Intresset för musik och förutsättningarna för att lära sig att spela är ofta stort redan före skolstarten. Vi bör därför göra en bred satsning på musik för barn i förskoleåldern genom förskolan, föreningar och bildningsförbund. De stora musikteatrarna och symfoniorkestrarna måste få utvecklas till gränsen av sin förmåga. Med sin professionalism och sina möjligheter till internationellt utbyte av artister och gästspel höjer de den allmänna kvaliteten på musiklivet och skapar ökat intresse för musiken som konstform. Frilansartister och fria grupper svarar för en betydande del av musiken inom olika genrer. För dem är en förstärkning av arrangörsledet av vital betydelse. Vi är emot varje form av monopol pä kulturarbetsförmedling. Varje musiker måste själv få välja sin impressario. Ett starkare regionalt ansvarstagande för musiklivet har skett genom att landstingen nu tagit över ansvaret för regionmusiken. En liberal kulturpolitik måste syfta till att bygga upp levande institutioner på skilda håll i landet. Men frilansmusikerna måste också utnyttjas bättre. Amatörmusicerandet och körsången har också stor betydelse för ett levande musikliv. De olika kyrkorna utgör en betydelsefull bas för ett vitalt musikliv. Kompositörerna har en svår ekonomisk situation. På samma sätt som för biblioteksutlåningen av böcker bör en ersättning utgå till musikaliska upphovsmän för utlåning av noteroch fonogram. Utgivningen av noter hotas nu bl.a. genom en omfattande kopieringsverksamhet. Frågan om ersättning för kopiering av noter bör därför lösas på samma sätt som skett inom litteraturområdet. Denna ersättning bör tillföras en särskild fond. Även utövande musiker och sångare bör få ersättning när fonogram används för utlåning eller enskild avlyssning på bibliotek. Denna ersättning bör tillföras en särskild fond, . En mycket stor del av den musik som når oss förmedlas genom fonogram (grammofonskivor och kassetter). Internationellt finns ett brett och kvalitativt högtstående utbud. Utanför storstadsregionerna är det emellertid svårt att få del av annat än de mest efterfrågade inspelningarna i populära genrer. Biblioteken tillhandahåller även i viss utsträckning fonogram till utlåning, vilket kan få en ökad betydelse inte minst i de mindre kommunerna. Vår i särklass största musikinstitution är . Vikten av att både radio och TV i högre grad än vad som sker också tar sitt ansvar för svensk musik och för ett kvalitativt och mångsidigt musikutbud kan inte nog understrykas. Teater är en konstart som omfattar allt ifrån underhållning till problemgestaltning, från enmansteater till ensemblespel, från ett direkt samspel med publiken till TV-teater. Institutionsteatrarna är personalintensiva och dras med stora fasta kostnader och har därför svårt att rationalisera verksamheten. Teatrarna måste få medel inte bara för att kompensera ökade fasta kostnader utan också för att vidmakthålla en rikhaltig repertoar, också för barn och ungdom. Här måste teatrarnas styrelser spela en mer aktiv roll och försäkra sig om att teatrarna alltid har en konstnärligt och administrativt skicklig ledning. Nya ensembler har tillkommit på en rad orter. Fasta regionala teatrar utgör en kärna för teaterverksamheten inom respektive region. Detta har stor betydelse inte bara för det området utan även för teaterlivet i dess helhet i vårt land. Det är också väsentligt att de regionala teatrarna turnerar inom sina regioner. De fria grupperna är ett vitalt inslag i vårt kulturliv. De fyller en stor uppgift när det gäller att förnya repertoar och spelstil och nå en ny publik. 1 * 1988189. Inte minst har de fria grupperna betytt mycket för barnteatern. Det ökade stödet till de fria grupperna bör inriktas på experimentteater i olika former. Läroplanen för förutsätter att varje elev får göra minst ett skolteaterbesök . Så sker emellertid alltför sällan. Institutionsteatrarna bör satsa mer på teater för barn och ungdomar. Vanan fostrar en framtida publik. Barn och vuxna måste också få möjlighet att själva spela teater. Verksamhet av typ Vår teater i - där barn spelar teater för barn och vuxna bör uppmuntras. Vi bör stimulera en livaktig amatörteaterverksamhet. Erfarenheterna från andra länder borde här studeras närmare. Genom TV har många fått möjlighet att se teater trots att de av olika skäl i övrigt är förhindrade att göra det. Olika medier ställer skilda krav och ger annorlunda upplevelser. Radioteatern har skapat sig en helt egen form som vunnit stor uppskattning. TV är ett utmärkt medium att förmedla teater. Det borde utnyttjas i ännu större utsträckning. Videotekniken ger ytterligare möjligheter att förmedla föreställningar bl a från de stora statsunderstödda teatrarna eller genom specialframföranden för mediet. Denna möjlighet bör givetvis tas tillvara och utgör en typ av program som med fördel kan tillhandahållas på bibliotek. Dansen är en konstform med många olika uttryck. Rytm och dans är ett primärt behov för människan och finns i alla kulturer. Dansens skilda formoch kroppsspråk måste utvecklas från tidig ålder. Kommunala dansskolor knutna till den kommunala borde vara ett naturligt inslag i skolans estetiska fostran av barn. Men dansen mäste också få en starkare ställning i förskolan. Dansens villkor i är inte tillfredsställande. Den konstnärliga, professionella dansen behöver ökat stöd i form av bättre utbildning, främst i och , fler träningslokaler för fria dansare och stöd till koreografer. Dessutom behöver verksamheten i arrangörsledet underlättas så att fler människor i landet får möjlighet att lära känna dansen som konstart. En fast dansscen i är nödvändig för att ge bl a Operabaletten, , de regionala dansensemblerna och de fria grupperna fler möjligheter till framträdanden liksom till dansgästspel. vilket är en förutsättning för konstartens utveckling. I ett samhälle som överflödar av bilder, har den seriösa bildkonsten svårt att hävda sig. Det är svårt att följa vad som händer på bildkonstens område utom på ett fåtal orter. Endast i storstäderna skapar mångfalden av museer, utställningslokaler och privata gallerier möjligheter att följa utvecklingen inom bildkonsten. De enskilda konstföreningarna, sammanslutna i (), Konstfrämjandet, kommunala utställningslokaler och de enskilda initiativ som tas till galleriverksamhet, spelar stor roll för spridning av bildkonst över hela landet. Den svårtillgängliga konsten kan endast nå större publik genom mer aktiva konstfrämjande insatser, av konstpedagoger eller genom konstnärerna själva. Stat och kommun bör i högre utsträckning anordna utställningar av konstverk för offentliga platser och lokaler, också i form av tävlingar som engagerar både konstnärerna och allmänheten. Konstmuseerna måste få väsentligt större anslag för inköp av samtida svensk konst. Bildkonstnärernas arbetsvillkor är ofta svåra. Det är därför viktigt att tillförsäkra konstnärerna deras rättigheter som därefter får utgöra en grund för förhandlingar. Fonden för visningsersättning har förstärkts. Den bör användas till olika former av garantilöner samt arbets- och resestipendier för bildkonstnärer i olika konstnärsyrken. Bidragen måste emellertid fördelas så att de verkligen får effekt. En avgift på vidareförsäljning av konst skulle vidare kunna användas till att ge konstnärer bidrag från försäljningar bl a på auktioner. På förslag från bl.a. har beslutat att denna fråga skall närmare övervägas. Konsthantverket och formgivningen har betytt mycket för att forma svenska smak- och stilideal. Unikt konsthantverk på nästan alla materialområden som keramik, glas, metall, trä och textil har tillsammans med konstindustrins produkter alltid haft ett högt internationellt anseende. Genomtänkta stödformer till svenskt konsthantverk och till formgivning är viktiga inte bara för att bevara ett unikt svenskt kunnande på dessa områden utan också för att utveckla framgångsrik företagsamhet på områden med sviktande sysselsättning. Svensk industriell formgivning har dessutom ett givet fält inom hela industrisektorn där konkurrensen med kvalitet och design blir allt viktigare. På detta område sammanfaller kultur- och industripolitiska önskemål. Svensk form har ett gott namn utomlands och bör kunna presenteras mer aktivt. Tillsammans med övriga nordiska länder bör vi fortsätta att utveckla gemensamma insatser under beteckningar som Scandinavian Design. Arkitektur är kanske den konstform som påverkar vår miljö mest. Ändå har den spelat en undanskymd roll i svensk kulturpolitik. Alltför ofta har arkitekturen blivit en angelägenhet bara för stadsplanerare, byggföretag och ingenjörer. På det sättet sker ofta stora ingrepp och förändringar i vår miljö utan konstnärlig påverkan eller allmän debatt. För en liberal kulturpolitik står det klart att vi måste lyfta fram arkitekturen som en självständig konstform och ställa den under debatt och påverkan utifrån. Det är också uppenbart att många missförhållanden i samhället beror på torftiga och enformiga boendemiljöer. Miljonprogrammet för bostadsbyggande bär en stor del av ansvaret för många bostadsområden utan själ. Åtgärder för att förbättra och variera dessa bostadsmiljöer måste ges hög prioritet. Vidare måste det estetiska inslaget i arkitektutbildningen förstärkas som förslag till ny bebyggelse i högre utsträckning presenteras och diskuteras offentligt. Bostadsbristen får inte tas som förevändning att bygga enformiga bostadsmiljöer eller för att skövla omistliga kulturområden. Kommmunerna bör medverka till att göra kulturminnesinventeringar av värdefulla byggnader och byggnadsmiljöer. Kulturbevarande synpunkter bör ges stor tyngd vid bedömning av byggnadsärenden. När det gäller kulturellt känsliga byggnader och miljöer och större projekt bör kulturnämnden alltid höras. har en stark tradition som filmland och vi har många kvalificerade filmare. måste det konstateras att det är dyrt att göra film.