mot · GC02K609 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K609 avRosa Östh m.fl. (c) vårdnadsersättning Alla barn behöver omsorg. Det torde det inte råda några delade uppfattningar om. När det däremot blir fråga om hur omsorgen skall ske går meningarna isär. Flera opinionsundersökningar har visat att en majoritet av svenska folket önskar att samhällets stöd till barnfamiljerna skall erbjuda större valfrihet än vad som är fallet. Det har som exempel klart framkommit att många småbarnsföräldrar skulle välja att under avstå från förvärvsarbete om de hade ekonomisk möjlighet därtill. För att åstadkomma en större valfrihet och rättvisa har drivit kravet på en statlig vårdnadsersättning till småbarnsföräldrarna. tillbaka finns ett gemensamt borgerligt förslag till en sådan reform. Den socialdemokratiska regeringen har, förmodligen mycket av prestigemässiga skäl, ställt sig kallsinnig till alla förslag om vårdnadsersättning. Att man ändå har insett att nuvarande familjepolitiska stöd har stora brister, visar förslaget om utbyggd föräldraförsäkring, som i viss mån ökar valfriheten. Dock är det ett faktum att klyftorna mellan olika grupper av barnfamiljer istället för att minskas, kraftigt ökas. Det finns numera ett riksdagsbeslut som anger att alla barn skall ha rätt till en plats i den kommunala barnomsorgen . För barn till förvärvsarbetande eller studerande föräldrar skall platsen avse heltidstillsyn. I kommunerna, där man har att hantera de praktiska frågorna, uppfattar man bäst svagheterna med nu gällande system. Kommunerna kan inte med stöd av lagen själva kompensera bristerna i det statliga stödet. De äger inte rätt att ge familjer ens med flera små barn ekonomisk hjälp så att en förälder kan vårda barnen på heltid i hemmet. Enligt utslag i domstol får socialhjälp endast erbjudas om möjlighet till förvärvsarbete saknas. Ekonomiskt stöd får heller inte ske i form av vårdnadsersättning, d.v.s. ett generellt bidrag till berörda föräldrar utan behovsprövning. Enligt dom i kammarrätt och regeringsrätt kommer sådant bidrag i konflikt med 6 och 7 kap. där det stadgas om föräldrars skyldighet att svara för omvårdnad och underhåll av sina barn. Kammarrätten i anför i sitt beslut i ärende angående att införa vårdnadsersättning, att För att utbetalning av sådant bidrag skall vara en angelägenhet för kommunen, fordras att den kommunala ersättningen grundas på en uttrycklig befattningsbestämmelse. finns inte någon sådan bestämmelse vare sig i socialtjänstlagen eller någon Mot. 1988/89 annan författning. Några kommuner har, inte minst mot bakgrund av svårigheterna att rekrytera personal till barnomsorgen, prövat särskilda ersättningsformer. Sålunda har kommun beslutat att dagbarnvårdare på vissa villkor ges rätt till ersättning för vård av egna små barn. Besvär över beslutet lämnades utan bifall. Kammarrätten i anför i dom bl.a: Föräldern fullgör sina skyldigheter enligt genom att betala fastställd avgift för omsorgen Under dessa förhållanden kan den omständigheten att kommunen väljer att i vissa fall placera dagbarnvårdarens barn i dennes familjedaghem inte anses strida mot regler. beslöt att anställda dagbarnvårdare också kunde söka barnomsorg för egna barn och erhålla den i det egna hemmet. Beslutet vann laga kraft. Ett beslut om utvidgning av verksamheten 1987 innebärande att föräldrar skulle kunna anställas som dagbarnvårdare enbart för sina egna barn överklagades. Kammarrätten i som upphävde beslutet anförde i sin dom: Det saknas således författningsbestämmelser som ålägger en kommun eller ger en kommun rätt att betala ut ersättning till föräldrar för sedvanlig vård av egna barn. De exempel som finns på beslut om kommunala vårdnadsbidrag/ersättningar och de domstolsprövningar som i samband därmed förekommit visar att rättsläget är oklart. Uppenbart är emellertid att lagen inte ger kommunerna det beslutsutrymme som av flera skäl är önskvärt. uppfattning är att lagen skall ändras så att det tydligt framgår att kommunerna äger rätt att besluta om kommunala vårdnadsersättningar och liknande. För detta talar inte minst intresset av att det av uppsatta målet för barnomsorgen kan förverkligas. Det är givetvis också angeläget att det kan ske på sådant sätt att det motsvarar de behov som framkommer i kommunerna. Med stöd av ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag om utvidgning av den kommunala kompetensen så att det klarläggs att kommuner har rätt att utge vårdnadsersättning. () () ()