mot · GC02Sk411 · 1989-01-24 00:00:00 — 1988/89 :Sk411 av m fl (m) Beskattning av boende, kapital m m 1988/89 Sk411 Moderata samlingspartiet föreslår i partimotionen Skattereform för 1990talet (1988/89:374) en omfattande reformering av inkomstbeskattningen för fysiska och juridiska personer. I denna motionen behandlas frågor som rör bostadsbeskattning, beskattning av kapital, arbetsgivaravgifter och löneskatter, omsättningsskatten på värdepapper och indirekta skatter. 1990 genomförs en allmän fastighetstaxering för småhus. De förändringar av taxeringsvärdena som då sker påverkar skatteuttaget i flera avseenden. Den statliga fastighetsskatten tas ut i förhållande till taxeringsvärdet. Schablonintäkten för småhus beräknas med utgångspunkt i taxeringsvärdet, som också ligger till grund för förmögenhetsbeskattningen. Det är fastigheternas marknadsvärden som är utgångspunkt fastighetstaxering. De bedömningar av prisutvecklingen som kan göras tyder på att taxeringsvärdena kommer att öka med genomsnittligt för hela landet. Utvecklingen varierar emellertid kraftigt mellan olika regioner. Storstadsområdena och vissa andra områden med kraftig efterfrågan kommer att få väsentligt större ökningar än genomsnittet. Taxeringsvärdena kan här komma att öka eller ännu mer. I regeringen kompletteringsproposition 1987 föreslogs en skärpning av fastighetsskatten för såväl småhusägare som hyresgäster och bostadsrättshavare. Utgångspunkten för förslaget var den allmänna fastighetstaxering som ägde rum för bl a flerfamiljeshus. Till följd av ett samfällt agerande från oppositionen avslogs emellertid regeringens förslag. Fastighetstaxeringen av småhus kan, som tidigare nämnts, beräknas medföra taxeringsvärdeshöjningar på i genomsnitt . I vissa fall kan ökningarna komma att vara och t o m överstiga . I tabell 1 redovisas de kostnadsökningar som blir följden av taxeringsvärdeshöjningar på 50, . Beräkningarna utgår från att innehavaren har en marginalskatt på och visar effekten av den statliga fastighetsskatten. 1 /988!89.3 sami. Fastighetsskatt för småhus och vid taxeringsvärdesökningar 1990 (vid marginalskatt) Fastighetsskatt 1990 vid taxeringsvärdesökning på beskattas förmånen av egen bostad enligt en schablonmetod. En viss andel av fastighetens taxeringsvärde tas upp som intäkt vid inkomstbeskattningen. Från intäkten får avdrag enbart ske för ränteutgifter och tomträttsavgäld. Eventuellt uppkommande underskott får dras av mot övriga inkomster, men det skattemässiga värdet av ett sådant avdrag är (vid en kommunalskatt på ) oavsett hur hög marginalskatt småhusägaren har. De taxeringsvärdeshöjningar som blir följden av fastighetstaxering kommer således att påverka beräkningen av schablonintäkten. I tabell 2 redovisas hur mycket skatten ökar till följd av taxeringsvärdeshöjningar på 50, . Tabellen avser en inkomsttagare marginalskatt. Taxerings- Småhusskatt Småhusskatt 1990 vid taxeringsvärdesökning på värde Som framgår av tabellen uppkommer kraftiga kostnadsökningar vid oförändrade regler för beräkning av schablonintäkten. 1.1.3 Sammantagna effekter av fastighetstaxeringen I tabell 3 redovisas skatteökningen utslagen vid taxeringsvärdeshöjningar på 50, till följd av fastighetsskatten och den löpande småhusbeskattningen. Skattehöjning 1990 till följd av fastighetsskatt och småhusbeskattning vid oförändrade regler (vid marginalskatt) Taxerings- Kostnadsökning 1990 vid taxeringsvärdesökning på För ett småhus i storstadsregion med ett vanligt förekommande taxeringsvärde på ökar månadskostnaden från /månad till - eller ! Vid marginalskatt ökar månadskostnaden från /månad till /månad. En sådan skatteskärpning är helt oacceptabel. Enligt vår uppfattning får fastighetstaxering inte leda till att fastighetsskatten skärps. Den löpande småhusbeskattningen ska justeras så att kapitalkostnadsutvecklingen för småhus inte överstiger den för flerbostadshus. Vidare måste de regionala effekter som kommer att uppstå bland annat på grund av den prisutveckling som de senaste årens låga småhusbyggande resulterat i begränsas. Om så ej sker kommer tiotusentals småhusägare i framför allt storstadsområdena och vissa skärgårdsområden inte ha råd att bo kvar i sina hus. En av de åtgärder som bör vidtagas är att progressiviteten i skatteskalan avskaffas. Den nuvarande utformningen av villabeskattningen skapar två principiellt viktiga problem. För det första skiljer sig taxeringsvärdet för likadana hus högst väsentligt mellan olika orter och regioner i landet. Denna utveckling har skärpts . Det innebär att villaskatten slår mycket olika beroende på var i landet ett hus ligger. För det andra har, genom att avdrag inte längre medges för reparationer i småhus, det s k svarta arbetet ökat högst betydligt Det kan starkt ifrågasättas om den huvudsakliga grunden för småhusbeskattningen numera kan anses vara en beskattning av den beräknade förräntningen av det i fastigheten nedlagda kapitalet. Det ter sig rimligare att avkastningen i form av boendet i sig skall vara utgångspunkt för beskattningen. Detta är för övrigt tanken bakom beskattningen av den som bor i lägenhet i eget hyreshus. Det bör därför utredas huruvida en ny metod för småhusbeskattning kan införas. Därvid bör övervägas om inte beskattningen av småhus, bostadsrätter och ägarlägenheter kan utformas på ett likformigt sätt. Den nya metoden får inte leda till höjt skatteuttag. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år föreslagit att en avdragsrätt för reparationer i småhus införs. Redan i en promemoria från 1980 (DSB 1980:10) skisserades en avdragsrätt för reparationskostnader. Denna fråga har också behandlats i bostadskommitténs slutbetänkande (SOU: 1986:6). Enligt utredningens mening skulle en årlig avdragsrätt för reparationer verksamt bidraga till att stävja det s.k. svartjobberiet. En tänkbar metod var, enligt utredningen, att tillåta avdrag för styrkta lönekostnader upp till ett belopp av . Särskilt stora kostnader skulle kunna fördelas framåt i tiden. konstaterar att en avdragsrätt, av det utseende utredningen diskuterade, sannolikt inte skulle leda till något skattebortfall till följd av de positiva effekterna när det gäller redovisning av uppburna inkomster. Enligt vår mening bör en avdragsrätt för reparationer införas enligt de principer som angetts. 1.3 Realisationsvinstbeskattning av fastigheter och bostadsrätter Realisationsvinsten vid försäljning av fastigheter beskattas så att köpeskillingen, minskad med det inflationsuppräknade ingångsvärdet, läggs samman med övriga inkomster. Inflationsuppräkningen gäller emellertid inte av ett innehav. Denna begränsningsregel, som infördes i stället för en begränsning av avdragsrätten (vilken ändå tillkom ), är mycket komplicerad och ger stora problem vid taxeringsarbetet. Regeln kan också leda till att rena inflationsvinster beskattas. Den bör därför avskaffas. Vid realisationsvinstbeskattningen kan i vissa fall uppskov med betalning av den beräknade skatten medges för den som säljer sitt småhus och förvärvar ett annat. Motsvarande uppskovsregler finns inte när det gäller bostadsrätter. Realisationsvinstbeskattningen av bostadsrätter motsvarar inte heller i övrigt reglerna för småhus och andra fastigheter. Enligt vår uppfattning bör bostäder i realisationsvinstbeskattningshänseende behandlas på samma sätt, oavsett om det är fråga om en bostad i småhus eller en bostad i flerfamiljshus med bostadsrätt eller äganderätt. Realisationsvinstbeskattningsreglerna för bostadsrätter bör så långt möjligt ändras så att de ansluter till de regler som ska gälla för småhus. Det innebär bl a att uppskovsregler skall införas. Uppskov skall vidare kunna medges vid försäljning av bostadsrätt och köp av småhus och vice versa. Realisationsvinstbeskattningen är, som vi tidigare framhållit, en av de främsta orsakerna till den orörlighet som kännetecknar den svenska bostadsmarknaden. En ökad rörlighet skulle göra det lättare för alla bostadskonsumenter att tillgodose sina önskemål. Enligt vår uppfattning bör därför hela realisationsvinstbeskattningssystemet för bostäder bli föremål för en särskild utredning. Därvid bör övervägas om beskattningen endast skall omfatta tidsmässigt korta innehav eller t o m helt slopas. Genom riksdagsbeslut ersattes hyreshusavgiften fr.o.m. med en statlig fastighetsskatt. Den nya skatten innebär i jämförelse med hyreshusavgiften en avsevärd utvidgning av skattskyldigheten. Bl.a. berörs alla landets drygt 1,5 miljoner småhusinnehavare. ägda hyresfastigheter och lokaler beskattas hårdare än vad gäller de s k allmännyttiga bostadsföretagen. Regeringen föreslog en ytterligare skärpning av skatten för enbart det enskilt ägda beståndet av hyresfastigheter och lokaler. Även detta förslag framlades utan tillfredsställande beredning. Även om en viss kompensation kom att utgå till enskilda fastighetsägare med statliga lån snedvrids konkurrensen ytterligare. Det är främst de småhusägare som redan har de dyraste boendekostnaderna som drabbas hårdast av fastighetsskatten. Det gäller särskilt småhusägare som finansierat sina hus utan statliga lån och sådana som förvärvat ett äldre hus. Det kan ofta röra sig om flerbarnsfamiljer som redan har en svår ekonomisk situation. Även i fråga om flerfamiljshus kommer den sammanlagda effekten av fastighetsskatten och de bidrag som avses utgå för att kompensera skatten att diskriminera fastigheter som inte är statligt belånade. Därtill kommer att de olika skattesatserna (en högre för konventionellt beskattade fastigheter och en lägre för schablonbeskattade fastigheter som ofta tillhör allmännyttan) gör att de privata fastighetsägarna till följd av bruksvärdessystemet inte ens kan ta ut tillräcklig hyra för att erhålla kostnadstäckning för skatten. Fastighetsskatten bör successivt slopas. Behovet av att snabbt genomföra en omfattande marginalskattereform medger emellertid ingen sänkning . har (bl.a. ), med hänvisning till erfarenheterna av allmänna fastighetstaxering, beslutat att hos regeringen begära en utredning syftande till en omläggning av fastighetstaxeringssystemet så att förenklingar kan uppnås. Visserligen har en utredning rörande taxering av småhus slutfört sitt arbete , men ursprungliga krav har ej tillgodosetts. Detta är synnerligen allvarligt med tanke på att fastighetstaxeringen genomförs för olika fastighetskategorier med början och fullföljs 1990 och 1992. En utredning för den uppgift uttalat bör tillsättas. Regler bör vidare införas om att särskild fastighetstaxering kan begäras av fastighetsägare, t.ex. jordbrukare, på grund av att marknadsvärdet har sjunkit. har den högsta förmögenhetsbeskattningen bland OECDländerna. Redan på en förmögenhet på utgår en förmögenhetsskatt på . För förmögenheter uppgår skattesatsen till . Denna beskattning utgör en extraskatt på kapitalavkastning utöver den progressiva inkomstbeskattningen. Effekten accentueras av att förmögenhetsbeskattningen måste betalas med redan beskattade medel, d v s en individ måste först betala inkomstskatt och eventuella arbetsgivaravgifter på det belopp han eller hon därefter skall betala i förmögenhetsskatt. Förmögenhetsskatten är ett särskilt stort problem för personer som har en förmögenhet som ger låg eller ingen direkt avkastning. Ett exempel är egnahemsägare. Ett annat kan vara ägare av mindre företag. De till följd av inflationen successivt höjda substanvärdena i företagen har tillsammans med höjda skattesatser gjort förmögenhetsskatten till ett växande problem för många ägare till framför allt mindre och medelstora företag. Många kan tvingas att successivt sälja ut sina företag för att erlägga skatten. Förmögenhetsskatten leder också till orättvisor mellan personer med olika typer av förmögenhetsinnehav. Någon hänsyn tas heller inte till att vissa tillgångar kan vara belastade med latenta skatteskulder. Målet bör vara att förmögenhetsbeskattningen utformas så att ett bottenbelopp på ca undantas från beskattning och att en låg proportionell skatt tas ut på överstigande belopp. Förmögenhetsskatteskalan bör som ett första steg fr o m taxeringen 1990 återfå det utseende den hade innan den socialdemokratiska regeringen genomförde sina skärpningar. Den allmänna fastighetstaxeringen, som genomförs etappvis för olika fastighetskategorier, har lett och kommer att leda till stora höjningar av taxeringsvärdena för många fastigheter. Om inga ändringar sker kommer allt fler småhusägare att behöva erlägga förmögenhetsskatt. Skatten kommer för andra att i många fall skärpas avsevärt. Regeringen bör, mot bakgrund av fastighetstaxeringens utfall, lägga fram förslag om ytterligare sänkt förmögenhetsskatt från . Ytterligare justeringar kan bli aktuella när utfallet av taxeringen 1992 kan bedömas. Vid beräkningen av förmögenhetsskatt tas alltför begränsad hänsyn till latenta skatteskulder. Det är inte rimligt att förmögenhetsskatt skall erläggas på belopp som den enskilde inte kan tillgodogöra sig vid en realisation av tillgångarna. Detta problem har särskilt gällt vid förmögenhetsbeskattningen av börsnoterade aktier. Här skall dock aktierna fr o m taxeringen 1988 tas av marknadsvärdet . Denna reduktion är emellertid inte tillräcklig. Vid förmögenhetsbeskattningen bör, enligt vår mening, börsnoterade aktier tas av sitt marknadsvärde. Därmed tas rimlig hänsyn till den latenta skatteskulden. har tidigare tagits av substansvärdet vid förmögenhetsbeskattning. gäller i stället att av det noterade värdet ska tas upp. Det medför en kraftig skatteskärpning. Reglerna bör ändras så att värderingen åter utgår från substansvärdet och att av detta tas till beskattning. Samma regler bör gälla icke inregistrerade börsaktier. Frågan om förmögenhetsbeskattningen på arbetande kapital i små och medelstora företag behandlades utförligt av företagsskattekommittén i ett betänkande 1982 (Ds B 1981:13). Kommittén, som undersökte olika beskattningsmetoder för att bryta kapitalbeskattningens negativa effekter för näringslivet, ansåg att den bästa lösningen var att helt undanta arbetande kapital i mindre och medelstora företag från förmögenhetsbeskattning. En majoritet av de remissinstanser som yttrade sig över utredningsförslaget delade kommitténs uppfattning. Vi föreslår därför att det arbetande kapitalet i mindre och medelstora företag undantas från förmögenhetsbeskattning på sätt som föreslagits av företagsskattekommittén. Vid förmögenhetsbeskattningen gäller fortfarande att makars och barns (även fosterbarns) förmögenheter läggs samman vid beräkningen av förmögenhetsskatt. Detta kan få orimliga konsekvenser. Grundprincipen måste även här vara en särbeskattning. Sambeskattningen av förmögenheter bör således avskaffas. För pensionärer utgår en extra förmögenhetsskatt genom att förmögenhet kan reducera det extra avdraget vid inkomsttaxeringen och leda till snabbare avtrappning av det kommunala bostadstillägget. Denna förmögenhetsprövning bör slopas fr o m . Den regel som begränsar det totala uttaget av förmögenhets- och inkomstskatt för en skattskyldig måste justeras i takt med att marginalskatterna sänks. 2.2 Arvs- och gåvobeskattningen Även arvs- och gåvobeskattningen är mycket hög i . Den högsta skattesatsen för efterlevande make, barn m fl uppgår till . Skatteskalans progressiva utformning gör att de totala arvsskattebeloppen snabbt blir mycket stora räknade som andel av den skattepliktiga . I flertalet jämförbara länder är arvsbeskattningen klart lägre. Så är exempelvis den högsta skattesatsen för make och barn i , i och i (i tas skatt inte alls ut om det rör sig om make). Gåvoskatteskalorna överensstämmer med arvsskatteskalorna. Beskattningen av gåva skiljer sig från arvsbeskattningen i vissa andra avseenden. Det gäller bl a det skattefria grundavdrag som kan göras vid arvsbeskattningen. Den internationellt sett höga arvs- och gåvobeskattningen är orimlig och skapar många problem. Det gäller bl a i samband med övertagade av jordbruk eller rörelse vid ett generationsskifte. bör de svenska arvsskattesatserna anpassas till den genomsnittliga nivå som gäller i övriga nordiska länder. Efter riksdagsbeslut medges vid arvsbeskattningen ett avdrag på från arvslott som tillkommer den avlidnes efterlevande make. För barn och andra nära anhöriga är avdraget och i andra fall . Dessa skattefria bottenbelopp bör från ökas så att den avlidnes efterlevande make kan erhålla tolv basbelopp skattefritt, barn eller annan nära anhörig fem basbelopp och annan person två basbelopp. Vid gåvobeskattningen gäller att man skattefritt kan erhålla en gåva från annan person på . Är gåvan i form av personligt lösöre är beloppsgränsen . Dessa belopp bör justeras fr o m så att en gåva på upp till ett halvt basbelopp kan ges utan att beskattning inträder. Detta bör gälla oavsett om beloppet är personligt lösöre eller andra tillgångar. Som tidigare nämnts är skatteskalorna vid arvs- och gåvobeskattningen gjordes vissa justeringar av dessa skolor. Dessa är emellertid inte tillräckliga. Skalorna för klass I (efterlevande make och därmed jämställd, barn, avkomling till barn, make till barn, efterlevande make till avlidet barn) och II (övriga fysiska personer, juridiska personer utom bl a landsting, kommun, vissa stiftelser etc) bör från få följande utseende: Klass I (kronor) Klass II (kronor) Då aktier (eller motsvarande tillgångar) ingår i ett dödsbo bör de vid arvsbeskattningen som ett alternativ - då försäljning sker i syfte att erlägga arvsskatten - kunna tas upp till det värde som gäller för försäljning. Även vid arvs- och gåvobeskattningen bör börsnoterade aktier, med hänsyn till den latenta skatteskulden, tas av sitt marknadsvärde. skall, i likhet med vad som bör gälla vid förmögenhetsbeskattningen, tas av sitt substansvärde. 3 Arbetsgivaravgifter och löneskatter Den första borgerliga trepartiregeringen inledde arbetet med att avskaffa de arbetsgivaravgifter som inte är kopplade till socialförsäkringssystemet utan utgör löneskatter. Sålunda avskaffades den allmänna arbetsgivaravgiften i två etapper. I samband med skatteuppgörelsen mellan , och socialdemokraterna infördes emellertid en ny löneskatt, den allmänna löneavgiften, vars syfte var att finansiera det första steget i skatteomläggningen. Det långsiktiga målet måste vara att avveckla de arbetsgivaravgifter som inte har någon anknytning till socialförsäkringssystemet. Det bör i första hand gälla återstoden av den allmänna löneavgiften. I rådande samhällsekonomiska läge är det emellertid nödvändigt att prioritera kraftiga sänkningar av marginalskatterna. Dessa kommer företagen till del bl a i form av lugnare kostnadsutveckling. Ett led i skapandet av den inre marknaden inom EG är att utjämna skillnader i främst den indirekta beskattningen. har lagt fram förslag om en harmonisering av mervärdebeskattningen vad avser dels den beskattningsbara basen, dels skattesatserna. Den utredning regeringen tillsatt för att se över den indirekta beskattningen i syftar främst till att höja det totala momsuttaget för att delfinansiera en omläggning av inkomstbeskattningen. För att så långt möjligt ska kunna få tillgång till EG:s inre marknad kan komma att krävas en anpassning av mervärdeskatten från svensk sida. Utgångspunkten bör då vara att så långt möjligt harmonisera den svenska mervärdeskattebasen med vad som kommer att gälla inom EG. Det ökade skatteuttag som skulle bli följden av oförändrade skattesatser kan motverkas genom att dessa sänks. får då en generell mervärdeskattesats som ligger inom det av rekommenderade intervallet (), om än i den övre delen. Beskattningen bör inte användas som styrmedel. Detta gäller även energipolitiken. Nuvarande utformning av energibeskattningen innebär att man på en gång har sökt tillgodose flera motstridiga syften, vilket har gjort skattesystemet på energiområdet ologiskt. Bl a har beskattningen av kol blivit alltför låg, vilket haft till konsekvens att en ökad användning av energikällor som vattenkraft, kärnkraft, solenergi och vindkraft försvåras. Vi förordar principellt en övergång till mervärdeskatt på energiområdet, kombinerad med energilikformiga punktskatter på en förhållandevis låg nivå. Vissa avsteg från likformigheten kan emellertid vara motiverade av miljöpolitiska skäl. Skattesystemet blir genom denna ordning mera hanterligt. Det medför att den konkurrensutsatta industrin i energibeskattningshänseende likställs med de utländska konkurrenter som helt eller delvis kan lyfta av sin energiskattebörda. 5 Omsättningsskatterna på värdepapper infördes en omsättningsskatt på på handeln med aktier i . fördubblades skatten, trots försäkringar från bl a finansministern i valrörelsen om att inga nya skatter skulle läggas på aktiesparandet. Omsättningsskatten gäller även utländska placerares handel på den svenska aktiemarknaden. gäller skatten även affärer till mäklarnas egna lager. Parallellt har också omsättningsskatt införts inom penningmarknaden. då omsättningsskatten i införts, höjts och utvidgats har utländska aktiemarknader vidtagit flera åtgärder för att sänka sina transaktionskostnader. I genomfördes exempelvis vad som kallades "The Big Bang 1986. Förändringar i omvärlden innebär bl a att transaktionskostnaderna i är så höga som i exempelvis och . Omsättningen på har minskat från 1986 till 1987 och Summan av utländska köp och försäljningar på den svenska aktiemarknaden har minskat från 1986 till 1988. Nettotillskottet av utländska aktielikvider har minskat från plus 1986 till minus 1987 och minus har handeln med svenska aktier i utlandet ökat från 1986 till 1988. Det innebär att av den totala omsättningen av svenska aktier äger rum utomlands. Den svenska penningmarknaden har i stort sett punkterats genom den införda skatten. Det är självklart att en skatt på omsättning minskar omsättningen i fråga. En skatt som betalas av aktieägare måste också minska intresset för att äga aktier och därmed leda till lägre aktiekurser än vad som annars varit fallet. Minskad omsättning och högre transaktionskostnader innebär vidare att marknaden blir mindre likvid och mindre effektiv. Detta avspeglar sig i högre kapitalkostnader för företagen och i sänkta skatteintäkter från förmögenhets- och arvsskatterna för staten. I en studie av och (EFI, ) har effekten av ökade transaktionskostnader för omsättningsvolymen i svensk aktiehandel studerats. Studien visar att en sänkning av skattesatsen från nuvarande två till en procent skulle medföra en ökning av omsättningsvolymen på mellan . Att helt avskaffa skatten skulle medföra en omsättningsökning på . En motsvarande studie på engelska data visade att en skattesänkning från två tili en procent skulle medföra en volymökning på . Den införda omsättningsskatten på penningmarknaden har, som sagts, bidragit till en dramatisk minskning av omsättningen. Detta förutsågs redan när skatteutskott behandlade frågan . Vid en offentlig utfrågning redovisade företrädare för såväl som att skatten skulle försämra marknadens effektivitet. Till detta kommer ett högre ränteläge än vad som annars skulle bli fallet, högre kostnader för upplåning och lägre avkastning vid utlåning. får sämre möjligheter att bedriva penningpolitik. beslöt att så långt möjligt skulle anpassas till EG:s inre marknad. Omsättningsskatterna strider dock mot denna anpassning som de leder till försämrade konkurrensvillkor för de svenska marknaderna gentemot de utländska. Detta kommer att accentueras då den svenska valutaregleringen slopas. Omsättningsskatten på aktiehandeln bör därför successivt slopas. Ett första steg är att skatten halveras fr o m . Omsättningsskatten på aktiehandel slopas från samma tidpunkt för valutautlänningar. Omsättningsskatten på penningmarknaden slopas. De statsfinansiella konsekvenserna av detta förslag blir marginella. Som framgår av den studie som tidigare refererats skulle en halvering av omsättningsskatten på aktiehandeln leda till en kraftig omsättningshöjning. Redan detta innebär att skattebortfallet inte blir av den omfattning som kan beräknas vid oförändrad volym.