ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02Ju417 · 1989-01-18 00:00:00 — av och (båda m) Rättshjälp för småföretagare Möjligheterna för en näringsidkare att få rättshjälp är begränsade. Enligt 8§ första stycket 3 RHL får näringsidkare inte beviljas rättshjälp om det inte med hänsyn till verksamhetens art och begränsade omfattning, näringsidkarens ekonomiska och personliga förhållanden eller omständigheterna i övrigt finns skäl för rättshjälp. Förhållandena för näringsidkare kan gestalta sig helt olika. Storföretag, sådana som och ASEA, är näringsidkare likaväl som en ensam person som driver en rörelse av den obetydligaste omfattning. Självfallet skall allmän rättshjälp inte tillkomma företag och företagare där rättegångskostnaderna inte spelar annan roll än övriga kostnader i verksamheten och där dessa för övrigt kan dras av vid beräkning av skattepliktig intäkt av rörelsen. Men bedömningen bör vara en annan då det är fråga om småföretagare som praktiskt sett står löntagare nära eller när sambandet med privata förhållanden är särskilt påtagligt. Enligt vår mening är nuvarande rättstillämpning alltför restriktiv. Möjligheterna att erhålla ekonomiskt bistånd i rättsliga angelägenheter bör i vissa fall förbättras och komma företagarna till del som är likställda med löntagare. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om vidgade möjligheter för småföretagare att erhålla rättshjälp.
mot · GC02Ju418 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju418 av Per () Rättshjälp i patentärenden Enligt lagen om allmän rättshjälp kan genom beslut av advokat eller en rättshjälpsnämnd, rättshjälp beviljas "fysisk person i rättslig angelägenhet förutsatt att hans inkomst eller förmögenhet inte är för stor. Det ekonomiska bidraget täcker huvuddelen av de kostnader som uppkommer i process eller vid förhandlingar i en tvist. Rättshjälp utgår inte i "angelägenhet som uppkommit i näringsverksamhet". har prövats om det finns möjligheter att ge allmän rättshjälp till den som skall söka patent. Svaret har blivit nej med hänvisning till att ett ärende om patent inte rymmer något moment av aktuellt skyddsbehov ur rättssäkerhetssynpunkt. Det vore angeläget att pröva följderna av en utvidgad lagstiftning till att också gälla patenträttshjälp. Liksom vid allmän rättshjälp bör uppfinnaren själv då svara för en del av kostnaden. En patenträttshjälp skulle göra det lättare att skydda uppfinningar och göra dem lättare att exploatera. skulle även kunna få bättre och mer underbyggda ansökningar. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om patenträttshjälp.
mot · GC02Ju419 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Ju419 av Specialdomstolar m. m. Inom flera betydelsefulla rättsområden finns s.k. partssammansatta domstolar. I dessa finns, utöver lagfarna ledamöter, även ledamöter utsedda av vissa intresseorganisationer. Många känner oro över att de särskilt utsedda partsrepresentanterna i de partssammansatta domstolarna och nämnderna inte i alla sammanhang skulle kunna frigöra sig från bindningen till den part som utsett vederbörande som dess representant i domstolen. Partssammansatta domstolar är fristående från de allmänna underrätterna och utgör s.k. specialdomstolar. Ofta finns ingen eller endast en begränsad rätt att överklaga dessa domstolars avgöranden. Mot exempelvis arbetsdomstolen eller domar kan talan inte föras. En risk med fristående domstolar, som har att tillämpa särskilda regler inom ett visst rättsligt område, är att snarlika rättsliga frågor kan bedömas helt olika i skiftande specialdomstolar och allmänna domstolar. Detta är självfallet olyckligt. Det kan vidare inträffa att en tvist som parterna uppfattar som nödvändig att lösa i ett sammanhang och önskar avgjord i en och samma domstol måste handläggas i skilda domstolar. Detta medför minskade möjligheter för allmänheten att förutsäga följderna av vissa rättshandlingar. Förekomsten av sidordnade rättssystem minskar således rättssäkerheten. Det kan nämnas att vissa former av specialisering av domstolsväsendet har behandlats av rättegångsutredningen (SOU 1987:13). Enligt utredningen har utvecklingen beträffande specialisering av domstolsväsendet nu gått så långt att det gäller att välja väg, antingen en fortsatt utarmning av de allmänna domstolarna eller en återgång till ett mera enhetligt domstolsväsende. Utredningen förordade den senare lösningen. Enligt utredningen skulle prövningen av fastighetsmål ankomma på samtliga tingsrätter. Vidare skulle även hyres- och arrendenämndernas uppgifter kunna överföras till tingsrätterna. Slutligen skulle också anläggningen av eko-mål kunna ske vid samtliga tingsrätter. Utredningen menade vidare att det borde vara möjligt att överväga att överföra även sjörättsmål, tryckfrihetsmål, vissa mål rörande upphovsrätt samt va-mål till tingsrätterna. Utredningens förslag är föremål för övervägande i . En metod att komma till rätta med problemet är således att avskaffa specialdomstolarna och låta deras uppgifter övertas av de allmänna domstolarna. En annan lösning är att behålla specialdomstolarna men låta dem utgöra första instans. Därmed skulle talan mot deras avgörande kunna föras hos hovrätterna och ytterst hos högsta domstolen. Vad särskilt gäller arbetsdomstolen skulle dess uppgifter kunna begränsas till att döma tvister mellan kollektivavtalsslutande parter. Genom de nämnda modellerna skulle allmänhetens tilltro till domstolarna öka och risken för oenhetlig bedömning av likartade rättsliga frågor begränsas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en fullständig översyn av systemet med partssammansatta domstolar och specialdomstolar. () () () () () () () 1988/89 Ju419
mot · GC02Ju420 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju420 av () Vittnesplikten för psykologer I har införts regler, av vilka framgår att psykologer inte har vittnesplikt - det föreligger ett frågeförbud. Under ärendets behandling framkom att dessa bestämmelser inte överenstämmer med 71 § 4 st. socialtjänstlagen, där det framgår att uppgiftskyldighet föreligger för myndigheter, vars verksamhet berör barn och ungdom. uttalade att frågorna var olika och att skulle göra sin utredning med hjälp av uppgifterna. I praktiken är det så att t.ex. PBU medverkar i utredningar. I de fall anser att vård inte kan beredas med samtycke, går målet vidare till förhandling i förvaltningsdomstol. I andra mål, som rör vårdnad om barn, handläggs dessa vid allmän domstol. I synnerhet i de förstnämnda fallen kan man svårligen tänka sig att vårdnadshavaren lämnar sitt medgivande till att en psykolog hörs som vittne, då denna kanske skrivit ett för vårdnadshavaren negativt yttrande. Just i fall som berör barn och ungdom är det oerhört viktigt med en allsidig utredning, eftersom både beredande av vård med stöd av LVU och utebliven sådan vård är av utomordentlig betydelse för barnet/ungdomen. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär att bestämmelsen om psykologs vittnesplikt utformas så att det framgår att psykolog skall ha vittnesplikt i mål om barn och ungdom.
mot · GC02Ju421 · 1989-01-16 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju421 av m.fl. (mp) Vattendomstolarnas sammansättning Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Jo860 hemställs att vattendomstolarnas sammansättning ändras så att en person med ekologisk/biologisk kompetens alltid ingår. () () () () Hans Leghammar (mp)
mot · GC02Ju422 · 1989-01-12 00:00:00 — Handläggningen av mål om arbetsskada Vi har i stort sett ett bra obligatoriskt försäkringsskydd i . Men det saknas dock inte skönhetsfläckar i detta till synes heltäckande system. Det behövdes kamp mot myndigheterna för en 53-årig rörmontör och svetsare för att få rätt i försäkringsdomstolen. Man kunde läsa om detta i fackförbundstidningen 24-25/88. Mannen ifråga hade varit död när domstolen konstaterade att hans lungbesvär var att betrakta som arbetsskada. Det skulle gå att berätta om flertal andra fall där besked i arbetsskadefrågor dragit långt ut . Man har fått vänta år med prövning av ärende hit och dit, ny framställan och åter väntan. Det är helt oacceptabelt att väntetiden i ärenden som gäller arbetsskador är så lång att arbetare t.o.m hinner avlida innan besked i sådana frågor kan komma till avgörande. Antingen saknas det folk eller kompetens eller både och hos försäkringsinstanser och försäkringsöverdomstol. Det kan också vara så att alltför många instanser av medicinsk och juridisk och allmänt byråkratisk karaktär anser sig behöva gräva i varje detalj i varje enskilt fall i alltför kritisk nit innan man kan erkänna en arbetsskada. Det behövs en annan ordning med förbättrad och väsentligt snabbare handläggning där också respekten för människovärdet kommer in. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av åtgärder för snabbare och förbättrad handläggning för besked i arbetsskadefrågor.
mot · GC02Ju423 · 1989-01-25 00:00:00 — av och (båda s) Offentlig försvarare i brottmål Enligt gällande lag skall offentlig försvarare utses om det är tveksamt vilken påföljd som skall utdömas och om påföljden kan bli annan än villkorlig dom eller böter eller dessa i förening. Efter hand har en alltmer ökande kritik framförts mot att offentliga försvarare utsetts i alltför begränsad omfattning. Framför allt har det hävdats att de mest utsatta grupperna i samhället drabbas. har presenterat en doktorsavhandling varav framgår att det i genomsnitt dröjde så som efter anhållningsbeslut innan försvarare förordnades av domstol. Vi finner det angeläget att offentlig försvarare skall förordnas redan från tidpunkten för anhållandet, inte minst med hänsyn till att tiden från anhållandet till häktningen nu har förkortats avsevärt. döms till fängelse utan att ha en offentlig försvarare. 1983 var det . De besparingar som gjorts på denna form av rättshjälp har haft mer negativa effekter än man kunde förutse. Antalet privata försvarare ha ökat markant, mer än fördubblats . Det är huvudsakligen de välbeställda som utnyttjar denna utväg. En förbättring av denna form av rättshjälp kan ske till en överkomlig kostnad och bör genomföras. Det är särskilt i rattfyllerimål som offentliga försvarare saknas, vilket är allvarligt med hänsyn till att ca. av de åtalade har alkoholbesvär. Även då domen blir skyddstillsyn saknas inte sällan offentlig försvarare. Eftersom en skyddstillsyn kan leda till betydande följder för den tilltalade, är även i detta avseende rättsjämlikheten hotad. Gällande regler om rätt till offentlig försvarare bör ändras, inte minst mot bakgrund av att initiativ nu tagits för att stärka rättshjälpen åt målsägare. Det är angeläget att en rimlig balans skapas mellan de båda parterna i ett mål. Då nuvarande lagstiftning varit i kraft för att kunna få en överblick över tillämpningen bör åtgärder vidtagas. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om förbättrade möjligheter att få offentliga försvarare.
mot · GC02Ju424 · 1989-01-18 00:00:00 — 1988/89 :Ju424 I bilaga 4 till budgetpropositionen 1989 föreslår statsrådet att allmänna advokatbyrån i bör läggas ner. Som skäl härför angives att byrån gått med underskott samt att en fortsatt drift beräknas ge ackumulerade underskott. Statsrådets beslut, liksom underlaget därför kan starkt ifrågasättas. Sett ur flera aspekter talar mycket för att byrån åtminstone tills vidre bör finnas kvar. Härför talar såväl rättssäkerhetsargument som ändrade förhållanden inom regionen och i byråns verksamhetsområde. De allmänna advokatbyråernas verksamhet har varit föremål för överväganden av skilda slag. Det har även hävdats att de argument som en gång låg till grund för byråernas inrättande, inte längre har samma bärkraft. Slutsatsen har emellertid blivit att byråerna bör vara kvar, en inställning som även delas av justitieministern. Så länge som systemet med allmänna advokatbyråer fortsätter att fungera så bör inte enheten i läggas ner. Byrån i har haft betydande lönsamhetsproblem. Medan intäktsnivån i stort varit jämförlig med andra byråers så har utgifterna varit större än beräknat. Till betydande del har problemen på utgiftssidan bemästrats. har förutsättningarna för ökade inkomster väsentligt förbättrats. Dels har ett nytt bonuslönesystem som infördes ökat inkomstmöjligheterna. Därtill kommer att marknaden för allmän rättshjälp förväntas bli större efter den lagändring som trädde i kraft och som bland annat innebär sänkta rättshjälpsavgifter. Vidare har allmänna advokatbyråns verksamhet i regionen rationaliserats. /89 upphörde nämligen verksamheten vid det filialkontor i som hörde till den allmänna advokatbyrån i . Det finns god anledning förmoda att dessa åtgärder sammantaget på ett väsentligt sätt kommer att bidraga till förbättrad lönsamhet vid allmänna advokatbyråns kontor i . Så länge som de allmänna advokatbyråerna bedöms ha berättigande så har också nedläggning av byrån i en rättssäkerhetsaspekt. Sedan Trollhättekontoret avvecklades så är byrån i den enda i sitt slag i en stor region. Närmast belägna byråer finns i , , och . Byrån i har även ett litet deltidsbemannat kontor i . Om Vänersborgsbyrån skulle avvecklas så skulle hela regionen utom samt utom den södra delen, i praktiken stå utanför systemet med allmänna advokatbyråer. Mot bakgrund av allmänna advokatbyråns speciella karaktär och marknadsområde så förefaller detta felaktigt. Inte minst sett i ljuset av att uppfattningen allmänt är att den ekonomiska förbättring som uppnåtts, inte är tillfällig. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts beträffande nedläggning av allmänna advokatbyrån i . 1988/89 Ju424
mot · GC02Ju425 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju425 I de fall ansökan görs till länsrätt och överklagande sker till kammarrätten i LVU-ärenden, har uppmärksammats att domstolarna ofta inte behandlar socialnämnden som part i målen. Bl.a. tar man inte hänsyn till att socialnämnderna kan använda sig av ombud, inte heller tar man alltid hänsyn till att den som handlägger ärendet är förhindrad att närvara, utan målen utsätts ändå till förhandling. Det har ansetts, att socialnämnden som har flera anställda, alltid kan skicka någon annan. Detta är inte möjligt, då ingen utom handläggaren och arbetsledningen äger kännedom om ärendet. Förvaltningsdomstolarna åsidosätter i dessa fall vad som anges i förvaltningsprocesslagen om domstolarnas utredningsplikt. Åtgärder måste vidtas i syfte att säkerställa att socialnämnden behandlas som likvärdig part vid domstolarna. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behov av åtgärder för att säkerställa att socialnämnden behandlas som likvärdig part i domstolarna. gotab 16993, 1989
mot · GC02Ju503 · 1989-01-18 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju503 av m.fl. (s) Kriminalvårdens linjeorganisation Som ett led i strävan att rationalisera den statliga verksamheten har även inom kriminalvården inletts en decentraliseringsprocess för att uppnå större effektivitet och bättre resursutnyttjande. En intern utredning om organisationsformerna för fältet, Ny linjeorganisation, är slutförd. En annan som avslutas berör bl.a. möjligheterna att föra ut tjänster och funktioner från till de regionala och lokala myndigheterna. Ny linjeorganisation var på remiss i verket och ledde fram till ett förslag från . I detta sammanhang diskuterades några frågeställningar. Det har slagits fast att en minskning från tolv till sex regioner är angelägen utifrån faktorer som slagkraft, effektivitet och anstaltstäthet. Har avgjorts med hänsyn till sammanhållna länsgränser, rimliga reseförhållanden och möjligheterna att placera fängelsedömda på lämpligaste anstalt. Vid förslag om kansliort har beaktats närhet till högskola, hänsyn till tidigare regionalpolitiska åtgärder och kommunikationsförhållanden mellan kansli och lokala enheter. I utredningens huvudförslag sammanförs nuvarande Gävle- och Uppsalaregionerna (X, W, U och C län). ansågs vara lämpligaste kansliort. I remissvar hävdades att kriteriet närhet till högskola inte var övertygande och uppenbarligen inte varit utslagsgivande vid val av kansliort i andra regioner. De regionalpolitiska hänsynen talade helt naturligt och otvetydigt för och beträffande reseavstånd vore ett naturligt centrum för regionen. I slutliga skrivelse till regeringen ändras förutsättningarna för W och X län radikalt. Hela görs till en region med kansli i och överförs till . Några skäl till den förändrade inställningen redovisades inte. Det senaste förslaget med de enorma avstånden i kommer att kraftigt begränsa de viktiga personliga kontakterna mellan regionledningen och dem som arbetar direkt på fältet. Särskilt hamnar helt på undantag genom sin naturliga anknytning till . Den regionala organisationen bör enligt kriminalvårdsreformens intentioner ha den utgångspunkten att bygga upp närmare kontakter mellan regionledningen och enheter för att regionledningen skall kunna föra ut kriminalvården i samhället och handha utveckling av nödvändiga samarbetsformer med andra samhällsorgan. Alltför stora regionala organisationer utgör härvidlag ett hinder. Vid en jämförelse mellan de alternativa förslag som framlagts i organisationsfrågan gagnas kriminalvården i allmänhet och den i i synnerhet bäst av ett genomförande som anknyter till utredningens huvudförslag. Sakligt sett talar mycket tydliga regionalpolitiska skäl för att regionalkansliet i så fall förläggs till . Ur verksamhetssynpunkt är ett lika gott alternativ som . En ren Norrlandsregion bedöms som oformlig och helt olämplig ur nämnda aspekter. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om kriminalvårdens nya linjeorganisation med en kansliort i . () () 1988/89 Ju503
mot · GC02Ju504 · 1989-01-19 00:00:00 — av och (båda m) Yrkesutbildning för intagna på fängelse I begås ett stort antal brott av en relativt sett liten grupp människor. Det är endast ca 2 500 personer som svarar för av antalet uppklarade brott. Dessa svårt belastade återfallsförbrytare förorsakar ofta brottsoffren svåra lidanden och samhället stora kostnader. En av kriminalvårdens främsta uppgifter är att rehabilitera de dömda, att se till att de inte fastnar i brott och kriminalitet. Påfallande ofta har åtskilliga intagna bristande skolutbildning och yrkeskunskaper, och de har kanske aldrig haft ett riktigt arbete. Efter avtjänat straff kan det för många av dessa vara svårt eller omöjligt att få tag på ett arbete bl.a. beroende på att yrkesutbildning saknas. Även om dessa människor i likhet med alla andra har haft möjlighet att skaffa sig utbildning och alltså har ett eget ansvar för sin situation, får detta inte utgöra någon ursäkt för samhället att underlåta att vidta rehabiliteringsinsatser exempelvis i form av yrkesutbildning. Skolundervisning ges till åtskilliga dömda, men den är främst inriktad på skolämnen och knappast alls på yrkesutbildning. Enligt vår uppfattning skulle risken för återfall till brottslig verksamhet minska om fler dömda fick möjlighet att få yrkesutbildning under fängelsevistelsen. Denna nya chans som dessa här skulle få leder sannolikt inte bara till att brottsmönstret bryts, det skulle också sänka kostnaderna för kriminalvården. Det är givetvis omöjligt att erbjuda alla intagna ett brett utbud av utbildningsalternativ, utan anpassning måste självfallet ske efter förhållanden och de förutsättningar som råder. Att på detta sätt satsa mera på utbildning av internerna är inte någon form av uppluckring av ståndpunkterna i kriminalvårdsfrågorna eller ett daltande med brottslingar - vi ställer oss helt bakom de förslag som moderata samlingspartiet lagt fram i sin partimotion om minskad brottslighet. Vi vill istället uppnå tre mål med vår motion. För det första öppnar vi möjligheter för de dömda och ger dem en chans att efter strafftiden få ett arbete och anpassa sig till ett liv i frihet i samhället. För det andra minskar sannolikt brottsligheten och färre människor blir därmed utsatta för brott. För det tredje sänks samhällets kostnader för kriminalvården. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen sägs om ökad yrkesutbildning för interner på fängelserna. () () 1988/89 Ju504
mot · GC02Ju505 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju505 av och Hans Nyhage (c, m) Kriminalvårdsanstalten i Torhult Fångvårdsanstalten vid Torhult är en öppen lokalanstalt. Upptagningsområdet utgörs av . Anstalten har 30 platser. Dess byggnadsstandard är till övervägande del i gott skick och av god standard. Ett undantag är anstaltens förläggningsbyggnad som är hårt nedsliten. En ny förläggningsbyggnad anses välmotiverad, dels ur standardsynpunkt, dels för att antalet fångvårdsplatser därigenom skulle kunna utökas från 30 till 40. Inom anstalten erbjuds de intagna 15 arbetsplatser i egen verkstad. Resterande arbetstillfällen erbjuds inom skogsbruk och på den fria arbetsmarknaden, s.k. frigång. Anstalten sysselsätter ca 20 personer och har därmed stor betydelse för den lokala arbetsmarknaden. Den har ett gott anseende och utgör ett värdefullt inslag i bygden. Från kommuns sida anses det värdefullt att anstalten tilldelas medel för en utökning av antalet platser. Kommunen finner det också angeläget att redovisa den positiva inställning som finns till att en ny sluten anstalt förläggs till Torhult. Ett lämpligt markområde för en sådan anstalt finns i anslutning till nuvarande anstalt. Ifrågavarande område (ca 30 ha) ägs av domänverket och förvaltas av . Ett annat viktigt motiv för en utbyggnad är att det föreligger ett behov av nya kriminalvårdsplatser. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i denna motion om att kriminalvårdens verksamhet vid Torhult utökas. Hans Nyhage (m)
mot · GC02Ju506 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju506 av m.fl. (s) Värnpliktstjänstgöring enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt Möjligheten att under tid för avtjänande av fängelsestraff få vistas utom anstalt regleras i 34 § lag om kriminalvård i anstalt. Det avser intagen som genom vistelse utanför anstalt - kan bli föremål för särskilda åtgärder som kan antas underlätta dennes anpassning till samhället. I samband med lagförslaget (proposition 1974:20) anförde departementschefen bl a följande: Olika slag av placering av den intagne kan därvid komma i fråga, t ex i skola med internatförläggning, i behandlingshem för narkotikamissbrukare, i särskilt lämpligt enskilt hem eller värnpliktstjänstgöring. är det naturligtvis av vikt att sådan vistelse utom anstalt, som här avses, inte får bli något mer eller mindre regelmässigt förekommande, utan kommer i fråga endast i fall då det verkligen föreligger särskilda skäl, som talar för att den aktuella åtgärden kan främja den intagnes anpassning i samhället. Rehabiliteringsverksamheten är en väsentlig del av vår kriminalvårdspolitik. Det finns därför all anledning att fortlöpande utvärdera denna verksamhet liksom pröva nya möjligheter, som underlättar den intagnes anpassning till samhället. Vi har i tidigare motion ifrågasatt om möjligheten till vistelse utom är en sådan åtgärd. Utskottet fann då inte anledning att avskaffa denna möjlighet till rehabilitering. Med respekt för detta ställningstagande tror vi ändå att det ligger ett värde i att nu utvärdera om en sådan placering positivt bidrar till den enskildes anpassning till samhället i jämförelse med andra slag av placeringar. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en utvärdering av olika slags placeringar utom anstalt enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt. () ()