mot · GC02A204 · 1989-01-12 00:00:00 — 1988/89 :A204 Brist på arbetskraft - även på Den svenska ekonomiska politiken har full sysselsättning som ett högt prioriterat mål. Från sida har vi i bl.a. de arbetsmarknadspolitiska partimotionerna betonat att vi aldrig kan acceptera att arbetslöshet används som medel för att uppnå andra mål. Bland annat har vi understrukit att den fulla sysselsättningen jämsides med en låg inflation, är av avgörande betydelse för att uppnå viktiga fördelningspolitiska mål och ökad jämställdhet mellan kvinnor och män. Som följd av den långa internationella högkonjunkturen har huvudtendensen på arbetsmarknaden varit en kraftig ökning av antalet lediga platser. Den stigande efterfrågan på arbetskraft, som var märkbar redan tidigare, har fortsatt . Enligt AMS har antalet nyanmälda lediga platser till och med tredje kvartalet 1988 ökat med i genomsnitt 10 300 platser , eller , jämfört med . Till stor del rör det platser inom den offentliga tjänstesektorn. Relativt sett ökade dock antalet nyanmälda platser mest inom industrin - . Enligt uppger av industriföretagen brist på yrkesarbetare, och en tredjedel brist på andra arbetare, som det främsta hindret för produktionsökning. Det finns tecken som tyder på att denna bristsituation kommer att fortsätta även . Länsarbetnämndernas höstprognoser redovisar inga tecken på försvagning i arbetskraftsefterfrågan. På vissa håll finns dock en viss osäkerhet rörande . Den konjunkturelit betingade ökade efterfrågan på arbetskraft riskerar att ytterligare förstärka de grundproblem som svensk ekonomi brottats med . Bristen på arbetskraft driver upp löneökningstakten. Därmed försvåras lösningar på problemet med internationellt höga nominella löneökningstakt ytterligare. När konjunkturläget förändras riskerar vi att hamna i en situation där det högre nominella löneläget medför att svensk ekonomi och svenska företag drabbas hårdare än konkurrentländerna av en nedgång i efterfrågan. Av dessa skäl är åtgärder som stimulerar utbudet av arbetskraft mycket angelägna. I motion 1988/89:Fill (med anledning av prop. 1988/89:47) har lagt fram en rad åtgärder vilka kan ge en omedelbar effekt både på arbetsutbudet och gentemot lönebildningsprocessen i vårt land. Men brist på arbetskraft är inte bara ett dagsaktuellt problem i behov av Befolkningsstatistiken ger tydliga besked om att Mot. 1988/89 problemen kommer att vara av mer permanent karaktär. Särskilt stora tycks A204 de bli . I (informerar, 1988:33) refereras prognoser från . Inom hela OECD-området kommer antalet äldre att öka från ca 90 miljoner människor (1980) till nära 2040. En avsevärt större del av befolkningen kommer därmed att bestå av personer . För del, liksom för några andra industriländer, ges ett litet andrum fram . I beräknas andelen fortsätta ligga , eller till och med något lägre, fram . När det gäller de effekter på de sociala utgifterna som är beroende av åldersstrukturen beräknas dessa av falla under det närmaste årtiondet - under vissa förutsättningar. Ökade kostnader för t.ex. vård och pensioner skulle uppvägas av minskade kostnader för bl.a. barnbidrag och utbildning om kostnaden per person är oförändrad. I ökar emellertid kostnaden per person eftersom allt fler får hög ATP. Just nu tycks födelsetalen dessutom stiga. får det som populärt kallats för ålderschocken genomslag. Vi kommer att erfara en mycket snabb ökning av andelen äldre. Vad gäller de åldersrelaterade sociala utgifterna ökar dessa till index 2040 (1985 = 100). Pensionsutgifternas andel av nationalinkomsten kommer att ha ökat från 12,9 till 18,O procent. Även andra uppgifter talar sitt tydliga språk: förverkligandet av de äldres rättigheter kommer att ställa ökade krav på de åldersgrupper som befinner sig i förvärvsarbete. Den demografiska utvecklingen innebär att förutsättningarna för svensk ekonomi - och även för det svenska samhället i övrigt - förändras fundamentalt. På det sociala området kommer - som ovan påpekats - nya och större krav att ställas. Pensionssystemet kommer att utsättas för nya ansträngningar. kan vi konstatera att förtroendet för ATPsystemets möjligheter att uppfylla sina förpliktelser mot framtidens pensionärer är lågt hos många människor. De problem som den demografiska utvecklingen rymmer kan sammanfattas i det statistiska begreppet beroendekvoten. Den sätter antalet "beroende, dvs. personer över 65 och under , i relation till de förvärvsarbetande och ger ett mått på den börda som de ekonomiskt aktiva måste bära. Beroendekvotens konstruktion gör den helt politiskt neutral och därmed användbar även vid internationella jämförelser. Den tar nämligen inte hänsyn till hur pensioner, omvårdnad av äldre, barnbidrag etc. finansieras och organiseras, bara atl så måste ske. Förändringar i beroendekvoten får en stark effekt på hur mycket av nationalinkomsten som skall spenderas på utbildning, barnbidrag, hälso- och sjukvård, pensioner etc. Beroendekvoten för del visar att dessa utgifter för den aktiva befolkningen ökar snabbt till 2040. Beroendekvotens utveckling innebär en risk för framtida konflikt mellan den aktiva och den passiva" befolkningens anspråk på standardökning. Från sida kan vi inte acceptera att de offentliga garantierna för trygghet och omsorg skall ersättas med informella lösningar. Vi kan inte 8 heller acceptera lösningar som bygger på att ambitionsnivån i de sociala Mot. tjänsterna sänks genom att vi gör avkall på skicklighet och professionalism A204 hos personalen inom t.ex. sjukvården. Att ersätta högt utbildad personal med frivilliga inom samhällstjänsten är ingen lösning - det skulle vara en har länge hävdat att vi måste skapa ett ökat utrymme för personligt ansvar och idealitet i samhället. Men detta kan aldrig ersätta de garantier som den offentliga sektorn står för. Sociala rättigheter måste garanteras alla - oavsett resurser och personliga kontaktnät. I vår motion om den offentliga sektorn visar vi hur offentligt garanterade rättigheter kan organiseras så, att de lämnar utrymme för och stimulerar komplettering med enskilda insatser. Grundprincipen är att man via det offentliga skall fördela resurser och möjligheter till social service utan att motarbeta mångfald i de former denna service kan anta. Framtidsbilderna härovan understryker ytterligare behovet av en snabbare ekonomisk tillväxt och åtgärder för att höja produktiviteten och effektiviteten inom både det privata näringslivet och den offentliga sektorn. Allvaret i de problem vi redan nu upplever på bägge dessa punkter understryks alltså ytterligare. De åtgärder som vi vidtar nu för att minska dagens konjunkturbetingade arbetskraftsbrist måste följaktligen sättas in i ett långsiktigt perspektiv. Närmare bestämt handlar det om två linjer. För det första måste effektiviteten på arbetsmarknaden höjas. Det är av mycket stor vikt att den arbetskraft som kommer att finnas tillgänglig framöver sysselsätts rationellt. För det andra måste åtgärder sättas in för att se till att arbetsutbudet ökar. Även - med den brist vi upplever - finns grupper som ofrivilligt ställs utanför arbetsmarknaden. Den offentliga politiken måste inriktas på att bättre tillvarata dessa gruppers vilja till att ta arbeten. Vi vill i detta sammanhang också understryka vikten av att man framöver iakttar stor försiktighet när det gäller reformer som har som sin direkta effekt att arbetsutbudet sänks. Det gäller både förändringar inom socialförsäkringsområdet (t.ex. föräldraförsäkringen och deltidspensioner) och inom arbetstids- och semesterlagstiftningen. I denna motion presenterar vi en rad åtgärder inom olika områden i syfte att uppfylla de båda målsättningarna ovan, dvs. att öka såväl kvantitet som kvalitet. Motionens syfte är att ge en samlad bild av de åtgärder vill föreslå för att stimulera arbetsutbud och en rationell sysselsättning av arbetskraften. Det måste löna sig att arbeta! Sambandet mellan arbetsutbud och skatter har länge varit välkänt för gemene man. Många har hört uttalanden av typen: Jag har jobbat över så mycket att jag kan få ut i övertidsersättning på nästa månadslön. Jag bad att få ta ut det i ledighet istället, för 10 000 i extrainkomst smälter ju ihop till bara 3 600 när skatten är dragen. Jag tycker min tid är värd mer än så! ... eller med det lite längre perspektivet: Mot. Jag har funderat på att börja studera och på att gå vidare i mitt jobb. Men A204 när jag jämförde hur mycket mer jag skulle få i lön blev jag tveksam. tjänar jag 9 000 . studier skulle min nya lön bara räcka till avbetalning på studielån och den ökade skatten. Det är faktiskt bättre för familjens ekonomi att jag fortsätter som undersköterska. De kan handla om övertidsjobb som aldrig blir utförda, trots att de behövs, läkare som stannar hemma och målar om radhuset själva i stället för att anlita en hantverkare, eller om arbetsdagar som försvinner som kompensationsledighet, eller- som i exemplet ovan - om individer som väljer att inte förkovra sig. har nationalekonomer också genomfört forskningsstudier av dessa samband mellan skatter och arbetsutbud. Storleken på effekterna varierar, men alla forskare har kommit fram till samma sak, nämligen att höga skatter på extra arbetsinsaser minskar utbudet av arbetstid och arbetskraft. Allt fler människor upptäcker allt oftare att det inte lönar sig att göra den extraansträngning eller extra arbetsinsats som skulle leda till lite större inkomster. Exakt hur många arbetstimmar som aldrig blir utförda, hur många utbildningar och kurser som aldrig genomförs och hur många kvittolösa affärer som sker i det tysta vet vi inte. Men vi vet att skatten äter upp extrainkomster och att skatterna påverkar människors beteenden. Marginalskatten påverkar oss även om vi är okunniga om dess exakta storlek eller betydelse. Det krävs varken att man är ekonom eller kan definiera begreppet för att inse att det blir mindre kvar av extrainkomsten och att den extra arbetsinsatsen därför lönar sig föga. Alla seriösa bedömare av svensk ekonomi inser att dessa höga marginalskatter förhindrar vissa samhällsekonomiskt goda aktiviteter och uppmuntrar vissa mindre goda beteenden. Undersköterskan som inte vidareutbildar sig till sjuksköterska, trots att hon har både fallenhet och intresse för yrket, hantverkaren som inte vill skriva kvitto och övertidsarbetaren som inte vill ha ut sina pengar utan hellre väljer fritid, representerar alla ekonomiska felallokeringar. Inte därför att de själva gör något som är irrationellt från deras egen synpunkt (även om kvittolösheten förstås är skattefusk och därmed olagligt), utan därför att förutsättningarna för deras agerande är samhällsekonomiskt felaktiga. Ett resultat är uteblivna skattekronor vilket försvårar möjligheterna att angripa bristerna i välfärden. Ett annat resultat är att väl kvalificerade svenskar flyttar utomlands. Ett tredje resultat är lägre tillväxt i ekonomin. Med lägre marginalskatter skulle resurser utnyttjas bättre. Vår strävan att sänka marginalskatten är varken originell eller ny. I nästan alla västerländska länder är man i färd med att genomföra (eller har redan genomfört) sådana skattereformer, nu senast i . I togs ett första viktigt steg genom skatteöverenskommelsen 1981 mellan (fp), (c) och (s). Socialdemokraterna har dock inte haft kraft att fullfölja den sänkningen utan har förfuskat uppgörelsen genom att ta bort det inflationsskydd i skatteskalorna som den innehöll. Tyvärr saknas inflations- 10 skydd också i regeringens riktlinjer till inkomstskatteutredningen som Mot. arbetar med 1990-talets skatteomläggning. genomförs utan sådant skydd är risken stor att effekterna återigen försvinner . Efter den förra marginalskattesänkningen märktes en viss ökning av arbetsutbudet, uttryckt som antal arbetade timmar per person, i . Den tillväxt som varit har faktiskt främst berott just på att fler arbetstimmar utförts. Produktivitetstillväxten, dvs. produktionen , har däremot utvecklats mycket svagt i den svenska ekonomin. Även detta beror i hög grad på vårt irrationella skattesystem. Det är hög tid att följer den långa raden av industriländer som genomfört kraftiga marginalskattesänkningar. Vägledande för skattereformerna i andra länder, t.ex. , , , och , har varit kraftigt sänkta marginalskatter och vidgad skattebas, antingen inom ramen för ett oförändrat totalt skattetryck, eller med syftet att detta skall sänkas. I flera av de länder som genomfört sådana omläggningar av systemet har man kunnat konstatera följande: - Arbetsutbudet ökar när marginalskatterna sänks eftersom det lönar sig bättre att arbeta. - När människor arbetar mer tjänar de mer, varför de totala skatteintäkterna också ökar. Reformen i har t.ex. varit helt självfinansierande i de högsta inkomstskikten; de högsta inkomsttagarna har till och med levererat in mer skatt efter reformen än före. I de vanliga inkomstskikten uppkommer dock visst bortfall av skatteinkomster. - När människor arbetar mer ökar också tillväxten. Det är viktigt för att säkra pensionerna och sjukvården mot bakgrund av den ovan beskrivna utvecklingen av åldersstrukturen. - Skattefusket och skatteplaneringen minskar. Det är inte längre lika lönsamt att lägga ned tid och energi på att finna kryphål eller att omvandla högt beskattade inkomster av visst slag till lägre beskattade inkomster av annat slag. - Omläggningen måste ske snabbt, så att människor tydligt märker effekterna av sänkningen och man verkligen uppnår de positiva effekterna, framför allt ökad tillväxt. Även svenska forskare har uppmärksammat skatternas påverkan på arbetsutbudet. Professor vid har i bl.a. rapport till inkomstskatteutredningen funnit att sänkningar av de allra högsta marginalskatterna leder till en mycket stor ökning av det totala arbetsutbudet. Under vissa omständigheter kan detta leda till ökade, inte minskade, intäkter för staten. Förklaringen är en rad serieeffekter som uppkommer. 1) Inkomstskatten sänks 2) Fler arbetstimmar utförs vilket ger större skatteintäkter 3) Människors disponibla inkomster och därmed privata konsumtion ökar 4) När konsumtionen ökar, ökar också momsintäkterna 5) När arbetsutbudet ökar så stiger också statens inkomster från löneskatter (de sociala avgifterna som är en andel av lönesumman). Liknande slutsatser har de norska forskarna kommit fram till. Resultaten i deras forskning (som bl.a. redovisas i bilaga 15 till långtidsutredning) visar dels att arbetsutbudet ökar i ekonomin vid sänkta marginalskatter, dels att statens inkomster ökar efter en sådan skattesänkning. Det totala arbetsutbudet ökar både genom att antalet arbetade timmar stiger och att antalet personer som är villiga att arbeta (mer) stiger. Störst effekt redovisar Ljones och Ström för deltidsarbetande kvinnor, som vid en inkomstökning genom sänkta marginalskatter i större utsträckning vill öka sin arbetstid. vill sänka marginalskatterna kraftigt. Alla skall få behålla minst hälften av en inkomstökning eller extrainkomst. Vi vill alltså sätta taket till 50 procents marginalskatt. De allra flesta skall ha betydligt lägre marginalskatt. För att sänkningen skall bli bestående måste också det automatiska inflationsskyddet återinföras. Inflationen får inte smyghöja skatten. Öka möjligheterna för dem som vill arbeta! 3.1 Det måste löna sig att arbeta - också för äldre! Även många pensionärers vilja att arbeta bör tas till vara bättre än vad som f.n. är fallet. Många äldre människor har kvar såväl vilja som förmåga att arbeta efter det att de fyllt 65 och blivit pensionärer. Det är hög tid att göra pensionsåldern flexibel, inte bara på papperet utan också i verkligheten. För dem som efter sin pensionering fortsätter att på hel- eller deltid göra arbetsinsatser inträffar en rad skatte- och bidragsmässiga obehagligheter. Även med den förbättring som fattade beslut om, kvarstår marginaleffekter i storleksordningen , dvs. av en inkomstökning försvinner på grund av ökad skatt och/eller minskade bidrag. För pensionerade rörelseidkare, t.ex. hantverkare, är marginaleffekten fortfarande på grund av den samlade effekten av ökad skatt och reducerat kommunalt bostadstillägg, KBT. Det sätter effektiva käppar i hjulen för t.ex. äldre hantverkare som vill fortsätta sin verksamhet utan att förlora bostadstillägget. vill reducera avtrappningen av KBT även mot rörelseinkomst. Självklart bör även de pensionärer som inte erhåller KBT få ett bättre utbyte av fortsatt förvärvsarbete. Vi föreslår därför att ett speciellt förvärvsavdrag för pensionärer på införs. Inkomster av tjänst och rörelse under denna nivå bör inte belastas med skatt och heller inte påverka pensioner eller andra förmåner. 3.2 Invandrarna - en resurs att sätta värde på Den svenska historien är fylld av exempel där invandrare tillfört stora värden, dels i form av arbetskraft, dels i form av ökade internationella kontaktytor, bättre utblickar och berikande kultur. Denna utveckling kan vi 12 1988/89 A204 Invandrare och flyktingar har vitaliserat det ekonomiska och Mot. kulturella klimatet i . Initiativkraft, småföretagaranda och uppfin- A204 ningsrikedom har resulterat i att hantverksyrkena och servicenäringarna fått Det är viktigt att i flyktingpolitiken och i andra sammanhang sprida insikten om denna verklighet. De tendenser vi har kunnat se bl.a. i att sakligt medvetande om flyktingarnas värde undanträngs av en okunnig rädsla är oroande. I flyktingpolitiska motion finns en rad förslag för att underlätta och effektivisera flyktingmottagningen och för att få till stånd en humanare flyktingpolitik. I denna motion behandlar vi de frågor som rör invandringsoch flyktingpolitikens förhållande till arbetsmarknadsfrågorna. Arbetslösheten är högre bland invandrare. Detta trots att flyktingar och invandrare ofta har både arbetslivserfarenhet och yrkeskunskaper från sitt hemland. En del har också en gedigen utbildning, ibland på universitetsnivå, bakom sig. I har vi ofta misslyckats med att ta tillvara dessa resurser vilket är till men såväl för individen som för landet. För den enskilde flyktingen eller invandraren blir resultatet besvikelse över att man uppenbarligen inte efterfrågar hans/hennes yrkeskunskaper och arbetsinsatser i . För det svenska samhället innebär detta ett slöseri med såväl mänskliga som ekonomiska resurser. Det är hög tid att det arbete med att värdera utländska examina som pågår vid UHÄ leder till resultat. Verksamheten har pågått utan att man kommit fram till några påtagliga resultat. Vi vill understryka att det inte är acceptabelt att invandrade akademiker - ibland med utbildning inom yrken där det råder brist i vårt land - har mycket svårt att få en tjänst inom det offentliga på grund av att deras examina inte anses jämställda med svenska eller bedöms som ofullständiga. Inom AMU:s utbud av kurser bör invandrarna erbjudas påbyggnads- och kompletterande utbildning. Detta är viktigt framför allt för många unga som har tvingats avbryta sin utbildning i hemlandet eller haft en mycket kort skolgång där, liksom för dem som p.g.a. bristande svenskkunskaper m.m. inte har kunnat bygga på sin utbildning. Invandrarkvinnornas situation bör särskilt uppmärksammas ifråga om skola och vidareutbildning. I vår motion om flyktingpolitiken föreslår vi också möjligheten för asylsökande att få tillfällig sysselsättning. Detta är förvisso inte någon åtgärd som i avgörande utsträckning påverkar arbetskraftsutbudet och vårt förslag är i första hand motiverat av humanitära skäl. Icke desto mindre kan sådant arbete i förlängningen påverka möjligheterna för de asylsökande som får stanna att få arbete. är risken annars stor att de passiviseras, vilket inte sker i samma utsträckning om de får arbeta. De blir heller inte lika bidragsberoende och de kommer in i svenska rutiner och blir förtrogna med samhälle och arbetsmarknad på ett tidigt stadium. Vidare kan sådant arbete leda till att de knyter kontakter som kan leda till permanent anställning. På så vis kan även t.ex. beredskapsarbete för asylsökande medverka till ett bättre arbetsutbud och fler flyktingar som träder in tidigare på arbetsmarknaden. 3.3 Ta vara på de handikappade! Arbetslösheten bland handikappade är fortfarande mycket hög. nådde antalet handikappade arbetssökande rekordnivåer trots den stora efterfrågan på arbetskraft. Arbetslösheten bland handikappade anses vara dubbelt så hög som bland befolkningen i övrigt. Både av allmänna skäl och mot bakgrund av arbetskraftsbristen är det viktigt att ansträngningarna intensifieras för att bereda handikappade tillträde till arbetsmarknaden. Ansvar för detta måste tas inom en rad politiska sektorer som arbetsmarknadspolitiken, arbetsmiljöpolitiken och socialpolitiken. Mot denna bakgrund är det ytterst beklagligt att regeringen valt att ge den utredning som har att utreda de handikappades situation s.k. O-direktiv. Från sida har vi länge drivit kravet att ökade resurser måste tillföras handikappolitiken. har detta skett genom att vi direkt pekat på de omprioriteringar som enligt vår mening behöver göras. Regeringen för också ett prioriteringsresonemang - men ett som vi anser vara sämre: alla förbättringar för de handikappade måste betalas av de handikappade själva! Utredningen bör i stället ges sådana direktiv, att förslag tillåts som kräver totalt utökade resurser. bör tillföras ytterligare platser så att den höga arbetslösheten bland arbetshandikappade minskar. Ytterligare ansträngningar måste också göras för att erbjuda arbete för de personer för vilka förtidspensionering förefaller vara det mest näraliggande alternativet. Vi har alltför vattentäta skott mellan de resurser som disponeras för förtidspensionering och för arbetsmarknadspolitiska insatser. Resurser att bereda handikappade arbete är starkt begränsade. Samma begränsning finns dock inte vad det gäller resurser för förtidspensionering. I vår motion om handikappade utvecklar vi vårt krav på överföringar från socialförsäkringssektorn till arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Ett nödvändigt villkor för att de handikappade skall kunna beredas arbete i ökad utsträckning är att rehabiliteringen blir mer effektiv. Bland annat måste samordningen inom området förbättras. I vår motion om de handikappades situation utvecklas närmare de åtgärder som vi föreslår för rehabiliteringen. har sjukfrånvaron ökat kraftigt. Det s.k. sjuktalet har stigit från 1982 till 1988. Bakom dessa genomsnitt döljer sig också stora variationer mellan olika arbetsplatser. Säkert finns det många orsaker till denna ökning, men resultatet är icke desto mindre att antalet arbetade timmar har blivit mindre än eljest. Även om man bortser från de ökade kostnader den ökande sjukfrånvaron medför för socialförsäkringssystemet är en ökande frånvaro en belastning för produktionen. Organisationen av arbetsuppgifterna på den enskilda arbetsplatsen blir givetvis svårare om ett obestämt antal arbetstagare är frånvarande. Enligt vissa uppgifter är en av orsakerna en ändrad praxis för sjukskrivning vid studieledighet. En annan orsak är självklart borttagandet av karensdagen, liksom införandet av den nya s k timsjukpenningen. strukturella förklaringar, d.v.s. arbetskraftens ålderssammansättning och Mot. 1988/89 den ökande andelen kvinnor i arbetskraften. Andra skäl kan hänga samman A204 med det överhettade arbetsmarknadsläget, både så tillvida att människor blir mer benägna att sjukskriva sig när det är gott om arbetstillfällen och så tillvida att vid högt efterfrågeläge har även människor med högre sjuklighet anställning. Vi anser att det är en angelägen uppgift att undersöka orsakerna till den ökande sjukfrånvaron och därefter föreslå åtgärder som stoppar ökningen och helst leder till minskad sjukfrånvaro. Från lokaliseringspolitik till mobiliseringspolitik Storstadslänen hade tredje kvartalet 1988 en relativ arbetslöshet på . hade skogslänen en relativ arbetslöshet på . Om skogslänen hade samma relativa arbetslöshet som storstadslänen så skulle det betyda en tillskott på 10 000 personer bland de sysselsatta. Även arbetskraftsdeltagandet, framför allt bland kvinnor, är högre i storstadslänen.