mot · GC02So493 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: So493 av och (båda fp) Rättspsykiatrin Situationen inom svensk rättspsykiatri är utomordentligt allvarlig. I avvaktan på den länge försenade propositionen om psykiatrisk vård där vi förutsätter att regeringen behandlar rättspsykiatrin föreslår vi för nästa budgetår en förstärkning av rättspsykiatrins resurser med 5 milj. kr. för att lindra den akuta krisen. Enligt lagen skall en rättspsykiatrisk undersökning genomföras . Så har inte kunnat ske. Härigenom har många enskilda människor vållats lidande och en rad överträdelser förorsakats av de rättsregler som gäller för prövning av brottmål. Frihetsberövanden har inträffat som inte står i överensstämmelse med svensk lag och sannolikt inte heller med angående skydd för de mänskliga rättigheterna. Regeringen har inte varit okunnig om konsekvenserna av regeringens underlåtenhetssynder. Dessa har påtalats i upprepade framställningar från justitieombudsmannen och , i ett skarpt formulerat yttrande av justitieutskott, i upprepade betänkanden från socialutskott och senast i en skrivelse från . Trots dessa varningar har regeringen genom en restriktiv anslagspolitik gradvis försämrat betingelserna för de rättspsykiatriska stationerna och klinikerna. 1986 stängdes för gott en av de två avdelningarna vid rättspsykiatriska kliniken i . I budgeterna /88 och 1988/89 äskades anslag enligt det s. k. huvudalternativet, dvs. en neddragning i reala termer. utvidgades sommarstängningen från att som tidigare somrar omfatta en avdelning i och en avdelning i till att även omfatta en avdelning i . Denna ytterligare stängning, som började genomföras , ledde till en påtagligt ökad väntetid i . Någon avlastning kunde inte ske eftersom det totala antalet platser i landet denna sommar minskats från 94 till 53. Stängningen ledde till allvarliga problem inom kriminalvården, vilket påtalades i en skrivelse från till . har förhandlingarna mellan förhandlingsrådet och om rättspsykiatrins framtid brutit samman. har ålagt verksamheten ytterligare starka finansiella restriktioner. 1988/89 So493 497 1 1988/89. Nr So493 - 497 I den fortsatta framställningen redovisar vi gällande rättsregler samt de kritiska iakttagelser och varningar som framförts av JO, , justitieutskottet, socialutskottet och . Enligt 31 kap. 3 § kan de som har begått brott av domstol överlämnas till sluten psykiatrisk vård eller vård i specialsjukhus för psykiskt utvecklingstörda om domstolen finner att han behöver sådan vård. Förutsättning är att föreskriven medicinsk utredning visat att han kan beredas vård med stöd av lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) eller 35 § i den i övrigt upphävda omsorgslag. Enligt 33 kap. 2 § gäller vidare att för brott som någon begått under inflytande av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan själslig abnormitet av så djupgående natur att den måste anses jämställd med sinnessjukdom i princip inte får tillämpas annan påföljd än överlämnande till särskild vård. Enligt 3 § lagen (1966:301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål får rätten inte förordna att någon skall överlämnas till sluten psykiatrisk vård eller vård i specialsjukhus utan att rättspsykiatrisk undersökning företagits. I 4 § denna lag stadgas att beslut om rättspsykiatrisk undersökning skall meddelas så snart det kan ske. Undersökningen skall utföras med största möjliga skyndsamhet. Skriftligt utlåtande över undersökningen skall avges till rätten från det beslutet om undersökningen inkom till den klinik eller station till vilken undersökning hör. får medge anstånd i särskilt fall. De långa väntetiderna vid de rättspsykiatriska undersökningarna har vid flera tillfallen uppmärksammats av JO. I 1985/ämbetsberättelse (s. 280 ff) behandlades frågan av JO . I den mån andra åtgärder inte visade sig tillräckliga för att hålla undersökningarna inom den lagligt stipulerade sexveckorsperioden framhöll JO att man måste välja mellan en resursförstärkning och en anpassning av den lagstadgade tidsperioden till en realistisk nivå. I 1986/ämbetsberättelse konstaterade JO att väntetiderna ånyo hade ökat mycket kraftigt. De stred mot gällande lagstiftning och var inte godtagbara med tanke på att de häktade, mer eller mindre psykiskt gravt störda personer, härigenom hålls inspärrade som flerfaldiga gånger överstiger den av lagstiftaren förutsedda. Inte heller ekonomiskt var dessa väntetider försvarbara, ansåg JO. JO erinrade om det beredningsarbete avseende psykiatrisk tvångsvård som f. n. pågick i kanslihuset och anförde: Även om förslag till en ny organisation är under utarbetande är det ofrånkomligt att det kommer att ta innan det kan börja fungera. De förhandlingar som förts mellan staten och sjukvårdshuvudmän nen i olika frågor rörande den rättspsykiatriska verksamheten visar att frågan om ett övertagande av den rättspsykiatriska verksamheten innehåller en rad svårlösta problem. Som situtionen ser ut är emellertid omedelbara åtgärder påkallade för att nedbringa de totala undersökningstiderna. Som framhållit kan dessutom kösituationen ytterligare försämras , om inte kliniken i öppnas. Med anledning av JO:s utlåtande föreslog () och () i motion 1986/87:K103 ett tillkännagivande till regeringen om att snabba åtgärder måste sättas in för att undanröja de påtalade missförhållandena. Motionen överfördes från till socialutskottet, som efter hörande av justitieutskottet ställde sig bakom förslaget om ett tillkännagivande. I sitt yttrande över folkpartimotionen anslöt sig justitieutskottet (JuU 1986/87:1 y) till JO:s bedömning att de påtalade missförhållanden var av mycket allvarlig beskaffenhet. Det rör sig här om personer som har bedömts kunna på grund av psykisk sjukdom vara i behov av sluten psykiatrisk vård, men som ännu inte är dömda för brott. En förutsättning för ett beslut om rättspsykiatrisk undersökning är visserligen antingen att den misstänkte har erkänt gärningen eller att domstolen oftast efter huvudförhandling har funnit övertygande bevisning föreligga för att den misstänkte har begått gärningen (2 § lagen om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål). Men även om en sådan förutsättning föreligger kan det aldrig ursäkta månadslånga frihetsberövanden med förvaring i häkte som beror på brister i det allmännas egen organisation och som dessutom innebär att ett psykiatriskt vårdbehov i många fall inte alls blir tillgodosett. Sådana förhållanden är inte acceptabla i en rättsstat. Utskottet kan inte underlåta att påpeka det anmärkningsvärda i att de påtalade förhållandena på sina håll synes uppfattas mera som en accepterad ordning än som det absoluta undantag som lagstiftaren har tänkt sig. En sak av en annorlunda dimension som inte kan frånkännas betydelse i sammanhanget är de organisatoriska problem och den budgetbelastning som det nuvarande tillståndet föranleder för kriminalvården. Detta är självfallet inte försvarligt. Mot den angivna bakgrunden måste det därför enligt utskottets mening understrykas med skärpa att allvarliga ansträngningar nu måste göras för att komma till rätta med de rådande missförhållandena. Av betydelse för bedömningen är att ett reformförslag, som kan komma att innebära en genomgripande förändring av både lagregleringen och organisationen i fråga om omhändertagande av psykiskt störda lagöverträdare, bereds och kan komma att föreläggas . Utskottet utgår från att sådana synpunkter som utskottet och JO har anlagt på saken därvid kommer att beaktas. Utskottet förutsätter sålunda att noggranna analyser görs i detta reformarbete och i förhandlingarna om ett eventuellt överförande av huvudmannaskapet för undersökningsverksamheten, så att inte motsvarande missförhållanden uppkommer i en ny organisation. De förhoppningar som alltså kan knytas till resultatet av reformarbetet hindrar emellertid inte utskottet från att på nytt påpeka att det redan nu krävs kraftfulla åtgärder för att avhjälpa de missförhållanden som råder och som trots allvarlig kritik och förslag till förbättringar tillåtits Utskottet bedömer de av beslutade åtgärderna som otillräckliga. föreslår socialutskottet att hemställa att som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet nu uttalat. (SoU 1986/87:15) anslöt sig till JO:s och justitieutskottets bedömning av situtionen. Enligt utskottet borde det övervägas att ställa mer resurser till förfogande för verksamheten så att kön kunde arbetas av. Utskottet underströk att frågan var av så akut beskaffenhet att den propositionen som f. n. var under beredning inte kunde inväntas. Arbetet med att reformera den psykiatriska vården måste drivas vidare. Förhållandena på de rättspsykiatriska klinikerna är emellertid sådana att en lösning av problemen inte kan stå i avvaktan på en större och mer tidskrävande reform. Enligt utskottets mening måste därför regeringen omgående vidta åtgärder för att avhjälpa de missförhållanden som råder och som trots allvarlig kritik fått råda alltför . , , tog socialutskottet (SoU 1986/87:16) åter upp frågan om rättspsykiatrin med anledning av budgetpropositionen samt motioner av () m.fl. samt och (båda c). Härvid gjordes ett nytt tillkännagivande till regeringen. Utskottet anförde bl.a.: De långa väntetiderna för rättspsykiatriska undersökningar behandlades av utskottet . Utskottet riktade därvid stark kritik mot den rådande situationen och uttalade att allvarliga ansträngningar måste göras för att komma till rätta med de rådande missförhållandena. Utskottet konstaterar att socialministern i budgetpropositionen också anser att den nuvarande situationen inte kan accepteras. Statsrådet redovisar dock inga andra omedelbara åtgärder än vissa av vidtagna och planerade sådana. Det är här fråga om just de åtgärder som utskottet bedömt som otillräckliga. var i denna bedöming enigt med justitieutskottet. Enligt utskottets då uttalade mening måste det därför också övervägas att ställa mera resurser till förfogande för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten så att den befintliga kön kan arbetas av. Utskottet vidhåller detta ställningstagande. Regeringen bör sålunda återkomma till i denna del. Även (SoU 1987/88:22) underströk socialutskottet att läget ännu ingav stor oro och att regeringen vidtagna åtgärder inte kunde anses tillfredsställande. Utskottet förutsätter att stora ansträngningar nu görs för att man skall kunna komma till rätta med problemen. I kammardebatten påpekade () att tillämpade tidsfrister inte står i överensstämmelser med gällande lag. Det här har påpekats . Det har påpekats av JO, det har påpekats av . Senast vi var inne på denna fråga skrev till regeringen och sade att vi kan inte vänta på den nya propositionen om psykiatri de här missförhållandena måste åtgärdas . återkommer utskottet med en enhällig skrivning och säger att de resurser Mot. 1 som finns tillgängliga för dessa undersökningar är fortfarande otillräckliga, So493 och vi kräver av regeringen omedelbara åtgärder. Jag skulle vilja med stor kraft understryka att om inte det här av upprepade kravet tas på allvar, så måste vi på något annat sätt göra regeringen uppmärksam på att nuvarande missförhållanden inte får bestå. Efter detta anförande begärde () ordet för följande inlägg: Mitt inlägg skall bli mycket kort. Jag vill bara som ledare för den socialdemokratiska gruppen i utskottet stryka under det som ordföranden har sagt om rättspsykiatriska undersökningar. Det är helt otillständigt att det får fortgå som det gör. Något måste göras. Vi bryter från samhällets sida mot den lag vi själva har skapat. Som chefsmyndighet för den rättspsykiatriska verksamheten har under en följd av år påtalat de problem som uppstått bl. a. till följd av en restriktiv medelstilldelning. I anslagsframställningen /89 anfördes bl. a. följande: Den rättspsykiatriska organisationen har haft ur rättssäkerhetssynpunkt besvärande köer av väntande undersökningsfall. Undersökningstiderna på klinikerna har för häktade fall ofta varit orimligt långa. har vidtagit en rad åtgärder för att en utveckling mot minskade vänte- och undersökningstider skall ske. Sådana åtgärder har varit: begränsning av sommarstängningar, införande av ett system med produktionsstimulans för täckande av merkostnader vid ökad prestation, skärpt bedömning av begäran om anstånd med avgivande av utlåtanden från enheterna, konsultinsatser på kliniken i och en fortlöpande uppföljning av vidtagna åtgärder. Därutöver planerar styrelsen bl. a. nya föreskrifter om förbättrad och mer enhetlig strukturering av de rättspsykiatriska utlåtandena. De åtgärder som vidtagit för att de av JO, i flera beslut och i JO:s ämbetsberättelse, skarpt kritiserade förhållandena inom rättspsykiatrin skall förbättras gör det omöjligt för styrelsen att minska kostnaderna för den personal som arbetar inom organisationen. Styrelsen har under en följd av år varit tvungen att begära att få överskrida anslaget till förvaltningskostnader pga. att lönemedlen varit otillräckliga. har i sitt betänkande 1986/87:15 uttalat att förhållandena på de rättspsykiatriska klinikerna är sådana att en lösning av problemen inte kan anstå i avvaktan på en större och mer tidskrävande reform. Enligt utskottets mening måste regeringen omgående vidta åtgärder för att avhjälpa de rådande missförhållandena. Vad utskottet anfört beslöt ge regeringen till känna. Sammanfattningsvis kan finansieringssituationen sammanfattas enligt följande: Riksdag, regering, JO, press och allmänhet kritiserar skarpt situationen inom rättspsykiatrin bl. a. för att den ofta inte kan uppfylla lagens krav på tid som den undersökte måste befinna sig i häkte. Förbättringar krävs kontinuerligt. Å andra sidan har området under ett helt årtionde varit föremål för rigorösa besparingar. har avtalsförbättringar för schemabunden personal medfört att personalstyrkan behövt utökas. Medel härför har inte beviljats. Den speciella karaktären av en vårdinstitution med dygnet runtverksamhet medför dyra kostnader för vikarier, obekväm arbetstid etc. Genom att ovannämnda kostnader systematiskt inte har täckts uppstår en situation när basen för löneomräkningar blir mindre än den skall vara. Denna skillnad ökar år på grund av nya löneomräkningar. Situationen är nu sådan att ett reellt resurstillskott är oundgängligen nödvändigt. Antingen skall verksamheten skötas enligt de krav som riksdag, regering och JO ställer eller också måste arbetet inriktas på att lägga ned verksamheten i den utsträckning som behövs för att anslaget för förvaltningskostnaderna vid rättspsykiatriska kliniker skall räcka. I det första fallet måste medel beviljas för att nu anställd personal inkl personalbikostnader. I det andra fallet måste det klargöras att verksamheten vid de rättspsykiatriska klinikerna inte kan skötas inom lagens ram och att det dessutom kommer att bli stora försämringar framöver då en klinik måste läggas ned. Dessutom uppnås inte besparingen förrän på grund av personalpolitiska bestämmelser. I sammanhanget måste påpekas att det är lönemedlen inom anslaget som ständigt måste överskridas. Anslaget som helhet har aldrig överskridits. Om de risker som är förknippade med anslagsfördelning enligt det s. k. huvudalternativet anförde : Ett femprocentigt huvudalternativ på anslaget motsvarar . varav ca 2,7 milj.kr. på anslaget för lönekostnader. En sådan nedskärning kan inte genomföras utan att ytterligare en avdelning på någon klinik måste stängas. Om ett huvudalternativ åläggs den rättspsykiatriska organisationen för perioden /891990/91 hemställer styrelsen att nedskärningen förläggs till det sista budgetåret. En sådan nedskärning är inte möjlig att genomföra med nuvarande organisation och lagstiftning om inte avsevärda försämringar med ytterligare köer skall riskeras. Detta allvarliga budskap till regeringen ledde i fjolårets budgetproposition inte till någon positiv reaktion. En mindre uppräkning av anslaget föreslogs visserligen för att parera överskridanden som hade skett under en följd av år, men likväl tillämpade föredraganden liksom föregående år huvudalternativet, dvs. drog ner anslaget i reala termer. förslag om att denna neddragning om den måste ske borde skjutas lämnade socialministern utan kommentar. I stället betecknade hon den rättspsykiatriska undersökningsorganisationen som "överdimensionerad i förhållande till sina nuvarande uppgifter" (vår kurs. 1 sin anslagsframställning /90 återkom med en skarpt formulerad varning: Den rättspsykiatriska organisationen har utsatts för kraftiga reduceringar som kraven på förbättrad verksamhet ökat i omfattning bl. a. genom ingripanden från (såväl social- somjustitieutskotten), JO och allmänheten. Ytterligare nedskärningar kan inte göras utan att någon avdelning läggs ned. Detta å sin sida medför minskad verksamhet med åtföljande köer. Dessutom kan en kostnadsreducering genom personalneddragningar inte genomföras inom aktuellt budgetår, varför besparingar endast kan börja tillgodogöras budgetåret efter nedskärningsåret. föreslår därför att huvudalternativet inte tillämpas på den rättsspykiatriska verksamheten. Om medel ej beviljas till samtlig nu anställd personal tvingas således att stänga någon eller några avdelningar. För att oacceptabelt långa undersökningstider och väntetider då inte skall bli nödvändiga blir tvingad att begära ändring i lagen om rättspsykiatrisk undersökning i borttmål för att möjliggöra att ett ökat antal personer får genomgå rättspsykiatrisk undersökning i häkte. I väntan på psykiatripropositionen Det kan självfallet alltid hävdas, att resursbrist tvingar regeringen till att nå sina mål stegvis i stället för att genast vidta de åtgärder som från allmänna synpunkter ter sig önskvärda. Denna ursäkt duger emellertid inte i föreliggande fall. För det första rör det sig här inte om mer eller mindre önskvärda mål som staten skall sträva efter att uppnå, utan om lagligt garanterade rättigheter. Ser regeringen inte till att i lagen otvetydigt givna regler kan följas åsidosätter den sitt ansvar som verkställande statsmakt. För det andra tyder mycket, bl. JO:s och iakttagelser, på att det inte ens från ekonomisk utgångspunkt är en förnuftig njugghet som regeringen har gått in för. Vad man från statsfinansiell synpunkt har sparat in genom en underdimensionerad rättspsykiatrisk verksamhet är sannolikt i själva verket mindre än vad man har förlorat genom högre omkostnader i häktena. Situationen är nu ohållbar. Att regeringen i årets budget inte tillämpar huvudalternativet (och därmed, antar vi, undanröjer kravet i fjolårets budget om en treårig real anslagsminskning med sammanlagt ) är visserligen en ljusglimt, men detta är självfallet helt otillräckligt. Såväl kortsiktiga som långsiktiga åtgärder behövs för att ge stadga och stabilitet åt rättspsykiatrin. En proposition om psykiatrisk vård är aviserad att komma under vårriksdagen, men kommer inte att kunna behandlas vid detta . Eftersom vi följaktligen har tillfälle att återkomma i fråga om de mer långsiktiga problemen inskränker vi oss här till att begära medel för akuta insatser under den allra . Mot bakgrund av det anförda hemställer vi att under anslaget E 5 beviljar 5 milj. kr. utöver det förslag som framläggs i budgetpropositionen. () ()