mot · GC02Ju501 · 1989-01-11 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju501 av m.fl. (fp) Kriminalvården anser att det oavvisliga målet för kriminalpolitiken skall vara att bedriva en human kriminalvård med sikte på att anpassa dem som har dömts för brott till ett normalt liv i samhället. Den nuvarande kriminalpolitiken grundar sig på beslut som fattades . Med hänsyn till den tid som har förflutit och de problem inom kriminalvården som främst narkotikamissbruket innebär anser vi att kriminalvårdsreformen förutsättningslöst bör utvärderas. Det är angeläget att jämsides med fängelsestraffet och nuvarande icke frihetsberövande påföljder finna nya former av påföljder. Ett sådant förslag som bör prövas inom ramen för en försöksverksamhet är samhällstjänst. Det förmodligen mest framgångsrika sättet att bekämpa kriminalitet är att bekämpa drogmissbruket. Kontraktsvård kan utgöra ett värdefullt led i dessa ansträngningar.Reglerna vid denna vårdform bör skärpas jämfört med vad som gäller . Det pågår ett omfattande missbruk av narkotika inne på anstalterna. Detta är oacceptabelt. Fler anstalter måste göras helt knarkfria efter modell från . Kontrollen av återvändande permittenter och besökare måste bli effektivare även om detta innebär att den personliga integriteten får vika. Tanken att inkapacitera (dvs. omöjliggöra för presumtiva kriminella att begå brott genom att hålla dem i fängsligt förvar) den lilla gruppen mest brottsaktiva i landet är både principiellt och praktiskt ogenomförbar. Däremot bör domstolarna vid påföljdsvalet i större utsträckning låta återfall i brott utgöra en försvårande omständighet. Halvtidsfrigivningen skall avskaffas. Istället skall man återgå till frigivning efter två tredjedelar av strafftiden. Frigivningen skall i huvudsak vara obligatorisk men med viss möjlighet att uppskjuta den om den intagne har hanterat narkotika eller vid permission. Inom ramen för utvärderingen av kriminalvårdsreformen bör också övervägas skälen för och emot att helt avskaffa den villkorliga frigivningen. Samtliga som är dömda till lägst fängelse bör kunna särbehandlas vad gäller anstaltsplacering och permissionsvillkor. Ansökan om permission skall kunna avslås om den intagne missbrukat narkotika eller tidigare permission eller på annat sätt misskött sådan. 1 1988189.3 sami. Tillräknelighetsläran skall även fortsättningsvis vara utgångspunkten för bedömningen av påföljd för psykiskt sjuka. Däremot bör en avgränsning ske av de förutsättningar som skall grunda möjligheterna att bli överlämnad till sluten psykiatrisk vård. Psykiatrin inom kriminalvården måste få ökade resurser. Kvinnliga intagna skall om de önskar kunna hållas avskilda från manliga intagna på lokalanstalterna. Det finns ett drag av uppgivenhet i den svenska kriminalvårdsdebatten. Denna uppgivenhet grundar sig på svårigheterna att finna verksamma medel som kan minska kriminaliteten som man vidmakthåller ambitionen att föra en human kriminalpolitik med syfte att rehabilitera dem som döms för brott. Dessvärre är de synbara effekterna av den förda kriminalpolitiken ofta mer negativa än positiva. Antalet anmälda brott har ökat år . bröts denna utveckling då antalet anmälda brott blev 2 000 färre än 1986. i ett längre perspektiv tycks brottsutvecklingen dock vara opåverkbar av de brottsbekämpande åtgärder som samhället vidtar. Återfallsprocenten bland dem som varit föremål för kriminalvård har knappast minskat sedan debatten om kriminalvårdens humanisering startade . Denna utveckling är oacceptabel. Medborgarnas respekt för lagarna bygger på att staten har vilja och förmåga att reagera på brott och att straffa dem som begår dem. Om medborgarna inte längre tilltror staten denna förmåga utgör det i längden ett hot mot demokratin. Vi behandlar i denna motion några aspekter på den kriminalpolitik som förs i vårt land. Vår utgångspunkt är att skall slå vakt om en human kriminalvård. Men humanitet är inte detsamma som kravlöshet. Staten kan med skilda medel hjälpa enskilda individer som på olika sätt har hamnat utanför samhället. Men i sista hand måste var och en ta ansvar för sina egna gärningar och de konsekvenser som kan följa av dem. I ett antal avseenden behöver därför kriminalpolitiken skärpas. Vi föreslår sådana åtgärder i det följande. Gemensamt för flertalet av våra förslag är att de utgör led i kampen mot drogmissbruket. Missbruket av alkohol och narkotika utgör inte bara en av de vanligaste orsakerna till att brott begås. Missbruket, främst narkotikamissbruket, försvårar eller förhindrar också ofta återanpassningen av de kriminella. Narkotikamissbruket och de följder detta får, både på anstalterna och utanför, torde utgöra den främsta förklaringen till att kriminalvårdsreformen inte har infriat de förhoppningar som från början knöts till den. Några siffror kring brott och straff Brotts- och kriminalstatistik visar att som antalet brott ökar minskar andelen lagföringar liksom antalet personer inom anstaltsvård och frivård. Den genomsnittliga strafftiden blir kortare. Vi har sammanfattat några siffror nedan. (Den totala statistiken föreligger inte. Antalet anmälda brott uppgick dock till 1 093 417.) Antalet lagföringar (domar, strafföreläggande, ordningsbot) Antalet personer i anstalt, genomsnitt Antalet personer i frivård Genomsnittligt antal dagar i anstalt Dygnskostnader per intagen i anstalt** Dygnskostnader per klient i frivården** Antal rymningar (uteblivande efter permission räknas ej som rymning) Därav misskötta genom uteblivande eller på * Genomsnitt ** Löpande penningvärde Några fakta om kriminalvården Det finns 58 lokalanstalter med sammanlagt 2 300 platser.På lokalanstalt placeras personer som dömts till fängelse i högst och personer med längre strafftider under den sista delen av sitt straff. Riksanstalterna är 19 till antalet och har ca 1800 platser. Dessa anstalter är i allmänhet slutna och huvudsakligen avsedda för personer som dömts till fängelse . omfattar 61 skyddskonsulentdistrikt. Antalet klienter är ca 12 000. Som har framgått ovan är det genomsnittliga antalet intagna på anstalt runt 4 000 personer. av dessa är kvinnor. är utländska medborgare. utgör av de intagna. 3/4 har en strafftid av 6 månader eller mindre. Endast har inget känt missbruk. De vanligaste huvudbrotten är i nämnd ordning trafiknykterhetsbrott, förmögenhetsbrott, våldsbrott och narkotikabrott. fick en ny kriminalvårdslag. Den bärande tankegången i lagen var att anstaltsvården skulle förbereda den intagne för ett liv utanför anstalten utan att kravet på samhällsskydd skulle eftersättas. Det krävde en ökad samverkan mellan anstaltsvård och frivård samt mellan kriminalvård över huvud taget och andra samhällsorgan, som svarar för hälso- och sjukvård, socialvård och arbetsförmedling. Vidare skulle anstalterna vara av två slag, riksanstalter och lokalanstalter, som kunde vara slutna eller öppna. Det s.k. normalklientelet skulle placeras i lokalanstalt. Genom frigång och ökade möjligheter till permission vidgades kontaktytorna med samhället utanför anstalten. Även om det har skett vissa förändringar i lagen är alltjämt de ursprungliga grundtankarna i kriminalvårdsreformen giltiga. Det råder också i huvudsak politisk enighet om att skall slå vakt om den humana kriminalpolitik som kriminalvårdsreformen var ett uttryck för. Dags att utvärdera reformen Det förhållandet att det inte höjts några högljudda röster för att riva upp kriminalvårdsreformen innebär emellertid inte att den är utan brister. Huvudsakligen kan detta förklaras med att utvecklingen har varit en annan än vad som fanns anledning att planera för vid mitten och slutet av när kriminalvårdsreformen utformades. Inte minst har narkotikabrottsligheten och narkotikamissbruket på anstalterna kommit att försvåra genomförandet av en del av ambitionerna i reformen. Detta har i sin tur lett till att reformens ursprungliga mål inte upplevs som realistiska. Enligt vår uppfattning är det därför dags för en genomgripande utvärdering av kriminalvårdsreformen. En sådan, som bör ske inom ramen för en parlamentarisk utredning, bör överväga om de hittillsvarande målen för kriminalvården fortfarande i alla avseenden skall gälla och om de medel som står till förfogande i så fall är de riktiga. Inom ramen för en sådan utredning bör man vidare överväga om närhetsprincipen, dvs att intagna skall placeras på anstalt nära hemorten, skall ha samma styrande effekt vid placeringen som . Erfarenheterna av närhetsprincipen visar att eftersom de intagna vistas i närheten av sin vanliga miljö så behåller de också kontakten med ett destruktivt socialt umgänge. Vidare bör utredningen överväga att i större utsträckning differentiera klientelet med hänsyn framför allt till missbrukssituationen. En del av de frågor som vi behandlar i det följande bör också bli föremål för närmare övervägande. Fängelsestraff kommer även att vara ett nödvändigt inslag i svensk kriminalpolitik. Detta innebär inte att man skall avstå från ansträngningarna att söka alternativa strafformer och försöka förbättra dem som finns. Det som är särskilt angeläget är att hitta andra, inte nödvändigtvis lindrigare, former av straff för unga människor och för de personer som har så många fängelsevistelser bakom sig att de i praktiken har blivit straffimmuna. Vi knyter i detta sammanhang särskilda förhoppningar till samhällstjänst och kontraktsvård, påföljder som båda syftar till att återanpassa den kriminelle. Vad är samhällstjänst? Runt om i världen söker man efter alternativ till fängelse för personer som gjort sig skyldiga till brott för vilka brukar dömas till frihetsstraff på upp till omkring . I främst anglosaxiska länder har man infört ett straff som man kallar community service eller samhällstjänst. I våra nordiska grannländer och förekommer försök med samfundstjeneste. Med samhällstjänst menar man i regel att den dömde på sin fritid under ett visst antal timmar utför ett oavlönat arbete som är nyttigt och meningsfullt för honom själv och samhället som han inlemmas i ett lagarbete. Naturligtvis finns det en rad problem förknippade med samhällstjänst. Det kan t ex vara svårt att finna arbetsuppgifter som den dömde rimligen kan klara av och som inte tas från den ordinarie arbetsmarknaden. Hur skall övervakningen ske? Och blir det inte svårt för domstolarna att välja ut de lagöverträdare som rimligen kan klara av samhällstjänsten? säger ja till samhällstjänst har ansett att fördelarna och möjligheterna med den nya påföljden överväger, medan socialdemokraterna mest sett till svårigheterna att genomföra den. Då frågan om att införa samhällstjänst som en ny strafform har behandlats av har den avvisats av socialdemokraterna och kommunisterna. I budgetpropositionen aviserar nu föredragande statsrådet en ändrad och mer positiv inställning till samhällstjänsten. I har försöksverksamheten pågått . De danska erfarenheterna är övervägande positiva. Det är främst lagöverträdare som begått förmögenhetsbrott som efter personundersökning ådöms samhällstjänst i i stället för fängelse. Tillsynen av dem är noggrann. Sköter de inte det oavlönade arbetet, leder det till fängelse. Det är inte svårt att få tag på arbetsplatser, som har anknytning till ideell verksamhet eller är offentligt stödda. Återfall i brottsligt beteende förekommer naturligtvis, men de är trots allt färre än efter ovillkorligt fängelsestraff. Olika remissinstanser som domare, åklagare och advokater uttrycker sig positivt. En av de fördelar med samhällstjänsten, till vilken vi knyter särskilda förhoppningar, är att de som döms till denna påföljd får möjlighet att inordnas i en normal social gemenskap. just om att många av dem som fullgjort samhällstjänst kom in i en normal arbetsgemenskap. De upptäcker att det har sina fördelar att leva ett ()-liv. Den positiva utvärderingen av den danska försöksverksamheten bekräftar vår uppfattning att det nu är dags att i införa samhällstjänst som ett alternativ till fängelse. Med hänsyn till de svårigheter som det uppenbarligen kan innebära att införa samhällstjänst som ny påföljd anser vi att man, i likhet med vad som skedde i och , inledningsvis bör göra det inom ramen för en försöksverksamhet. Försöksverksamheten bör genomföras i hela landet men till en början i första hand inriktas mot unga lagöverträdare och ses som ett alternativ till skyddstillsyn eller kortare fängelsestraff. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Ideella organisationer i kriminalvården Som ett komplement till de rehabiliteringsinsatser som görs inom kriminalvården är det angeläget att också utnyttja de ideella organisationer och kyrkor som engagerar sig för de intagna såväl som därefter. Frågan hur den andliga vården inom kriminalvården skall vara organiserad har länge diskuterats. Det är angeläget att detta får en lösning som innebär att såväl som andra trossamfund skall få möjlighet att verka på ett fruktbart sätt på anstalter. Det är angeläget att detta också kommer att gälla andra organisationer. Missbruk som orsak till kriminalitet En betydande del av de intagna på fängelserna har missbruksproblem. Som exempel kan nämnas att de beräkningar som gjordes under /87 tydde på att var grava narkotikamissbrukare och narkotikamissbrukare. Till detta kommer de som dessutom eller enbart är alkoholmissbrukare. Många av dem som döms för trafiknykterhetsbrott kan bedömas tillhöra denna senare kategori. Många brott kan direkt härledas till missbruket. I av alla misshandelsfall har endera av offret eller gärningsmannen eller bägge varit påverkade av alkohol. En betydande andel av stölderna och bedrägerierna kan härledas till narkomaners behov av pengar för att finansiera missbruket. Trafiknykterhetsbrotten har ett direkt samband med alkoholmissbruket. Bekämpa brott genom att bekämpa missbruket Sambandet mellan missbruk och kriminalitet är så tydligt att det är svårt att finna någon isolerad brottsbekämpande åtgärd som skulle ha större genomslagskraft än en framgångsrik kamp mot missbruk. Hotet om fängelse har små utsikter att få den redan etablerade missbrukaren att avhålla sig från stölder och snatterier. För den som har ett utvecklat alkoholmissbruk utgör en månads fängelse för rattfylleri inte samma avskräckning som för Suget efter narkotika eller alkohol är så starkt att hotet om fängelse eller andra straff ofta kommer i bakgrunden. Lyckas däremot narkomanen eller alkoholisten bli fri från sitt missbruk ökar förutsättningarna kraftigt för att han eller hon skall avstå från att begå brott. Det är av dessa skäl som gör en så tydlig koppling mellan samhällets kamp mot droger och förutsättningarna att minska brottsligheten. Det är också därför som anser det angeläget att införa kontraktsvård inom ramen för villkorligt fängelsestraff. Kontraktsvården skall syfta till att få kriminella missbrukare att avstå från att begå brott genom att bota dem från deras drogberoende. Ändra reglerna för kontraktsvård finns det möjligheter att döma missbrukare och vissa andra vårdbehövande till kontraktsvård. motsatte sig emellertid den konkreta utformning som gav kontraktsvården och som innebär att den är en utvidgning av skyddstillsynen. Istället vill att kontraktsvård skall utdömas inom ramen för villkorligt fängelse. För detta talar huvudsakligen tre skäl. Det första är att påföljdens allmänpreventiva effekt stärks till följd av det konkreta straffhot som vilar över lagöverträdaren. För det andra skall den som bryter sitt vårdkontrakt och därmed skall avtjäna sitt fängelsestraff inte få avräkna något av fängelsestraffet mot den tid som har förflutit. För det tredje skall kontraktsvården på ett snabbt och enkelt sätt, efter beslut av vederbörlig instans inom frivården, kunna omvandlas till ovillkorligt fängelse. Någon prövning av åklagare eller domstol före verkställigheten behövs därmed inte. Dessa motiv utgör enligt uppfattning den riktiga utgångspunkten för hur kontraktsvård skall utformas. Det är angeläget att kontraktsvård inte uppfattas som en genväg förbi fängelsestraffet. Detta gäller särskilt sådana brott där det av allmänpreventiva skäl är angeläget att behålla en koppling mellan brott och straff, främst våldsbrott och rattfylleri. Det vårdprogram som den dömde förbinder sig att efterleva skall ha den bestämda och konsekventa ambitionen att vederbörande skall bli av med sitt drogberoende. Detta innebär att behandlingstiden i allmänhet kommer att behöva omfatta en betydligt än vad det villkorliga fängelsestraffet innebär. som vi anser att detta är en nödvändig förutsättning för att kontraktsvården skall bli meningsfull inser vi att de hårda krav som kontraktsvården kommer att innebära gör att många med drogberoende kommer att välja att i stället avtjäna fängelsestraffet. För att kontraktsvården skall fylla sin funktion krävs att de sociala myndigheterna och kriminalvården förmår att ge den dömde en adekvat vård. En meningsfull och väl fungerande kontraktsvård kräver ett omfattande förberedelsearbete från sociala myndigheter, frivård, åklagare och domstol. Redan när en person döms till kontraktsvård måste domstolen veta att en behandlingsplan finns uppgjord, och att det finns plats för den dömde på behandlingshem eller liknande. lig uppföljning ske för att ge den dömde erforderligt stöd eller för att kunna besluta om behandlingens upphörande och verkställighet av fängelsestraffet. bör nu fatta sådana beslut om ändring i lagen om kontraktsvård som föranleds av vad vi här har anfört. Det Finns narkotika överallt Som har framgått ovan bedöms nästan hälften av dem som döms till fängelse vara narkotikamissbrukare. Många, oacceptabelt många, fortsätter att missbruka under själva anstaltstiden. Detta innebär att rehabiliteringsförsöken ytterligare försvåras och att de ambitioner som finns att hjälpa internerna till ett hederligt liv i frihet inte kan genomföras. Missbruket leder till att de intagna skaffar sig skulder. För att kunna återbetala dessa måste de begå brott efter frigivningen. Det är därför en angelägen uppgift att stoppa narkotikainförseln till anstalterna. finns få kriminalvårdsanstalter som kan sägas vara narkotikafria. Däremot finns vissa avdelningar, t ex vid anstalterna i Roxtuna och , där narkotikan hålls borta genom särskilt omfattande kontroll, med 3 till 4 gånger större personalresurser än normalt, eller genom intensiva behandlingsmetoder. Det är enligt vår uppfattning ett oacceptabelt förhållande att det finns narkotika på anstalterna. Intagna som inte haft kontakt med eller har mycket liten erfarenhet av narkotika måste få garantier för att de inte skall behöva utsättas för press från andra intagna att missbruka . Intagna som så begär skall därför ha en ovillkorlig rätt att bli placerade på narkotikafria avdelningar. Vad vi här har anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Roxtuna är ett exempel på att tunga missbrukare kan göras knarkfria på sluten avdelning. Roxtuna-modellen bör tillämpas på fler kriminalvårdsanstalter för missbrukare. Narkotika förs in på anstalterna när intagna återkommer från permissioner eller med besökare. Således går det att skära av tillförseln av narkotika om man förbjuder permissioner och besök. Att generellt vidtaga sådana drastiska åtgärder är dock inte acceptabelt. Dels skulle det innebära ett alltför kraftigt avsteg från den humana kriminalvården, dels finns det en risk att det leder till att atmosfären på anstalterna blir så spänd att det leder till oroligheter. Däremot anser vi att man i större utsträckning bör differentiera de intagna vad gäller anstaltsplaceringen. De som vid upprepade tillfällen har låtit föra in narkotika på anstalterna kan då bli föremål för mer rigorösa kontroller när de själva återvänder från permissioner men också vid kontroll av deras besökare. De kontroller det då ofta blir fråga om, kroppsbesiktning och undersökning av kroppens håligheter, är integritetskränkande för dem som utsätts. I syfte att hålla anstalterna rena från narkotika anser vi att man ändå måste acceptera en vidgad användning av sådana åtgärder. Som vi återkommer till i det följande anser vi att misskötsamhet, bl. a. innehav av narkotika, skall kunna innebära att intagna nekas permissioner och att villkorlig frigivning uppskjuts. Återfallsstatistiken är en dyster läsning. Av antalet personer i åldern som varit lagförda har över hälften återfallit i brott . I åldrarna har över hälften av de tidigare lagförda återfallit . Av dem som har dömts till fängelse eller mer har mer än hälften återfallit och . Ett litet antal män begår flertalet brott Docent har på uppdrag av försäkringsbolaget gjort en studie av sambandet mellan individuell brottsbelastning och samhällelig brottsnivå. Slutsatsen av studier är att det är en mycket liten andel av befolkningen som begår den stora mängden brott. av bostadsinbrotten, av de fullbordade bilstölderna och av de anmälda tillgreppen ur och från motorfordon begås av en grupp på ca 12 000 personer. av dessa är män. Ur denna grupp kan enligt en ytterligare nedbrytning göras till en grupp på ca 2 000 individer. Dessa svarar för av bostadsinbrotten, av bilstölderna och ca en fjärdedel av tillgrepp ur och från motorfordon. Skall vi öka inkapaciteringen? Om de uppskattningar som har gjort är riktiga ligger det nära till hands att fråga vad som skulle hända med brottsligheten om vi inkapaciterade de 12 000 som begår flest brott, dvs. förhindrade dem att begå nya brott genom att hålla dem i fängelse. Skulle vi då bli av av den brottslighet som gruppen står för ? Svaret på den frågan är olika beroende på om man ser brottsutvecklingen . Kortsiktigt skulle antalet brott minska om vi satte de 12 000 mest brottsbenägna i fängelse. skulle vi öka beläggningen på anstalterna från drygt 4 000 personer till över 16 000 vilket skulle kräva en enorm kapacitetsutbyggnad. Men redan efter , fem anser , skulle en sådan nyrekrytering ha gjorts till gruppen brottsaktiva att den brottsminskning som tidigare åstadkommits skulle ha försvunnit. Och uppstår frågan om vi skall inkapacitera också den nyrekryterade brottsaktiva gruppen. En sådan utveckling är naturligtvis orimlig både av principiella och praktiska orsaker. Tanken att använda sig av en ökad inkapacitering är därför inte genomförbar. Skärpta straff vid återfall I den av behandlade propositionen om straffmätning och påföljdsval föreslog justitieministern en viss reglering av vilken inverkan tidigare brottslighet skall ha vid påföljdsbestämningen. De tre borgerliga partierna ville i en gemensam reservation gå längre än regeringen. Man ansåg från borgerligt håll att alltför snäva avgränsningar hade gjorts kring de förutsättningar som skall gälla för att tidigare brottslighet skall beaktas vid påföljdsbestämningen. Enligt justitieministern borde nämligen en särskild straffskärpning för återfall endast komma ifråga i sådana fall där återfallssituationen framstår som särskilt anmärkningsvärd. Förutom återfall i synnerligen allvarlig brottslighet avses med detta bl a upprepade och vanemässigt grova tillgreppsbrott såsom exempelvis bostadsinbrott. Straffvärdet för såväl det gamla som det nya brottet skall vara minst omkring fängelse. vidhåller sin uppfattning att det fattade riksdagsbeslutet innebär att möjligheterna till straffskärpning vid återfall är alltför begränsade. Hänsyn borde kunna tas till återfall även när straffvärdet för brotten är lägre än omkring fängelse. Också upprepade återfall i tillgreppsbrottslighet som inte vanligen bedöms som grova bör kunna innebära en skärpning av straffet, och detsamma bör gälla återfall i narkotikabrott även om detta inte är grovt. Vidare bör det vara möjligt att skärpa straffet i större utsträckning än även om villkorligt medgiven frihet förklaras förverkad. Det är angeläget att betona att det vid påföljdsbestämningen klart utsägs att det skall vara en försvårande omständighet att ha återfallit i brott. bör nu besluta att ändra tillämpliga lagar i enlighet med vad vi här har anfört. gäller att den som avtjänar fängelse skall friges när halva tiden har avtjänats.