mot · GD02U202 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:U202 av m.fl. (m) Tredje världen Hög årlig tillväxt 7 Lägg om den svenska biståndspolitiken 9 Stöd tillväxt istället för fattigdom 10 Inget statsstöd till enpartistater 11 Strategi för demokratisk utveckling och marknadsekonomi 13 Ett fristående av mänskliga rättigheter .... 14 Sambandet demokrati - fri ekonomi 14 Demokrati också i FN-biståndet 15 har, som övriga västerländska stater, ett ansvar för att stimulera och hjälpa utvecklingen i . Skall kunna ta sig ur sin fattigdom krävs det, liksom för , en utveckling mot både demokrati och marknadsekonomi. Rättsstatens principer, yttrande- och tryckfrihet, samt demokratiska val är inte en lyx för redan utvecklade länder. Tvärtom visar all erfarenhet att frihet och demokrati har mycket stor betydelse för utvecklingsförmågan. Möjligheterna för korrupta regeringar att förtrycka sitt folk och vanstyra sitt land försvinner, om frihet och demokrati råder. Erfarenheterna visar också att en marknadsekonomi är den enda möjligheten att uppnå välstånd för en hel befolkning. Enda undantaget från denna regel är de länder som har mycket råvaror, främst olja, och en mycket liten befolkning. har alltför mycket av utvecklingsländernas inriktning gått mot planekonomi och statsägande. Följden av detta har blivit stagnation och korruption. Det socialistiskt inspirerade utvecklingsarbetet har havererat. Orsaken är enkel. Socialismen, liksom de feodala strukturerna, bygger på en hierarkiskt ordnad kommandoekonomi. Enskilda initiativ och enskild företagsamhet försvåras eller undertrycks helt. Krisen i och fattigdomen i tredje världen har betydande likheter. Den auktoritära statsmakten i enpartistatens skepnad är utvecklingens värsta fiende, oavsett vilken världsdel landet ligger i. måste understödja en utveckling mot demokrati och marknadsekonomi. De utvecklade länderna måste tillämpa frihandel så att har möjlighet att få avsättning för sina produkter. måste också själva tillämpa frihandel så att deras ekonomier utsätts för internationell konkurrens. Annars kommer de inte att kunna utvecklas på ett riktigt och rimligt sätt. Frihandel är helt enkelt en förutsättning för att snabbt ska kunna utvecklas så att deras befolkning får en rimlig levnadsstandard. Det utvecklingsbistånd ger får inte innebära stöd för diktaturer eller för planhushållning. Alltför mycket av biståndspengarna har bidragit till att ett felaktigt styre i mottagarländerna har kunnat fortsätta. Nödvändiga reformer av ekonomin har inte kommit till stånd, utan i stället har regeringars maktambitioner och strävan efter kontroll gynnats. Den snabba utveckling som skett i vissa länder, framför allt i , inger hopp. är inte alls dömda att framleva i fattigdom och armod. Genomförs rätt politik kan utvecklingen ske mycket snabbt. Flera tidigare närmar sig nu snabbt de utvecklade industriländernas nivå. De har alla byggt sin framgång på avreglering, privatisering och frihandel. Det finns skäl för optimism om framtida utveckling. Erfarenheten visar att som startar på en mycket låg nivå genom snabb tillväxt kan uppnå ett begynnande välstånd. Demokratin är på frammarsch, främst i men också i . tiska planhushållningens begynnande avveckling försvinner en av de mest Mot. 1989/90 utvecklingsfientliga krafterna. Stormaktsrivaliteten i tredje världen minskar U202 eller kanske tom upphör, i takt med att kommunistblocket vittrar. Optimismen gäller möjligheterna. Tyvärr är det aktuella läget mer bekymmersamt. Fattigdomen och förtrycket är omfattande. Miljöförstöringen har tagit alarmerande proportioner på många håll. Skuldbördan är stor och förkväver tillväxten på många håll. Tillväxten per capita har varit låg eller negativ i de flesta länder. Uppräkningen av negativa faktorer kan göras lång. Problemen är störst i söder om . Den genomsnittliga afrikanen är nu fattigare än . står inför en ny svältkatastrof. Demokratin har inte gjort några egentliga framsteg. Utvecklingen i inger dock en strimma av hopp. har blivit självständigt i fria val. Delar av apartheid-lagstiftningen har avvecklats. I och i innebar oljeprishöjningarna en kraftig ökning av den ekonomiska standarden. När oljeboomen har ebbat ut har flera länder börjat få ekonomiska problem. Befolkningstrycket är stort. , efterkrigstidens blodigaste krig, har slutat. I börjar en försiktig optimism att sprida sig. Influerade av utvecklingen längre österut har tillväxttakten markant ökat. lever dock hundratals miljoner i absolut fattigdom. I kan utvecklingen gå mot fred medan det synes svårare att se något slut på inbördeskriget på . I påbörjades en löftesrik utveckling . Privatiseringen av det kinesiska jordbruket medförde en snabb standardhöjning på landsbyggden. Det fanns stora förhoppningar att det också skulle åtföljas av en liberalisering av den övriga ekonomin och av en begynnande demokratisering. Tyvärr har det blivit bakslag. En fjärdedel av mänskligheten utsätts nu för ökat förtryck och den ekonomiska utvecklingen har avmattats påtagligt. Planhushållningen verkar snarare vara på frammarsch. I det övriga socialistiska står utvecklingen stilla. och är särskilt framträdande härvidlag. verkar följa en kinesisk linje med viss liberalisering av ekonomin utan någon politisk frigörelse. I sker en fantastisk utveckling. Välståndsutvecklingen är snabbare än någon annanstans. Den är inte längre begränsad till ett fåtal länder utan påverkar hela regionen. Demokratin har också gjort betydande framsteg. En del av länderna är snabbt på väg att lämna krets. I har demokratin vuxit sig starkare . Det är nu bara och ett par länder till som inte har demokratiska regeringar. Tillväxten är dock fortfarande alltför låg. En omläggning av politiken i riktning mot högre tillväxt kan dock förmärkas i många viktiga länder. Inbördeskrigen i kan förhoppningsvis gå mot sitt slut. Dock växer oroligheterna i och . har traditionellt inte räknats in i den tredje världen. Det blir dock alltmer uppenbart att de flesta, ja kanske alla, av dessa länder i fråga om BNP per capita hör hemma i krets. 1989/90 t ex sannolikt ett av världens mest biståndsberoende land. Stagnationen, fat- U202 tigdomen och de sociala problemen är i flera fall mer likartat u-landsproblem än i-landsproblem. Området har också världens allvarligaste miljöförstöring. är skillnaderna också stora. Utbildningsnivån är t.ex. genomgående hög i . Avvecklingen av det hårda förtrycket och en begynnande demokratisk utveckling inger också stort hopp. Underutveckling orsakas främst av hinder för utvecklingen. Erfarenheten visar tydligt att människor som ges frihet och möjlighet till initiativ och skapande också utnyttjar denna. Föreställningen om efterblivna människor som måste ledas av upplysta regeringar har inte mycket stöd. Ges människor chansen skapas också utveckling. Friheten att skapa, att satsa på sina idéer, att starta företag, att äga sin jord är fundamentala villkor för att ett land ska häva sig ur underutveckling. Det är i grunden samma erfarenhet som de utvecklade industriländerna har gjort. Västvärldens snabba utveckling började när regleringsekonomin avvecklades. Det största hindret för utvecklingen är den korrupta statsmakten. Den inriktas på att reglera, förhindra och förbjuda människors initiativ. Huvuddelen av energin ägnas åt att bevara privilegier och maktinnehavet. Ideologier som bygger på statsmaktens centrala roll har bidragit till att skapa dessa hinder. Det gäller framför allt socialismen, med dess centrala föreställningar om planhushållning och statsägande. Det gäller också andra statscentrerade ideologier som feodalism och oligarki. Gemensamt för dem alla är tilltron till att staten med tvångsmedel måste förhindra människors fria initiativ. Den fria företagsamheten och det privata ägandet motarbetas eller förbjuds helt. Prisregleringar slår ut jordbruk och företag. Enpartistaten förkväver tankefrihet och blir därmed ett av de största hindren för utveckling. Genom enpartistaten förhindras också möjligheten att avsätta en regering som vanstyr sitt land. Det finns nu solid erfarenhet av hur socialistisk ekonomi fungerar i praktiken. i , i och och i många utvecklingsländer. All erfarenhet pekar i samma riktning. Den socialistiska kommandoekonomin och statsägandet har förödande effekter på utvecklingen. Skuldbördan hänger som en kvarnsten om halsen på många . Orsaken är inte själva det faktum att det skedde en stor upplåning. Tvärtom visar erfarenheterna att en stor upplåning kan vara försvarbar under förutsättning att den används till kloka investeringar. Problemet med skuldländerna är normalt att statsmakten lånat upp stora belopp som sedan inte investerats på ett klokt sätt. Vad värre är har betydande delar av upplåningen försvunnit i korruption inte minst som flyktkapital. Uppskattningsvis beräknas mer än hälften av utlandsskuld ha förts ut ur landet av regeringspartiets tjänstemän. Att enbart avskriva skulderna vore olyckligt, eftersom korruption och ka pitalflykt därigenom kan stimuleras. Det viktigaste nu är att föra en sådan Mot. ekonomisk politik att kapital attraheras. Med tanke på att tillväxten naturli- U202 gen bör vara väsentligt högre i än i i-länder är en sådan politik realistisk. Avgörande för avkastningen på investeringen är kvaliteten på de investeringsbeslut som tas. Även här har statsmakten visat sig vara en mycket olämplig beslutsfattare. Felinvesteringar eller snarare slöseri, har lett till att värdefulla resurser förbrukats utan att komma befolkningen till godo. I om betonas särskilt problemet med felinvesteringarna i det svarta . Handelsrelationerna mellan i-land och u-land brukar ibland framföras som ett hinder för utveckling. Det har t ex varit en dominerande tanke i idén om en ny ekonomisk världsordning. Även detta förefaller vara felaktigt. Terms of trade för söder om har varit positiva. Trots detta har utvecklingen varit negativ. Ska det vara möjligt att få en uthållig utveckling måste växa snabbt. inte kommer inte per capitainkomsten att öka utan fattigdomen förbli i stort sett lika omfattande eller kommer t o m att öka. Ekonomisk tillväxt är också en nödvändig förutsättning för att få ned befolkningstillväxten till mer rimliga proportioner. All erfarenhet pekar på att familjeplanering i kombination med snabb ekonomisk tillväxt är den effektivaste metoden. Skall det stora trycket på naturmiljö kunna lättas kräver det också en snabb ekonomisk tillväxt. Det är just bristen på tillväxt som leder till den stora förslitningen av naturen vare sig det gäller ökenspridningen, nedhuggningen av djungler, den allmänna avskogningen och utrotandet av vilda djur och växter. En snabb ekonomisk tillväxt är också nödvändig för att få en bra social utveckling. Fattigdomen och stagnationen är inte en bra grund för att skapa bättre förhållanden för barn, kvinnor och arbetslösa. Ofta odlas myten att utvecklingen i sig skulle vara negativ för de sociala relationerna eller för miljön. Det är en föreställning som framför allt är spridd bland utvecklingsnegativister i de utvecklade industriländerna. Tyvärr har den inställningen på ett olyckligt sätt också kommit att återspeglas i attityden gentemot . För att åstadkomma en uthållig snabb tillväxt fordras en betoning på de fundamentala utvecklingsfaktorerna. Rättsstaten skall skapa rättvisa, där övergrepp beivras och där spelreglerna är lika för såväl den enskilde lantarbetaren som den mäktige partibyråkraten. Demokrati och marknadsekonomi kan bara fungera inom ramen för rättsstaten. Fungerar inte rättsstaten blir följden ofta en utbredd korruption Det statsbärande partiet och gangsterligor av olika slag får ett starkt inflytande. I länder med olika religiösa eller etniska grupper är rättsstaten central också för att hålla en social harmoni. ivras inte mord och våldsamhet kan följden lätt bli våldsamma etniska konflikter, som t ex på . Regeringens viktigaste uppgift är att bygga upp en effektiv rättsstat. Därför ska statens engagemang på många andra områden avvecklas till förmån för detta. Alltför ofta leder engagemanget inom t ex näringsliv just till den korruption i regeringspartiet som undergräver all tilltro till statsmakten. Jordbruket har en nyckelroll. Skall det kunna klara sin uppgift att försörja befolkningen med livsmedel måste det bygga på den självägande bonden. Skall jordbruket fungera krävs att regleringarna som håller nere jordbrukspriset slopas och att staten inte är monopoluppköpare. Erfarenheten visar tydligt att bönderna i snabbt tar tillvara nya idéer om de får incitament att göra detta. Avveckling av kollektivjordbruk medför en snabb produktivitetsökning. Ägandet är centralt för en framgångsrik jordbrukspolitik. Ägandet ger incitament till ett långsiktigt och ett uthålligt förvaltande av jorden. Den som äger mark vill inte se denna tillgång förvandlad till öken eller till improduktiv mark. Problemen med markförstöring är framför allt koncentrerade till områden som ingen äger eller där ägandet är helt anonymt. Det personliga ägandet är en central del av utvecklingen. Småföretagsamheten är en annan nyckelfaktor. I takt med att jordbruket effektiviseras kommer allt fler människor att vara verksamma i städernas småföretagsamhet. Det har traditionellt motarbetats av statsmakterna, som hellre satsat på större företag. Det är dock en orealistisk politik. De mycket små företagen och ensamföretagen kommer att svara för den alldeles övervägande delen av yrkesverksamma befolkning. måste minst 55 miljoner nya arbeten skapas i . De måste i allt väsentligt ske i småföretagen. Ska det vara möjligt att få ett livskraftigt småföretagande måste dock statsmaktens hinder av olika slag kraftigt reduceras. I en undersökning i , , visades att det var praktiskt taget omöjligt för en fattig invånare att starta ett företag eller att äga sin mark. Statsmaktens lagar, regler och mutor omintetgör möjligheter att på legal väg driva företagsamhet. Undertryckandet av småföretagsamheten har också gjort många överdrivet beroende av gruv- eller oljeintäkter eller av andra primära råvaror. Småföretagsamheten är också nödvändig för att det skall växa fram en mer modern företagssektor. Samspelet mellan moderna företag och småföretag i en s.k. dual economy är centralt, inte bara i . Småföretagsamheten ska också vara verksam inom de sociala områdena. Offentliga monopol får inte skapas. Frihandeln är en nödvändig förutsättning för all utveckling. Det möjliggör för att utnyttja den internationella ekonomins fördelar. Inte ens ett mycket stort u-land som med nästan en fjärdedel av jordens befolkning kan utvecklas utan en omfattande utrikeshandel. Frihandeln är också nödvändig för att det ska växa fram en modern företagssektor. Inte ens länder med mycket hög industriell tradition, som t ex , kan undgå att förfalla och föråldras om den fria handeln avskärs. Det är särskilt viktigt att effektiviteten sätts i högsätet i länder med mycket knappa resurser. Det starka konkurrenstrycket i Mot. 1989/90 den internationella handeln är den viktigaste korrigeringen mot fram- U202 växten av lokala monopol. Oligarkierna i kan endast fortleva i skydd av omfattande handelshinder. Frihandel ska inte endast vara internationell utan också nationell. En förutsättning för frihandel är att priserna inte förvrids och att valutan har en realistisk värdering. Övervärderade valutor, ofta resultat av en regerings prestigetänkande, är ett betydande hinder mot ekonomisk utveckling. Den sociala utvecklingen går i allt väsentligt hand i hand med den ekonomiska. Visserligen framkallar snabb utveckling ofta sociala spänningar. Det bör dock kommas ihåg att dessa spänningar är bättre än misärens stagnation, som leder till den absoluta fattigdomen. I takt med att ekonomin utvecklas kommer intresset för sjukvård, utbildning och andra sociala insatser att fokuseras. De mest snabbväxande har typiskt nog en stark betoning på det självständiga jordbruket, vilket har lett till en god social utveckling på landsbygden och på utbildning. Det första och i särklass viktigaste steget är att skapa en primär utbildning för alla. Det får absolut inte utformas som ett offentligt monopol, utan alla goda krafter måste tas tillvara. Av tradition har t ex missionen gjort stora insatser här liksom inom för hälsovården. Ambitionen att utbilda en hel befolkning, inte minst kvinnor, är nära förknippad med tillväxten. Ambitiösa sociala satsningar som inte är baserade på snabb ekonomisk tillväxt leder däremot till förfall. I många är misslyckandets väg kantad av ambitiösa sociala satsningar som inte motsvaras av en tillräckligt snabb ekonomisk utveckling. Lägg om den svenska biståndspolitiken får inte längre okritiskt stödja enpartistater och regimer som inte tar minsta steg i riktning mot demokrati. har gjort sig känt för att tillsammans med stödja kommunistiska och socialistiska diktaturer. När nu gör sig fritt och kan förväntas avveckla sitt politiskt styrda bistånd får inte ensamt fortsätta att stödja , , och regeringar. Politiken gentemot biståndsländerna måste radikalt förändras när det gäller synen på mänskliga rättigheter, frihet och demokrati. Utvecklingen på dessa områden bör noggrant studeras och rapporter finnas som underlag inför beslut om bistånd. Vi kan inte begära att skall utveckla en fullfjädrad demokrati. Däremot kan vi kräva att utvecklingen nu skall gå i en demokratisk riktning. Något bistånd till statsmakten bör inte utgå där regimer förtrycker sitt folk och som för en politik som inskränker de mänskliga fri- och rättigheterna. Utvecklingen i har avslöjat djupet av den skada som enpartistaten och planhushållningen tillfogat landet. Det vore direkt oförsvarligt av att i ett läge där enpartistater avvecklas fortsätta att understödja sådana. Stöd tillväxt i stället för fattigdom Särskilt i har det förts en fattigdomsskapande politik. Den genomsnittlige afrikanen söder om (med undantag av det oljerika och ) är fattigare än . Orsaken är framför allt ett vanstyre beroende på en socialistiskt inspirerad utvecklingsstrategi. I sin publicerade krisrapport över Sub-Saharan konstaterar att i-länderna och utländska rådgivare har ett betydande medansvar i den fattigdomsskapande politiken. Det finns därför anledning att ställa frågan om det svenska biståndet, som i stor utsträckning varit koncentrerat till , har varit fattigdomsskapande istället för välståndsskapande. När det gäller är det uppenbart att biståndspolitik har bidragit till att möjliggöra en politik som varit negativ för landets utveckling. En snabb utvärdering av bistånd till bör ske. Huvudansvaret ligger på länderna själva. Men ett betydande medansvar ligger i den politik som regeringarna har inspirerats till. Biståndet måste svängas ifrån att understödja statsmaktens ofta korrupta strukturer. Följden har blivit en byråkratisering och en utarmning av jordbruket och landsbygden med förödande konsekvenser inte bara för levnadsstandarden utan också för miljön. Debatten om har ofta koncentrerats på storleken av det offentliga biståndet. Den debatten har inte bara varit ensidig utan också direkt skadlig. Den har nämligen ingett föreställningen om att mer bistånd i alla lägen är bättre. All erfarenhet visar att utvecklingsbistånd är något mycket svårt. Det krävs betydande kunskap och erfarenhet för att ge bistånd som inte hämmar utvecklingen och på så sätt gör folk fattigare. Det är uppenbart att ett utvecklingsbistånd till en regim som för en felaktig politik är direkt skadligt. Det möjliggör att den felaktiga politiken kan föras längre och att felen förstoras. I länder som erhåller mycket bistånd utvecklas också lätt ett biståndsberoende. Regimen blir mer beroende av att hålla sig väl med utländska givarmyndigheter än att ta hänsyn till sitt eget folk. En stor del av nyckelpersoner engageras också i den omfattande biståndsbyråkratin, dvs den nationella och internationella byråkrati, som i viss utsträckning kommit att leva ett eget liv. Omprövningen av biståndspolitiken brådskar. Det går inte att utreda frågan som den negativa utvecklingen fortsätter. konstaterar i sin krisrapport att såväl regeringar som givare måste vara beredda att ändra sitt tänkande fundamentalt för att återuppliva framgång. Det ankommer också på att göra denna fundamentala omprövning. 1989/90 U202 Inget statsstöd till enpartistater Huvuddelen av landramsbistånd går till enpartistater. Innevarande budgetår beräknas av detta bistånd gå till dessa länder. Det kan inte vara rimligt att år ger ett betydande bistånd till regimer som inte visar någon tendens att utvecklas i demokratisk riktning. skall därför klart uttala att vi inte avser att ge något bistånd till statsmakten i enpartiländer. Redan nu bör en avvecklingstid aviseras till dessa regimer. Därmed ges de klart besked om fasta beslutsamhet att stimulera till en demokratisk utveckling. måste helt enkelt stå på medborgarnas sida och inte på regimens sida i enpartistaterna. Det är också väsentligt att bedöma situationen för de mänskliga rättigheterna i mottagarländerna. Därför måste rapporter om mänskliga rättighetssituationer vägas in i varje beslut om bistånd. Även här är det viktigt att inte understödja de strukturer som gör sig skyldiga till övergreppen eller som understödjer dem. Stöd till fria och frivilliga organisationer och andra krafter som bekämpar brott mot mänskliga rättigheter bör vara ett prioriterat område. Det gäller i första hand i mottagarländerna för svenskt bistånd. Den nuvarande regimen i har bedrivit hårt förtryck och en utvecklingsfientlig politik. Det har lett till ett omfattande missnöje med regimen, som har kunnat slås ned endast med brutala metoder. bör därför avsluta det utvecklingsbistånd som går genom den etiopiska staten. Ett sådant bistånd kan bara bidraga till att förlänga förtrycket. Endast om regeringens militära operationer inställs bör biståndet kunna fortsätta. Det möjliggör omedelbara förhandlingar med alla motståndsgrupperingar om övergång till demokrati. Katastrofbistånd och bistånd som inte går till regimen bör naturligtvis komma ifråga. Stora ökningar blir nödvändiga eftersom Mengisturegimen genom sin politik orsakat en omfattande hungersnöd som hotar att få samma eller till och med större proportioner än svältkatastrofen 1985. har dragit tillbaka huvuddelen av sina trupper från . De efterlämnar en regering som tillsatts av vietnameserna och som inte har valts av folk. Den plan för en fredlig övergång till en folkvald regering i som framlagts av bör stödjas av . förslag ger FN en liknande roll som organisationen haft i . Det är angeläget att utvecklingsbiståndet till inriktas på att stödja en utveckling mot demokrati och marknadsekonomi. Mycket tyder nu på att avser att slå in på en mer kinesisk väg. Vissa steg tas i riktning mot ekonomisk liberalisering, da moi. Någon politisk liberalisering har ännu inte skett. Biståndet till måste ges en klar demokratiprofil och inriktas på att stödja ansatserna till en friare ekonomi. Biståndet till Bai Bang måste avslutas. blev självständigt genom en överenskommelse som skulle garantera landet en demokratisk utveckling. Detta innebar en god start för ett av rikaste länder. efter självständigheten har dock landets regering genomfört det tragiska beslutet om enpartistat. Det land som i särskilt hög grad skulle kunna tjäna som en inspiration och föredöme för de för tryckta i har i stället själv gått ifrån demokratin. Det svenska stö- Mot. 1989/90 det till regimen i bör därför trappas ned och avvecklas, eftersom U202 utvecklingen går i fel riktning. Det är ansvar att stå på medborgarnas sida för att så långt som möjligt försöka hindra denna tragiska utveckling. har givit ett omfattande utvecklingsbistånd till . Det har i praktiken kommit att uppfattas som ett stöd för MPLA-regimen i , som i hög grad är en förtryckarregim. Några tendenser till demokratisk utveckling kan inte iakttas. Tvärtom försvaras enpartistaten med all kraft. har ett omfattande inbördeskrig pågått. Antalet döda och lemlästade på båda sidor är stort.