ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02Sf213 · 1989-01-10 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf213 Ersättningen till ledamöter i socialförsäkringsnämnd I de socialförsäkringsnämnder som verkat har det beretts ledamotskap av en grupp egenföretagare. Det är en viktig grupp som på detta sätt ger sina synpunkter i de ärenden som behandlas av nämnden. Det föreligger dock en märklig orättvisa när det gäller arvoderingen av dessa ledamöter. För de som innehar lön av tjänst utgår sammanträdesersättning efter den förlorade inkomst som har uppstått för att fullfölja uppdraget. Detta gäller ej för gruppen egenföretagare som då erhåller en fast summa för varje sammanträde som inte motsvarar det verkliga inkomstbortfallet. I socialförsäkringsutskottets betänkande 1987/88:19 anför utskottet att med hänsyn till den översyn som pågår rörande arvoderingsreglerna för ledamöter i socialförsäkringsnämnder skall inga åtgärder vidtas. Denna översyn har tyvärr ej lett till några ändrade förhållanden för egenföretagare. Egenföretagares arvodering måste därför förändras så att exempelvis den sjukpenninggrundande inkomsten används som måttstock för att beräkna ersättningen. Skall socialförsäkringsnämnderna ges en bred sammansättning bör det också vara ekonomiskt möjligt för egenföretagare att kunna delta. Ofta måste avbytare anlitas, arbetsuppgifter måste omdisponeras och detta betyder naturligtvis även för egenföretagaren en inkomstförlust. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande arvodering av ledamöter i socialförsäkringsnämnder.
mot · GC02Sf215 · 1989-01-11 00:00:00 — Motion till 1988/89:Sf215 De sociala avgifterna på vinstandelar Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Sk313 hemställs att beslutar avskaffa socialavgifter på vinstandelar.
mot · GC02Sf216 · 1989-01-10 00:00:00 — Motion till 1988/89: Sf216 av förste vice talman m.fl. (m) Ersättning för vård på enskilt sjukhem Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:So604 hemställs att hos regeringen begär förslag till en allmän och obligatorisk sjukvårdsförsäkring, där försäkringen följer patienten också vid val av alternativa sjukhem med t ex inriktning. () ()
mot · GC02Sf217 · 1989-01-13 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf217 av m.fl. (fp) Arbetsgivaravgiften inom idrotten Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89: Kr501 hemställs att hos regeringen begär förslag om ändrade regler för debitering av arbetsgivaravgifter i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () gotab 16509, 1989
mot · GC02Sf218 · 1989-01-12 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf218 av m.fl. (fp) Det kommunala bostadstillägget 1988/89 Sf218222 Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89: A204 hemställs att hos regeringen begär förslag om ändrad avtrappningsregel mot rörelseinkomst för KBT i enlighet med vad som anförs i motionen. () () () () () () ()
mot · GC02Sf219 · 1989-01-13 00:00:00 — Motion till 1988/89: Sf219 av () Tandvårdsförsäkringen Patienter sorn säger sig ha symptom som antas bero på kvicksilver från amalgam måste mötas med respekt och deras uppgifter och oro tas på allvar. får också patienter avgiftsfri tandvård för behandling som görs om på grund av avvikande reaktion för dentala material. Förutsättningen för detta är att den avvikande reaktionens samband med dentalt material objektivt kan verifieras genom utredning. Patienter får således helt kostnadsfritt byta ut sina fyllningar i de fall en avvikande reaktion för amalgam har konstaterats. Om utredningen däremot inte kan fastställa sådant samband får patienterna själva stå för hela kostnaden vid byte av fyllningarna. Jag menar att detta är orimligt och definitivt inte att möta patienternas oro med respekt. Det sätter också den behandlande tandläkaren i en besvärlig situation. Det rimliga vore att dessa patienter åtminstone finge omfattas av tandvårdsförsäkringens huvudregel dvs. patientavgift , därutöver patientavgift. Kostnaderna för samhället skulle säkert vara marginella. Enligt nuvarande 10 och 14 §§ tandvårdstaxan skall förhandsprövning ske om tandläkaren finner att han bör tillmötesgå en begäran om ytterligare eller annorlunda behandling än vad som är nödvändigt för att uppnå ett odontologiskt tillfredsställande resultat. Enligt statistik som sammanställt över samtliga förhandsprövningar vid försäkringskassorna februari-dember 1987, så utgjorde sådan förhandsprövning endast en liten del av ärendena. Totalt inkom i riket 37 133 förhandsprövningar, av dem var 474 förhandsprövning enligt 10 §. Någon särredovisning av kostnaderna för de åtgärder som omfattats av förhandsprövningen finns inte. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag om en ändring av tandvårdsförsäkringen i enlighet med de riktlinjer som anförts i motionen.
mot · GC02Sf220 · 1989-01-12 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf220 Pensionsbevis för sjuk- och förtidspensionärer Förutom ålderspensionärer finns i ungefär 390 000 förtids- och sjukpensionärer. Som alla andra pensionärer har dessa möjligheter att få vissa rabatter t.ex. vid resor på SJ, med flyg och ibland på buss. Likaså får de mot uppvisande av pensionsbevis rabatter vid fotvårdsbehandlingar, måltider på , en del teaterföreställningar osv. Den vanliga ålderspensionären har ingen svårighet att med ett vanligt styrka sin pensionsålder, men när det gäller sjuk- och förtidspensionärer är det mer komplicerat. Dessa får inget pensionsbevis utan endast ett beslut om pension på ett vanligt A4-papper, där det dessutom står hur stor pensionen är, hur stor tilläggspensionen är, hur stort pensionstillskottet är och om sådant inte utgår - varför. För att få de fastställda rabatterna måste förtids- och sjukpensionärerna visa upp detta pensionsbeslut. Det kan uppfattas som både diskriminerande och nedsättande av en sjukeller förtidspensionär att behöva vara tvungen att visa sitt pensionsbeslut, av vilket deras ekonomiska situation kan utläsas, för att få de rabatter man har rätt till. erhöll sjuk- och förtidspensionärer ett enkelt pensionsbevis men upphörde det efter beslut av som då också uppmanade försäkringskassorna att inte utfärda sådana handlingar. Eftersom det för många sjuk- och förtidspensionärer är önskvärt med ett pensionsbevis borde eller försäkringskassorna automatiskt tillhandahålla pensionsbevis till dessa pensionärer. Det torde knappast för någon sjuk- eller förtidspensionär vara trevligt att behöva redovisa sin ekonomiska situation för att fä möjlighet att utnyttja en fastställd rabatt. Ett pensionsbevis till dessa pensionärer behöver ej heller medföra någon större kostnad. En billig lösning skulle kunna vara att underst på pensionsbeslutet införa några rader som kan användas som pensionsbevis. Denna nedre del skulle såsom en talong kunna avskiljas från pensionsbeslutet och därmed ge ett fristående pensionsbevis. 1* 1988/89.3 sami. .1. f*l ' * T, Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att pensionsbevis automatiskt utfärdas för sjukoch förtidspensionärer. : 'c ' ' 1988/89 Sf220
mot · GC02Sf223 · 1989-01-17 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf223 av m.fl. (s) Vårdbidraget för handikappade barn Föräldrar till handikappade barn kan få vårdbidrag som innehåller dels ersättning för den tid föräldrarna ägnar åt omvårdnad om barnet, dels ett merkostnadsbidrag. har beslutat införa flera ersättningsnivåer i vårdbidraget. Merkostnadsbidraget är så konstruerat att det utgår med 17,36 eller av ett basbelopp. Den som t ex kan styrka kostnader på men inte får den lägre ersättningen. Vi anser att ett bidrag vars syfte är att täcka merkostnader för vård och omsorg bättre bör anpassas till den verkliga kostnaden. Detta skulle kunna tillgodoses på olika sätt, genom fler steg i ersättningsnivåerna, eller ersättning för de verkliga kostnaderna helt ut. Vi är dock inte beredda att förorda på vilket sätt frågan blir löst. Det är angeläget att undvika att öka byråkratin och krånglet både för den enskilde och myndigheterna. Frågan bör därför utredas förutsättningslöst och vi anser att regeringen bör ta initiativ till en sådan utredning. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av en bättre överensstämmelse mellan de faktiska kostnaderna och merkostnadsbidraget i vårdbidraget för handikappade barn. () () 1 1988/89.
mot · GC02Sf226 · 1989-01-17 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf226 av och förste vice talman (bådam) A- och B-inkomster i jordbruksfastighet och rörelse Intäkter på högst som är hänförliga till egenverksamhet i förvärvskällan jordbruksfastighet skall inte belastas med egenavgifter och ej heller vara pensionsgrundande. Beslutet innebär stora tröskeleffekter i den aktuella förvärvskällan. Överstiger intäkterna av egenverksamhet kommer egenavgift att påföras på hela inkomsten. Det innebär att såväl s k A- som B-inkomster avgiftsbelägges. I förvärvskällan rörelse finns ingen möjlighet till reducering av avgiftsunderlaget. Hela rörelseintäkten ligger således till grund för beräkning av egenavgift och pensionsgrundande inkomst. Det är högst otillfredsställande att exempelvis en hyresintäkt behandlas olika i avgiftshänseende beroende på vilken förvärvskälla den tillhör. I förvärvskällan jordbruksfastighet kan den vara befriad från egenavgift och inte ligga till grund för beräkning av pensionsgrundande inkomst. Den kan emellertid också behandlas tvärtemot. I förvärvskällan rörelse ingår hyresintäkten i den pensionsgrundande inkomsten och egenavgift utgår. I förvärvskällan annan fastighet utgår ingen egenavgift. Hyresintäkten ligger därför inte till grund för beräkning av pensionsgrundande inkomst. Enligt vår mening bör likformighet i första hand uppnås mellan förvärvskällorna jordbruksfastighet och rörelse. Det bör åstadkommas på så sätt att intäkten i dessa förvärvskällor uppdelas i A- och B-inkomster. A-inkomsten skall ligga till grund för beräkning av egenavgift och vara pensionsgrundande. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att nettointäkten av jordbruksfastighet och rörelse uppdelas i A- och B-inkomst .
mot · GC02Sf227 · 1989-01-18 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf227 av och (båda c) Idrottsrörelsens viktiga funktion som folkrörelse är välkänd och uppskattad. Särskilt stor betydelse har den i sin roll som fostrare av barn och ungdom. Det är välkänt att de flesta idrottsföreningar arbetar under små omständigheter och tvingas till att anordna lotterier, bingo, basarer m.m. för att få sin ekonomi att gå ihop. Det har därför blivit ett stort hot mot många idrottsföreningars existens att de tvingas betala arbetsgivaravgifter för de idrottsmän som uppbär ersättning från dem eftersom nya inkomster inte kan förväntas i den utsträckning som motsvarar utgiftsökningen. Problemet har blivit så stort att vitala delar av verksamheten hotar att bli strukna ur programmet, såsom träningsläger, resor, turneringar och andra rörliga kostnader som spelar en stor roll för ungdomar. Det är också en ny olägenhet för föreningarna att de i praktiken blir förvandlade till arbetsgivare med allt vad det innebär av risk för processer m.m. Rekryteringen av förtroendepersoner - för åtminstone mindre klubbar - lär inte underlättas av denna nya och komplicerade uppgift. Det skulle underlätta för många idrottsföreningars möjligheter att bedriva fortsatt värdefull bredd- och ungdomsidrott om idrottsföreningarna befriades från att erlägga arbetsgivaravgifter för ersättningar som understiger två basbelopp. Det är nödvändigt att göra en snabb översyn på detta område. Riksdagsmajoriteten har tidigare vid behandling av ovanstående krav avslagit detsamma, trots att den har konstaterat att nuvarande regelsystem kan medföra ekonomiska problem för många idrottsföreningar. Vi upprepar därför våra tidigare ställda krav. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att begär att regeringen låter göra en snabb översyn av idrottsföreningarnas arbetsgivaransvar med syfte att medge rätt för dessa att undantas från arbetsgivaravgifter för de aktiva idrottsmän som uppbär ersättning understigande två basbelopp.
mot · GC02Sf228 · 1989-01-18 00:00:00 — Motion till 1988/89: Sf228 av och (båda c) Samhällets stöd till diabetiker I årets budgetproposition föreslår regeringen att hela den fria listan skall tas bort. Det innebär att bl.a. diabetiker, som fått kostnadsfritt insulin, inte längre har den rätten. Som skäl anför regeringen rättvisa. Alla långtidssjuka har inte denna förmån och då skall ingen ha den. Rättvisa skall alltså uppnås på en mycket utsatt grupps bekostnad. Ända har diabetiker fått kostnadsfritt insulin. Skulle vi i nu återgå till de villkor som gällde , intar vi en särställning bland flertalet länder i där diabetikerna får kostnadsfritt insulin. Av i vårt land kända fall av diabetes behöver omkring 60 000 använda insulin. För dessa diabetiker är insulinet livsuppehållande. Tack vare insulinet kan diabetikerna aktivt fungera i samhället lika bra som friska människor. Det kostnadsfria insulinet innebär flera plusfaktorer för samhället. Diabetikerna kan själva sköta sin medicinering, belastar inte samhällets sjukvård, kan aktivt delta i arbetslivet och vara med i samhällsbyggandet. Den speciella kost, som diabetiker är hänvisade till, innebär fördyrade levnadsomkostnader i sig. Regeringens förslag om att diabetikernas livsuppehållande insulin inte längre skall vara kostnadsfritt upplevs som obarmhärtigt och orättvist. Vi anser att diabetikerna även i fortsättningen skall ha rätt till kostnadsfritt insulin. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om det fria insulinet.
mot · GC02Sf229 · 1989-01-18 00:00:00 — 1988/89: Sf229 av och (båda s) har åtskilliga förbättringar skett för pensionärerna. Trots dessa förbättringar finns det fortfarande en mindre grupp pensionärer som lever under existensminimum eller på gränsen till detta. Denna grupp hittar vi bland de ca 580 000 pensionärer med pensionstillskott och de pensionärer som har en låg ATP. Speciellt kvinnorna har det svårt - kvinnor som började arbeta och följaktligen haft ringa möjlighet att samla ATP-poäng. Vidare fanns det inga förutsättningar att arbeta tidigare eftersom barnomsorgen var otillräcklig och även brist på arbete rådde. Blev man dessutom ensamstående p.g.a. skilsmässa så är dagens situation mycket ogynnsam. Efter höjningen av basbeloppet 1989 har folkpensionärer med ingen eller ATP-poäng upp till 0,48 fått ett tillskott på av basbeloppet, vilket innebär en ökning med /månad. Bor man dessutom i en kommun som valt att lägga täckningsgraden på av månatliga bostadskostnaden som överstiger 80 men inte , så uteblir den väsentliga förbättring som man avsett i prop. 1986/87:100. De kommunala bostadstilläggen har stor ekonomisk betydelse för pensionärer med låga inkomster. De utgör ofta grunden för pensionärers möjligheter till enskilt boende med god standard. ROTprogrammet har medfört att äldre fastigheter blivit åtskilligt dyrare att bo i, ålderdomshem har byggts om, gruppboende kommer mer och mer. Allt för att förbättra boendet för den enskilde men till en kostnad, som inte alla kan klara. Om alla pensionärer skall ha rätten till ett bra boende så måste KBT-reglerna förbättras ytterligare. Därför finns skäl pröva möjligheterna att utge statsbidrag under förutsättning att det kommunala bostadstillägget enligt kommunens grunder täcker av den del av den årliga bostadskostnaden som understiger ett basbelopp för en ogift pensionär. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av en ändring av reglerna för kommunala bostadstillägg. () ()
mot · GC02Sf230 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion till 1988/89: Sf230 Sjukvårdskostnader förorsakade av arbetsskador I debatten om de snabbt ökande arbetsskadorna har det förts fram förslag om att skapa ekonomiska incitament för arbetsgivarna som skulle påskynda arbetsmiljöförbättrande åtgärder. Nackdelarna med hittillsvarande förslag, exempelvis arbetsgivaransvar för första delen av sjukskrivningsperioden, är att det finns risk för att hälsokraven vid anställningar hårdnar och arbetsgivarkontrollen kan bli godtycklig och okontrollerbar. är det samhället som får ta de största kostnaderna för arbetsskadorna. Arbetsskadeförsäkringen, som skall betalas genom avgifter från arbetsgivarna och egenföretagama, täcker inte den faktiska kostnaden. Det framstår som rimligt att arbetsmiljöer som förorsakar stora samhällskostnader får ersätta en större del av uppkomna skador än vad som sker . En väg, som närmare bör undersökas, är att lyfta ut sjukvårdskostnaderna från arbetsskadeförsäkringen. ersätts patientavgiften för sjuk- och tandvård efter samordningstidens slut av arbetsskadeförsäkringen. uppgick dessa kostnader till , vilket är en ökning . Men den faktiska kostnaden för sjukvård förorsakad av brister i arbetsmiljön är avsevärt högre eftersom patientandelen utgör endast en del av hela kostnaden. Vpk föreslår att en utredning tillsätts om möjligheterna att påföra arbetsgivarna hela kostnaden för sjukvård förorsakad av arbetsskador. Om arbetsgivaren får betala hela kostnaden för sjukvård förorsakad av arbetsskador, privatiseras enbart kostnaden och inte samhällskontrollen. Det skulle också innebära att en större del av de faktiska kostnaderna för arbetsskadorna synliggjordes och arbetsgivarna får ett ekonomiskt incitament att förändra arbetsmiljön. Dessutom avlastas kostnader för sjukvården. Mot förslaget kan anföras att många arbetsskador är resultatet av längre tids påfrestningar och att fel arbetsgivare får stå för kostnaden. Men man kan också hävda att påfrestningarna på den sista arbetsplatsen var det som direkt utlöste skadan. Om förslaget genomförs kommer troligen arbetsgivarna att genom privata försäkringar fördela kostnaderna. Den fördelningen kommer troligen även att resultera i att företag-branscher, med större andel arbetsskador än genomsnittet, får högre . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning om möjligheten att påföra arbetsgivarna hela kostnaden för sjukvård förorsakad av arbetsskador. (vpk) (vpk) (vpk) 1988/89 Sf230
mot · GC02Sf231 · 1989-01-18 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf231 av och (båda s) ATP-systemet är utformat så att inkomst och antal intjänandeår bestämmer antal poäng och utfallande pensionsbelopp. Som bekant varierar ATP-poängen mellan olika personer och grupper. En uppenbar skillnad går mellan kvinnor och män. Detta beror huvudsakligen på kvinnors svagare anknytning till arbetsmarknaden. Som exempel kan nämnas att hade kvinnor i åldrarna 2,87 i genomsnittlig pensionspoäng, medan män i samma ålder hade 4,5 poäng. För 55-59åringarna var poängen 2,66 respektive 4,25. Vi vet att det inte är allom bekant hur man räknar ut den egna pensionspoängen och för personer med varierande inkomst och sysselsättningsgrad blir det extra svårt att hålla reda på sin aktuella poäng. Dessa förhållanden försvårar för den enskilde att planera sin ekonomiska situation efter pensioneringen. Detta är inte tillfredsställande då det gäller ett socialt system som den enskilde genom sitt arbete själv betalat till och som utgör den sociala tryggheten på ålderns höst. Det är möjligt att via få uppgift om sin aktuella pensionspoäng. Kunskapen om denna möjlighet är emellertid begränsad. redovisas den pensionsgrundande inkomsten på den slutliga skattsedeln. För att utöka servicen till medborgarna skulle man på den slutliga skattsedeln också kunna redovisa den enskildes aktuella pensionspoäng. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om årlig redovisning av ATP-poäng på den slutliga skattsedeln.
mot · GC02Sf233 · 1989-01-16 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf233 av och (båda m) Nytt socialavgiftssystem för egenföretagare Vi har vid flera riksmöten motionerat om bättre överensstämmelse mellan socialavgifter och förmåner för egenföretagare, men då utskottsmajoriteten avslagit motionen återkommer vi med våra förslag. Den bristande överensstämmelsen mellan förmåner och avgifter har debatterats i och har även behandlats av sjukpenningkommittén, som angav olika vägar för en lösning av problemet i betänkandet Egenföretagares sjukpenning m.m. (SOU 1983:48). Den socialdemokratiska majoriteten förordade emellertid endast en smidigare tillämpning av nuvarande bestämmelser rörande sjukpenningförsäkringen. Trots att frågan varit under övervägande hos och pensionsberedningen har intet förslag avgetts i ärendet. Företagare med låga inkomster tvingas betala sociala avgifter för inkomster som är så små att de inte ger rätt till någon som helst ersättning från sjukförsäkringen och tilläggspensioneringen. Avgiften får i dessa fall karaktären av en ren skatt, som skall utgå trots att vederbörande vid inkomstbeskattningen inte anses ha någon egentlig skatteförmåga. Vid låga inkomster kan den avgiftsskyldige inte heller tillgodogöra sig avdrag för egenavgifterna, varför dessa i realiteten blir dyrare än för personer med högre inkomster. För makar, som båda deltar i arbetet i jordbruk eller rörelse, kan det uppstå orättvisa genom att båda makarna i inkomstlägen mellan ett och två basbelopp helt kan mista ATP-skyddet om en inkomstuppdelning sker. En annan orättvisa gäller det förhållandet att en egenföretagare inte får inplaceras i högre sjukpenningklass än vad som motsvarar lönen för en anställd. Någon hänsyn till faktiska inkomstförhållanden tas inte, ej heller till arbetad tid i jordbruket eller företaget. Som argument mot ett mer differentierat avgiftsuttag har anförts att det nya enhetliga avgiftssystemet, som infördes , har inneburit betydande administrativa lättnader för såväl myndigheter som egenföretagare. Ganska har emellertid införts undantag från avgiftsplikten för mindre inkomster från jordbruksfastighet, vilket visar att det är helt administrativt möjligt att göra en särreglering för att minska negativa effekter av avgiftssystemet. Vi anser därför att en utredning bör göras i syfte att få fram förslag till avgiftsuttag, som innebär bättre överensstämmelse mellan avgifter och förmåner för egenföretagare. Därvid bör även frågan om bättre möjligheter för egenföretagare att teckna frivillig sjukförsäkring prövas. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag till ett nytt socialavgiftssystem för egenföretagare som ger bättre överensstämmelse mellan avgifter och förmåner än det nuvarande. () () gotab 16698, 1989