mot · GC02K222 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K222 av m.fl. (m) Fördjupad demokrati och ökad rättssäkerhet Rättssamhället kan värnas endast i en livskraftig, frihetlig demokrati. Demokratin kan fungera endast i ett marknadsekonomiskt system. Det demokratiska systemet måste vara uppbyggt så att medborgarna får goda möjligheter att påverka de beslut som fattas. Känner sig medborgarna utestängda från maktutövningen förlorar demokratin sin livskraft. Varje människa är unik och har rätt att i största möjliga utsträckning forma sin tillvaro utan inskränkningar från det allmänna. Den enskildes frihet förenas med krav på ansvar för egna handlingar och respekt för andra människor. En stor offentlig sektor förutsätter omfattande reglering av människors villkor. Begränsas den sektor det allmänna beslutar över ökar de enskildas frihet. Lagar som stiftas måste stå i överensstämmelse med grundlagar och stadgar. Utgångspunkten vid lagstiftning skall vara att lagar behövs för att öka medborgarnas säkerhet och välbefinnande i samhället, inte för att stärka det allmännas makt över de enskilda. Den enskildes krav på rättssäkerhet får inte åsidosättas i lagstiftningsarbetet. All utövning av offentlig makt skall ske under ansvar. Den enskilde skall stå stark gentemot myndigheter. I denna motion redovisar moderata samlingspartiet förändringar som är nödvändiga för att öka medborgarnas inflytande och rättssäkerhet. Några av de viktigaste kraven är: - Öka möjligheterna till personval. Då ökar kontakten mellan väljare och politiker. - Fler folkomröstningar kan stärka demokratin. En minoritet i bör kunna kräva folkomröstning. Även ett antal väljare skall kunna göra detta. - Minska antalet riksdagsmän. Det motverkar politikernas anonymitet. - Förläng mandatperioderna och skilj kommun- och riksdagsval. En sådan förändring kommer att stärka väljarnas inflytande i de lokala valen. - Med färre lagar och regler ökar de enskildas frihet. Låt människor bestämma mer över sina angelägenheter. - Hänsynen till medborgarnas rättssäkerhet och integritet måste sättas i första rummet vid lagstiftning. Det allmänna får inte ensidigt gynnas på de enskildas bekostnad. 1 1988189.3 sami. - Ge den enskilde tolkningsföreträde vid tvist med det allmänna, då ramlag Mot. 1988/89 tillämpas. Ramlagar är ofta oklara och därför måste den enskildes K222 ställning stärkas i sådana tvister. - Grundlagsskydda äganderätten, avtalsfriheten samt närings- och yrkesfriheten. - Utvidga domstolarnas lagprövningsrätt. Då ökar respekten för våra grundlagar. - Utred om vi behöver en författningsdomstol i . - Ge enskilda ökad rätt till skadestånd från det allmänna vid felaktig myndighetsutövning. - Återinför straffansvaret för tjänstefel. - Grundlagsskydda rätten att stå utanför en organisation, d.v.s. den negativa föreningsrätten. - Se över JK:s uppgifter. De är motstridiga. Rättssäkerheten och demokratin har brister - Sfären för enskilt beslutsfattande har krympt. I takt med den offentliga sektorns tillväxt har allt fler regler tillkommit som medborgaren måste rätta sig efter. - Lagarnas tillämpning kan vara svår att förutse. Det allmänna gynnas, både genom reglernas utformning och genom bättre resurser än vad den enskilde förfogar över, då regler tillämpas. - En majoritet i kan genomdriva en lag trots att den är grundlagsstridig. Kontrollen av lagstiftningen är bristfällig. - Det allmänna undandrar sig sitt ansvar då regler tillämpas fel mot enskilda. Möjligheterna till skadestånd är otillräckliga. - Äganderätten är hotad genom såväl högt skatteuttag som missgynnande lagstiftning. - Närings- och yrkesfriheten är inskränkt, bl.a. genom monopol, särskilda bidragsbestämmelser m.m. - Förvaltningen är utsatt för en politisering. Partipolitiska förbindelser favoriseras framför kompetens. - Medborgarnas integritet har bristfälligt skydd mot bl.a. samköming av dataregister. - Väljarens möjlighet att påverka valet i sin egen kommun har i praktiken inskränkts genom att val till riksdag och kommun hålls . - Utrymmet för folkomröstningar är begränsat. Därmed kan en riksdagsmajoritet genomdriva beslut trots att en folkomröstning skulle kunna visa att folkets flertal är emot beslutet. - Personer som väljs till politiska uppdrag är anonyma p.g.a. att väljaren mer röstar på parti än person. Socialdemokratisk politik motverkar enskilt inflytande Socialdemokratisk politik bygger på en misstro mot enskildas rätt - och förmåga-att lösa problem och att samarbeta med andra. Det socialdemokratiska tänkandet är baserat på en socialistisk modell av hur ett samhälle bör Denna modell förutsätter att människors villkor skall vara likfor- Mot. 1988/89 migt ordnade i viktiga hänseenden. Inkomster skall sålunda utjämnas kollektivt, boende i fastigheter ägda av den s.k. allmännyttan skall gynnas, barnen skall vårdas och fostras av det allmänna, undervisning och sjukvård skall vara den offentliga sektorns monopol, pensionssparande skall ske kollektivt, o.s.v. En sådan politik kräver för det första stora skatteuttag för att den offentliga verksamheten skall kunna finansieras. För det andra kräver verksamheten ett omfattande regelverk, som skall tillämpas av tjänstemän i myndigheter. Detta leder i sin tur till att enskilda initiativ motverkas inom många områden. Antingen ges inte tillstånd till en verksamhet som konkurrerar med den som det offentliga erbjuder, eiler omöjliggörs en alternativ verksamhet genom att enskilda p.g.a. det höga skattetrycket inte har råd att pröva något alternativ. Effekten blir således att närings- och yrkesfriheten inskränks för vissa personer och valfriheten utplånas för det stora flertalet. Den socialdemokratiska samhällsmodellen får konsekvenser för medborgarnas rättssäkerhet. Då kollektiva lösningar prioriteras blir enskildas intressen satta i andra hand. Detta visar sig på flera sätt. Om en enskild drabbas av att myndigheter fattar fel beslut är det sålunda mycket svårt för honom eller henne att få upprättelse. Något tjänsteansvar existerar inte i verklig mening. På motsvarande sätt finner den medborgare som har drabbats av förluster i olika avseenden att det offentliga genom lagstiftning i praktiken friskrivit sig från skadeståndsskyldighet. Samma tendens till bristande sinne för den enskildes rättssäkerhet finns exempelvis inom skatteområdet. Myndigheter har med hjälp av den s.k. bevissäkringslagen vittgående befogenheter att genomföra husrannsakan och beslagta egendom utan att misstanke om brott föreligger. Socialdemokratiskt tänkande sätter det allmännas intresse före de enskildas. Den gamla principen att med makt också skall följa ansvar upprätthålls inte. Socialdemokraterna visar ringa intresse för att värna det enskilda ägandet. Detta är i och för sig inte märkligt. I socialistisk doktrin ses enskilt ägande som något negativt. I praktisk politik tar sig denna inställning olika uttryck. Det synes hos socialdemokratiska företrädare finnas en grunduppfattning att en riksdagsmajoritet i princip äger förfoga över all egendom i samhället. Enskilt ägande ses närmast som en för tillfället rådande dispositionsrätt för ägaren. Därmed finns inte någon egentlig gräns för i vilken mån det allmänna kan ianspråkta egendomen eller på vilket sätt detta kan ske. Ett tydligt exempel på detta utgör pensionsskattens genomförande. Detta synsätt, att det allmännas intressen går före den enskildes, slår också igenom i frågor som rör medborgarens integritet. Anser sig myndigheter för sin verksamhet ha behov av skiftande uppgifter om en person anses myndigheten också ha rätt att införskaffa dessa uppgifter. Även då det är fråga om demokratins funktion finns hos socialdemokraterna ett bristande förtroende för den enskilde medborgaren. Denne tillåts att delta i allmänna val. I det sammanhanget anses riksdagsvalet vara av störst intresse. Genom att riksdags- och kommunalval hålls 3 minskar det sistnämndas betydelse. På motsvarande sätt finns hos socialdemokraterna en stor misstro gent- Mot. emot vidgat utrymme för medborgarna att genom folkomröstning påverka K222 direkt i vissa frågor. Det har blivit allt tydligare att socialdemokraterna ser utövning av offentlig makt som en rent socialdemokratisk verksamhet. En verksamhet som inte nödvändigtvis styrs av grundlagar eller andra lagar, utan av vad som för stunden synes lämpligt. Detta synsätt är grundat bl.a. på ett långt maktinnehav, men också på den allmänna inställningen att en politisk majoritet inte alltid skall bindas av några egentliga gränser. Det är denna maktfilosofi som är den verkliga grunden till den s.k. . Man synes från socialdemokratiskt håll ha bortsett ifrån att grundlagar och andra regler som skall styra maktutövning inte endast är någon form av ordningsregler. Reglerna existerar just för att skapa en viss kontroll av vad maktens företrädare tar sig för. Makt som utövas vid sidan av lagen är regelmässigt svår att kontrollera. Detta är allvarligare än det socialdemokratiska partiet tydligen har förmått att inse. Makt som utövas utan kontroll kan i bokstavlig mening leda vart som helst. Det är ingen slump att diktaturer saknar effektiva kontrollorgan beträffande statsledningens verksamhet. Tvärtom är detta en av de viktigaste förutsättningarna för en totalitär stats uppkomst eller bestånd. Det är illavarslande när det parti som innehar regeringsmakten visar så ringa intresse för dessa aspekter. Mångå väljare känner främlingskap inför den politiska processen och upp|ever de politiskt valda företrädarna som anonyma. Dessa tendenser synes ha stärkts under senare val. Detta är självfallet olyckligt i en demokrati. Fenomenet är desto allvarligare då det inträffar då politiska beslut omfattar allt större områden i samhället och påverkar de enskilda medborgarnas alltmer ingripande. Ytligt sett borde väljarnas intresse under dessa förhållanden ha ökat i stället för tvärtom. Det kan inte uteslutas att den nämnda utvecklingen i själva verket är ett resultat av det allt mer genomreglerade samhället. Då människor konfronteras med en offentlig makt som gör anspråk på att reglera allt vidare områden i samhållet kan den enskilde känna maktlöshet. Den ökande passiviteten hos medborgarna för hur landet styrs kan således vara en effekt av att politiska beslut blivit allt mer styrande för de enskildas handlande. Medborgarnas inflytande över det politiska beslut som formar vårt samhälle måste stärkas. Därmed ökar möjligheterna för att de lagar som stiftas tar större hänsyn till de enskildas önskemål. Nedan framförs ett antal förslag om utredning av frågor gällande innehållet i vår grundlag. Självfallet finns inget som hindrar att frågorna utreds i ett sammanhang. Öka möjligheterna till personval Avståndet mellan väljare och de valda har vidgats. Det finns därför starka skäl att vidta åtgärder för att motverka detta. Den bästa metoden är att införa ett starkare personvalsmoment i valen. Svenska väljare har vissa möjligheter att påverka vilka som skall utses Mot. 1988/89 till politiska uppdrag. Väljaren kan visa sin uppfattning om olika kandidater K222 genom strykningar och tillägg eller genom att komponera en ny valsedel. I vissa fall erbjuder de politiska partierna väljarna flera listor. Detta öppnar möjlighet att välja mellan olika personer. Det är dock sällan dessa alternativ utnyttjas. Till detta kan fogas att strykningar, tillägg etc. ändå normalt skulle vara mycket litet utslagsgivande för vilka personer som till slut blir valda. I verkligheten blir det oftast fråga om ett val mellan olika partier. Den ordning i vilken partierna satt upp kandidaterna på listan blir avgörande för vilka som skall väljas. Det finns många väljare som av olika skäl har valt att stå utanför partiernas arbete. Väljarna har i praktiken små möjligheter att påverka vilka kandidater som skall sättas upp på listor. Det är emellertid väsentligt att väljarna på valdagen inte endast väljer mellan olika partier. Det är en viktig demokratisk rättighet att väljarna ges möjlighet att påverka vilka personer som skall ta plats i de beslutande församlingarna. Därmed kommer väljarna på ett annat sätt att kunna ta hänsyn till även annat än rent partipolitiska aspekter. När utrymmet för personval är litet saknar väljarna ofta anledning att ägna något större intresse åt olika enskilda kandidater. Den dag ett personval blir en reell möjlighet inträder dock en ny situation. Väljarna har då starkare skäl att ta ställning till olika kandidater. Kandidaterna å sin sida får anledning att genomföra egna aktiva valkampanjer i den egna valkretsen. Kandidaterna måste på ett annat sätt än tidigare göra sig kända hos väljarna. Detta förutsätter fler offentliga möten och debatter, uttalanden i pressen och besök hos föreningar, företag och offentliga institutioner. En mer aktiv och personorienterad valkampanj kommer att uppstå som ett resultat av ett förbättrat person valssystem. En ytterligare positiv effekt av stärkt personvalsinslag är att kontakten mellan de valda och väljarna mellan valtillfällena förbättras. Medborgarna kommer på annat sätt att ha möjlighet att vända sig till sin riksdagsman för att framföra krav och önskemål i aktuella frågor. personer kommer att i större utsträckning än finna det angeläget att även mellan valrörelserna upprätthålla den kontakt med väljarna som uppstod under valrörelsen. Allt talar för att det politiska intresset allmänt sett kommer att öka. Det finns ett flertal olika metoder som kan användas för att öka inslaget av personval i valen. En statlig utredning, folkstyrelsekommittén, har presenterat ett förslag (SOU 1987:6) om hur ett alternativt personvalssystem skulle kunna konstrueras. Förslaget innebär att väljaren genom en siffermarkering på valsedeln får ange om någon annan kandidat än listans första namn skall placeras överst på valsedel. Första namnet på varje valsedel skall dock, liksom , vara anmält av partiet. Detta krävs för att ge partierna ett rimligt skydd för partibeteckningen. Det skall emellertid, enligt utredningen, vara möjligt för väljarna att kunna markera vilken kandidat som helst på valsedeln utan hänsyn till om kandidaten är anmäld av partiet. Den metod utredningen föreslagit skulle utgöra ett steg i rätt riktning. Det står emellertid klart att den föreslagna ordningen inte skulle leda till tillräckligt påtagliga förändringar jämfört med nu rådande system. har ett valsystem som förenar principerna om proportionella val Mot. och direkt personval. Vid valet röstar väljarna inte på partierna utan på K222 På valdagen finns i vallokalen en förteckning över alla kandidater som anmälts i valkretsen. Kandidaterna är upptagna listvis i sådan ordning som partierna bestämt. Varje kandidat har tilldelats ett nummer. Valsedeln utgörs av en vit sedel med en rund ring och i denna ring skall väljaren skriva numret på den kandidat som väljaren vill stödja. En valsedel som saknar nummer blir ogiltig. Personvalet är således obligatoriskt. Det finska valsystemet garanterar att valet av person ges en central ställning i valet. Men systemet har också flera nackdelar. Det kan hävdas att det är en alltför ingripande åtgärd att ogiltigförklara en valsedel som saknar markering av personer, då det är troligt att väljaren har störst sympati för ett visst parti. Mot systemet talar även att det öppnar möjlighet för kandidater med personlig förmögenhet eller ekonomiskt starka krafter bakom sig att få valframgångar. har ett valsystem som utgör en kombination av majoritetsoch proportionalitetsval. Varje väljare förfogar över två röster. Den första rösten skall avse en kandidat i den valkrets väljaren tillhör. Då mandaten fördelas tillämpas principen om majoritetsval i enmansvalkretsar. Väljarens andra röst skall användas vid röstning på partilistor. I det sammanhanget utgör hela delstaten valkrets. Detta valsystem är intressant. Det ger stort utrymme för personval som väljaren får visa vilket politiskt parti han föredrar. Så som anförts ovan är det ytterst angeläget att inslaget av personval blir starkare i det svenska valsystemet. Detta kan ske på olika sätt. Frågan om ett förstärkt personvalsmoment i valen bör bli föremål för en ny förutsättningslös utredning. Ökat inslag av personval i de allmänna valen kommer att minska avståndet mellan väljare och de valda. Ännu en förändring för att förbättra väljarnas kunskap om de valda företrädarna bör dock genomföras. Om antalet riksdagsmän minskar ökar medborgarnas möjlighet att känna igen riksdagsmännen. Den anonymitet som ofta råder skulle motverkas. riksdag omfattar 349 ledamöter. Mot bakgrund av vårt lands folkmängd är detta i ett internationellt perspektiv ett alltför stort antal. Om antalet riksdagsmän minskade skulle detta inte endast medverka till att riksdagsmän blev bättre kända av medborgarna. Det skulle också leda till en arbetsdugligare riksdag. Antalet riksdagsmän bör således minska. Om hänsyn tas endast till arbetsförhållanden torde en minskning till 249 ledamöter vara lämplig. Å andra sidan talar intresset för att alla delar i vårt land får en god representation för att antalet bör vara högre. Då en minskning av antalet riksdagsmän även medför andra nödvändiga ändringar i valsystemet bör frågan bli föremål för utredning. Det finns möjligheter att anordna rådgivande - och beträffande grundlagsfrågor beslutande - folkomröstning. Vi menar att folkomröstningar används i alltför liten utsträckning i vårt land. Den representativa demokratin behöver kompletteras med möjligheten att föra ut en fråga direkt till folket. Emot folkomröstningar brukar ibland anföras att de kan fördröja lagstiftningsproceduren. Detta är inte ett bärkraftigt skäl att motsätta sig folkomröstningar. Finns det skäl att anta att en majoritet av befolkningen inte önskar ha en viss lag skall självfallet inte proceduren som sådan vara ett argument för att förhindra att majoritetens vilja respekteras. Vidgat utrymme för folkomröstningar är dessutom ännu en möjlighet att öka väljarnas intresse för den politiska maktutövningen. bestämmer en majoritet om en folkomröstning skall ske, hur ämnet skall formuleras och hur frågorna skall utformas. Något minoritetsskydd finns inte utom beträffande vilande grundlagsförslag. Starka skäl talar för att låta en del av ledamöter, exempelvis en tredjedel, kunna kräva att rådgivande folkomröstning anordnas. Självfallet skall sådan omröstning inte kunna ske i alla frågor. Exempelvis bör renodlade budgetfrågor vara uteslutna. Det finns också anledning att öppna möjlighet till folkomröstning på initiativ från medborgarna. En tänkbar lösning är att om etthundratusen väljare kräver folkomröstning skall rådgivande sådan anordnas. Frågor gällande ökad användning av folkomröstningsinstitutet bör utredas . bör motsvarande möjligheter till folkomröstning på det kommunala planet övervägas. Den svenska författningen har - jämfört med många andra länder, exempelvis - ett begränsat minoritetsskydd. Ett sådant skulle kunna vara av betydelse, bl.a. när det gäller prövning av lagar som angår de medborgerliga fri- och rättigheterna. Det skulle kunna föreskrivas att beslut i sådana frågor skulle fattas av med kvalificerad majoritet. En sådan ordning är inte något främmande för vår författning. För vissa situationer innehåller såväl regeringsformen som riksdagsordningen krav på kvalificerad majoritet eller särskilt flertal för beslut. Man kan emellertid hysa tvekan för att ha en ordning med kvalificerad majoritet beträffande frågor som kan tänkas aktualiseras tämligen ofta. För det första skulle det inte sällan vara förknippat med stora svårigheter för att ena sig om vilka frågor som skulle kräva kvalificerad majoritet. För det andra finns en beaktansvärd risk för att sådana krav skulle kunna handlingsförlama i vissa lägen. En mellanväg skulle kunna vara att överväga om en minoritet i skulle ges rätt att skjuta fram beslut i viss viktig fråga. Den lösningen skulle således motsvara vad som gäller enligt 2 kap. 12 § tredje stycket regeringsformen. Denna föreskriver att lag om vissa fri- och rättigheter skall på yrkande av lägst tio av ledamöter vila såvida inte en kvalificerad majoritet bestående av fem 7 sjättedelar av ledamöterna antar förslaget till lag. Självfallet kan storleken på Mot. 1988/89 den minoritet som skall kunna skjuta frågan framåt i tiden diskuteras. Förläng mandatperioderna och skilj kommun- och riksdagsval Till skillnad från vad som gäller i andra demokratier sker riksdags- och kommunalval i . Ett resultat av detta är att de primärkommunala och landstingskommunala frågorna ges litet utrymme i den allmänna debatten inför valen. Rikspolitiska frågor dominerar. Därmed undandras väljarna möjlighet att få tillräcklig information om förhållandena i den egna kommunen inför valet. Beslut som fattas i kommuner och landsting har blivit alltmer väsentliga för medborgarna. Huvuddelen av den offentliga verksamheten bedrivs i regi. Att det hos väljarna finns ett intresse för kommunala frågor visar analyser av föregående val. Antalet väljare som lägger sina röster för olika partier i riksdags- och kommunalvalen har successivt ökat sedan införandet av den gemensamma valdagen. Vi menar att det nu är dags att låta de kommunala valen spela en större roll. Med skilda valdagar skulle de kommunala frågorna - och de kommunala politikerna - komma i förgrunden. Väljarnas möjligheter att ta ställning om den framtida politiken i kommunen skulle öka. års reform tillämpades fyraåriga mandatperioder för valda församlingar i vårt land. Därefter förkortades mandatperioden till . Detta har fört in en ryckighet och hetsighet i det politiska arbetet. Den treåriga mandattiden är alltför kort. Planeringen i såväl kommunerna som på riksplanet försvåras påtagligt. Det bör ske en övergång till fyraåriga mandatperioder för valda församlingar. bör förrättas till och vartannat till kommunalfullmäktige och landsting. Av särskild betydelse är att valen inte förrättas . Då skulle rikspolitiken fortsätta att dominera över de kommunalpolitiska frågorna. En kyrkans valdag bör införas Genom de kyrkliga valens förläggning som de allmänna valen har sämsta tänkbara förutsättning för en kyrklig valdebatt skapats. Valdeltagandet är som regel mycket lågt. Endast en liten del av röstberättigade medlemmar i utövar sin rösträtt. En förklaring till det svaga intresset för de kyrkliga valen är med stor sannolikhet deras placering efter de allmänna valen till riksdag, landsting och kommun. All kraft och energi har i partiorganisationer och media ägnats valen . Alla kyrkliga val bör samlas till en ny kyrkans valdag. Denna valdag bör placeras i oktober året före kommunalfullmäktigevalen. Förändringen skulle innebära att ökad uppmärksamhet från väljare, partiorganisationer och media skulle kunna riktas mot de kyrkliga valen. Kyrkofullmäktige bör ha lika lång mandatperiod som kommunalfullmäktige. Eftersom vi föreslagit att mandatperioden skall vara för riksdag, landsting och kommunfullmäktige anser vi att även kyrkofullmäktiges Mot. 1988/89 mandatperiod skall vara . De enskildas villkor bör i så liten utsträckning som möjligt regleras av det allmänna. Drivs reglering för långt eller ersätts fasta principer av godtycke förlorar rättsordningen sitt berättigande. Respekten för lagarna urholkas och därmed också rättssamhällets och demokratins anseende. När behov av reglering finns skall medborgarnas krav på rättssäkerhet och integritet tillmätas största betydelse. Det måste finnas en balans mellan offentliga och enskilda intressen. Det allmänna får inte ensidigt gynnas på medborgarnas bekostnad. Lagar skall stiftas i överensstämmelse med grundlagar och . Det får inte finnas någon tveksamhet i dessa avseenden. Tillkomsten av en ny lag eller ändring i en bestående bör vara väl förberedd. Detta för att garantera att lagarna är av sådan kvalitet att snara ändringar inte blir nödvändiga. Men även för att låta medborgare - och rättstillämpande organ - sätta sig in i vad den nya regleringen innebär.