mot · GD02Sk23 · 1989-11-28 00:00:00 — en allvarlig negativ verkan på den ekonomiska utvecklingen Sk23 I boken politik tål ekonomin skriver han så här: Om man översätter de samhällsekonomiska effektivitetsförlusterna av det skattehöjningar till BNP-siffror skulle den ekonomiska tillväxten ha sänkts med cirka en procentenhet av dessa skattekilar. (s. 66) En sådan sänkning av BNP (bruttonationalprodukten) med en procentenhet motsvarar räknat på dagens förhållanden. förlorade således det svenska folkhushållet på den skattepolitik som inleddes med århundradets skattereform Århundradets skattereform 1971 skapade många av de problem som skattepolitiken och den ekonomiska politiken i haft att brottas med . Det kraftigt stegrade skattetrycket har bromsat den ekonomiska tillväxten och omvandlingen med resultatet att allt mer halkat efter andra nationer. De kraftigt ökade marginaleffekterna i skattesystemet har drivit upp kostnadsutvecklingen och gjort till ett höginflationsland i ett västeuropeiskt perspektiv. Skattedebatten har präglats av krav på att komma bort från de höga marginaleffekter och det höga skattetryck som socialdemokraterna drivit fram bl.a. som en följd av omläggningen 1971. Moderater och - om än i varierande utsträckning - folkpartister har gått i spetsen för arbetet. Socialdemokrater har stått för motståndet. Centerpartister har tvekat i en fråga som de inte förefaller att ha ansett vara speciellt viktig. Det är uppenbart att den socialdemokratiska marginalskattepolitiken var ett misslyckande - både ekonomiskt och moraliskt. Ekonomiskt för att företagens kostnader drivits upp som arbetsutbudet och sparandet minskat, vilket sammantaget orsakat allvarliga och djupgående problem i den svenska ekonomin. Moraliskt eftersom den gjort svenskarna till vad kallade ett folk av fifflare. Skatteplanering blev en nödvändighet, skatterådgivning en boom-bransch och skattetänkande en självklarhet. har det blivit allt tydligare att de höga marginaleffekterna inte haft de inkomstutjämnande effekter man eftersträvat. Uppfinningsrikedomen hos dem som skulle beskattas allt hårdare kom att ligga steget före uppfinningsrikedomen hos dem som omformade skattesystemet. Den borgerliga valsegern 1976 innebar en viktig förändring i den skattepolitiska utvecklingen. Det var främst som i arbetet med trepartiregeringens tillkomst drev frågan om en skattepolitisk omläggning. Ett viktigt resultat av denna, visserligen allför begränsade, omläggning blev att utvecklingen mot ett allt högre skattetryck bröts. låg det samlade skattetrycket kvar kring . 1** 1989/90. Den genomsnittliga kommunalskatten steg emellertid under dessa år med Mot. 1989/90 . Under denna totalsiffra döljs därför en viss sänkning Sk23 av det statliga skattetrycket. Ett annat resultat blev att marginalskattesänkningar genomfördes och att skatteskalorna inflationsskyddades. Utvecklingen ditintills hade visat betydelsen av denna åtgärd, som dock socialdemokraterna intensivt motsatte sig. sänktes marginalskatten för den vanlige industriarbetaren från . Även om sänkningen var begränsad stod den i skarp kontrast till den höjning från som skett . Under valrörelsen förde fram krav på bl.a. en mer radikal omläggning av skattepolitiken. Det var uppenbart att de ekonomiska problemen var mer djupgående än vad de flesta haft klart för sig och att det inte skulle gå att varaktigt få ekonomi på fötter om inte skattepolitiken bröt med linjerna från omläggningen 1971. Efter folkomröstningen om kärnkraften kunde arbetet med en större omläggning av den ekonomiska politiken inledas på allvar. Det moderata arbetet då tog sikte på ett beslut om en större omläggning som kunde träda i kraft . Det handlade om ett klart brott med den socialdemokratiska politiken och ett etablerande av ett borgerligt alternativ i svensk politik. tillställde ekonomiminister och ledningar ett omfattande förslag till uppläggning av den ekonomisk-politiska strategin med denna inriktning. Ett centralt förslag var att tillsätta en intern arbetsgrupp för att ta fram en stor skattereform. I samband med diskussionerna i regeringen om 1981 års finansplan avvisades dock dessa tankar av de övriga partierna. enades dock den borgerliga regeringen om en relativt omfattande sänkning av marginalskatterna. Regeringen hade efter lång tvekan beslutat att slå in på en ny politisk kurs. Reaktionen från socialdemokraterna blev hård, och denna hårda reaktion ledde till att såväl som började att diskutera ett frångående av den borgerliga uppgörelsen. - efter den underbara natten mellan företrädare för socialdemokraterna och - träffades en uppgörelse mellan socialdemokraterna, och som sköt upp och urholkade den skattepolitiska omläggning som den borgerliga regeringen varit enig om. Uppgörelsen innebar dessutom ett direkt brott mot de entydiga löften till främst villaägarna som dessa partier avgett i valrörelsen . Marginalskattesänkningarna skulle träda i kraft först under . Inflationsskyddet urholkades, marginalskattesänkningen blev mindre omfattande än avsett och symmetrin i skattesystemet bröts genom avdragsbegränsningen. Omläggningen skulle finansieras med andra skattehöjningar. Politiskt ledde "den underbara natten till att det borgerliga trepartisam arbetet sprack och att socialdemokraterna återkom till regeringsmakten i ok- Mot. 1989/90 tober 1982. I sak ledde uppgörelsen till en viss sänkning av marginalskatterna. Men någon avgörande minskning av skattekilen skedde inte. Orsaken till detta var att frågan om skattetrycket negligerades. Den underbara nattens omläggning blev ånyo startskottet för en period med kraftiga höjningar av skattetrycket, vilket blivit följden av århundradets skattereform 1971. steg skattetrycket från ca 50 till . För en vanlig industriarbetare blev resultatet av den underbara natten en sänkning av marginalskatten men bara en knapp procentenhet om man ser till skattekilen. För tjänstemannen blev sänkningen av marginalskatten . Skattepolitiken spelade en viktig roll i valrörelserna 1982, 1985 och 1988. Uppställningen var ständigt densamma. Medan moderater och folkpartister argumenterade för en skattepolitisk omläggning använde socialdemokraterna klassiska fördelningspolitiska argument för att rida spärr mot en sådan. Och genom att socialdemokraterna trots förluster såväl 1985 som 1988 kunde bevara regeringsmakten kom även att skattepolitiskt bli ett förlorat decennium. Bördan i form av extremt höga marginaleffekter fanns kvar trots den underbara natten. Och till denna lades de tillväxthämmande effekterna av en socialdemokratisk politik som successivt pressade upp skattetrycket till de det nått 1989. Totalt höjdes eller infördes 132 nya skatter. Lägre marginalskatter men oförändrat skattetryck kallade socialdemokraterna till presskonferens i förstakammarsal. Det socialdemokratiska partiet tog offentligt avstånd från hela det skattesystem som de själva och partiet under decenniers lopp mödosamt byggt upp. gick så långt att han sade att det har ruttnat så pass mycket i systemet att det är värt att pröva ett nytt. gick lika långt i sitt fördömande. Han sade: Vi har ett ruttet skattesystem. Budskapet på denna presskonferens och i den s.k. PM 50, som läckte ut något senare och som utarbetats i största hemlighet inom inkomstskatteutredningen, var att socialdemokraterna förklarade sig beredda att sänka marginalskatterna i en omfattning som bara moderata samlingspartiet ditintills förespråkat. och var i och med denna presskonferens helt omsprungna av socialdemokraterna, som förespråkade en sänkning av marginalskatterna med - en omfattning som dessa partier i sina motioner inte ens kommit i närheten av. Helomvändningen gällde dock bara synen på marginalskatterna. Ty medan socialdemokraterna efter denna presskonferens har förespråkat en sänkning av marginalskatterna, är deras syn på skattetrycket oförändrad. presenterade inkomstskatteutredningen (RINK), kommittén Sk23 för indirekt beskattning (KIS) samt utredningen om reformerad företagsbeskattning (URF) sina betänkanden. I RINK kom varje parti att företräda en egen linje. I fråga om inkomstskatteskalan fanns en bred enighet mellan socialdemokrater, folkpartister och moderater. Utgångspunkten var att inkomsttagare endast skulle betala kommunalskatt. Den statliga skatten över denna brytpunkt skulle vara högst . Därmed skulle - med utgångspunkt i en genomsnittlig utdebitering på - av alla inkomsttagare betala i skatt och resterande betala högst i inkomstskatt. Vissa skillnader fanns dock. Medan och socialdemokraterna bara ville ha en "skattebroms på kommunerna för att hindra dem att underifrån äta upp marginalskattesänkningen, föreslog ett direkt skattestopp. Från moderat håll uttalades dessutom att en statsskatt på vore att föredra. förordade i stället att brytpunkten skulle ligga vid i inkomst samt att ett ytterligare skatteskikt med 25 procents statsskatt skulle införas från inkomst och uppåt. Diskussionen efter det att förslaget hade presenterats kom främst att röra effekterna av de olika skattehöjningar som lagts fram som ett led i bevarandet av skattetrycket. Det gällde den kraftigt skärpta boendebeskattningen, försämringen av reseavdragen, den nya pensionsskatten samt utformningen av beskattningen av pensionärerna. På alla dessa punkter kom det att riktas hård kritik mot den linje som i RINK företrätts av socialdemokraterna, och . Redan under den allmänna motionsperioden hade föreslagit att ett första steg i marginalskattesänkningen skulle tas 1990 genom att skatten sänktes med . Detta krav upprepades i en motion i anslutning till den s.k. kompletteringspropositionen , och då lade också fram ett förslag av denna innebörd. presenterade de moderata och folkpartistiska representanterna i skatteutskott ett gemensamt förslag till s.k. utskottsinitiativ om skatten . Det syftade till att driva fram ett sådant större steg . Men utskottsinitiativet gick längre än så. Det föreslog, att en viktig del av finansieringen av denna skattesänkning skulle utgöras av besparingar för att på det sättet kunna uppnå en viss sänkning av det samlade skattetrycket. I regeringsförklaringen inbjöd statsministern partier till överläggningar om ett större steg 1990 av den art som föreslagits i utskottsinitiativet. Vid denna överläggning ställde statsministern två frågor till främst företrädarna för de olika politiska partierna. Den första var om det fanns ett intresse för en sänkning av statsskatten med 1990. Den andra var om det fanns ett intresse att medverka till finansieringen av denna sänkning. Från moderat sida svarades ja på bägge dessa frågor. tesänkningen 1990 var i allt väsentligt identisk med den vi föreslagit tio må- Mot. 1989/90 nader tidigare och som avvisat. Vad gäller finansie- Sk23 ringen framfördes i form av en PM den ståndpunkt som kommit till uttryck i utskottsinitiativet . Redan under diskussionerna på stod det klart att regeringen med ett mindre undantag var inställd på att varje skattesänkning måste balanseras med en annan skattehöjning. Något utrymme för att diskutera besparingar eller olika dynamiska effekter föreföll inte att finnas. När Haga-gruppen åter samlades i var det uppenbart att socialdemokraterna bestämt sig för att skulle köras ut ur överläggningarna. Hela överläggningen kom att domineras av denna deras strävan. Överläggningen inleddes med att statsministern förklarade att det moderata svaret på den andra fråga han ställt på inte var acceptabelt, eftersom det från socialdemokratisk sida inte kunde godtas att diskutera besparingar som ett led i finansieringen. Något genuint intresse för en dialog med fanns inte hos socialdemokraterna. Deras enda intresse var att driva polemik för att klargöra att man inte längre var intresserad av samtal som också inkluderade möjligheten till besparingar och möjligheten till sänkningar av skattetrycket. Från moderat sida framfördes vid detta möte, som ett konkret exempel på besparingsmöjligheter som borde prövas, sjukförsäkringssystemet. I övrigt sades att vi var öppna för att pröva alla egna och andra förslag till besparingar som kunde komma fram i de fortsatta samtalen. Den av statssekreterare författade promemorian förklarades stå för honom själv och återgav inte konkreta krav eller prioriteringar som förts fram från moderat sida. Vid mötets slut förklarade att inte var välkomna till kommande överläggningar. Det är värt att notera att företrädare på och i tog avstånd från den linje som företrätt och som fortfarande utgjorde den moderata linjen. Under detta skede av förhandlingarna ifrågasattes aldrig den skatteskala som fått brett stöd i RINK. Det togs för givet att det första steget på skulle leda fram till en situation där 9/10 av inkomsttagarna befriades från statlig inkomstskatt och att en statsskatt på skulle införas för inkomster . Vid en överläggning i mellan de parter som fortfarande var välkomna hade statsministern gått ifrån de tidigare ritningarna och plötsligt föreslagit att den högsta skattesatsen skulle justeras upp från ca 50 till . Förslaget var en direkt utmaning mot hela den strävan som legat bakom ansträngningarna att sänka marginalskatterna. 55-procentsförslaget kom sedan att bli en hävstång för att uppnå andra förändringar i de skatteskalor som tidigare hade ansetts som i det närmaste självklara. Med hjälp av denna hävstång kunde brytpunkten flyttas ner som en form av skatterabatt infördes. Det finns nu en bred politisk enighet om behovet av att sänka marginal Det är emellertid beklagligt att uppgörelsen mellan socialdemo- Mot. 1989/90 kraterna och inneburit att den ambition för sänkningen av in- Sk23 komstskatterna som inkomstskatteutredningen hade inte kommer att realiseras. Sålunda sänks skiktgränsen (penningvärde). Mot bakgrund av att prisstegringen såväl 1990 som 1991 kan beräknas närma sig tvåsiffriga tal motsvarar brytpunkten () penningvärde. Om marginalskatterna närmas till förhållandena i andra länder men skattetrycket förblir fortsatt högt, måste andra skatter avvika uppåt ännu mer än tidigare, vilket ger motverkande negativa dynamiska effekter. Vad gäller omläggningen i dess helhet finns avgörande brister beträffande den föreslagna finansieringen och skattesystemets struktur. Skattetrycket sänks inte. Det innebär bl.a. att några grupper måste betala Totalt kan uppemot 1,5 miljoner skattebetalare komma att tvingas betala mer skatt 1991 än de gör . Villkoren för det enskilda, långsiktigt bundna sparandet försämras ge nom den ökade beskattningen av pensionssparande och sparande i eget hem. Något uppsving av hushållssparande! från dagens historiska och internationella bottennotering sker därför inte. Det totala sparandet i svensk ekonomi kommer därmed att minska. Skattebelastningen ökar för enskilt aktiesparande, vilket ytterligare fjär mar oss från vad som gäller i vår omvärld. Genom bl.a. en skärpt realisationsvinstbeskattning av fastigheter, utan någon hänsyn till inflation eller någon möjlighet till uppskov, uppkommer stora inlåsningseffekter. Detta innebär att flyttskatten skärps. Breddningen av basen för mervärdeskatten försvårar tjänstesektorns ex pansion, driver upp kostnaderna för alla boendeformer samt höjer den allmänna prisnivån kraftigt. Som en följd av skatteförslagets negativa effekter för barnfamiljer och lägre inkomsttagare har socialdemokrater och folkpartister tvingats vidta kompenserande åtgärder av skilda slag. Ett särskilt grundavdrag som ger betydande marginaleffekter införs samt därutöver tvingas man höja barnbidragen, något som ökar rundgången och bidragsberoendet. Beskattningen av mindre och medelstora företag skärps i en situation när förnyelsen av svenskt näringsliv behöver stimuleras. Eftersom regeringen nu lagt fram förslag om sänkning av marginalskatterna 1990 i ungefär samma omfattning som föreslog biträder vi självfallet denna del av propositionen. Trots att socialdemokraterna vid sammanlagt tre tillfällen motsatt sig förslag om lägre marginalskatter , är det självfallet bra att de äntligen givit upp sitt hårdnackade motstånd. I propositionen föreslås att skatteskalan för uttag av statlig förmögenhetsskatt justeras 1990 med anledning av fastighetstaxeringen och den prisutveckling som skett . Den undre gränsen för uttag av förmögen hetsskatt höjs från till . Över denna inkomst Mot. 1989/90 föreslås att förmögenhetsskatt tas ut . Nästa skiktgräns före- Sk23 slås bli och skattesatsen i detta skikt, som gäller förmögenheter , föreslås bli . För större förmögenheter föreslås skattesatsen bli . Förmögenhetsskatten, som är en extra skatt på kapitalavkastning, har många negativa effekter. Den påverkar sparandet negativt. För många mindre företag är förmögenhetsskattebelastningen ett stort problem, lagstiftningen är utformad så att någon hänsyn normalt inte tas till latenta skatteskulder. Enligt vår uppfattning bör ytterligare förändringar göras av förmögenhetsbeskattningen utöver den som regeringen föreslår. För det första bör förmögenhetsskatteskalan 1990 få följande utseende: bör emellertid förmögenhetsskatten vara proportionell, varvid en lämplig nivå kan vara . För det andra måste sambeskattningen av förmögenheter avskaffas. Vid förmögenhetsbeskattningen gäller fortfarande att makars och barns (även fosterbarns) förmögenheter läggs samman vid beräkningen av förmögenhetsskatt. Detta kan få orimliga konsekvenser. Grundprincipen måste även här vara särbeskattning. För det tredje måste den regel som begränsar det totala uttaget av förmögenhets- och inkomstskatt för en skattskyldig justeras i takt med att marginalskatterna sänks. För det fjärde bör förmögenhetsbeskattningen av arbetande kapital i mindre och medelstora företag avskaffas. Uppgörelsen mellan socialdemokraterna och innebär att det skattebortfall som blir följden av de sänkta marginalskatterna finansieras genom andra skattehöjningar. Det totala skattetrycket blir oförändrat högt. I tabell 3 nedan framgår hur finansierigen har fördelats på olika skattehöjningar och i ett avseende (sänkta räntebidrag med 0,8 miljarder) på besparingar. Av tabellen på s. 20 framgår att det är mervärdeskatten - genom införande av moms på energi, vatten, avloppsrening m.m. samt höjd moms för hotelloch restaurangnäringen - som är den största finansieringskällan. Den höjda momsen på energi slår till stor del mot boendet bl.a. genom ökade uppvärmningskostnader. Boendet får också betala en stor del av den 19 Finansiering av uppgörelsen mellan socialdemokraterna och Skärpt direkt bostadsbeskattning Sänkta räntebidrag Minskad avdragsrätt för pensionspremier Skärpt skatt på riskvilligt sparande Skärpt beskattning av löneförmåner Beskattning vid tjänsteresor Beskattning av traktamenten Höjd moms (varav moms på energi 7,0) Höjd bensinskatt och kilometerskatt Höjd bilaccis nu införda momsen på vatten och avloppsrening. Sammantaget höjs bostadsbeskattningen med , vartill kommer minskade räntebidrag. 7.2 Beskattning av löneförmåner I samband med en omfattande marginalskattesänkning bör enligt vår uppfattning reglerna för inkomst av tjänst ändras så att alla löneförmåner beskattas lika oavsett hur de utgår. Därigenom blir beskattningen mera rättvis som en del av skattebortfallet kompenseras. Regeringen kommer emellertid med förslag, som på vissa punkter inte kan accepteras. Sålunda föreslås att förmån av fri bil som inte är äldre än skall värderas till i stället för som av nybilspriset. För förmånsbil som är äldre än höjs procentsatsen från nuvarande . Dessa regler föreslås gälla redan från . I uppgörelsen med föreslås vidare att värderingen av fri bil skall höjas till 1991. beslöt om ändrade regler för värdering av förmån av fri bil. Den tidigare regeln, som syftade till att beskatta förmånen av det faktiska privata utnyttjandet av bilen, ersattes med en schablonregel, som innebar att bilförmån skulle bestämmas till av nybilspriset före beskattningsåret för senaste modell av förmånsbilen. För årsmodell som är äldre än skulle med dessa regler en reducering av procentsatsen ske. Moderata samlingspartiet motsatte sig denna ändring vid riksdagsbehandlingen. Våra skäl var att förmånsvärdet borde beräknas efter faktiskt föreliggande förhållanden och att schablonregeln stimulerade anpassningsåtgärder. För en person med omfattande körning i tjänsten och förhållandevis liten privat körning innebar regeländringen att det blev oförmånligt att ha tjänstebil. För den som däremot körde litet i tjänsten men mycket privat blev det intressant att skaffa tjänstebil. Regeringens förslag om en kraftig skärpning av förmånsbeskattningen genom en höjning av schablonen till 1990 och därefter till 20 1991 (reglerna framförs emellertid inte i denna proposition) förstärker de ovan redovisade orimliga effekterna. Moderata samlingspartiet avvisar mot denna bakgrund den föreslagna skärpningen och föreslår i stället en återgång till det tidigare gällande systemet med värdering efter de faktiska förhållandena. De föreslagna regeländringarna i kombination med den förhållandevis måttliga sänkningen av marginalskatten 1990 innebär för en förmånsbil med ett nybilspris på en ökning av skatten för den enskilde från omkring 20000 till 1990. De regler som föreslås i uppgörelsen med om en ytterligare höjning av schablonen till , som marginalskatterna sänks förhållandevis mer 1991, leder till att skatten på samma förmånsbil sjunker till . Beräkningarna avser en person med högsta marginalskatt. Enligt vår mening är det orimligt att reglerna skapar en sådan puckel i beskattningshänseende för den enskilde. Regeringen föreslår att förmånliga förvärv av värdepapper från arbetsgivaren skall beskattas redan vid förvärvet, även om de har förenats med villkor som innebär inskränkningar i förfoganderätten. Enligt moderata samlingspartiet bör förmånen av att från arbetsgivaren förvärva värdepapper till ett pris som understiger marknadsvärdet beskattas. I det fall det föreligger tidsmässiga restriktioner för att avyttra de förvärvade värdepappren bör inte beskattning ske förrän avyttring är möjlig. Detta innebär att vi avvisar regeringens förslag i denna del. 7.3 Avdrag för kostnad för egen bil i tjänsten Regeringen föreslår att för den som använder egen bil i tjänsten skall avdrag medges endast enligt en schablonregel baserad på den extra kostnad som körningen i tjänsten genomsnittligt kan antas ge upphov till. Detta belopp bedöms av regeringen kunna sättas till per mil. Samma belopp föreslås gälla oavsett hur lång sträcka som körts i tjänsten och trots den föreslagna höjningen av bensinskatten. Enligt moderata samlingspartiet är det orimligt att den enskilde själv skall stå för hela kapitalkostnaden, när bilen används i tjänsten. För den som använder bilen i tjänsten bör hela den faktiska kostnaden vara avdragsgill. Reglerna bör således kvarstå i nuvarande skick. 7.4 Höjd skatt på aktievinster Enligt en utredning från Näringslivets Ekonomifakta skulle svensk kapitalbeskattning bli högst i världen om alla förändringar i den kommande skatteomläggningen beaktas (se tabell 4). Med tanke på avskaffandet av valutaregleringen och den ökade integrationen i världsekonomin blir det även på tämligen kort sikt omöjligt att upprätthålla högre skatter på kapital i än i omvärlden utan kraftigt negativa effekter. Regeringen föreslår att den skattepliktiga andelen av reavinst på aktier m.m. som innehafts eller längre (s.k. äldre aktier) skall höjas från för . I konsekvens härmed föreslås att avdragsrätten Rangordning av skattetrycket på kapital i 22 1986 Före och efter den svenska skatteomläggningen 1991 Summa skatteintäkter i procent av driftsöverskottet också för reaförluster på såväl äldre som yngre aktier m.m. höjs från . Förslaget innebär vidare att den nya vinstberäkningen skall gälla även för affärer som genomförts men där betalning sker 1990. Detta strider mot gällande principer. Den skatteuppgörelse som slutits mellan socialdemokraterna och innebär att aktievinster skall beskattas men utan att någon som helst hänsyn tagits till inflationens verkningar sedan förvärvstillfället.