mot · GC02U409 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: U409 av m.fl. (m) Mot En säkerhetspolitiskt förankrad nedrustningspolitik 1988/89 1 Nedrustningspolitikens förutsättningar 2 2 Inriktningen av svensk nedrustningspolitik 3 2.1 Säkerhetspolitisk förankring 3 2.2 Inriktning mot 4 2.3 Säkerhetspolitisk beredning 4 2.4 Förberedande forskningsarbete 4 3 Förhandlingar mellan supermakterna 6 4 Multilaterala nedrustningsförhandlingar 7 4.1 CD i 7 4.3 Kemiska vapen 9 4.4 Negativa säkerhetsgarantier 10 4.5 Den europeiska säkerhetskonferensen 10 4.6 Mänskliga rättigheter 11 4.7 Förtroende-och säkerhetsskapande åtgärder 12 4.8 Balans inom ESK 12 5 Fördelning av resurser för en effektiv svensk nedrustningspolitik 13 6 Säkerhetspolitisk forskning 14 6.1 Förstärkning av den säkerhetspolitiska forskningen 14 1 1988/89.3 sami. 1 Nedrustningspolitikens förutsättningar Mot. Den svenska säkerhetspolitiken syftar till att bevara vårt lands frihet och oberoende. Vårt säkerhetspolitiska mål är att i former, som vi själva väljer, trygga en nationell handlingsfrihet. Denna skall göra det möjligt att inom våra gränser bevara och utveckla vårt samhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat avseende efter våra egna värderingar. I samband därmed skall vi utåt verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling. Så har riksdag under en följd av år uttryckt målsättningen för svensk säkerhetspolitik. Säkerhets- och därmed även nedrustningspolitiken har att utgå ifrån förhållandena i vår närmaste omvärld. Dessa präglas av den militära maktbalans som byggts ur motsättningar mellan de öppna och demokratiska samhällena i väst och de totalitära staterna i det av kontrollerade . Stabilitet mellan nationer och allianser är inte bara en fråga om militär styrka och balans. Andra faktorer, inte minst politiska, måste vägas in. Kulturellt och ekonomiskt samarbete kan aldrig i sig upplösa de spänningar som har sin grund i skilda politiska system. Men de kan, liksom kontakter mellan människor och folk, vara ett stöd för frihetens och fredens idéer som långsiktigt påverkar den militära spänningen. En fred som bygger på förtryck av hela länder eller folk kan aldrig ge säkerhet mot våld eller bli bestående. Därför måste strävan att minska de vapenarsenaler, som är ett hot mot vår globala överlevnad, gå hand i hand med strävan till en utveckling, som bygger på respekt för de grundläggande mänskliga rättigheterna och alla folks rätt till frihet. 1988 inträffade förändringar på den internationella scenen, som kommer att få stor betydelse för inriktningen av det internationella arbetet för rustningskontroll och avspänning. Detta gäller också . Även om denna intressanta utveckling inte uppmärksammats av regeringen i budgetpropositionens överväganden om svensk nedrustningspolitik, måste den påverka agerande inom det internationella förhandlingsarbetet. De långsiktiga effekterna av de reformsträvanden, som blivit allt tydligare i det sovjetiska samhället, kan bedömas först när vi sett något påtagligt resultat. Så länge strävanden mot demokrati, förändringar i yttrandefrihet samt reformer inom det ekonomiska systemet inskränker sig till vad som ryms inom ett enpartisystem och en socialistisk planekonomi, är utsikterna att nå bestående och verkligt betydelsefulla framsteg små. Folkens frihetslidelse, liksom den ekonomiska verkligheten i ett imperium, som trots enorma naturresurser inte förmår förse sina medborgare med livets nödtorft, kan framtvinga förändringar inom det sovjetiska väldet. I det perspektivet är det möjligt att se fram mot ett med öppna gränser, fria människor och ett kulturellt och ekonomiskt samarbete. Därmed kan en stabilare grund byggas för alla folks fred och frihet. Behovet av militära rustningar blir mindre. Vägen dit kan dock vara lång, och en neddragning av militär styrka måste ske med stor känslighet för att behålla maktbalans och stabilitet. Ett ökat samförstånd mellan supermakterna och en ökad användning av som forum för förhandlingar och övervakning av överenskommelser om vapenstillestånd samt tillbakadragande av ockupationsstyrkor tycks öppna möjligheter för lösning av de många krig och konflikter som i olika delar av tredje världen länge varit avgörande hinder för framåtskridande och utveckling. finns oroande tendenser till överföring av alltmer sofistikerad militär teknik och för kärnvapenspridning i tredje världen. Den bristande anslutningen till och respekten för icke-spridningsavtalet är oroande. Uppgifterna om spridning av kemiska vapen till flera länder liksom rykten om att trots totalförbud även biologiska vapen tillverkas är skrämmande. Detta måste också påverka det internationella samfundets och därmed även svenska prioriteringar i nedrustningsarbetet. 2 Inriktningen av svensk nedrustningspolitik har traditionellt spelat en aktiv roll i de olika multinationella förhandlingar, som ägnas rustningskontroll och nedrustning. Vår alliansfria ställning är ofta en tillgång. Alla realistiska och väl avvägda initiativ till nedrustning bör ligga i svenskt intresse. Men vi har speciellt intresse av åtgärder, som kan öka stabiliteten och minska krigsrisken i de delar av världen som har direkt betydelse för vår egen nationella säkerhet. Våra möjligheter att som liten alliansfri nation påverka förloppen är begränsade. Även i det nedrustningspolitiska arbetet måste vi också av resursskäl prioritera vissa uppgifter. Vi skall givetvis fortsätta att verka på väl inarbetade områden där vi genom erfarenhet och kompetens kunnat påverka viktiga frågor, såsom i kemivapenförhandlingarna inom FN:s nedrustningsdelegation. När vi skall ge oss in på nya områden, bör de egna säkerhetspolitiska värderingarna väga tungt. försvarskommitté studerade på regeringens uppdrag hur vår politik i internationella nedrustningsfrågor bättre skall kunna samordnas med och förstärka övriga delar av säkerhetspolitiken. Kommittén sade bl. En systematisk säkerhetspolitisk beredning av möjliga nedrustningspolitiska initiativ och en grundlig analys av möjliga säkerhetspolitiska konsekvenser av tänkbara förhandlingsresultat torde ytterligare öka våra möjligheter att på det nedrustningspolitiska området aktivt främja svensk säkerhet och föra en nedrustningspolitik, som tar sikte på vad som kan vara uppnåeligt i vår säkerhetspolitiska miljö och på det som kan vara av särskild vikt för vår säkerhet. Svenska insatser i det internationella arbetet för nedrustning har byggt på ett avancerat försvarstekniskt kunnande. Detta i förening med vår alliansfria politik har också gjort att vi har kunnat erbjuda kunskap och aktivt deltagande i verksamhet syftande till att bygga upp kontrollsystem för nedrustningsavtal. Denna inriktning inom nedrustningsarbetet passar vår 1988/89 U409 säkerhetspolitiska profil och våra egna säkerhetspolitiska intressen. Frågor rörande de konventionella styrkeförhållandena och stabiliteten i U409 bör ägnas ökad uppmärksamhet i den svenska nedrustningspolitiken. och det sovjetiska löftet att ensidigt inleda minskningen av den sovjetiska överlägsenheten på det konventionella området i leder till att den internationella rustningskontroll- och nedrustningspolitiken sannolikt får allt större direkt betydelse för vår egen säkerhetspolitiska situation och för de militärstrategiska förutsättningarna. Det kommer att ställas allt större krav på att vårt deltagande i denna utveckling bygger på ett väl utvecklat samspel mellan de försvars- och utrikespolitiska delarna av säkerhetspolitiken. Nedrustningsförhandlingar av stort intresse för oss kommer alltmer att föras bilateralt mellan supermakterna eller förläggas till alliansförhandlingar, till vilka vi inte utan vidare har tillträde. Det finns ändå skäl att koncentrera en stor del av intresset till områden med speciellt intresse för och vår egen säkerhet. Vi bör i det internationella arbetet äga betydande trovärdighet som experter och som legitima intressenter i frågor som har stor betydelse för och speciellt det nordeuropeiska området. Det ger ökad möjlighet att med tyngd hävda det svenska intresset av acceptabel insyn i och möjlighet att påverka förhandlingar, om vi kan visa kunskap och engagemang i frågor som har betydelse för stabiliteten i vårt närområde. Betydelsen av en sådan säkerhetspolitisk beredning av framtida nedrustningspolitiska initiativ, som försvarskommittén förordat, underströks av regeringen i förra årets budgetproposition: Utvecklingen i vårt närområde och det ökade strategiska intresset för vår del av världen ställer betydande krav på säkerhetspolitiskt inriktade analyser som underlag för beslut och svenskt agerande. Det är också ett starkt svenskt intresse att ha ingående kunskaper om de ledande stormakternas politik och om utvecklingen i . Vi instämmer i denna bedömning. Nedrustningspolitiken är en viktig del av säkerhetspolitiken och stor omsorg bör fästas vid att göra säkerhetspolitiskt inriktade analyser som underlag för det svenska agerandet. De ökade kraven bör leda till att också ökade resurser avdelas för sådant arbete. föreslår regeringen emellertid minskade resurser för det seriösa nedrustningspolitiska forskningsarbetet. Grundläggande forskning och analys på rustningskontrollområdet genomförs inom FOA eller av FOA i samarbete med andra myndigheter. En bred överblick i kombination med kvalificerad analys av delområden fordrar en tvärinstitutionell samverkan. I det s.k. gav man 1986 en nyanserad bild av styrkerela- Mot. 1988/89 tionerna mellan de militära blocken i . I projektet redovisades U409 dynamiken i tänkbara militära handlingsalternativ samt kvantitativa och strukturella obalanser mellan blocken. har varit en god utgångspunkt för ett större och mera djupgående arbete med framåtsyftande inriktning. I den allt snabbare nedrustningspolitiska utvecklingen i är det nödvändigt att resurser avdelas för fortlöpande uppföljningsarbete. Studium av styrkeförhållanden, möjliga förändringar av dessa, av teknisk utveckling, av militära och säkerhetspolitiska doktriner samt av förhållandena mellan dessa och militära styrkestrukturer kommer att vara mycket betydelsefulla. De ger underlag för en effektiv svensk medverkan i de sammanhang, som kan väntas få allt större betydelse för styrkebalansen och den militära situationen i . Visst forskningsarbete framför allt inriktat mot området förtroendeskapande åtgärder pågår. Detta är ett exempel på värdefullt arbete inriktat på att ta fram underlag för ställningstaganden och för förhandlingsarbetet. Supermaktsblockens allt större intresse för konventionella rustningar och för de europeiska frågorna leder till ökad koncentration till dessa områden i det svenska nedrustningsarbetet. Med utgångspunkt från den målsättning försvarskommittén och regeringen angivit har FOA begärt anslag för forskning kring en europeisk verifikationsregim för konventionella rustningsbegränsningar samt för studier av möjligheter för omstrukturering av militära system till ökad defensiv kapacitet. Dessa anslag måste beviljas. Dessutom krävs anslag för att upprätthålla en grundkapacitet på detta område med åtminstone två-tre forskare. får ett stort ansvar för att med hjälp av de neutrala och alliansfria länderna i lägga förslag av tillräcklig tyngd och realism rörande förtroendeskapande och säkerhetspolitiska åtgärder. Tyngdpunkten inom den europeiska säkerhetskonferensen i de militära och säkerhetspolitiska frågorna kommer att förskjutas till de alliansbundna 23-statsförhandlingarna på ett sätt, som kan få förödande effekt för hela den känsliga balansen inom ESK-processen. Vi hemställer därför att anslaget F5. uppräknas med 2 miljoner till för att öka programdelen Europeisk säkerhet till . Regeringen prioriterar fortfarande rymdfrågorna som ett viktigt arbetsområde för svensk nedrustningspolitik. Mot denna bakgrund är det anmärkningsvärt att regeringen avslår FOA:s begäran om anslag till analysarbete avseende satellitbilder liksom anslag för fortsatt internationellt samarbete och uppföljning av det tidigare studiearbetet kring en kommunikationssatellit. FOA:s arbete på rymdområdet är ett exempel på ett forskningsfält, som kan ge värdefulla erfarenheter inte bara för det internationella förhandlingsarbetet utan också direkt för våra egna säkerhetspolitiska behov. Regeringen meddelar i propositionen att man ämnar återkomma beträf- Mot. fande anslag till en seismisk datacentral. Vi hemställer att regeringen återkommer angående medel för det planerade rymdforskningsprogrammet. 3 Förhandlingar mellan supermakterna Avtalet mellan supermakterna om skrotning av landbaserade medeldistansmissiler har fått stor politisk betydelse. innebär att endast en mindre del av de totala kärnvapenarsenalerna avlägsnas. Men det är det första avtal som inneburit en överenskommelse om nedrustning av befintliga kärnvapen. Det innebar också att lämnade den tidigare koppling som gjorts mellan kraven på stopp för det amerikanska strategiska försvarsinitiativet SDI å ena sidan och nedrustning på kärnvapenområdet å den andra. Detta tillgodoser bl.a. de krav som framfördes i NATO:s s.k. nolloption . Avtalet är mer långtgående genom att även vissa robotar med kortare räckvidd än de som avsågs i den ursprungliga nolloptionen tagits med. och har enats om ett kvalificerat verifikationssystem för att kontrollera avtalets efterlevnad. Detta kan allmänt leda till ett genombrott också på verifikationsområdet. Avtalet var också ett framsteg för principen att ett nedrustningsavtal inte behöver vara strikt symmetriskt i fråga om antalet stridsspetsar eller vapenbärare. Man har också tagit hänsyn till strukturella olikheter i de båda supermakternas rustningar. I samma anda kan man se generalsekreterare löfte om en ensidig minskning av konventionella styrkor, bl.a. i . Det sovjetiska löftet att dra tillbaka 500 000 man och 10 000 stridsvagnar kan, utöver behovet av att omfördela resurser från den övertunga militära sektorn, också ses som ett erkännande av den länge från NATO-håll påtalade sovjetiska överlägsenheten på det konventionella området. Givetvis kommer hela minskningen att ske på bekostnad av den minst moderna utrustning som har till sitt förfogande. Spekulationerna kring hur mycket av nedskärningen som kan tas ur dolda reserver, t.ex. utbildningsfordon, måste också beaktas. Vissa bedömare menar även att nedskärningar av denna typ bör ses som ett led i en rationaliseringsprocess, där de frigjorda resurserna kommer att utnyttjas för en modernisering av de sovjetiska WP-styrkorna. Från nordisk sida måste riskerna för en regionalisering av nedrustningspolitiken beaktas. I offentliga kommentarer från den till det sovjetiska utspelet om ensidig minskning av konventionella styrkor i har framhållits att en sådan t.o.m. kan öka spänningen i norr. Ett genombrott i förhandlingarna inom ESK angående de konventionella styrkorna, en analys och eventuell förhandling" rörande de militära styrkornas anpassning till officiella säkerhetspolitiska doktriner samt ytterligare framsteg vad gäller förtroendeskapande åtgärder torde vara en förut- 6 sättning för framsteg vad gäller de s.k. slagfältskärnvapnen. förordar i propositionen, utan att närmare ange på vilket sätt eller i vilka fora U409 det ska genomföras, ett svenskt stöd för den gamla tanken på en korridor fri från slagfältskärnvapen i . Med de förhandlingsutsikter som är aktuella mellan supermakterna ter sig en smal korridor fri från slagfältskärnvapen som en otillräcklig och felaktig målsättning. Mer övergripande lösningar har redan diskuterats mellan supermakterna. De förslag som regeringen ytligt redovisar i propositionen tycks delvis vara passerade av den faktiska internationella utvecklingen. En svensk beredskap inför utvecklingen på dessa områden fordrar enligt vår mening en viss omorientering av svensk nedrustningspolitik i den riktning som förordats av försvarskommitté. Regeringen har givit även den tillsatta försvarskommitté direktiv att åter undersöka hur nedrustningspolitiska initiativ ska kunna sättas in i ett säkerhetspolitiskt sammanhang. Mot denna bakgrund finner vi det anmärkningsvärt att regeringen föreslår nedskärningar i forskning rörande rustningsbegränsning och nedrustning. Det påpekas särskilt att nedskärningar i denna verksamhet vid bl.a. bör göras inom området europeisk säkerhet. De internationella förhandlingarna om nedrustning och rustningskontroll kommer troligen att beröra områden som har konkret betydelse för svensk säkerhetspolitik. Därför bör alla svenska nedrustningspolitiska initiativ redan innan de framförs internationellt också värderas utifrån sin betydelse för trovärdigheten i svensk säkerhetspolitik liksom deras betydelse för att bevara den relativa lågspänningen i det nordiska området. En omsorgsfull avvägning mot övriga nordiska länders intressen är i detta sammanhang önskvärd. Detta bör gälla inte bara nya förslag. Det gäller i hög grad även äldre svenska förslag, eftersom utvecklingen radikalt kan ha ändrat förutsättningarna för och följderna av deras genomförande. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. En liten alliansfri stats förmåga att påverka supermaktsförhandlingarna är ringa. Men det är naturligt att svenska företrädare ändå framför våra synpunkter på utvecklingen även inom områden, där förhandlingarna huvudsakligen bedrivs bilateralt mellan supermakterna. Vårt eventuella inflytande ligger då i den sakliga tyngd våra argument har. Störst inflytande kan ha i de multilaterala förhandlingar där vi deltar som fullvärdig part. En av dessa är FN:s nedrustningsdelegation, CD (Conference on Disarmament) i . Försök att åstadkomma ett fullständigt kärnvapenprovstopp står på CD:s dagordning. har man, inte minst genom svensk medverkan, varit nära att komma överens om ett mandat för reala Mot. förhandlingar om ett fullständigt provstopp. dock stått klart att supermakterna vill koncentrera sina provstoppsförhand lingar till bilaterala kontakter. Från svensk sida bör dock arbetet fortgå på att få till stånd en multilateral real förhandling inom CD. Det pågår också ett frivilligt arbete med övervakning av det existerande partiella provstopps samarbetar i denna fråga med , och Ett av de viktigaste avtal som existerar på kärnvapenområdet är ickespridningsavtalet, ingånget 1970. I detta förbinder sig länder som inte förfogar över kärnvapen att avstå från att tillverka eller inhandla sådana. Kärnvapenmakterna åläggs att avstå från spridning av kärnvapen och kärnvapenteknologi till nya länder samt att själva minska sina kärnvapenarsenaler. Det internationella atomenergiorganet har i uppgift att kontrollera att avtalet efterlevs. De länder som ansluter sig till avtalet måste tillåta inspektion av sina anläggningar inom kärnteknikområdet, t.ex. kärnkraftverk. Kärnvapenmakterna är enligt avtalet undantagna från denna kontroll. , och , liksom även , som står utanför avtalet, har ändå erbjudit sig att ställa delar av sina civila kärnenergiprogram under kontroll. , som tidigt hade kapacitet att tillverka och skaffa egna kärnvapen, anslöt sig till icke-spridningsavtalet. Vi har därmed förbundit oss att inte tillverka eller skaffa egna kärnvapen eller exportera klyvbart material. Vi har underkastat oss internationell kontroll av våra kärnkraftsanläggningar. granskningskonferens slog enigt fast att avtalet är väsentligt för internationell fred och säkerhet. Supermakterna kan genom sägas ha beträtt en väg som kan leda till att de på ett bättre sätt uppfyller sin del av avtalet, nedrustning av kärnvapenarsenalerna. äger en mycket oroande utveckling rum i tredje världen, där flera länder redan förfogar över eller anses utveckla medeldistansmissiler, som mycket väl kan förses med kärnvapenstridsspetsar. har i samarbete med och utvecklat en medeldistansmissil. Kinesiska och sovjetiska missiler har exporterats till ett flertal länder, bl.a. inom . förfogar över både kärnvapenkapacitet och missiler. och har i skuggan av internationella vapenembargon byggt upp en ansenlig egen vapenproduktion. Även och anses ha kärnvapenkapacitet. och räknas till de s.k. tröskelstaterna, d.v.s länder med förmåga och troligt intresse att skaffa sig kärnvapen. Problemet med spridning av kärnvapenteknologi och annan avancerad militär teknologi ökar. Det är utomordentligt betydelsefullt att ickespridningsavtalet i sina olika delar hävdas och att uppslutningen kring detta stärks. bör börja ett omsorgsfullt förberedelsearbete inför nästa års granskningskonferens. Det bör också övervägas om kan verka för ökade resurser till för att denna internationella myndighet på ett så Mot. 1988/89 effektivt sätt som möjligt skall kunna fullgöra sin kontrolluppgift. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. statsminister deltar i det s.k. sexnationsinitiativet. Denna grupp regeringschefer arbetar för att bilda opinion i kärnvapenfrågan. Gruppen förespråkar det fullständiga provstopp som är föremål för förhandlingar såväl i CD som bilateralt mellan supermakterna. Av initiativets sex deltagare företräder hälften länder som inte anslutit sig till icke-spridningsavtalet. Viktiga tröskelstater är och , militärt tunga makter i sina delar av världen och kända som aktiva motståndare till icke-spridningsavtalet. Att gruppens trovärdighet i kärnvapenfrågor undergrävs av detta är uppenbart. statsminister bör överväga om han skall fortsätta samarbetet inom det s.k. sexnationsinitiativet. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Risken ökar för spridning av kemiska vapen till nya länder. En överenskommelse som hindrar utveckling, tillverkning och lagring av kemiska vapen bör träffas inom ramen för ett globalt arbete. Regionala överenskommelser är, bl.a. med tanke på lättheten att överföra kemiska vapen och kunskaper om deras framställning, inte tillfredsställande. En överenskommelse bör vara strukturell, d.v.s. hindra tillverkning, lagring och användning över huvud taget. Förhandlingarna bör därför även i fortsättningen koncentreras till CD. måste motarbeta försök att flytta över hela eller delar av arbetet på att åstadkomma en konvention mot kemiska vapen från CD till något annat forum. Av betydelse för arbetet är avgränsningen mellan vapen och civila kemiska industriprodukter, den betydande risken för spridning av denna förhållandevis enkla teknologi till andra länder, liksom de betydande svårigheterna att kontrollera avtalets efterlevnad. Förhoppningarna om att kunna få till stånd en hållbar konvention mot kemiska vapen var stora . har en skrämmande utveckling ägt rum. har bevisligen förbrutit sig mot redan existerande förbud mot användning av kemiska vapen. Beklagligt nog har detta motbjudande övergrepp, riktat också mot landets egen befolkning, mötts av relativt ljumma protester från det internationella samfundets sida. om kemiska vapen får dock anses vara en diplomatisk framgång och bör ge positiva impulser till det fortsatta förhandlingsarbetet inom CD. Konferensens största betydelse synes vara att långt fler länder än de fyrtio som ingår i CD direkt engagerats i arbetet på ett förbud mot användning samt produktion och lagring av kemiska vapen. Kemiska vapen synes emellertid finnas i allt fler länder. Den relativt enkla teknologin och de stora svårigheterna att skapa en effektiv kontroll av tillverkningskapacitet och förekomst av sådana vapen gör risken stor att 9 kemiska vapen blir de mindre tekniskt avancerade och fattigare ländernas Mot. ersättning för kärnvapen. Risken är stor att många länder ställer sig utanför U409 en eventuell konvention. Många länder, särskilt i tredje världen, står redan utanför icke-spridningsavtalet. Konventionen bör utformas så, att det politiska priset för icke-anslutning blir högt. En konvention bör ratificeras först när nyckelländer i industrivärlden och i tredje världen anslutit sig. I arbetet bör man också uppmärksamma de svårigheter av snarare folkrättslig än teknisk natur som måste lösas.