mot · GC02Kr314 · 1989-01-25 00:00:00 — 1988/89 :Kr314 av m.fl. (m) Kulturfrågor I föreliggande motion föreslås ett antal omfördelningar av kulturstödet i förhållande till regeringens förslag. De syftar bl.a. till - att stärka kulturskaparnas situation - att förbättra kulturmiljövården - att skapa mer likvärdiga villkor för skilda intressenter inom kulturområdet - att ge kulturinstitutionerna ett ökat ansvar för sin marknadsföring - att ge ökat stöd till vissa eftersatta ändamål. Kulturskaparnas situation förbättras genom att - visningsersättningen ökas med . - statens konstmuseers inköpsanslag förstärks med . - ett särskilt bidrag på . införs för stöd till unga konstnärers första separatutställning - anslaget för inkomstgarantier för konstnärer ökas med . Dessa åtgärder som med . kommer bildkonstnärerna till del ser vi som en bättre väg att stärka deras situation än en beskattning av andrahandsförsäljning av konst. En förbättrad situation inom kulturminnesvården åstadkommes genom att - resurserna för vård av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse ökar med . - anslaget för vård av kulturlandskap och fornlämningar räknas upp med . - insatserna mot luftförorenings- och försurningsskador ökas med . - låneramen för ombyggnad av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse utökas med . Mer likvärdiga villkor inom kulturområdet skapas genom att - stödet till fonogramproduktion i olika bolag förstärks genom att medel överförs från rikskonserters anslag - lagerhållning av klassiker förbättras med medel som tillfallit Litteraturfrämjandet - får disponera medel som tidigare gått till bestämda mottagare 1 1988/89.3 sami. - närradioföreningarnas verksamhet förbättras genom sänkta avgifter. Kulturinstitutionerna ges ett ökat ansvar för bl.a. sin marknadsföring genom att - ansvarsmuseerna får förstärkt stöd med . - nya grundbelopp föreslås för musikinstitutionerna. Vidare ser vi den förstärkning av Operans och anslag vilken vi i annat sammanhang ställt oss bakom som en möjlighet - och förpliktelse - för dessa institutioner att utveckla sina kontakter med det regionala och lokala kulturlivet, att arbeta med turnéverksamhet och överföringen i radio och TV samt i övrigt stärka sitt publikarbete. Eftersatta kulturändamål förstärks genom att - verksamhet får ytterligare anslag - bidragen till Vadstenaakademin höjs - bidraget till ökas - föreningen får förstärkt bidrag. Ett rikt kulturliv förutsätter mångfald och konstnärlig frihet. Offentlig styrning av kulturens utveckling utgör ett hot mot dess bestånd. Friheten måste också gälla medborgarnas rätt att själva välja ur ett rikt kulturutbud. Ett marknadsekonomiskt system gynnar uppkomsten av ett varierat utbud av kultur. En tredje viktig faktor är kvalitet. I en väl fungerande skola utvecklar elevernas känsla och intresse för god kultur. Det finns ett behov av offentligt stöd till kulturen. Detta är särskilt tydligt beträffande vissa smala kultursektorer, kulturinstitutionerna liksom kulturminnesvården. Det offentliga kulturstödet måste emellertid fördelas av många olika organ. Annars finns det risk att vissa kulturyttringar diskrimineras. Socialdemokratisk kulturpolitik har syftat till att styra kulturens utveck - ling och låta den bli ett medel att omvandla samhället i socialistisk riktning. - Det offentliga kulturstödet har centraliserats. - Ideell kulturverksamhet har motarbetats, bland annat genom att missgynnas vid bidragsgivning. - Skolans möjlighet att förmedla kultur har försvagats genom bristfällig undervisning i bland annat historia och språk. - Den s.k. kommersiella kulturen har undervärderats, trots att den i själva verket oftast bärs upp av levande kulturintresse hos kulturskaparen och de som köper hans verk. - Möjligheterna till sponsring av kulturell verksamhet har undervärderats. - Kulturskaparnas arbetsvillkor försämras av högt skattetryck och byråkrati. - Etermediamonopolet förhindrar uppkomsten av nya, alternativa TV- och radiokanaler, vilka skulle ge kulturskapare arbetsmöjligheter och fler program med kulturellt innehåll. - Förstöringen och söndervittringen av många av våra kulturskatter har inte kraftfullt åtgärdats. - Delar av det offentliga kulturstödet utgörs i själva verket av arbetsmarknadspolitisk! motiverade insatser, vilket skapar ryckighet och osäkerhet i skiftande kulturella verksamheter. Personligt engagemang och kultur åt alla Det finns människor som med stor iver och ringa medel åstadkommer kulturinsatser av högklassigt slag. Vi vill erinra om de musikveckor som med eller utan kommunalt stöd i ökad utsträckning förekommer överallt i vårt land. Lokala konstföreningar sprider konst och kunskap om konst och teatergrupper växer i antal och engagerar både barn och vuxna. Ägare till gamla byggnader och kulturminnesmärken vårdar pietetsfullt och ofta med stora ekonomiska uppoffringar sina ägodelar. Allt detta kännetecknas av starkt och personligt engagemang. Vi menar att det allmänna på olika sätt bör stödja ideellt verkande krafter. Förhållandevis begränsade ekonomiska stödinsatser från stat eller kommun kan ge mycket goda resultat. Att få fler människor att ta aktiv del i kulturlivet är en angelägen uppgift för kulturpolitiken. Denna har dock för starkt betonat frågan om kultur i arbetslivet. De kulturellt mest eftersatta finns på andra håll, t.ex. på institutioner eller isolerade i sin hemmiljö. De utgöres av andra grupper än yrkesarbetande, t.ex. barn, pensionärer, arbetslösa, sjuka och hemarbetande. Dessa förhållanden måste beaktas vid bedömning av stödet till de organisationer som verkar inom kultursektorn liksom i det långsiktiga kulturpolitiska arbetet i övrigt. Mot denna bakgrund bör de medel som i årets budgetproposition anslagits till kultur i arbetslivet, 7 000 000, utgå. Bidrag till utvecklingsverksamhet inom kulturområdet m.m. bör således minska med detta belopp. Utbildningens betydelse för kulturen Kravet på kvalitet måste vara ledande i skolans kulturbildande verksamhet. Barnens kulturintresse grundläggs i hemmen. Det är skolans uppgift att genom god utbildning vidareutveckla unga människors intresse för kultur. Detta ställer krav både på skolan som miljö och på dess undervisning. Kulturinslagen skall integreras i ämnesundervisningen och kunna genomföras i skolan utan att det krävs särskilda resurser. Brister i den ordinarie undervisningens uppläggning och inriktning liksom i lärarnas utbildning kan inte kompenseras genom extra satsningar som lätt blir av kosmetisk karaktär. Skolans kulturansvar kan inte fogas till undervisningen, det skall genomsyra den. Kultur hör hemma i all utbildning. Goda insikter i bl.a. historia och religionskunskap är nödvändiga för att eleverna senare i livet skall kunna 1* 1988/89. tillgodogöra sig konst, musik och litteratur. Goda kunskaper i svenska och andra språk öppnar portarna till litteraturens värld. Svenskundervisningen på högstadiet och gymnasiet måste i större utsträckning vara inriktad på litteraturkunskap. Dessa strängare krav på litteraturundervisningen förutsätter också att skolorna har fungerande skolbibliotek. Undervisningen i musik och bild är viktig. Lärare i dessa ämnen har rätt att kräva sådana undervisningsgrupper att deras undervisning kan göras meningsfull. Bildämnet har blivit alltför splittrat. Elever med speciell begåvning och intresse för teckning, färg och form bör ges möjlighet att utveckla dessa talanger. Lärarutbildningen är behäftad med stora brister. Det är viktigt att skolorna anställer behöriga lärare och att hela lärarutbildningen utformas med sikte på lärarnas ansvar som förmedlare av kunskap om vår kultur och de värderingar som präglat dess framväxt. Skolanläggningar präglas av tristess. En tråkig eller nedsliten skolmiljö undergräver barnens naturliga intresse av att glädjas åt vackra ting. Eleverna bör få ta aktiv del i vården av skolmiljön och i skolans utsmyckning. Huvuddelen av kulturutgifterna betalas av medborgarna själva. Grammofonskivor och kassetter utgör viktiga faktorer för en alltmer musikintresserad ungdom och försäljningen visar inga tendenser att minska. Ett stort antal privatteatrar drivs helt kommersiellt och detsamma gäller delar av bokutgivningen. En stor del av den s.k. kommersiella kulturen bärs upp av ett levande kulturintresse hos kulturskaparen, hos den som på olika sätt hjälper till att föra ut kulturen och hos den som förvärvar kulturella verk. Någon klar gräns existerar inte mellan kommersiellt och icke-kommersiellt utbud. Det finns en skala från helt självbärande till helt understödd kultur. Ändå viktigare är att det inte finns något klart samband mellan hög kvalitet och icke-kommersiell kultur. Många av kulturens finaste yttringar har tillkommit på marknadsmässiga villkor. Det allmännas uppgift är inte främst att söka korrigera marknadskrafterna genom ekonomiska ingrepp. Den seriösa kulturen kommer dock aldrig att bli helt självfinansierande, bl.a. därför att ett rikt kulturliv förutsätter att många olika strömningar kan göra sig gällande, också de nya som inte har någon färdig publik. Detta innebär inte att stat och kommun måste stå som garant för allt som inte synes vara kommersiellt gångbart. Tvärtom främjas nyskapande av att olika finansieringskällor står till buds. Det offentliga stödet till kulturen måste vara kvalitetsinriktat. Denna målsättning kan komma i konflikt med kravet på öppenhet för nya strömningar inom kulturlivet, och det är viktigt att kvalitet inte jämställs med beprövat och traditionellt. Varje konstart måste bedömas efter sina förutsättningar, och den möjligheten ökar genom att stöd utdelas från många olika håll. har orimligt stort inflytande över fördelningen av offentligt kulturstöd. Detta inflytande har förstärkts än mer i årets budgetförslag. Det är olyckligt med en sådan dominans för en instans. Offentligt kulturstöd kan nämligen i värsta fall skapa något av ett kulturmonopol. Sådan kulturell verksamhet som inte subventioneras diskrimineras och kan komma att upphöra. Om offentligt stöd blir styrande är det skadligt för kulturlivets utveckling. Det är därför nödvändigt att offentligt kulturstöd beslutas och utdelas av ett flertal självständiga organ. Om skiftande värderingar får göra sig gällande, ökar möjligheterna till valfrihet för både kulturskapare och den allmänhet som efterfrågar kultur i olika former. Med hänsyn till värdet av att kulturstödet decentraliseras bör de medel som i budgetpropositionen ställs till regeringens disposition såsom en fri resurs för utvecklingsarbete begränsas. Bidrag till utvecklingsverksamhet inom kulturområdet bör därför minskas med . I årets budgetproposition har ett stort antal anslagsposter samlats ihop under anslaget F2. Enligt vår mening är en sådan anslagsstruktur olämplig. Det finns anledning att överväga en ny modell för fördelning av offentligt kulturstöd. Den bör i princip överensstämma med den ordning som gäller inom idrotten. Ett klumpbidrag bör tilldelas ett visst kulturellt område för att sedan fördelas mellan intressenterna efter överenskommelse. Rent praktiskt skulle det då ta sig den formen att fördelningen av stödet till landets länsmuseer beslutades av ett samarbetsorgan mellan museerna i fråga. På motsvarande sätt skulle bidrag till exempelvis länsbiblioteken fördelas av ett samarbetsorgan dem emellan. Genom ett sådant förfarande skulle den centrala styrningen av bidragen upphöra som fördelningen ombesörjdes av personer med stor erfarenhet och kunskap om just det område stödet avser. Det är angeläget att det statliga stödet ger frihet att forma regionala och lokala lösningar. En verklig decentralisering av kulturstödet innebär ett inslag i en framsynt regionalpolitik. Om institutioner som föreslagits ovan själva fördelar stödet inbördes bör statens övriga bidrag vara mycket schabloniserade. Det bör således ankomma på dem som mottar bidragen landsting eller kommuner - att avgöra hur bidragen på bästa sätt skall gynna kulturverksamheten. Detta bör beaktas i pågående utredning, vilken trots upprepade krav från sida ännu ej avslutats. Det kulturella utbudet har i alltför hög grad kommit att styras av politiska beslut. som vissa detaljregleringar och marginella statsbidrag upphör införs nya stödformer som styr kulturen i bostadsområden, på arbetsplatser, i skola och förskola etc. och begränsar genomförandet av enskilda initiativ. Föreningar och enskilda som utför ett ideellt arbete i kulturens tjänst känner sin hemort och sin bygd. Kulturstöd från det allmänna får större effekt om det förvaltas av och kanaliseras via frivilliga krafter med lokal förankring. Teater-, musik- och konstföreningar bör därför ha ett avgörande inflytande på kulturlivet. Om skall kunna hävda sin plats som kulturnation är det viktigt att vi har nationella kulturinstitutioner av hög klass, som kan mäta sig med motsvarande internationella institutioner och idka utbyte med dem. måste nationalscenerna känna sitt ansvar gentemot hela landet och medverka i turnéer och i radio- och TV-föreställningar. De skall utgöra en stimulans i svenskt kulturliv och inspirera till aktivt kulturintresse och kulturell verksamhet också på mindre orter. I budgetpropositionen föreslås att . anslås för bland annat upprustning av biografer på små och medelstora orter. Stöd till enskilda biografer är en fråga som det ankommer på berörda kommuner att besluta om. I budgetpropositionen föreslås ett anslag på . under anslaget G19. : Stöd till lokal programverksamhet. Enligt vår mening saknar ett stöd av denna storlek all betydelse för om lokal TV-produktion kan komma igång eller inte. Kostnaden för närradionämndens verksamhet finansieras helt med avgifter. Vi anser att det är principiellt felaktigt att föreningar runt om i landet skall åläggas att bekosta den del av närradionämndens verksamhet som utgörs av myndighetsutövning. Denna del av kostnaderna kan uppskattas till , med vilket belopp föreningarnas avgifter bör minska. skall därför räknas upp med motsvarande belopp. AMS roll i kulturpolitiken En väsentlig del av det allmännas kulturstöd sker i form av insatser i AMS regi. Detta utgör i och för sig ett värdefullt tillskott till kulturverksamheten. Å andra sidan är det principiellt tveksamt att ha två statliga huvudmän för det offentliga kulturstödet. Det kan ifrågasättas huruvida AMS besitter den överblick och de erforderliga insikter inom detta område som krävs för att avgöra var behovet av stöd är störst. I praktiken har det visat sig att AMS stöd kan orsaka vissa svårigheter. Många kulturinstitutioner är i hög grad beroende av personal som anställts med lönebidrag. Enbart på arkiv och museer fanns 1986 376 personer anställda på detta sätt. Då sådana tjänster givetvis inte är fasta, skapas ofta stor osäkerhet om i vilken utsträckning sådan personal kan behållas på institutionen i fråga. Såväl för arkiv som för museer vore det önskvärt om denna osäkerhet kunde undanröjas genom att ett antal av dessa tjänster permanentades. Vid en utvärdering av lönebidragen för skapande av underlag för bedömningar av deras framtida utformning och inriktning bör särskild hänsyn tas till förhållandena vid kulturinstitutionerna. Man bör här särskilt utreda i vilken grad fasta tjänster kan inrättas. En betydande del av insatserna för kulturminnesvården sker genom AMS. Det leder till ryckighet och osäkerhet i anslagsgivningen. Regeringen bör därför mot bakgrund av gjorda erfarenheter om utnyttjande av AMS-medel för kulturminnesvård i fortsättningen överföra en del av dessa medel till som ett särskilt anslag. Behovet av pengar till kulturaktiviteter av olika slag är större än de medel det allmänna kan ställa till förfogande. Sponsring välkomnas av allt fler, då den i möjliggör extra satsningar i fråga om personal, uppsättningar, inlån av objekt och föreställningar etc. Detta finner vi glädjande, eftersom en aktiv medverkan från företag och enskilda är ägnad att öka intresset för kultur och bidra till ett rikare kulturliv. Vår positiva inställning till sponsring bygger dock på att vissa förutsättningar alltid måste gälla. Institutioner som det allmänna tagit ansvar för, t .ex. riksinstitutioner, länsmuséer och länsteatrar, skall ha en grundtrygghet oberoende av sponsring. Sådana extramedel som kommer utifrån skall ej leda till sänkta offentliga bidrag. Vidare får den konstnärliga integriteten aldrig eftersättas. Sponsring skall givetvis alltid vara öppen. Att såsom nu sker inom acceptera sponsring som dels tillåts styra programverksamheten, dels hålls hemlig för publiken är givetvis helt förkastligt. Under angivna förhållanden finns det anledning för institutionerna att arbeta mer aktivt med att marknadsföra sin verksamhet och etablera samarbete med företag och publikgrupper. Det finns många exempel på att sådant arbete lönar sig såväl vad gäller ekonomiska bidrag som förbättrad kontakt med enskilda. kan andra inkomstkällor aktualiseras, exempelvis försäljning av konstböcker, goda souvenirer och föremål som är överflödiga i samlingarna. Avgörande för kulturskaparnas arbetsvillkor är det allmänna samhällsklimatet. I ett öppet, demokratiskt samhälle som välkomnar fritt tankeutbyte människor emellan främjas den kulturella utvecklingen. Det är av största vikt att konstnärer och andra kulturskapare får sådana arbetsmöjligheter att deras konstnärliga verksamhet inte hämmas av ekonomiska bekymmer. Det nuvarande skattesystemet får i vissa fall helt orimliga konsekvenser för flertalet av dem som försörjer sig på författarskap, konst eller musik. Sådant arbete ger oftast ytterligt ojämna inkomster vilket måste beaktas vid utformningen av de skatteregler som skall gälla. I utgör nu det höga skattetrycket och avgifterna på egenföretagarna allvarliga hinder för kulturlivets utveckling. Moderata samlingspartiet har i annat sammanhang föreslagit åtgärder för att underlätta verksamheten för egna företagare. Vårt förslag innefattar en kraftig sänkning av marginalskatterna och en fullt inflationsskyddad skatteskala. Vi vill minska byråkratin genom att rensa lagar och förordningar från onödiga bestämmelser. En bildkonstnär, författare eller annan fri kulturskapare som skall etablera sin egen verksamhet har ofta stora svårigheter att övervinna, särskilt . Det är därför viktigt att det allmänna undviker att i onödan försvåra den ekonomiska situationen för honom eller henne. Generösa avdragsregler för utvecklingskostnader är därför väl motiverade. Om en avdragsrätt av den här arten inte skall förfela sitt syfte bör den rimligen omfatta även sådana löpande kostnader som ligger längre tillbaka i tiden än vilket gäller. Endast därigenom kan avdragsrätten på ett mer avgörande sätt underlätta en kulturskapares situation i initialskedet av verksamheten. Vi menar att tidsgränsen bör sättas till före rörelsens påbörjande. Det är också viktigt att kulturskapare möts av generositet vid bedömningen av rätt till avdrag för genomförda studieresor. Kulturskaparna måste ha goda möjligheter att uppleva andra miljöer för att berika sin verksamhet. Även i övrigt måste kulturskaparnas behov av avdrag för kostnader i arbetet tillgodoses fullt ut. En bristande förståelse för vad konstnärlig verksamhet kräver i det avseendet har lett till många onödiga konflikter mellan kulturskapare och myndigheter. Men kulturskaparnas situation kan förbättras även med olika åtgärder som inte berör skattelagstiftningen. Många kulturellt verksamma personer skulle ha nytta av att snabbt och enkelt kunna komma i kontakt med organisationer, företag eller enskilda som önskar utnyttja deras tjänster. En smidigt fungerande arbets- eller uppdragsförmedling skulle vara av stor betydelse. I är emellertid arbetsförmedlingen ett statligt monopol. Vi menar att det måste skapas bättre förutsättningar för service till uppdrags- och arbetssökande. Det nuvarande arbetsförmedlingsmonopolet måste därför upphävas. Därigenom öppnas vägen för alternativa uppdrags- och arbetsförmedlingar även i privat regi. Erfarenhetsmässigt betyder upphävandet av monopol att alternativ uppstår och därmed konkurrens, vilket gynnar de som önskar utnyttja den aktuella tjänsten. Mot denna bakgrund bör besparingar kunna ske beträffande den artistförmediingsverksamhet och arbetsmarknadsutbildning som enligt budgetpropositionen skall ingå i Svenska rikskonserters verksamhet. Bidrag till Svenska rikskonserter kan därför minskas med . Bildkonstens ställning inom kulturlivet behöver stärkas på olika sätt. Den ersättning som lämnas bild- och formkonstnärer för att deras verk i offentliga institutioners ägo visas för allmänheten eller används på annat allmännyttigt sätt är alltför låg. Visningsersättning åt bild- och formkonstnärer bör höjas med . föreligger stora svårigheter, särskilt för unga konstnärer, att anordna en separatutställning. En sådan utställning har stor betydelse för att en konstnär skall kunna etablera sig och kunna sälja sina verk. Vi föreslår därför att det inrättas en speciell form av stipendier med syfte att bidra till finansieringen av t.ex. en första separatutställning. Bidrag till konstnärer bör därför ökas med . Konstnärer som står för konstnärlig verksamhet av hög kvalitet och stor betydelse för svenskt kulturliv kan beviljas inkomstgaranti. Det finns många konstnärer som är förtjänta av inkomstgaranti och som har behov av den. utnyttjas ett antal garantirum endast i begränsad omfattning eller inte alls. Mot denna bakgrund är det rimligt att utöka antalet garantirum med tio, vilket medför att anslaget F6. Inkomstgarantier för konstnärer bör ökas med . Det är angeläget att tonsättare och fonogramartister får särskild ersättning för att deras verk tillhandahålls på biblioteken. Ersättningen bör beräknas på samma grunder som gäller för litterära upphovsmän. Villkoren för fördelning av stödet bör således utformas genom avtal mellan parterna på samma sätt som sker beträffande biblioteksersättning. Det förtjänar vidare att framhållas att kulturen kommer att tillföras ökade resurser om våra förslag om att avskaffa etermediamonopolet och släppa nya medier fria samt införa en fristående svensk reklamfinansierad TV-kanal kan genomföras. Genom det ökade programutbudet och de bättre finansieringsmöjligheterna skulle de svenska kulturskaparna stå inför en helt ny situation. Antalet kulturprogram skulle med all sannolikhet öka. Kulturskaparnas tjänster skulle efterfrågas i större utsträckning . Vi vill även tillåta reklam i kabelburna TV-sändningar, liksom i närradio. Detta skulle få en vitaliserande verkan på bl.a. det lokala kulturlivet och resultera i ytterligare arbetstillfällen för kulturskaparna. Mångå människor får huvuddelen av sina kulturupplevelser genom radio och television. Genom avtalet mellan staten och slås också fast det kulturansvar som åvilar . Uppfyllandet av detta avtal är av största betydelse. Vi kan tyvärr konstatera att mycket stora brister finns. situation kommer att behandlas i en särskild proposition som framläggs . Vi avvaktar därför med att ytterligare utveckla synpunkter gällande . Det finns dock anledning erinra om att Moderata samlingspartiet i annat sammanhang begärt folkomröstning angående avskaffande av sändningsmonopol. Vi menar att om etableringsfrihet fick råda vad gäller radio- och TV-sändningar skulle utbudet av program och valfriheten öka påtagligt. Detta skulle gynna såväl bland annat kulturskapare som publiken. Moderata samlingspartiet har vidare krävt att nuvarande hinder för mottagande av satellitsändningar skall upphöra. Det är av stor vikt att inte avskärs från ett internationellt programutbud. Kulturpolitiken måste präglas av en öppenhet för kulturutvecklingen i andra delar av världen. Det är givetvis en central kulturpolitisk uppgift att slå vakt om den svenska kulturen och särskilt det svenska språket. Det finns dock - särskilt vad gäller etermedia - anledning att reagera mot ett ensidigt framhävande av det svenska. tillhör en vidare, främst västerländsk, kulturkrets. Impulser och idéer från de stora europeiska kulturländerna har under århundraden utgjort en förutsättning för den svenska kulturutvecklingen.