mot · GC02A285 · 1989-01-25 00:00:00 — Statlig verksamhet är nödvändig för hela landet och är i allmänhet av sådan karaktär att landet i sin helhet kan ta skada om verksamheten inte bedrivs enligt förutsättningarna. Det staten ålagts, måste staten sköta. Staten måste därför koncentrera sin verksamhet till sådana områden som inte kan drivas av någon annan huvudman. Staten måste i sin egenskap av arbetsgivare se till att anställnings- och löneformerna är sådana att tillgången på kompetent personal kan tryggas. De ansträngningar som skett att anpassa lönesättningen i syfte att göra statliga anställningar mer attraktiva är steg i rätt riktning. Det räcker emellertid inte att staten lönemässigt kan konkurrera på den öppna arbetsmarknaden. Staten måste också utveckla sin arbetsgivar- och arbetsledarroll, så att den statligt anställda personalen kan erbjudas arbetsoch utvecklingsmöjligheter fullt jämförbara med dem inom framgångsrika privata företag. Den pågående västeuropeiska integrationen syftar till att i samarbete mellan folken skapa ett starkare med ökad tillväxt och sysselsättning och med högre livskvalitet och ökad rörelsefrihet för de enskilda människorna ett medborgarnas . Ett vidgat samarbete med är en grundförutsättning för att skall kunna uppnå och bevara den konkurrenskraft som är nödvändig för att upprätthålla full sysselsättning och ekonomiskt välstånd. En väsentlig del i medborgarnas är den gemensamma arbetsmarknaden. Det förhållandet att inte ingår i den gemensamma europeiska arbetsmarknaden innebär redan nu att svenska medborgares möjligheter att arbeta i ett är starkt begränsade. Detta medför svårigheter för svenska företag med dotterbolag i dessa länder. Det innebär också svårigheter för den som genom att arbeta i något vill förvärva speciella kunskaper och erfarenheter. Genom en strategi av stegvis anslutning måste sträva efter att svenska medborgare, företag och institutioner kan erhålla samma rättigheter, möjligheter och skyldigheter som medborgare i andra västeuropeiska länder när de vistas i dessa länder. Som ett steg i denna utveckling bör den gemensamma nordiska arbetsmarknaden sammanläggas med EG:s gemen- 10 Förslag om detta återfinnes i partimotion om Mot. och den Europeiska Gemenskapen. Arbetsmarknadspolitiken måste inriktas på att skapa en flexibel arbetsmarknad och att hjälpa enskilda arbetslösa. För att möjliggöra en så god service åt arbetslösa som möjligt bör arbetsförmedlingsmonopolet upphävas. Bland de statliga insatserna för att hjälpa arbetslösa är arbetsmarknadsutbildning det mest verksamma medlet. Utbildningen måste i högre grad än nu inriktas mot uppbyggnad av den kompetens som erfordras . Den hittillsvarande arbetsmarknadspolitiken har helt dominerats av olika offentliga åtgärder i syfte att med mer eller mindre konstlade medel sysselsätta arbetslösa. Omfattningen av och kostnaderna för sådana insatser har under långa perioder varit så stor, att den naturliga efterfrågan på arbetskraft hämmats. Denna politik har bl.a. lett till att arbetsmarknadsverket byggts upp till mycket stora dimensioner. Arbetsmarknadspolitiken måste i fortsättningen inriktas på att i högre grad underlätta arbetsmarknadens funktion och tillkomsten av arbetstillfällen i nya verksamheter liksom att underlätta förändringar på traditionella områden. Likaså måste den inriktas på att skapa ökad rörlighet på arbetsmarknaden. 7.1 AMS och arbetsmarknadsverket har verksamheten inom arbetsmarknadsverket effektiviserats och givits en inriktning som alltmer blivit ägnad att möta de förändrade krav som på grund av utvecklingen måste ställas på arbetsmarknadspolitiken. Omstruktureringen av arbetsmarknadsverket har inte resulterat i att antalet anställda inom verket minskat. Inte heller har den kraftiga minskningen av arbetslösheten resulterat i att personalen minskat. har inom central förvaltning, länsförvaltning och arbetsförmedling ca 7 800 årsarbetare. Det skall jämföras med ca 125 000 öppet arbetslösa och personer placerade i kortvariga arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Förändringsprocessen måste fortgå och leda till en mindre men effektivare och mer flexibel organisation. Förändringskraven på arbetsmarknaden leder till utveckling av nya stödoch servicefunktioner i fristående företag och organisationer. De offentliga organen kan med fördel tillgodogöra sig erfarenheterna av denna verksamhet, dels genom samarbete, dels genom upphandling. En sådan positiv attityd är nödvändig i stället för de försök som pågår att hindra nya former av tjänster att utvecklas som tar sig uttryck bl.a. i AMS åtal mot skrivbyråer. Parterna på arbetsmarknaden dominerar . Det är knappast lämpligt att samma parter som sluter avtal på arbetsmarknaden och därmed påverkar sysselsättningen också har ett dominerande inflytande i och därmed direkt påverkar inriktningen och omfattningen av de offentliga åtagandena för att motverka arbetslöshet. medverkan och möjligheter att bidra med kunskaper och erfarenheter kan Mot. tryggas på annat sätt än genom direkt styrelserepresentation. Inom AMS är en ny form av målstyrningsstrategi under utveckling. Vi har tidigare uppmärksammat den konflikt som finns mellan denna strategi och detaljstyrning. Det är därför tillfredsställande att regeringen nu har anammat vårt förslag att ge AMS förtroendet att självt göra avvägningar mellan olika slags åtgärder inom ramen för anslaget B5. Vi noterar också att denna budgetteknik kommer att utvärderas av RRV. En stor del av arbetsmarknadsverkets resurser har använts för beredskapsarbeten. Traditionella offentliga beredskapsarbeten ger sällan den enskilde arbetslöse möjlighet till en fast anställning. Som arbetsmarknadspolitisk insats är därför beredskapsarbetet mindre lämpligt. Likväl kan det, bl.a. av sociala skäl, vara motiverat med beredskapsarbete. Dessa kan medverka till att bevara den arbetslöses förmåga att fungera på arbetsmarknaden. De flesta beredskapsarbeten utförs åt kommuner. Vi har tidigare föreslagit att kommuner och andra som får möjlighet att få arbete utfört som beredskapsarbete bör svara för minst halva kostnaden. Statsbidragsnivån bör således sänkas. För de nya former för sysselsättningsinsatser som arbetsmarknadsverket självt får möjlighet att utforma bör normalt bidragsandel också tillämpas. Arbetsmarknaden är en marknad där självständiga arbetssökande och arbetsgivare möts. För att en anställning skall uppstå krävs kontakt och en ömsesidig acceptans. Det är viktigt att de regler som statsmakterna uppställer för arbetsmarknaden verkligen bidrar till att underlätta kontakter mellan arbetssökande och arbetsgivare. På framtidens arbetsmarknad kommer det att inom en växande tjänstesektor finnas en mängd olika företagsformer och anställningsformer. Många av dessa kommer i än högre grad än att ställa krav på specialiserade förmedlingstjänster. I är arbetsförmedling ett statligt monopol. Detta understryks också av kravet på obligatorisk platsanmälan. Den offentliga arbetsförmedlingen kommer att spela en väsentlig roll som ett arbetsmarknadens seviceorgan också framgent. Den kommer också att ha en central roll i samband med de åtgärder som krävs för att underlätta för arbetslösa att utveckla sig så att de kan söka de arbeten som kommer att finnas på marknaden. har arbetsförmedlingarnas arbete effektiviserats och bättre anpassats till efterfrågan på tjänster. Det finns emellertid ingenting som talar för att just arbetsförmedling bedrivs bäst och rationellast i form av ett offentligt monopol. Statsmakterna måste acceptera att utvecklingen går mot ett större utbud av differentierade tjänster. För att skapa bättre förutsättningar för att kunna möta de olika kraven på förmedlingstjänster är det nödvändigt att också andra arbetsförmedlingar än den offentliga kan 12 Arbetsförmedlingsmonopolet bör därför upphävas. Den obligato- Mot. riska platsanmälan bör avskaffas. 8 Utbildning för arbetslivet Kompetens på alla områden från avancerad forskning till yrkesskicklighet är främsta tillgång. Behovet av utbildning för och i arbetslivet kommer att öka . Den enskildes kompetens och kunskaper är helt avgörande för hans eller hennes möjligheter att med framgång söka sig ut på arbetsmarknaden. Tillgången på kunnig och kompetent personal är en nyckelfaktor för såväl företagens som den offentliga sektorns produktivitetsutveckling. I dagens föränderliga samhälle täcker en utbildning sällan hela livets behov. Återkommande utbildning är betydelsefull för individernas förmåga att anpassa sig till förändringar. Sådan utbildning är också av väsentlig betydelse för företags och förvaltningars utveckling. I första hand är det givetvis i varje enskild individs eget intresse att skaffa sig den utbildning som bäst motsvarar de egna förutsättningarna och önskemålen. Det måste därför erbjudas rikliga möjligheter att efter avslutad grundutbildning bygga på den befintliga utbildningen. Det måste också finnas möjlighet att byta inriktning. Här spelar högskolan och vuxenutbildningen en stor roll. Folkhögskolorna och studieförbunden kan också bidra till att ge en enskild individ nya användbara kunskaper och färdigheter. Den praktiska yrkesutbildningen i är föråldrad. Moderata samlingspartiet har förordat en lärlingsutbildning som skulle ge en god teoretisk och praktisk grund för fortsatt yrkesarbete. Försöksverksamheten med den treåriga gymnasiala yrkesutbildning som på regeringens förslag i stället har beslutat om har fått en dålig start genom att det inte gått att komma fram till avtal mellan parterna på viktiga delar av arbetsmarknaden. Trots att eleverna skall ha status av skolelever - även under den företagsförlagda delen - och därmed inte står till någon arbetsgivares förfogande för att utföra produktivt arbete - kräver fackliga organisationer löneavtal. Eftersom detta inte kan godtas av bl.a. , riskerar väsentliga delar av utbildningen att haverera. Detta är ett beklagligt misslyckande som än en gång demonstrerar regeringens oförmåga att med kraft och målmedvetenhet åstadkomma en fungerande gymnasial yrkesutbildning. Utbildningsministerns senaste utspel - där han antar att hela försöket med gymnasial yrkesutbildning kommer att avbrytas om inte parterna kommer överens - visar hans svaghet. Om det rör sig om en gymnasial yrkesutbildning med inslag av praktik är det rimligt att regeringen klargör vilka allmänna villkor som skall gälla under tid eleverna befinner sig ute på arbetsplatser. Om de skall vara anställda med rätt att ställa krav på lön eller praktikanter? Vårt förslag till förbättrad yrkesutbildning - en modern lärlingsutbilding innebär i korthet att eleverna skall vara anställda på en arbetsplats i enlighet med speciella arbetsrättsliga regler för lärlingar. Utbildningarna skall ha en 13 längd som är anpassad till behoven för olika yrken. Lärlingen skall dels Mot. undervisas inom gymnasieskolan dels få praktisk instruktion ute på en eller A285 Detta förslag redovisas i annan motion. Det är i arbetsgivarens intresse att se till att den egna arbetskraften har den kompetens som krävs för verksamhetens aktuella och kommande behov. En anställning är en betydande investering som måste underhållas. Det måste i första hand åligga varje arbetsgivare att upprätthålla och utveckla kompetensen hos sin personal. Hur detta skall ske och vilken inriktning utbildningen skall ha, får avgöras från fall till fall och i samråd med den berörda personalen. torde behoven av utbildning och kompetensutveckling till följd av ny teknisk och organisatorisk utveckling vara av sådan karaktär att kunskaperna i förhållandevis stor utsträckning blir användbara också i ett vidare sammanhang, inte bara på det egna företaget. Härigenom bidrar den företagsinterna utbildningen till att höja kompetensen hos arbetskraften totalt sett. För denna interna utbildning kan såväl offentliga organ och myndigheter som enskilda utbildningsanordnare medverka såväl med uppläggningen av utbildningen som genomförandet. Den bör dock i huvudsak ske på arbetsgivarens bekostnad. Då det finns ett allmän intresse av att utbildningen kommer till stånd, t ex ifråga om flaskhalsutbildning, kan i förekommande fall statsbidrag utgå. Personer som blivit utan arbete har ofta ett stort behov av att få nya eller fördjupade kunskaper och färdigheter. Erfarenheterna visar också att utbildning är den mest effektiva metoden att motverka långvarig arbetslöshet. Arbetsmarknadsutbildning är därför den viktigaste statliga insatsen för att bekämpa existerande arbetslöshet. En längre eller kortare arbetsmarknadsutbildning kan ge en enskild individ kvalifikationer som ger honom eller henne radikalt bättre möjligheter att få arbete. Trots att arbetslösheten i en viss region kan vara hög kan det finnas en betydande brist på utbildad arbetskraft inom vissa yrkesområden. Denna efterfrågan måste arbetsmarknadsutbildningen medverka till att uppfylla. Det ställer höga krav på flexibilitet inom arbetsmarknadsutbildningen. Arbetsförmedlingarna måste styra in en arbetslös mot utbildningar som dels motsvarar kompetenskraven för de lediga arbetena, dels motsvarar den enskildes intressen och förutsättningar. nya frihet att upphandla utbildning måste användas till att direkt ge också andra utbildningsanordnare än AMU möjligheter att få genomföra arbetsmarknadsutbildning. Genom att uppträda som högt kvalificerade upphandlare på marknaden, kan arbetsmarknadsverket bidra till att inriktningen av arbetsmarknadsutbildningen breddas och utvecklas. Härigenom kan den totala kompetensuppbyggnaden i landet påskyndas. AMU-gruppen som bildades arbetar fortfarande med att Mot. 1988/89 finna sina former. AMU har stora fasta resurser i form av personal, byggnader och maskinell utrustning. Ett problem som AMU delar med all offentlig utbildning med stora fasta resurser är svårigheterna att följa med i den snabba tekniska utvecklingen. Det ställs stora krav på investeringar i en utrustning som tämligen fort blir inaktuell. Härigenom riskerar väsentliga delar av AMU:s utbildning att förlora i attraktionskraft för såväl arbetstagare som arbetsgivare. Detta ställer stora krav på AMU att planera utbildningen. Den nuvarande länsvisa organisationsformen får inte bli ett hinder för samarbete över länsgränserna. AMU måste också pröva olika vägar att samarbeta med det lokala näringslivet för att ge AMU-eleverna möjlighet att få en utbildning som är anpassad till sådan modern teknik som företagen utnyttjar. I takt med att den återkommande utbildningens betydelse ökar öppnas nya vägar för finansiering av AMU:s verksamhet. En väl fungerande arbetslöshetsförsäkring utgör en i en socialt ansvarsfylld arbetsmarknadspolitik. För de personer som av olika skäl blir utan arbete skall det finnas ett skyddsnät. Trots att socialdemokraterna i olika sammanhang alltid framhåller att de vill vara garanter för detta skyddsnät, är det anmärkningsvärt att skyddsnätet beträffande arbetslöshet har många hål. Till skillnad från de flesta andra industrialiserade länder har vi inte en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Istället har vi en försäkring som är knuten till de fackliga organisationerna. Att denna koppling till de fackliga organisationerna är ett självändamål för socialdemokraterna, i syfte underlätta rekryteringen till fackföreningarna, framkom tydligt . Regeringen genomdrev då en ändring som i princip innebär att de fackliga organisationerna behåller kontrollen och administrationen av försäkringen, medan skattebetalarna står för hela försäkringskostnaden. Dessutom skänkte regeringen bort arbetslöshetskassornas fonder till de fackliga organisationerna. Dessa borde givetvis ha utnyttjats till de arbetslösa. fick de fackliga organisationerna istället en gåva som de kan utnyttja helt fritt. Vi har förordat en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring som omfattar alla förvärvsarbetande. Det finns ingen anledning till att denna socialförsäkring skall skilja sig från andra socialförsäkringar som gäller utan att medlemskap i särskilda organisationer erfordras. Det är inte rimligt att en del arbetslösa - de som får s.k. KAS-bidrag - får mycket lägre ersättning än andra. Vi föreslår att en parlamentarisk utredning skyndsamt utreder en allmän obligatorisk arbetslöshetsförsäkring som omfattar alla förvärvsarbetande såväl löntagare som företagare. Försäkringen skall ge en grundtrygghet vid arbetslöshet. Möjligheterna till frivilliga tilläggsförsäkringar bör därtill Likaså bör utredningen utreda möjligheterna att inom ramen för en Mot. 1988/89 ny arbetslöshetsförsäkring lösa problemen med förtida avgång, den s.k. A285 58,3-pensioneringen. 10 Arbete för ungdomar Inträdet på arbetsmarknaden är ett stort steg för varje ung människa. Det finns många viktiga skillnader mellan utbildning och arbetsliv. Dessa skillnader har accentuerats av att skolan för många elever ofta framstår som kravlös. I arbetslivet möter den unge krav både från arbetsgivaren och arbetskamraterna. Skolan förbereder sina elever dåligt för verkligheten. I dagens konjunkturläge är efterfrågan på arbetskraft stor i större delen av landet. Även ungdomar har därmed blivit mera attraktiva på arbetsmarknaden. Likväl har unga personer svårt att få fotfäste på arbetsmarknaden - den officiella statistiken ger en ganska ofullständig bild av arbetslösheten. Men enligt dessa siffror är arbetslösheten bland dem som är mer än dubbelt så hög som genomsnittet för alla aktiva åldrar. Arbetsmarknadsläget för ungdomar ' 1988. Öppet arbetslösa enligt : 16-19 år Beredskapsarbete < 25 år Källa: AMS och SCB. 1 December månads siffror är tillgängliga men på grund av julhandel, skollov och liknande ger novembers siffror en bättre bild av läget för ungdomar på arbetsmarknaden. AKU-siffrorna utgör mittpunkter i skattade intervall. Trots högkonjunktur och uppgiven hög efterfrågan står således ca 50 000 unga människor utan arbete. Ett av skälen till att ungdomar har svårt att komma in på arbetsmarknaden är att de ofta inte har några referenser. Med tanke på den anställningstrygghet som finns är det delvis förståeligt att arbetsgivare är tveksamma till att anställa ungdomar. Denna tveksamhet förstärks troligen ytterligare av att sjukfrånvaron är anmärkningsvärt hög hos unga anställda - den grupp man annars skulle förvänta sig har det bästa allmänhälsotillståndet. Vi har i en annan motion föreslagit att provanställningstiden för bl.a. ungdomar skall utökas till . Det skulle ge fullgoda möjligheter för en en ung person att anpassa sig till arbetslivet och visa att han eller hon är lämplig för fortsatt anställning. Ett av skälen till att ungdomar är arbetslösa är att de lämnar en gymnasial utbildning. Det svenska skolsystemet har mycket dåliga förutsättningar att hjälpa dem som av olika anledningar inte klarar gymna- Mot. 1988/89 sieskolans linjer. Det ovannämnda förslaget till ny yrkesutbildning baserad på en lärlingsanställning bör ge bättre stadga åt den praktiska yrkesutbildningen. Därmed bör riskerna för studieavbrott minska. Elever, som lämnar gymnasieskolan eller efter avslutad utbildning inte får arbete, placeras i s.k. ungdomslag. Vi har under en rad av år kritiserat ungdomslagen och krävt att denna speciella form av beredskapsarbete för unga människor skall upphöra. Även om de värsta avarterna, såsom kollektiv inskrivning av avgående gymnasieklasser, numera upphört, återstår de fundamentala nackdelarna med ungdomslag. Den unge placeras i halvtidsarbete inom den offentliga sektorn. Förvaltningarna som tar emot placeringar har intresse av att behålla den unge som resurs men kan sällan erbjuda något varaktigt arbete, eftersom det för sådana positioner ofta krävs mera utbildning. Regeringen har avviserat att systemet med ungdomslag skall upphöra. avser regeringen återkomma till med förslag till ett nytt system för att ge sysselsättning åt arbetslösa ungdomar. Vi har från moderat sida föreslagit att ett system med s.k. arbetspraktik skall införas. Arbetspraktiksystemet som utförligt finns beskrivet i motion 1987/88:A263 innebär i korthet en hjälp till den enskilde unge att bli mer attraktiv på arbetsmarknaden. Kommunerna bör ha ett uppföljningsansvar för alla upp till . När någon lämnar skolsystemet skall hon eller han i första hand uppmuntras att söka en lämplig utbildning. Om den unge redan genomgått en utbildning eller inte vill försätta inom skolsystemet, skall hon eller han få hjälp att söka arbete. Om den unge är arbetslös bör hon eller han erbjudas en arbetspraktikplats. Dessa platser bör i första hand ordnas inom den privata sektorn och bör inte vara över . 11 Arbete åt handikappade Mångå arbetshandikappade står utanför arbetsmarknaden. Det är ofta en smärtsam situation för den enskilde handikappade. Hon eller han vill normalt också göra en arbetsinsats i mån av förmåga. Det är också ett slöseri med resurser att inte tillvarata den förmåga och vilja till produktivt arbete som finns i samhället. Efter hand som rehabilitering, habilitering och utbildning förbättrats finns det nu många som har kunskaper och förmåga att arbeta. Det nuvarande gynnsamma konjunkturläget bör tas tillvara. I partimotionen Ökad valfrihet och trygghet för handikappade redovisas våra förslag för att förbättra de handikappades möjligheter på arbetsmarknaden. Vi har upprepade gånger föreslagit ett system med individuella, flexibla lönebidrag för arbetshandikappade. Lönebidraget skall kompensera för den handikappades nedsatta arbetsförmåga och skall därför knytas till den handikappade, inte till arbetsgivaren. Det skall kunna utgå så länge den handikappade är yrkesverksam. Placering vid kan i en del fall vara en bra lösning. Detta är emellertid den dyraste formen av handikappsysselsättning. Den måste därför i första hand erbjudas dem som har störst behov av särskilda tekniska och personella resurser. Utslussningen av anställda i till den öppna arbetsmarknaden har varit något mer framgångsrik . Ansträngningarna bör genom införandet av ett lönebidrag av den modell vi föreslagit kunna ge ännu bättre resultat. Det är också positivt att prövar olika former för verkstäderna och t ex ytterligare ökar antalet inbyggda verkstäder. Detta ger de anställda bättre möjligheter att finna sig tillrätta på den öppna arbetsmarknaden. För att inte skapa onödiga inlåsningseffekter är det angeläget att lönestrukturen vid verkstäder överensstämmer med den som är gällande på respektive ort, vilket bör beaktas vid kommande avtalsförhandlingar. Gruppen missbrukare vid verkstäder ökar. I många fall är dessa arbetsplatser mindre lämpliga för rehabilitering av missbrukare, inte minst föreligger det risk för att många missbrukare på en och samma arbetsplats kan leda till missbrukskultur. Verkstäderna har i allmänhet inte tillräckliga möjligheter att ge det omfattande stöd som missbrukare behöver och som inte begränsar sig till arbetsplatsen. Kommunernas socialtjänst måste här ha ett övergripande ansvar. Möjligheterna att samarbeta med enskilda, ideella organisationer bör tas tillvara. För rehabilitering och sysselsättning av arbetslösa byggnadsarbetare har inrättats en särskild organisation, för s.k. strukturstöd åt byggnadsarbetare . Statsbidrag utgår av lönekostnaden. En del av dem som sysselsätts inom Galaxen ingick tidigare i AMS:s egenregiverksamhet. Verksamheten fyller en välbehövlig social och rehabiliterande funktion och har givit flera värdefulla erfarenheter som bör kunna tas till vara av såväl arbetsmarknadsmyndigheterna som berörda parter. Utslagningen från byggnadsbranschen är i hög grad beroende på dess särskilda arbets- och avtalsförhållanden. Genom större uppmärksamhet på arbetsmiljön och mer av förebyggande insatser borde förhållandena kunna förbättras. Det borde vara möjligt för branschen, framför allt i det nuvarande goda konjunkturläget, att själv ta ett större ansvar för de byggnadsarbetare som ådrar sig skador eller som på grund av ålder inte orkar med ett hårt tempo.