mot · GC02So612 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion 1988/89:So612 Familjepolitiken 1988/89 1 Stärk familjen- moderat familjepolitik 3 1.1 Familjen är grunden 3 1.2 Alla familjer är olika 4 2 Familjepolitiken i vår omvärld 4 3 Den socialdemokratiska familjepolitikens sammanbrott 5 3.1 Resultatet djupt orättfärdigt 6 3.2 Barnomsorgsmålet håller inte 6 4 Bidragsberoendet ökar 6 5 S-förslaget om utbyggd föräldraförsäkring 8 5.1 Sämst ställda får mindre än en tiondel 8 5.2 Familjeplanering av imponerande mått 8 5.3 Resonemanget håller inte 9 5.4 Dyrt att förvärvsarbeta 9 6 Vårdnadsbidrag för rättvisa och valfrihet 10 7 Familjen och skatten 10 7.1 Skatt efter försörjningsbörda 10 7.2 Avdrag för barntillsynskostnader 11 7.3 Bättre för ensamföräldrar och underhållsskyldiga 11 7.4 Bilavdrag för småbarnsföräldrar 12 8 Socialbidragen och barnfamiljerna 13 9 Begränsa behovet av bostadsbidrag 14 10 Värdesäkra garantinivån inom föräldraförsäkringen 15 11.1 Trygghet och kontinuitet i omsorgen 15 11.2 Bristen på personal 15 11.3 Barnomsorgens mål och innehåll 16 11.4 Rättvisa statsbidrag för mångfald och valfrihet 17 11.5 Familjedaghemmen och dagbarnvårdarna 18 Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. Föräldrarna skall ha huvudansvaret för barnens vård och fostran. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år påtalat barnfamiljernas ofta utsatta ekonomi och den socialdemokratiska familjepolitikens styrning av familjerna. Familjepolitiken måste i stället utformas så att familjerna får rätt och möjlighet att ta sitt ansvar på det sätt som passar bäst i olika stadier av livet. Familjernas valfrihet och självbestämmande måste vidgas inom bl.a barnomsorg, boende, skola och sjukvård. De skall under olika skeden av sitt liv med det allmännas stöd men utan dess styrning kunna välja de alternativ som passar dem bäst. Detta sker bäst genom ett system där stödet går direkt till den enskilde i stället för till t.ex. kommun eller landsting. I en borgerlig trepartimotion föreslås bl a att ett vårdnadsbidrag och en motsvarande avdragsrätt för barnomsorgskostnader införs för alla barn mellan ett och ålder. Regeringens förslag till utbyggd föräldraförsäkring avslås. I motsats till förslaget om utbyggd föräldraförsäkring, som ger de sämre ställda mindre än en tiondel av vad de bäst ställda får, är vårdnadsbidraget lika mycket värt för alla barn. I stället för en successiv utbyggnad av föräldraförsäkringen innebär vårdnadsbidraget en utbyggnad med . Vårdnadsbidraget kan användas oavsett om föräldrarna arbetar hemma eller förvärvsarbetar och oberoende av vilken barnomsorg föräldrarna väljer. Utöver detta lägger moderata samlingspartiet bl a följande förslag för att ytterligare vidga familjernas självbestämmande och trygghet: - Familjen skall kunna leva på sin lön. För att familjepolitiken verkligen skall innebära ett stöd, en trygghet och en bättre utjämning mellan familjelivets olika stadier måste hänsyn vid beskattningen tas till den ekonomiska bärkraften. Detta bör ske genom ett grundavdrag på för alla barn vid den kommunala beskattningen. - Vård av barn måste alltid betraktas som ett värdefullt arbete. Reglerna för existensminimiavdrag och socialbidrag ändras så att vård av egna barn jämställs med motsvarande förvärvsarbete. - Avdragsrätten för underhållsskyldiga föräldrar förbättras. - Garantibeloppet i föräldraförsäkringen får inte fortsätta att släpa efter. Det bör höjas till 1/365 av basbeloppet per dag, vilket innebär . - Statsbidragen till barnomsorgen görs rättvisa. Alternativ barnomsorg som uppfyller kvalitetskraven skall ha rätt till samma statsbidrag som den kommunala. Missgynnandet av familjedaghem och deltidsförskolor måste upphävas. - Avdragsrätten för barntillsyn liksom vårdnadsbidraget bör successivt byggas ut. - Möjlighet att begära giftorätt i under äktenskapet intjänade ATPpoäng bör införas. Villkoren för tecknande av frivilliga tilläggsförsäkringar måste förbättras. Till detta kommer det gemensamma borgerliga förslaget om en utbyggnad av rätten att räkna ATP-år för vård av barn 1 Stärk familjen - moderat familjepolitik 1.1 Familjen är grunden Familjen utgör grunden för vår samhällsordning. En fungerande familj ger trygghet i livets olika skeden. Det är i första hand genom familjens försorg som de unga lär sig grundläggande värderingar och normer samt att ta ansvar och visa hänsyn. För de äldre betyder fungerande familjer att ensamhet motverkas och att de får möta och ge omtanke och omsorg. Med familj avser vi inte bara den traditionella kärnfamiljen utan också andra nära och fasta samlevnadsformer. Många lever som ensamföräldrar och har ensamma ansvaret för barnens försörjning och fostran. Man är en familj oavsett samlevnadsform. Respekten för familjen som enhet och för dess integritet skall vägleda familjepolitikens utformning. är det viktigt att på olika sätt stödja och underlätta föräldrarnas fostrande roll. Det offentliga har också ett grundläggande ansvar för att ge hjälp och stöd i svåra situationer. Äktenskapet, som är utformat till barnens skydd och makars ömsesidiga stöd, är den mest förpliktande och tryggaste samlevnadsformen, även om andra samlevnadsformer kan förenas med en stark sammanhållning. Skatteoch bidragssystemen får inte göra det ekonomiskt fördelaktigt att avstå från äktenskap, eftersom detta bl.a. har klara rättsregler till skydd för makar och barn. Föräldrarnas ansvar för barnens fostran är en grundläggande rättighet och skyldighet. Fostran av barnen måste bygga på fasta normer och på förmåga att successivt ställa krav. Att visa kärlek - inte släpphänthet, fasthet - inte hårdhet samt konsekvens gentemot barnen kan låta enkelt. Men det kräver att föräldrarna har ork och tid för sina barn, tar del av deras bekymmer och glädjeämnen, ställer krav och sätter gränser. Framför allt kräver det att de kan förena detta med en ömhet och omtanke som låter barnen förstå att de är viktiga och omistliga. fördes en politik som underminerade föräldrarnas tilltro till sig själva som fostrare. Institutionerna ansågs vara bättre än hemmet och familjen. Det gjorde föräldrarna osäkra på sig själva. På det sättet svek man barnen, eftersom barn behöver föräldrar med trygghet och självförtroende i sin fostrarroll. Om de vuxna inte har tid och ork att engagera sig, bry sig om, reagera och säga ifrån tror barnen lätt att de vuxna är likgiltiga. Likgiltighet är nog det värsta ett barn kan möta. Det ger en känsla av att inte behövas och att inte vara något värd. Sambandet mellan harmonin hos föräldrarna och harmonin hos barnen är stark. Studier av människor som på ett eller annat olyckligt sätt avviker - de kan t ex vara missbrukare eller kriminellt belastade - visar barndomsupplevelsernas betydelse. Dessa människor har ofta bristfällig självkänsla, i stor 1* 1988/89.3sami. utsträckning därför att de inte upplevt att som barn älskas villkorslöst oberoende av egenskaper och prestationer. Barn behöver den samhörighet, fostran och omsorg som familjen kan ge. Det är utifrån detta som den moderata familjepolitiken utformats. Vi vill ge föräldrarna möjlighet att verkligen vara föräldrar och att själva få ett större inflytande över den egna familjens situation. 1.2 Alla familjer är olika Familjer är olika och har olika behov. Dessa växlar inte bara mellan familjer utan även inom familjer från barnens späda år upp till tonåren. Det är av hänsyn till familjens olika önskemål som vi utformar våra familjepolitiska förslag. Det är familjen som bäst kan avgöra vad som passar i olika situationer. Detta är en förutsättning för bra och harmoniska familjeförhållanden både för barn och föräldrar. Politiska beslut får inte lägga hinder i vägen för föräldrar som vill ta ansvar för familjen på det sätt de anser vara bäst. Vår principiella utgångspunkt är att stödet till barnomsorgen i stället för att gå till kommunen bör gå till föräldrarna själva. Först då får föräldrarna full möjlighet att ordna vården och omsorgen om barnen på det sätt de finner bäst. Det kostar mera för en flerbarnsfamilj att leva än för ett hushåll utan barn. Ändå är skatteuttaget detsamma. Barnfamiljerna blir på detta vis alltmer beroende av det allmännas stöd. Detta vill vi ändra på. Familjen måste få möjlighet att göra sina egna val och ekonomiska prioriteringar. Vi vill stärka familjens möjlighet att nå trygghet och att kunna vara tillsammans. Det grundlägger normer och värderingar som blir bestående hela livet. Att själva kunna fatta de avgörande besluten förstärker familjens trygghet. Familjen utgör samhällets grund. Därför är det av avgörande betydelse att familjens ställning stärks. Det påverkar hela samhället i generationer framöver. 2 Familjepolitiken i vår omvärld Det finns en utbredd uppfattning att välfärdspolitiken på olika områden skulle vara bättre i än i andra västeuropeiska länder. Så är långt ifrån alltid fallet. Utvecklingen har tvärtom lett till att på många områden släpar efter. Detta gäller inte minst för barnfamiljernas vidkommande. Vi har därför all anledning att också på detta område förbättra samarbetet med andra europeiska länder och ta lärdom av deras erfarenheter. Familjepolitiken i skiljer sig på många sätt från den svenska. Familjen betraktas som en enhet, och de ekonomiska förutsättningarna för att ta hand om barnen på det sätt som föräldrarna föredrar är i allmänhet betydligt bättre. Skattetrycket är mestadels väsentligt lägre än i . Till detta kommer att skattesystemet på olika sätt tar hänsyn till hur många som skall leva på familjeinkomsten. Detta kan ske genom att som i dela upp familjeinkomsten efter antalet medlemmar och sedan beskatta var del för sig, genom särskilda barnavdrag eller genom olika kombinationer mellan delnings- och avdragssystemen. I flera länder som och kan familjerna välja mellan individuell beskattning och en familjebeskattning som tar hänsyn till antalet familjemedlemmar. I motsats till i är begreppet skatt efter bärkraft en realitet i de flesta länder. Detta innebär också en bättre utjämning än i mellan en familjs olika åldrar. Barnfamiljernas ekonomi är också mestadels bättre i andra västeuropeiska länder än i . Detta innebär också mer tid för barnen. Även på andra områden av familjepolitiken har mycket att hämta från andra västeuropeiska länder. Det gäller inte minst barnomsorgen och förskoleverksamheten. 3 Den socialdemokratiska familjepolitikens sammanbrott , då makarna pläderade för en radikal socialistisk barnuppfostran har den socialdemokratiska familjepolitiken präglats av en negativ syn på familjen. Föräldrarna har inte ansetts kvalificerade nog för att handha något så viktigt som barnuppfostran. Denna negativa syn på familjen förstärktes ytterligare i den socialdemokratiska jämlikhetsrapporten . Jämlikheten mellan föräldrar krävde enligt denna att alla föräldrar förvärvsarbetade och gjordes ekonomiskt oberoende av varandra. Jämlikheten mellan barnen ansågs kräva att alla barn gavs samma vård och fostran i det allmännas regi. För att styra familjerna i denna riktning har man använt flera metoder. - För det första har familjernas ekonomi successivt försvagats genom kraftigt höjda skatter, som inte tar hänsyn till försörjningsbörda. Skatten på en och samma familjeinkomst blir t.o.m. högre ju ojämnare inkomsten är fördelad mellan makarna. Detta missgynnar särskilt de familjer där en förälder vill eller måste avstå från förvärvsarbete helt eller delvis för att i stället kunna ägna mer tid åt barnen. Detta gäller i särskilt hög grad flerbarnsfamiljer. - För det andra har det allmännas stöd ensidigt inriktats på den kommunala barnomsorgen. De som vill eller måste anlita andra alternativ har mestadels inte fått något motsvarande stöd. I stället har de på skattsedeln fått bidra till den allt drygare finansieringen av den kommunala barnomsorgen. - För det tredje har trygghetssystemet allt mer ensidigt inriktats på föräldrar som förvärvsarbetar. Detta är särskilt påtagligt med det nu aktuella förslaget till utbyggd föräldraförsäkring, där de försäkringsmässigt sämst ställda föräldrarna endast får en bråkdel i förhållande till de bättre ställda. - För det fjärde anses föräldrar som tar hand om egna barn avhålla sig från att arbeta. Detta påverkar också psykologiskt inställningen till deras arbete. Självfallet underlättar inte heller detta pappornas möjlighet att ta hand om sina barn. Den socialdemokratiska regeringens politik är särskilt anmärkningsvärd som allt fler undersökningar visar att familjerna själva föredrar en politik som medger valfrihet framför fortsatt ensidig inriktning på barnomsorg samt en politik som gör det möjligt för dem att klara sig på sina inkomster. 3.1 Resultatet djupt orättfärdigt Det har också blivit uppenbart för allt fler att socialdemokraternas förment jämlika familjepolitik slår djupt orättfärdigt. Välavlönade, välutbildade och väletablerade familjer får en förhållandevis gynnsam behandling medan mindre välbeställda familjer missgynnas. Detta bekräftas också av /89:1 Mindre över... . Den tyder på att klyftorna mellan arbetare-, tjänstemanna- och akademikerhushåll med ett par barn ökat ytterligare sedan regeringsskiftet . Medan akademikerhushållen endast fått vidkännas en standardsänkning på () den senaste tioårsperioden har arbetarhushållens standard sänkts med . Rapporten bekräftar också att många barnfamiljer,trots det på papperet omfattande familjepolitiska stödet, har svårt att ägna tillräcklig tid åt barnen och få ekonomin att gå ihop. Familjepolitiken förmår inte heller utjämna klyftorna mellan år med barn och år utan barn. 3.2 Barnomsorgsmålet håller inte Också den ensidiga satsningen på den kommunala barnomsorgen håller på att bryta samman. Enbart i står 2 000 daghemsplatser och 300 fritidshemsplatser tomma. 60 avdelningar är helt stängda. Allt detta på grund av personalbristen. För som går säger allt fler upp sig, förtvivlade och slutkörda. konstaterar i sin anslagsframställning för nästa budgetår att det i förhållande till de kommunala utbyggnadsplanerna kommer att råda en brist på 85 000 platser inom den kommunala barnomsorgen 1991. 7 000 förskollärare och 1 500 fritidspedagoger kommer att saknas. har allt fler föräldrar hamnat i en orimlig situation. Det har med regeringens politik blivit allt omöjligare för föräldrarna att ordna sin barnomsorg själva. Vare sig de vill det eller inte tvingas de in i ett beroende av den kommmunala barnomsorgen. När denna, som allt oftare sker, sviktar står föräldrarna utan varje möjlighet att ordna för barnen. Beslutet om full behovstäckning 1991 framstår för allt fler föräldrar och anställda inom den kommunala barnomsorgen som ett direkt hån. Den socialdemokratiska familjepolitiken är vid vägs ände. Trots detta vägrar socialdemokraterna kategoriskt att ändra marschriktning. De kraftiga skattehöjningarna sedan regeringsskiftet har som nedan visas drabbat barnfamiljerna särskilt hårt. De har blivit ännu mer utsatta och beroende av bidrag och stöd. Det samlade familjestödet har dessutom allt mer förskjutits mot bidragen till den kommunala barnomsorgen som småhusägandet missgynnats trots att det är den boendeform som de allra Mot. ] flesta barnfamiljer föredrar. Allt detta har ytterligare minskat barnfamiljer- So612 nas möjlighet att själva bestämma över sin tillvaro. Valfriheten har minskat och styrningen ökat. Mycket få föräldrar har ekonomisk möjlighet att själva ta hand om barnen. Många har i stället tvingats öka sin arbetstid från kort deltid till lång deltid eller till heltidsarbete för att klara ekonomin. Därigenom har de fått mindre tid över för barnen. Andra har fått använda sina besparingar till löpande konsumtion eller nödgats låna av släktningar eller kreditinstitutioner. ligger nära och t.o.m. klart under noll. Detta är unikt i vår del av världen och innebär att allt fler hushåll saknar en buffert för ekonomiska påfrestningar. Detta minskar givetvis ytterligare hushållens trygghet och möjlighet att planera. Den nya fattigdomen har blivit ett begrepp. För de flesta hushåll innebär den inte ett liv i nöd, även om en mycket stor andel av barnfamiljerna har en levnadsstandard som ligger under eller strax över norm för skälig levnadsnivå. Snarare tar den sig uttryck i att handlingsfriheten begränsas. En extremt hög beskattning gör dem beroende av bidrag för sin försörjning. Dessutom gör de höga marginaleffekterna att det inte går att genom eget arbete nämnvärt förbättra den egna standarden. De som bäst behöver en inkomstförstärkning får därigenom ofta behålla minst av denna. En mycket stor grupp bidragstagare utgörs av ensamstående män utan barn. Hit hör också många frånskilda män som har betydande ekonomiska svårigheter på grund av underhållsbidrag, kostnader för att kunna träffa barnen och behov av ny bostad. Bidragsberoendet har bl.a. följande orsaker: - Den låga tillväxttakten i . har i jämförelse med i övrigt förlorat per hushåll och år. - Sedan regeringsskiftet har skatterna ökat med runt eller med ca per hushåll. Skattehöjningarna har särskilt hårt drabbat hushåll med låga inkomster och/eller stor försörjningsbörda. Det må gälla momshöjningen, de många höjningarna av el-,olje- och bensinskatterna eller det borttagna förvärvsavdraget som ju enbart har drabbat barnfamiljerna. Även de kraftiga höjningarna av löneskatterna har drabbat lågavlönade förhållandevis hårdast. - Skattehöjningarna har för flertalet barnfamiljer varit betydligt större än de på papperet betydande ökningarna av barnbidragen. Flertalet barnfamiljer har fått betala sina ökade bidrag minst dubbelt upp. - Olika utredningar, t ex s.k. ESO- grupp (Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi), visar att betydande delar av skattepengarna används till sådan verksamhet som främst kommer redan väletablerade, välutbildade eller välavlönade till del. Detta gäller inte minst den kommunala barnomsorgen, som långt oftare används inom akademikerhushåll och fåbarnsfamiljer än inom arbetarfamiljerna resp. familjer med flera barn. 5 S-förslaget om utbyggd föräldraförsäkring Regeringen har lagt fram sin proposition om utbyggd föräldraförsäkring. föreslås den byggas ut från enligt inkomstbortfallsprincipen (av den sjukpenninggrundande inkomsten) varefter kommer på den s k garantinivån. sker en utbyggnad enligt inkomstbortfallsprincipen och enligt inkomstbortfallsprincipen. Vi kommer i denna motion att yrka avslag på förslaget. Det skulle ytterligare vidga orättvisorna och förstärka styrningen av småbarnsfamiljerna. Förutsättningen för att få föräldrapenning enligt inkomstbortfallsprincipen är att föräldern varit tillförsäkrad motsvarande sjukpenning i följd före barnets födelse eller den beräknade nedkomsten. Högsta belopp som kan utbetalas är med nuvarande basbelopp . Till detta kommer som nämnts på garantinivån (). Även den som barnets födelse studerade, var arbetslös eller av andra skäl saknade eller hade en mycket låg sjukpenning får endast garantinivån. 5.1 Sämst ställda får mindre än en tiondel När den föreslagna utbyggnaden av föräldraförsäkringen är slutförd skulle den som haft mycket goda inkomster innan barnet föds få en förbättring under de 18 månaderna på i jämförelse med nu gällande regler. Den som endast lyfter garantinivån får nöja sig med en förbättring på , mindre än en tiondel. Det är också anmärkningsvärt att föräldrapenning som är högre än garantinivån automatiskt följer med löneutvecklingen. Den högsta föräldrapenningen ökar t ex från till . Höjningar av garantinivån kräver däremot riksdagsbeslut. Detta har gjort att garantinivån för de i detta avseende sämre ställda släpar efter och att klyftorna inom föräldraförsäkringen vidgas. 5.2 Familjeplanering av imponerande mått Den sammanlagda föräldraförsäkringen under de arton månaderna skulle enligt förslaget variera mellan och nära . Föräldraförsäkringens beroende av inkomsten före nedkomsten leder självfallet till en familjeplanering av imponerande mått. Men inte en planering efter föräldrarnas önskemål utan för att anpassa sig till den socialdemokratiska politiken. Det gäller först och främst att ha en så god förvärvsinkomst som möjligt 8 månader före nedkomsten. Den som har deltid bör trappa upp till heltid. Det gäller också att se till att nästa barn föds inom 2 1/. Då följer nämligen den höga föräldrapenningen med också för detta barn, även om inkomsterna varit väsentligt lägre. Detsamma gäller eventuellt ytterliga barn i familjen. Men alla har inte den möjligheten. Hur går det för dem som kanske bor så Mot. 1 till att det är svårt att få ett förvärvsarbete, än mindre ett heltidsarbete? Eller So612 där barn nummer två inte behagar inplanera sig inom 21/? Eller för dem där barnet kommer till utan några sidoblickar på den socialdemokratiska föräldraförsäkringens regler? De får dyrt betala sin bristande planeringsförmåga. 5.3 Resonemanget håller inte Regeringen hävdar också att föräldrarna får möjlighet att ordna arbete med barnen och förvärvsarbete på det sätt som passar familjen bäst. Föräldraförsäkringen som kan tas ut för hela, halva eller fjärdedels dagar föreslås nämligen kunna sparas tills barnet fyller . Om en förälder är hemma på heltid och därefter arbetar med hjälp av en fjärdedels föräldrapenning skulle försäkringen täcka skillnaden mellan heltid och sextimmarsdag fram tills barnet blir . Men detta förutsätter för det första att föräldern heltidsarbetat fram till nedkomsten. Annars blir föräldrapenningen väsentligt lägre. För den som endast har garantinivån skulle en fjärdedels föräldrapenning bara ge , som dessutom beskattas och kan leda till lägre bostadsbidrag. Den andra förutsättningen är att barnomsorgen kan lösas. Redan nu står många kommunala barnstugor med stängda avdelningar på grund av personalbrist, och än värre kommer det att bli . 1991 skall löftet om barnomsorg för alla barn vara uppfyllt. Men det gäller endast barn . Hårt pressade kommuner kommer därför allt som oftast att tvingas avvisa platssökande föräldrar med barn och i stället hänvisa till den utbyggda föräldraförsäkringen. Detta innebär att många, kanske de flesta, föräldrar inte kommer att ha någon möjlighet att förvärvsarbeta på deltid innan barnet är arton månader för att spara delar av föräldraförsäkringen till tiden därefter. När de arton månaderna har gått är försäkringen uttömd. Detta gäller också om båda föräldrarna arbetar med hjälp av halv föräldrapenning för var och en och turas om med tillsynen av barnet till dess det blir arton månader. Och därefter kvarstår orättvisorna i barnomsorgsstödet: ca för varje daghemsplats men inte en krona åt alla de föräldrar som vill eller måste ordna barnomsorgen privat eller själva ta hand om barnen. 5.4 Dyrt att förvärvsarbeta Om en ensamförälder eller ett föräldrapar arbetar heltid innan barnet blir 18 månader går de helt miste om föräldraförsäkringen under den tiden. Full föräldrapenning uppgår som nämnts till av lönen före nedkomsten. Till det kommer dryga kostnader för den privata barnomsorg som föräldrarna förmodligen måste anlita, utan avdragsrätt eller vårdnadsbidrag som hjälp att täcka kostnaderna! Kostnaden för att förvärvsarbeta i stället för att lyfta föräldrapenning kommer i många fall att bli så hög att det blir väsentligt dyrare för föräldern att förvärvsarbeta än att stanna hemma hos barnet. Dessa exempel visar att den flexibilitet för föräldrarna som regeringen hävdar att förslaget ger är en luftkonstruktion som inte håller för verkligheten. Förslaget till utbyggd föräldraförsäkring är i stället ytterligare ett exempel på orättvisorna och styrningen i den socialdemokratiska familjepolitiken. Det bör därför avslås. 6 Vårdnadsbidrag för rättvisa och valfrihet I en gemensam borgerlig partimotion förs en rad mycket viktiga förslag fram i syfte att öka familjernas valfrihet: ge föräldrarna mer tid för barnen och ge rättvisa villkor för småbarnsfamiljer i alla delar av vårt land. Vi säger nej till socialdemokraternas förslag till utbyggd föräldraförsäkring. Den borgerliga motionen omfattar bl a följande förslag: