mot · GC02Jo845 · 1989-01-25 00:00:00 — av och (båda c) Reparation och underhåll av personbilarnas avgasreningssystemm.m. I anti-försurningspropositionen hävdade dåvarande jordbruksministern i samband med de skärpta kraven på effektivare avgasreningsutrustning för bilar, att ansvaret för att denna utrustning blir så hållbar som möjligt bör enligt min uppfattning läggas på biltillverkarna. Bilägarna bör emellertid ha ansvar för att avgasreningen underhålls på föreskrivet sätt ... Beträffande det fortsatta utredningsarbetet vid AB och sade : Härvid bör uppmärksammas att de nya avgaskraven och avgaskontrollen ej får leda till monopolisering av tillbehörsmarknaden. I tre motioner som behandlas i JoU 1984/85:28 sid. 21, nämligen motionerna 2898 (c), 2903 (fp) och 2906 (m) uppmärksammas jordbruksministerns uttalande och att motionärerna framhållit, att risk finns för att biltillverkarna tar monopol på reservdelstillverkningen, om de skall garantera avgassystemets funktion. Därför krävde motionärerna att monopoliseringstendenser motverkades. Utskottet för sin del utgick från att en monopolisering av reservdels- och servicemarknaden ej skulle tillåtas uppstå, och uttalade att det torde ankomma på bl.a. att bevaka frågan. Med denna, i och för sig positiva motivering, avstyrktes de tre motionerna av utskottet. Förslagen eller 8 000 mils garanti vad avser bilars avgasemissioner har utretts och behandlats . De första förslagen kom i samband med den s.k. första delbetänkande 1979. Risken för monopoliseringstendenser uppmärksammades av NO i ett yttrande 1983 (med diarienr 461/83). Däri konstaterade NO: förslag innebär att tillverkare eller generalagent ges en skyldighet att åtgärda bilar utan kostnad för bilägare om en bil vid kontroll ej överensstämmer med föreskrifterna i bilavgaskungörelsen. Skyldigheten gäller inte om bilen är äldre än eller körts mer än . Vidare måste bilägaren kunna bevisa att han utfört de av tillverkaren rekommenderade underhållsåtgärderna. Reparationer i enlighet med denna skyldighet skall utföras vid en av tillverkaren/generalagenten anvisad verkstad. Sammanfattningsvis fann NO, att det garantisystem som föreslog skulle medföra väsentligt begränsad konkurrens och prispress på bilreservdels- och reparationsmarknaderna, högre priser för reservdelar och bilreparationer samt sämre service för konsumenterna, risk för utslagning av fristående verkstäder genom en snedvridning av konkurrensen. Förslaget skulle vidare medföra att konsumenternas frihet att välja reservdelar och verkstad samt utföra gör-det-själv-arbete i betydande mån inskränks. tog den socialdemokratiska regeringen - med som bl.a. miljöminister - beslut om att skicka förslag till bilavgaslag till lagrådet på remiss. Lagrådet konstaterade i sitt remissvar att förslaget till bilavgaslag helt enkelt inte dög till lag. En så hård kritik från lagrådet måste anses som mycket anmärkningsvärd och graverande för en regering och ett föredragande statsråd. I proposition 1985/86:61 om skärpta avgasreningskrav för personbilar som regeringen beslutade förelägga , kom de krav på katalytisk avgasrening års bilmodeller, som sedermera ställde sig bakom. Beträffande konkurrensen på eftermarknaden inom bilbranschen teg det föredragande statsrådet. Det gjorde dock inte , som genom att besluta i enlighet med utskottets överväganden i JoU 1985/86:11, sid. 11-12, vid behandlingen av proposition 1985/86:61 slog fast, att man utgick från att en monopolisering av reservdels- och servicemarknaden ej tillåts uppstå och att det närmast torde ankomma på att bevaka utvecklingen. fattade regeringen - nu med som miljöminister - beslut att förelägga förslag till en bilavgaslag, proposition 1986/87:56. Beträffande frågorna om 5 års garanti etc., och därmed om konkurrensen på eftermarknaden och riskerna för reservdelsoch reparationsmonopol för billeverantörerna, framhöll föredragande statsrådet : Enligt min mening är det angeläget att största möjliga konkurrens råder på reservdels- och servicemarknaderna. Kostnaderna för bilreparationer är ofta en tung post i en familjs ekonomi. Det är därför viktigt att det nu föreslagna systemet utformas och tillämpas på ett sätt som inte onödigt begränsar konkurrensen. Annars kan reglerna komma att driva upp priserna på bilreparationer och reservdelar. Försök till onödiga konkurrensbegränsningar från tillverkarnas sida måste enligt min mening kunna hindras genom att den godkännande myndigheten vid godkännandeprövning och i andra sammanhang bevakar och granskar tillverkarens anvisningar i fråga om service och bilreservdelar. Bilägarna skall inte vara bundna till att anlita vissa verkstäder för t.ex. normal service och underhåll. Också när det gäller utformningen av de olika kontrollformerna måste risker för konkurrensbegränsande effekter beaktas. ansåg dock inte jordbruksutskottet att miljöminister ord utgjorde en tillräcklig garanti för att konkurrensen på bilbranschens eftermarknad skulle kunna bestå, utan utskottet uttalade följande i sitt betänkande 1986/87:7 (sid. 16) vad gäller den 5-åriga garantin: En bilägare skall således kunna reparera sin bil och även få garantireparationer av avgasreningssystemet utförda på en bilmärkesobunden verkstad. Verkstaden bör därvid äga rätt till ersättning av billeverantören för sådana garantireparationer. I detta avseende bör således den bilmärkesobundna verkstaden jämställas med den av billeverantören auktoriserade märkesverkstaden, under förutsättning att den bilmärkesobundna verkstaden och dess leverantörer av reservdelar - vilka bör vara likvärdiga med billeverantörens originaldelar - övertar garantiansvaret, för återstoden av garantitiden resp. garantisträckan , i den del den aktuella reparationen omfattar. Det får ankomma på regeringen att närmare utforma bestämmelserna i detta hänseende. I enlighet med beslut i enlighet med jordbruksutskottets betänkande JoU 1986/87:7 utfärdade regeringen en bilavgasförordning SFS 1987:586, vars 12 § lyder: Ett sådant åtagande som avses i 6 § bilavgaslagen (1986:1386) skall innebära att tillverkaren gentemot bilägaren åtar sig ansvaret för att bilen blir i sådant skick att den kan lämnas utan anmärkning vid en kontrollbesiktning eller vid en flygande inspektion eller någon annan myndighetskontroll. I åtagandet får tillverkaren inte föreskriva som ett villkor att bilen måste repareras av en viss verkstad eller att reservdelar av ett visst fabrikat måste användas. I strid med regeringens bilavgasförordning och det föregående riksdagsbeslutet träffades en överenskommelse mellan . Under rubriken för fel stadgas följande: Tillverkaren åtar sig att kostnadsfritt avhjälpa fel som visar sig räknat från första registreringsdagen eller innan bilen har körts mer än 80 000 Åtagandet förutsätter också att bilägaren underrättar tillverkaren om fel i avgasreningssystemet inom skälig tid efter det felet upptäckts eller bort upptäckas och efter överenskommelse överlämnar bilen för åtgärd till tillverkaren eller den som tillverkaren anvisar. utkom från trycket Kungörelse med föreskrifter om bilavgaskontroll; beslutade SNFS 1987:2, innehållande A40-bestämmelserna. Under rubriken i avsnitt 2.3 Avgasrening; bil av 1976 eller senare års modell stadgas i punkten 2.3.3 beträffande utrustning och injustering: En bils utrustning och injustering i avseenden väsentliga från emissionssynpunkt får inte avvika från den specifikation som gäller för aktuell avgascertifierad motorfamilj och fordonstyp. Den här regeln i A40-bestämmelserna innebär att var och en som har en bil av 1976 och senare års modell, som inte i detalj vad beträffar t.ex. tändstift, tändkablar, luftfilter, topplockspackning, kolvringar eller andra motordelar eller andra delar av betydelse för bilavgaserna stämmer överens - definierat som överensstämmelse ner till enskild artikelnumrering- med den bil som en bilfabrikant låtit typbesiktiga, i princip är lagbrytare. Att det var förutseende av att betona vikten av att bestämmelserna om bilavgaser inte fick leda till konkurrensbegränsningar och att inte lita på de olika miljöministrarnas tal om att inte onödigtvis inskränka konkurrensen, visade sig , då statsrådet lämnade särskild information i bilavgasfrågan. Hon inledde med att konstatera att vid riksdagsbehandlingen av bilavgaslagen utgick jordbruksutskottet från att regeringen skulle meddela föreskrifter om rätt för bilägare att vid fel på avgassystemet lämna in sina bilar för reparation hos den märkesobundna sektorn. Hon redogjorde vidare för hur regelsystemet är uppbyggt och var reglerna i olika avseenden återfinns. Hon refererade bilavgaspropositionen och framhöll: Jag underströk ... angelägenheten av att största möjliga konkurrens råder på reservdels- och servicemarknaderna. Bilägarna skall inte vara bundna till att anlita vissa verkstäder för t.ex. normal service och underhåll. Enligt bilavgaslagen finns det dock ingen skyldighet för tillverkaren att bekosta en garantireparation som utförs av någon annan än tillverkaren. Därefter redogjorde för jordbruksutskottets och sedermera ställningstagande att garantireparationer skulle få göras av märkesobundna verkstäder, men hon sade följande: Det bemyndigande som finns i 6 § bilavgaslagen ger däremot inte möjlighet att utfärda föreskrifter beträffande den bilmärkesobundna sektorns rätt att utföra garantireparationer. Avslutningsvis framhöll att det inte varit möjligt att på frivillig grund åstadkomma ett sådant åtagande med rätt för bilägaren att vända sig till den märkesobundna sektorn som jordbruksutskottet har uttalat sig om. Eftersom gällande lag inte heller ger möjlighet för regeringen att meddela föreskrifter som jämställer den bilmärkesobundna verkstaden med tillverkarens verkstad, kan regeringen inte vidta några ytterligare åtgärder. Genom detta uttalande ställde sig miljöministern anmärkningsvärt nog bakom överenskommelsen mellan - en överenskommelse som alltså strider mot regeringens egen förordning och beslut. ledamöter fick följaktligen själva ta sig an problemet att få den bilmärkesbundna sektorn jämställd med den märkesobundna i fråga om garantireparationer med anledning av bilavgaslagen. I jordbruksutskottets betänkande JoU 1986/87:7 om bilavgaslag slogs bl.a. också fast att bilägare skall kunna reparera sin bil och även få garantireparationer i avgassammanhang utförda på en bilmärkesobunden verkstad. Den bör då få rätt till ersättning av billeverantören för sådana garantireparationer och i detta avseende bör den bilmärkesobundna verkstaden jämställas med s.k. märkesverkstad. Som framhållits tidigare strider överenskommelsen mellan mot skrivningen i jordbruksutskottets betänkande JoU 1986/87:7 och andra stycket, 12 § bilavgasförordningen. Överenskommelsen anhängiggjordes därför hos . I JO:s beslut av konstateras, att överenskommelsen mellan inte kan anses stå i överensstämmelse med jordbruksutskottets uttalanden i betänkandet JoU 1986/87:7. JO konstaterade vidare: Vad så angår frågan, om överenskommelsen kan anses strida mot bestämmelsen i 12 § andra stycket bilavgasförordningen, att tillverkaren i garantiåtagande, som avses i 6 § bilavgaslagen, inte får som ett villkor föreskriva, att en bil måste repareras av en viss verkstad, har hävdat, att så inte skulle vara fallet, då överenskommelsen inte innehåller något absolut förbud mot att låta en fristående verkstad utföra reparationen. Enligt min mening står dock överenskommelsen i mindre god överensstämmelse med den ifrågavarande bestämmelsen, eftersom tillverkarens skyldighet att låta avhjälpa fel på annan verkstad, än den han normalt anvisar, begränsats till att gälla i endast två särskilt angivna situationer. JO:s kritik var, som framgår av detta citat, sakligt sett mycket hård och borde föranlett att säga upp överenskommelsen. I jordbruksutskottets betänkande JoU 1987/88:23, sid. 94, vidhåller utskottet sin tidigare uttryckta uppfattning, att en bilägare skall kunna reparera sin bil och även få garantireparationer av avgasreningssystemet utförda på en bilmärkesobunden verkstad. Utskottet och , som i total enighet beslutade i enlighet med utskottets förslag, uppdrog åt regeringen att ändra 6 § bilavgaslagen, så att ingen tvekan skall råda om möjligheterna för en bilägare att få service och garantireparationer utförda av den verkstad han själv väljer. I regeringens propositionsförteckning för innevarande vårsession är aviserat att propositionen om ändring i bilavgaslagen kommer . Anmärkningsvärt nog är överenskommelse med ännu inte ändrad i enlighet med beslut av . En sådan ändring är inte avhängig en proposition om ändring av 6 § bilavgaslagen. Det är nödvändigt att ändringen av överenskommelse med sker och vi föreslår härmed att ger regeringen i uppdrag att göra klart för att en ny överenskommelse mellan alla parter på marknaden skall träffas med iakttagande av upprepade beslut i frågan om kravet på bibehållen konkurrens inom bilbranschens eftermarknad. För måste regeringen också uppenbarligen klargöra, att verket enligt sin instruktion har att företräda konsumentintresset, vilket uppenbarligen inte skedde när överenskommelsen med träffades , eftersom uppenbarligen dels inte anser att konsumenterna är betjänta av ett brett urval på marknaden, dels inte är betjänta av en priskonkurrens. En sådan omöjliggörs nämligen, om överenskommelsens nuvarande utformning inte omintetgörs. Ledamöterna och suppleanterna av jordbruksutskottet har fått ta del av en oavslutad korrespondens mellan företrädare för den bilmärkesobundna sektorn och representanter för . (Korrespondensen är oavslutad i den meningen, att inte i sak har givit några svar.) Korrespondensen rör Bestämmelser om bilavgaskontroll, krav och kontroll vid typbesiktning, första registreringsbesiktning, kontrollbesiktning, flygande inspektion och registreringsbesiktning av ändrad bil för bilar av 1976 och senare års modell, A40bestämmelserna. I bilavgasförordningen (SFS 1987:586) stadgas bl.a. i § 12: I åtagandet (enl. 6 § bilavgaslagen) får tillverkaren inte föreskriva som ett villkor att bilen måste repareras av en viss verkstad eller att reservdelar av ett visst fabrikat måste användas. I A40-bestämmelserna åläggs däremot billeverantören att införa sådana konkurrensbegränsningar som leverantören enligt bilavgasförordningen förbjuds att göra, vilket konstateras i en skrivelse från den bilmärkesobundna sektorn till generaldirektören för av . I en ny skrivelse , i samband med besvarandet av en remiss om förslag till komplettering av A40-bestämmelserna, upprepade den bilmärkesobundna sektorn sitt krav på att A40-bestämmelser måste göras om, så att upprepade beslut, om vikten att upprätthålla konkurrensen på bileftermarknaden, kan genomföras i praktiken. A40-bestämmelserna strider uppenbarligen mot dessa upprepade beslut. Som framhållits ovan i vår bakgrundsteckning strider A40-bestämmelserna så till den grad mot beslut att, om en bilägare följde lagen och dess förarbeten och skulle kontrolleras av i enlighet med A40-bestämmelserna, så skulle tvingas underkänna bilägarens handlande och därmed beslut. Detta är givetvis en rent absurd ordning, som måste rättas till. meddelade i sitt svar till Allbilverkstäderna och de andra organisationerna som representerar den bilmärkesobundna sektorn, att inte hade någon betydelse för konkurrensen eller frågan om vilka verkstäder som skall ha rätt att utföra garantireparationer. I den bilmärkesobundna sektorns senaste skrivelse av försökte man klargöra hur regler kan påverka konkurrensen i branschen och konsumenternas intresse. Man konstaterade att i relation till A40-bestämmelserna, som ju stadgar att bilar skall vara i exakt typenligt utförande vad avser emissionsrelaterad utrustning från bilens leveransdag till dess den skrotas, så är det inte frågan om rätten att utföra garantireparationer som i sammanhanget är pudelns kärna, vilket missuppfattat, utan den av fastlagda rättigheten att, vid garantireparationer och andra reparationstillfällen samt vid normal service, använda andra delar än de som är angivna av billeverantören när denne ansöker om typintyg för bilar av olika motorfamiljer. Billeverantören anger i sådant fall naturligtvis sina egna s.k. originaldelar och får som en följd av A40-bestämmelsernas typenlighetskrav ett monopol på leveranser av reservdelar till sitt eget bilmärke. Problemet med A40-bestämmelserna är alltså att de står i direkt motsättning till de av fastställda rättigheterna, att andra delar än s.k. originaldelar skall kunna användas vid alla slags reparationer och vid service av bilar. Följaktligen måste A40-bestämmelserna och andra regler som har utfärdat (såsom regler om undantag för registreringsbesiktning) eller planerar att utfärda (AXX-regelserien förutser att upp till 100 olika bestämmelser teoretiskt skall kunna utfärdas utan att ny seriebeteckning behöver införas), göras om så att rättigheten att använda andra delar än s.k. originaldelar klart framgår. Vi frågar oss om har klart för sig hur fungerar konstitutionellt. Eller är det så, att regeringens signaler till inte överensstämmer med och att i missriktat nit inte inser, att verket trots denna eventualitet i första hand måste följa fattade riksdagsbeslut? Det står klart för var och en som följt bilavgasfrågan, att dess konkurrensaspekter och miljöaspekter samvarierar på ett positivt sätt. har tyvärr inte insett detta och i stället för att verka för att miljöaspekterna tillgodoses med konsumenternas intressen, riskerar man den breda allmänhetens positiva inställning till att samhället tar ökade miljöhänsyn. ensidiga hänsynstagande till byråkratiska och administrativa krav är djupt felaktigt. Det är sorgligt att behöva konstatera detta, eftersom i så många andra avseenden och på så många andra områden gör förtjänstfulla insatser för att bevara och förbättra vår gemensamma miljö. Vi föreslår med anledning av ovanstående att uttalar att regeringen skall påpeka för , att verket i sitt fortsatta regelutfärdande på bilområdet, liksom vid de nödvändiga ändringarna av tidigare utfärdade bestämmelser, skall beakta vad riksdag och regering uttalat i lagar och förordningar. Bilar av 1987 och modell som uppfyller avgaskrav Den överenskommelse som träffade med beträffande villkoren för tillverkarens särskilda åtaganden för fel i bilens avgasreningssystem enligt § 12 bilavgasförordningen (1987:586), som vi behandlat i ett annat sammanhang ovan (att den strider mot bl.a. bilavgasförordningen), har en positiv sida. Det positiva utgörs av att utlovar att verka för att överenskommelsen även tillämpas på sådana bilar av 1988 eller tidigare årsmodell som avses i 5, övergångsbestämmelserna till bilavgasförordningen, dvs. i praktiken bilar av 1987 och modell som levererats med katalysator. Såvitt bekant har , snart 1 1/efter det att överenskommelsen ingicks, inte deklarerat att dess medlemmar skall utfärda en garanti för dessa bilar på samma villkor som man genom bilavgaslagen åläggs för bilar av 1989 och senare års modell. Det synes som om löften om ett utvidgat garantiåtagande inte är av större värde. Vi föreslår därför att uttalar att det är önskvärt att fullföljer sitt avgivna löfte. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att begär att regeringen för klargör att en ny överenskommelse mellan parterna på marknaden måste träffas som beaktar av fattade beslut i frågan om kravet på bibehållen konkurrens inom bilbranschens eftermarknad, 2. att begär att regeringen för påpekar att verket i regelutfärdandet på bilområdet, liksom vid nödvändiga ändringar av tidigare utfärdade bestämmelser, skall beakta vad riksdag och regering uttalat i lagar och förordningar, 3. att beslutar uttala sig för att det är önskvärt att fullföljer sitt 1987 avgivna löfte avseende bilar av 1987 och modell som uppfyller avgaskrav. () ()