mot · GC02So255 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So255 av m.fl. (fp) De handikappades situation Handikappade finns i alla samhällsgrupper och deras livssituation växlar på samma sätt som andra människors. För ett socialliberalt parti är det naturligt att värna om utsatta grupper. Vår strävan att öka människors frihet gäller inte minst dem som har en mycket begränsad frihet. Hit hör de handikappade. Många handikappade tillhör vad vi kallar det glömda . Handikappolitiken syftar till att undanröja de svårigheter och hinder som förorsakas av handikappet. Målet är således att öka den handikappades frihet. De valmöjligheter som en icke-handikappad har när det gäller att välja utbildning, fritidssysselsättning, arbete och bostad måste i största möjliga utsträckning finnas också för den som är handikappad. Förbättringar för handikappade har skett. Initiativen till dessa har ofta kommit från . Exempel från är permanentandet av SärVux och det förbättrade bilstödet. finns stora brister inom handikappolitiken: många handikappade saknar tillträde till arbetsmarknaden, levnadsvillkoren för familjer med handikappade barn är svåra, de handikappades boendevillkor är ofta undermåliga. Regeringen är inte okunnig om dessa brister. har påpekat behovet i sin översyn av uppföljningen av handlingsprogrammet i handikappfrågor. Trots uttalanden, som också återfinns i årets budgetproposition, om att handikappolitiken är ett prioriterat område för regeringen har många angelägna reformer uteblivit. Handikappolitiken spänner över ett vitt område och förväntas tillgodose behov hos en rad människor vars önskemål är högst varierande. Olika människor med olika handikapp har olika stödbehov. Därför måste handikappolitiken präglas av flexibilitet och inriktas på att skapa möjligheter - att öka valfriheten. Vi vill i denna motion ge några förslag till hur detta kan ske. Frågor som berör människor med handikapp behandlas också i andra motioner från , bl.a. utvecklas vår syn på sysselsättning i en motion om arbetsmarknadspolitiken och läkemedels- och sjukvårdsfrågor i en motion 1 1988189.3 sami. Familjer med barn med handikapp tog samhällets institutioner hand om de flesta barn med utvecklingsstörning och andra grava handikapp. Det var sällsynta undantag att barnen bodde kvar hos sina föräldrar och syskon. Vår tids handikappade barn växer däremot som regel upp med sina familjer. Den nya omsorgslagen innebär att normaliseringen kommer att fortsätta: Barn med handikapp kommer att leva tillsammans med sina föräldrar eller, vid mycket svåra handikapp, i familjehem eller elevhem. Det är en riktig utveckling. Normaliseringen ställer krav på att stat, landsting och kommuner tar sitt ansvar för att kompensera barnets handikapp. Den enskilda familjen måste få resurser och stöd att kunna leva så normalt som möjligt. Att leva med barn med handikapp har inom gjort en undersökning av levnadsvillkoren för familjer med handikappade barn. Undersökningen visar att varannan familj med ett gravt utvecklingsstört barn nästan aldrig får sova en hel natt och det gäller inte bara en övergångsperiod utan . Många tror att situationen lättar . Det är inte sant, den blir tvärtom tyngre som går. Vården blir mer krävande - oron för hur det skall bli sedan ökar. Den sociala isoleringen blir allt större. Många familjer tvingas att helt förändra sitt förvärvsarbete. Framför allt gäller det kvinnorna: I familjer med utvecklingsstörda barn i åldern har av mödrarna fått ändra sina arbetsförhållanden mot av männen. av kvinnorna har slutat förvärvsarbeta. Även syskonen möter stora krav. Var tredje familj med barn med grav utvecklingsstörning anser att syskonen utsätts för orimliga krav. Varje familj är unik. Därför kan samhällets stöd inte stöpas i samma form, insatserna måste knytas till den enskilda familjen. Valfriheten är en viktig utgångspunkt för förslag om hur stödet bör utformas . Valfriheten stärker den enskilda familjens integritet. Det är familjens behov, som skall vara styrande. Familjen skall inte behöva känna sig prisgiven åt myndigheternas godtycke. Åtgärderna från stat och kommun måste vara inriktade på att familjer med ett barn med handikapp skall kunna leva ett så normalt liv som möjligt. Båda föräldrarna skall om de vill kunna ha kvar sitt förvärvsarbete och skall ha möjligheter som andra familjer att ha kvar sina vänner och att odla intressen utanför hemmet. För att tillgodogöra sig t.ex. undervisning eller ett rikt fritidsliv är ett barn med svårt handikapp helt beroende av ständig hjälp från någon som känner honom eller henne väl. Det måste finnas behövlig personal tillgänglig på samtliga platser där den handikappade befinner sig . På skolan skall det finnas elevassistenter. Någon skall finnas hemma. skall rycka ut vid sjukdom o.s.v. Det är bara tre exempel ay många på att den handikappade möter ständigt nya människor, som skall bistå med hjälp. Dessutom blir den dagliga livsföringen beroende av att schemaläggas i detalj och av att det på varje plats finns möjligheter att få just den hjälp som behövs. Det leder till stora problem för den som har svårt att göra sig förstådd. Handikappade bör kunna få en personlig vårdare eller assistent, en människa som de lär känna och kan ha förtroende för. Det är framför allt viktigt för barn med handikapp att assistenten knyts till den handikappade själv och inte till olika verksamheter. Landsting och kommun bör samarbeta så att båda ansvarar för att en personlig assistent anställs de timmar som den handikappade behöver. Kostnadsansvaret bör delas. Assistenten skall också kunna anställas direkt av familjen eller om det är en vuxen person av den handikappade själv. Det måste i så fall vara på familjens eller den enskildes eget initiativ. Det s.k. , som beskrivs nedan är en viktig förebild i detta sammanhang. Att vårda ett handikappat barn hemma ställer stora krav på familjen. måste någon av föräldrarna avbryta sitt förvärvsarbete, vilket givetvis leder till en svår ekonomisk situation. Vårdbidraget är en ersättningsform inom folkpensioneringen som skall kompensera föräldrar till handikappade barn för merarbete, inkomstbortfall och merkostnader till följd av barnets handikapp. Vårdbidraget uppgår till 2 x 0,96 basbelopp. Detta innebär att helt vårdbidrag uppgår till . Denna ersättning är otillräcklig. Det är därför angeläget att det sker en höjning av vårdbidraget. föreslår att grunden för vårdbidraget bör vara 2,5 basbelopp. För den enskilda familjen skulle detta innebära att ett helt vårdbidrag skulle uppgå till , dvs. en förbättring med . Många föräldrar som erhåller vårdbidrag har extra kostnader till följd av barnets handikapp. Om dessa kostnader uppskattas till av basbeloppet kan de bli skattefria. utbetalades drygt 13 000 vårdbidrag. Av dessa hade en del av bidraget i form av merkostnadsersättning. De föräldrar som erhåller denna skattefria merkostnadsersättning har ofta barn som är gravt handikappade. Det är också dessa föräldrar som behöver avstå från förvärvsarbete för att kunna vårda sitt barn. Den del av vårdbidraget som utgår som skattefri merkostnadsersättning är inte ATP-grundande. Den praktiska innebörden är att föräldrar med gravt handikappade barn ofta får lägre ATP än vad vårdbidraget i och för sig ger grund för. 1* 1988/89. Vi anser att dessa regler bör ändras. Det bör uppdras åt regeringen att föreslå sådana förändringar i reglerna att utgående vårdbidrag alltid i dess helhet blir ATP-grundande. Detta kan ske exempelvis genom att man vid beräkningen av ATP-poäng inte tar hänsyn till om en del av vårdbidraget är merkostnadsersättning eller genom att merkostnadsersättning utgår vid sidan av vårdbidraget. Tillfällig föräldrapenning utges under och barn. För familjer med barn som ofta är sjuka kan utges. anser att gränsen för tillfällig föräldrapenning bör slopas för det fåtal familjer som p.g.a. mycket svåra omständigheter tvingas utnyttja den tillfälliga föräldrapenningen . Om det blir fråga om vård av permanent karaktär bör dock en samordning med andra ersättningsformer ske. I AFL 4:11 stadgas att tillfällig föräldrapenning inte kan utgå för vårdeller tillsynsbehov som grundat rätt till vårdbidrag. Tillämpningen av detta stadgande leder till att de föräldrar som har vårdbidrag ofta går miste om tillfällig föräldrapenning. majoritet gjorde dock en motsatt tolkning av stadgandets innebörd. Om socialförsäkringsutskottets tolkning är riktig bör åtgärder vidtas för att klarlägga rättsläget. Det skall ej vara nödvändigt för föräldrar att gå till domstol för att få en riktig tolkning av AFL 4:11 och utfå sin rätt till tillfällig föräldrapenning. anser att det är självklart att dessa föräldrar, liksom andra föräldrar, skall ha rätt till tillfällig föräldrapenning. Denna bör utgå även för det handikapp som ligger till grund för vårdbidraget vid tillfällig försämring av tillståndet. Detta bör klargöras genom en förändring av AFL 4:11 st.2. kan tillfällig föräldrapenning utges för vård av barn som fyllt 12 men inte i de fall barnet p.g.a. sjukdom, psykisk utvecklingsstörning eller annat handikapp är i behov av särskild tillsyn eller vård. Detta behov upphör inte när barnet blir . anser därför att tillfällig föräldrapenning skall kunna utges även för hemmaboende vuxet handikappat barn då föräldern måste avstå från förvärvsarbete p.g.a. att barnet är sjukt. När en person drabbas av en funktionsnedsättning får detta konsekvenser även för personer i den handikappades omgivning. Hela familjen och andra nära anförvanter berörs. Dessa problem måste uppmärksammas i högre grad än som skett . Det kan finnas tillfällen då den anhörige bör delta i rehabiliteringen och lära sig lyft- och bärteknik, medverka i sjukgymnastik för att kunna vara till hjälp vid träning i hemmiljö. Dessutom kan tillfälle ges till erfarenhetsutbyte med andra i samma situation. Behovet av föräldramedverkan gäller även vid habiliteringsinsatser för barn med handikapp. Föräldrar skall självfallet ges möjlighet att med ersättning från föräldraförsäkringen få den ledighet som erfordras för deltagande i rehabilitering, habilitering och utbildning för föräldrar med barn med handikapp. är det inte alltid så, beroende på skillnader i tillämpningen av AFL 4:10. Det bör ankomma på regeringen att till återkomma med förslag om åtgärder för att råda bot på dessa skillnader i tolkningen av stadgandet i AFL 4:10. I de fall så fordras bör denna möjlighet också tillkomma båda föräldrarna . Barn med ovanliga handikapp För familjer med barn som har ett ovanligt handikapp uppstår speciella problem. Exempel på sådana handikapp är cystisk fibrös, barnreumatism, tarmsjukdomar och muskeldystrofi. Dessa sjukdomar är så pass ovanliga att kunskapen bland de grupper, såsom lärare och vårdpersonal, som kommer i kontakt med barnet ofta är dålig. Detta innebär att förståelsen för barnets speciella problem blir bristfällig och att föräldrarna får ett dåligt stöd i hur man skall ta hand om barnet. Vi föreslår därför att ett särskilt träningscenter för barn med ovanliga sjukdomar inrättas och anslår 10 milj.kr. till detta ändamål. Ett liknande center, Frambu, drivs redan i med gott resultat. Till centret bör hela familjer kunna komma för att få undervisning i den sjukdom det gäller och tillsammans med personalen diskutera och planera barnets framtid. Centret skall kunna fungera som ett stöd för föräldrarna under barnets uppväxt och ge kunskap i de fall kompetens hos. andra instanser saknas. Leken har en central betydelse i alla barns liv. Den fungerar som drivkraft i utvecklingens tjänst. Barnet får i leken hela den stimulans och motivation som det behöver för att gå vidare i sin utveckling. Den tidiga stimulansen är viktig för alla barn, men speciellt för barn med handikapp. Det gäller att ta vara på alla möjligheter till utveckling för att förhindra eventuella sekundära handikapp. För föräldrar och syskon erbjuder leken en naturlig gemenskap och möjlighet till träning av det handikappade barnet. Men barn med handikapp behöver särskilda leksaker som passar just deras träning genom lek. Det handikappade barnet kan få tillgång till pedagogiska leksaker på olika sätt: genom att låna dem på lekotek, genom barnhabilitering och hjälpmedelscentral eller genom att föräldrarna köper dem. Vissa lekotek tillämpar en sjuårsgräns. Denna gräns bör slopas. Även nya lekotek bör startas, så att alla familjer med handikappade barn, oavsett var i landet de bor, kan få tillgång till pedagogisk rådgivning och möjlighet att låna lekmaterial. Lekoteken måste ha tillräckliga resurser så att de kan föra ut sin kunskap till förskole- och lågstadiepersonal. Lekoteken har också en viktig roll att spela i den samordnade barnhabiliteringen. Pedagogiska leksaker är ofta dyra. För att så många barn som möjligt skall kunna leka med dessa anser att pedagogiska leksaker skall räknas som merkostnad vid vårdbidragsprövning. Vidare bör leksaker godkännas som tekniska hjälpmedel för handikappade. Svårigheterna att bereda handikappade sysselsättning är stora. De psykiskt utvecklingsstörda är allra hårdast drabbade av utestängningen från arbetsmarknaden. Arbetslösheten bland handikappade är hög trots stor efterfrågan på arbetskraft. Detta är oacceptabelt då alla människor är i behov av stimulans och aktivitet för sin utveckling. Det är också oacceptabelt då det är ett slöseri med såväl mänskliga som ekonomiska resurser. integreras allt fler handikappade barn i den vanliga skolundervisningen. Denna integrering måste fortsätta. Beroende på handikappets art och skollokalernas tillgänglighet varierar dock handikappades undervisningsstandard. saknas exempelvis möjligheter för den handikappade att delta i alla ämnen. Det händer t.ex. ofta att rörelsehindrade barn slipper idrott under förevändning att han/hon har sjukgymnastik. Andra barn har befriats från slöjd därför att slöjdsalen inte varit tillgänglig för rullstolar. Vissa barn kan inte delta i undervisningen p.g.a. oklarheter kring vem som skall bekosta barnens hjälpmedel. Alla barn skall givetvis kunna delta i undervisningen oavsett om de har ett handikapp eller ej. Det bör ankomma på skolledningar och lärare att vara vaksamma på dessa problem och försöka hitta ändamålsenliga lösningar. Det är oacceptabelt att barn får sitta emellan då olika myndigheter tvistar om kostnadsansvaret för barnets möjligheter att delta i undervisningen. Utbildning för psykiskt utvecklingsstörda barn och ungdomar ges i särskolan. I den obligatoriska delen av särskolan ingår grundsärskolan och träningsskolan. Den senare är avsedd för dem som inte kan tillgodogöra sig undervisningen i grundsärskolan. har även vuxna psykiskt utvecklingsstörda rätt till vuxenutbildning inom ramen för särvuxenutbildningen. SärVux är en kompetensinriktad utbildning som syftar till att ge vuxna psykiskt utvecklingsstörda möjlighet att skaffa sig kompetens som motsvarar den som ges i grundsärskolan. anser att SärVux bör utvidgas till att även avse undervisning på träningsskolenivå. Trots att det oftast är möjligt att endast ge mycket begränsad intellektuell träning till eleverna kan den likafullt utvidga utvecklingsstördas möjligheter att leva ett rikt och aktivt liv. Det är vidare oacceptabelt att utvecklingsstörda i princip inte får delta i samma utbildning mer än en gång. Mot bakgrund av att samhället snabbt förändras och av att utvecklingsstörda mognar sent och har dåligt minne bör de kunna få gå en utbildning mer än en gång för att repetera eller bättra på sina kunskaper. majoritet ställde sig bakom önskemål om SärVux även på träningsskolenivå och begärde hos regeringen att en utredning skulle få i uppdrag att se över hur detta skulle kunna lösas. Utskottet framhöll vikten av att detta arbete skedde skyndsamt så att ett förslag skulle kunna föreläggas . Utredningen är tillsatt men tyvärr planeras förslag från utredningen att presenteras först i budgetpropositionen 1990 eller i en särproposition . Detta är ett onödigt dröjsmål i en viktig fråga som segdragits alltför . Regeringen bör därför påskynda arbetet. Pensionering av unga handikappade som studerar bör undvikas. Om det behövs bör de under studierna ges möjlighet till en tillfredsställande ersättning utan att behöva bli förtidspensionerade. Ansträngningarna för att bereda handikappade tillträde till arbetsmarknaden måste intensifieras. Ansvar för detta måste tas inom en rad politiska sektorer som arbetsmarknads-, arbetsmiljö- och socialpolitiken. För att underlätta strävandena att bereda handikappade arbete finns bl a lönebidrag. Totalt sysselsätts ca 43 000 personer med hjälp av lönebidrag. finns också ett introduktionsbidrag för arbetshandikappade samt ett särskilt lönebidrag, som utgår med högre belopp, för personer med svårare arbetshandikapp. De resurser som avsätts för att bereda handikappade arbete är starkt begränsade. Samma begränsning finns inte när det gäller resurser för förtidspensionering. Vid bedömningen av hur stora resurser som kan avsättas för att bereda handikappade arbete är det nödvändigt att också beakta det minskade behov av förtidspensionering som ökade sysselsättningsmöjligheter medför. Vi anser således att möjligheterna bör vidgas att föra över resurser från socialförsäkringssektorn till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. En sådan omfördelning kan innebära en besparing för det allmänna som individen får tillfälle att utföra ett arbete till glädje och nytta för henne själv men också för uppdragsgivaren. Resurser inom socialförsäkringssektorn bör därför föras över till arbetsmarknadspolitiska åtgärder och därmed kunna användas till att bereda arbete för handikappade. Detta behandlas vidare i motion om arbetsmarknadspolitiken. Lönebidrag är för många handikappade ett bra sätt att komma in i arbetslivet. Regeringen föreslår nu en neddragning med 245 lönebidragsplatser hos arbetsgivare som får full kostnadstäckning vid anställning med lönebidrag. Neddragningen av 145 av dessa platser har regeringen redan beslutat genom en ändring i regleringsbrevet för innevarande budgetår. Syftet med dessa neddragningar är att de skall möjliggöra för flera personer att få anställning genom särskilt lönebidrag och att möjliggöra ett ökat anslag för datorbaserade hjälpmedel. kan inte acceptera att en svag grupp får betala för förbättringar för en annan svag grupp. Vi vill inte ställa dessa människor emot varandra. Därför avvisar vi de av regeringen föreslagna neddragningarna och anvisar 30,6 milj.kr. i syfte att bereda 245 personer arbete med lönebidrag med full kostnadstäckning. Enligt de regler som gäller för särskilt lönebidrag trappas bidraget ned . Under första anställningsåret är bidraget , under det andra, tredje och fjärde är det , och vid ytterligare förlängning 50 eller 25 För vissa grupper med mycket grava handikapp medför detta att de har svårt att få arbete trots att särskilt lönebidrag utgår. menar att det finns anledning att överväga om det inte i dessa fall bör vara möjligt att låta lönebidraget permanent utgå på en högre nivå än vad som är möjligt. Även AMS har förespråkat en mera flexibel utformning av lönebidragen och bedriver en försöksverksamhet i två län. För vissa grupper sker en successiv nedsättning av arbetsförmågan. För dessa kan det vara lämpligt att låta lönebidraget öka allt efter det att arbetsförmågan försämras. För andra handikappade kan en annan konstruktion av lönebidraget öka möjligheterna till arbete. Detta bör bedömas i det enskilda fallet. anser därför att de försök som pågår med ett flexibelt lönebidrag bör uppmuntras. Detta utvecklas vidare i vår motion om arbetsmarknaden. Anställning inom är en bra anställningsform för många handikappade. har därför i en motion om arbetsmarknad krävt att anslaget till skall ökas med 84 milj.kr. vilket skulle möjliggöra en utökning med 1000 platser inom . Det finns anledning att se över möjligheterna för psykiskt utvecklingsstörda och andra gravt handikappade att få arbete inom . Detta är f n mycket svårt. Vi anser därför i vår motion om arbetsmarknaden att regeringen skall återkomma till med förslag i denna riktning. Lön istället för pension Mångå utvecklingsstörda människor som arbetar på dagcenter eller annan alternativ verksamhet inom kommuner och företag utför ett arbete där huvudmannen () i många fall uppbär en intäkt för utfört arbete. Intäkterna kan t.ex. bero på att ett dagcenter sålt produkter eller att de utvecklingsstörda utfört arbete åt en privat eller offentlig beställare. får utvecklingsstörda sin pension och ett litet tillägg om de är på dagcenter. Detta tillägg kallas habiliteringsersättning och beloppet varierar mellan olika landsting. betalar per dag och vissa landsting betalar mindre. Från denna ersättning dras matkostnader. De som arbetar på dagcenter och andra arbetsplatser har framfört önskemål om att uppbära lön för det arbete de utför istället för pension. Det är ett förståeligt önskemål att människor som utför ett arbete anser att den ersättning de skall få är lön och inte pension. Lagen om allmän försäkring (AFL) bör förändras så att det blir möjligt att i rehabiliterande syfte koordinera pension och lön. Detta skulle medföra att det blev möjligt för landstingen att använda intäkterna från verksamheten till att betala lön till de utvecklingsstörda. För handikappade är fritiden ofta en stor del av vardagen. Många har inget arbete och bristen på meningsfull fritid är stor. Såväl den offentliga sektorn som det privata näringslivet investerar stora belopp på verksamheter för människors fritid. Det sker därför att fritiden intar en allt viktigare plats i människors liv. Det finns emellertid ingen allmänt omfattande insikt att detta gäller även dem som har funktionshinder. ses det som ett kuriosum när handikappade seglar, tar sig ut i skog och mark eller sysslar med andra ting som vanligtvis förknippas med fysisk ansträngning. Idrott är för många människor en avkopplande fritidssysselsättning. Handikappade stöter dock på svårigheter i sitt idrottsutövande. Handikappidrotten skall ges samma förutsättningar som idrotten i övrigt. Det skall inte vara dyrare eller krångligare för den handikappade än för andra att utöva sin idrott. Vi utvecklar vår syn på handikappidrotten i en partimotion om idrottens villkor. Trots att kommuner lägger ner stora summor på anläggningar för idrott och friluftsliv, är det långt ifrån självklart att dessa görs handikappanpassade. Så t ex saknar ofta swimmingpooler en sittlift som möjliggör för rörelsehindrade att använda poolerna. Detta borde vara obligatoriskt för allmänna bad och även för hotell som håller sig med pool. Den offentliga informationen måste bli tillgänglig i största möjliga utsträckning för människor med handikapp. Även kulturella arrangemang bör i möjligaste mån anpassas efter exempelvis synskadades och utvecklingsstördas möjligheter att ta del av utbudet. Den nya teknikens möjligheter Datateknikens och informationsteknologins snabba utveckling påverkar livsvillkoren för många människor, både i positiv och negativ riktning. För människor med funktionshinder är detta ännu mer påtagligt. Den nya tekniken för att rationalisera och förbättra servicen för flertalet kan för handikappade skapa nya problem. Kösystemen på post och bank är exempelvis inte utformade för synskadade. Ökad abstraktion i många situationer i det dagliga livet och i arbetet drabbar allt fler förståndshandikappade. skapar datateknik och informationsteknologi möjligheter att överbrygga många typer av handikapp och utgör fantastiska verktyg för att ge många handikappade möjlighet till ett mer fullvärdigt liv, stimulans till arbete och kommunikation med andra människor. Tekniken har redan tagits i bruk av många handikappade och har länge legat långt framme på detta område. Syntetiskt tal, automatiska dokumentläsare, alternativa tangentbord, röststyrning och texttelefon är exempel på mikrodatorbaserade handikapphjälpmedel som kommit fram genom bl a svensk utveckling.