mot · GC02Fi226 · 1989-01-25 00:00:00 — Den tredje vägens politik har gynnat inte minst den traditionella svenska exportindustrin, t ex skogs- och bilindustrin. Utvecklingen inom de högteknologiska branscherna har däremot släpat efter den internationella utvecklingen. har en industristruktur som uppvisar en internationellt sett låg andel högteknologi. Detta gör oss mer priskänliga och dessutom dåligt rustade för framtiden. När högkonjunkturen vänder, hotas därmed i främsta ledet sysselsättningen i skogslänen där den traditionella industrin dominerar. Sammanfattningsvis kan sägas att under har haft ett andrum för att lösa de grundläggande obalanserna i ekonomin. Devalvering, oljeprissänkning, internationell räntesänkning, dollarkursfall och minskad internationell inflationstakt har inneburit en respittid för att komma till rätta med hög inflation, snabb kostnadsutveckling, låg produktivitetsutveckling samt svag extern balans. Man kan konstatera att inget av dessa problem är lösta. Regeringen har trots de internationellt goda förutsättningarna misslyckats med att uthålligt lösa de ekonomiska problemen. tyder mycket på en fortsatt relativt stark internationell konjunktur även om den mattas något. Skälen till detta har behandlats i kapitel 2. För svensk ekonomis del pekar det mesta mot en svagare utveckling än 1988 även om det inte väntas någon djupdykning i konjunkturhänseende. Tillväxten i den svenska ekonomin väntas öka någonstans mellan 1,2 och beroende på olika konjunkturinstituts bedömningar. Den minskade aktiviteten beror på ett antal orsaker bl a: - minskad inhemsk efterfrågan pga den kraftiga konsumtionsutveckling som varit . Det har redan skett en avmattning i efterfrågan på sällanköpsvaror. Bilinköpen väntas minska bl a eftersom katalysatorrabatten inte längre gäller. De senaste årens kreditexpansion har också gjort att hushållen har ådragit sig en hel del ränte- och amorteringsutgifter 1 * * 1988189.3 sami. - hushållens sparkvot väntas öka något även om den fortfaran- Mot. 1988/89 de är negativ. Förväntningarna om en kommande skattereform verkar Fi226 förmodligen också dämpande på viljan att skuldsätta sig - utvecklingen av världshandeln väntas bromsas; ökningstakten väntas minska - fortsatt minskade marknadsandelar för svensk exportindustri p g a höjda exportpriser till följd av den snabba svenska kostnadsutvecklingen. Bytesbalansen väntas, trots en minskad inhemsk efterfrågan, fortsätta att försämras till minus enligt finansplanens bedömningar. Orsakerna är bl a fortsatt försämrad konkurrenskraft för exportindustrin samt en stabilisering i bytesförhållandet med bl a en stabilisering eller liten höjning av oljepriserna, en minskad svensk råvaruexport samt bromsad utveckling av priserna bl a på skogsråvara. Fallet i bytesbalansen blir ännu kraftigare om man del tar i beaktande vilket minskade exporten med . Löneutvecklingen är givetvis osäker till följd av att avtalsförhandlingarna ännu är förestående. På den statliga sidan finns ett s k överhäng på . Finansplanens beräkningar utgår från en löneökning på 1989 medan gör en framskrivning av förra årets löneökningar och räknar med oförändrade . Konsumentpriserna väntas vara betydligt över genomsnittet i . Kl räknar med en inflation för del på . Gentemot våra viktigaste konkurrentländer ligger inflationsgapet kvar på samma nivå som 1988. I t ex ökar priserna med , i . Produktivitetsutvecklingen väntas vara fortsatt svag, såväl i näringslivet som i offentliga sektorn. Näringslivets produktivitet väntas öka enligt Kl, offentliga sektorns produktivitet ökar . Till följd av den något svagare konjunkturen 1989 minskar behovet av en generell finanspolitisk åtstramning jämfört med det läge som rådde . Sådana åtgärder riskerar, om de tillgrips i allt för stor omfattning, att förstärka den väntade avmattningen i konjunkturen. Vid en avmattning i konjunkturen kommer det generellt sett att ske en automatisk reducering av problemen med överhettning och flaskhalsar. Geografiskt och sektoriellt begränsade åtgärder är däremot nödvändiga bl a för att dämpa en alltför kraftig efterfrågan i koncentrationsområden. Finanspolitiska indragningar bör lämpligen ske i form av sparstimulanser för hushållssektorn; då kan också en dämpning av bytesbalansunderskottet komma till stånd. Mål för den ekonomiska politiken De traditionella målen för den ekonomiska politiken har varit full sysselsättning, jämn fördelning, tillväxt, prisstabilitet och balans i utrikesaffärerna. centerledda regeringarna lade till målet regional balans vilket den förra 12 socialdemokratiska regeringen efter centerkritik anammade. Detta föran- Mot. 1988/89 ledde dock inte någon märkbar förändring av denna regerings praktiska Fi226 politik. I årets finansplan nämns de för den nya regeringen viktiga ekonomisk-politiska målen. Där finns inte regional balans med. Finansplanen anger dock regionalpolitik som en uppgift som är angelägen för den ekonomiska politiken . Regionalpolitiken skall aktiveras för att stimulera tillväxten, heter det. För vidkommande är och förblir regional balans ett självklart ekonomisk-politiskt mål. anser att det yttersta syftet för den ekonomiska politiken bör vara en ökad livskvalitet. Den materiella välfärden är endast en del i livskvaliteten. En god miljö är en dimension som liksom regional balans inte täcks upp av de traditionella ekonomisk-politiska målen men som ändå är relaterad till den ekonomiska politiken. Om hänsyn inte tas till miljön riskerar den ekonomiska politiken att inriktas mot mål som visserligen är relaterade till livskvaliteten men som ligger vid sidan av det verkliga målet. anser därför att god miljö ska vara ett centralt mål i den ekonomiska politiken. Det innebär bl a att miljöhänsyn måste byggas in i den svenska marknadsekonomin. Ekonomin måste ges en större långsiktighet genom att miljökostnaderna förs in i företagen genom miljöavgifter. På så sätt blir den ekonomiska politiken ett effektivt instrument för att stimulera utnyttjande av miljövänligare produktionsmetoder. De svenska räntorna har liksom tidigare stadigt överstigit det internationella ränteläget. Räntemarginalen mellan 6-månaders statsskuldsväxlar och motsvarande eurodollarränta har pendlat mellan 3 och . Penningpolitiken har fått bära en stor del av den stabiliseringspolitiska bördan. En hög ränta har istället varit medlet för att hålla tillbaka den inhemska konsumtionen och hindra ytterligare försämring av bytesbalansen. anser att finanspolitiken måste bära ett större ansvar för stabiliseringspolitiken. Detta är dessutom nödvändigt vid en avskaffad valutareglering. Penningpolitikens börda måste bli lättare så att räntorna kan sänkas. Detta är viktigt för att öka investeringsviljan i . Den genomsnittliga dagsomsättningen på statspapper har minskat. Detta är bl.a. en följd av ett relativt stabilt ränteläge och ett minskat upplåningsbehov från staten. infördes en omsättningsskatt på värdepapper på penning- och obligationsmarknaderna, den s.k. valpskatten. var redan i samband med kompletteringspropositionen kritisk till denna skatt eftersom den orsakar samhällsekonomiska kostnader via en försämrad kapitalmarknad. Vissa viktiga delar av en fungerande kapitalmarknad har redan drabbats negativt av omsättningsskatten. Detta gäller t ex terminshandeln. menar att det inte är orimligt med en beskattning av kapitalmarknaderna, men att denna beskattning borde kunna ske på ett sätt som inte skadar likviditeten i marknaden med åtföljande samhällsekonomis- Mot. 1988/89 ka förluster. Regeringens skattepolitik för kapitalmarknaderna är desto mer Fi226 märklig, som man i finansplanen talar om att en fortsatt avreglering av de finansiella marknaderna är nödvändig för att förmedla krediter och risker i ekonomin på ett mer effektivt sätt. vill särskilt rikta uppmärksamheten på den osunda skatten på utländska placerares omsättning av aktier i . Denna skatt driver handeln med svenska aktier utomlands eftersom det är billigare att handla där. Denna handel kunde äga rum i och ge intäkter hit om bara konkurrensförhållandena vore desamma. Detta bör ges regeringen tillkänna. Avregleringen av kreditmarknaden har skapat ett tryck uppåt på upplåningen bland hushållen. har sjunkit kraftigt och t.o.m. blivit negativt. Det är ändå av vikt att avregleringen består. Åtgärder för att öka sparandet och minska lånebehovet bör istället bl.a. ske genom skatte- och avdragsjusteringar. Enligt vår mening måste kreditpolitiken inriktas på att öka hushållens sparande. har nettohushållssparandet i kraftigt minskat. Även om den negativa utvecklingen bromsats , så är hushållens sparkvot fortfarande negativ, vilket är unikt i . Denna minskning har uppträtt trots en onormalt hög realränta , vilket borde stimulerat till ökat sparande. Dessutom har hushållens reala inkomster ökat, marginalskatterna minskat och ränteavdragsbegränsning införts vilket borde ge ytterligare stimulans för ökat sparande. har kreditexpansionen i fortsatt. Hushållens sparkvot har legat på ungefär samma nivå som 1987 d.v.s. . Hushållens nettoupplåning har uppgått till 100 miljarder. Den största delen, 80 miljarder, har dock varit finansiella placeringar. En ökning i de reala investeringarna har också skett. En icke obetydlig del av upplåningen har dock använts till ren konsumtion. väntas hushållens sparkvot öka något. Ser man till det finansiella sparandet kommer detta enligt finansplanen att fördela sig på följande sätt mellan olika samhällssektorer: -6,0 -29,2 -32,3 -30,5 Som angetts i kapitel 3.1. anser vi siffran -10,4 på bytebalansen som Mot. Alternativen avser regeringens olika alternativ för Fi226 löneökningstakt på 4 resp. . Den tydligaste trenden i ovanstående tabell är det ökande finansiella sparandeöverskottet i offentlig sektor och det ökande sparandeunderskottet i hushållssektorn. -87 angav som målsättning att förbättra den konsoliderade offentliga sektorns sparande. Detta sparande ansåg utredningen vara nödvändigt för att finansiera investeringar i industrin. Den socialdemokratiska strategin har också i hög grad varit att överflytta sparandet från den privata till den offentliga sektorn med tydlig avsikt att få en större politisk kontroll över investeringarna. Det finns dock inte, enligt vår mening, något egenvärde i ett sparande genom statliga budgetöverskott, ej heller i ett sparande i socialförsäkringssystemet (annat än för att utjämna avgiftsuttaget över tiden). Ett starkt hushållssparande däremot är ett alternativ som fyller flera syften: - För det första ger det hushållen ekonomisk trygghet att ha en finansiell buffert. - För det andra ger ett sparande i egen bostad, aktier, vinstandelsfonder och i eget företag en positiv makt- och ägandespridning i samhället. - För det tredje innebär ett lågt sparande i hushållssektorn definitionsmässigt en högre konsumtion och därmed en större risk för överhettning med en ökad inflation som följd. En hög konsumtion ger inte minst en press nedåt på bytesbalansen då den privata konsumtionen har ett högt importinnehåll. anser därför att sparandet i ekonomin i första hand skall ske i hushållssektorn. Det finns en rad möjligheter att stimulera hushållssparande: - Den viktigaste åtgärden för att stimulera sparandet är att föra en ekonomisk politik som begränsar inflationen. Avkastningen på det finansiella sparandet får inte urholkas genom återkommande negativa realräntor. En tillväxtorienterad politik som ger höjda reallöner kombinerat med en rättvis fördelning är också en förutsättning för att sparandet skall öka. - Vidare måste det råda stabila villkor för sparandet. Att lägga in ett ytterligare osäkerhetsmoment genom politiska beslut som skedde vid engångsskatten på pensionssparande minskar intresset för sparandet. - En av orsakerna till det låga finansiella sparandet har varit den låga reala avkastningen efter skatt. Sänkta marginalskatter och av dragsbegränsningar som gynnar sparande och missgynnar konsumtionslån måste bli ett resultat av en större skattereform. - Den särskilda skattereduktionen för mindre aktieutdelning, som den icke-socialistiska majoriteten införde, tillkom för att lindra dubbelbeskattningen av aktieutdelning. Härigenom stimulerades det enskilda aktiesparandet. Den socialistiska riksdagsmajoriteten upphävde denna möjlighet trots att den haft uppenbart positiv effekt. I nuvarande situation framstår det som särskilt angeläget att beslutar om åtgärder som gynnar sparande i aktier. Löntagarfonderna motverkar strävandet mot maktspridning och bör därför avskaffas. Vi har i en trepartimotion föreslagit att en betydande del av fondmedlen skall användas för att stimulera till aktiesparande inom allemanssparande!. - Sparande i aktier är i likhet med annan investeringsverksamhet en handling som kräver rimlig förutsägbarhet. Engångsskatter av den typ som aviseras i finansplanen avseende företagens vinster minskar benägenheten till det risktagande som aktiesparande innebär. Det har inte heller påvisats att vinstindragningar av denna typ skulle ha någon stabiliseringspolitisk effekt, vilket däremot hävdas i finansplanen. - Ett utmärkt system för att sprida ägande av aktier är de vinstandelsfonder som byggts upp i många svenska företag. beslöt en riksdagsmajoritet av socialdemokrater och kommunister att belägga dem med socialavgifter. Detta ansåg vi vara felaktigt. De system som skapats på många företag är klart att föredra framför det starkt centraliserade system för vinstdelning som löntagarfonderna innebär. Det finns dock anledning att dra upp en rågång mellan vinstandelar och lön. Det är därför enligt vår uppfattning rimligt att förlänga den tid, vanligtvis , som medlen måste vara innestående innan utbetalning kan ske till den andelsberättigade. - Staten äger en flora av företag som i stor utsträckning kunde drivits i privat regi. har vid ett antal tillfällen föreslagit försäljning av vissa delar av dessa genom emittering av folkaktier för att sprida aktieägandet. Emissionen av aktier i visade att stort intresse finns för detta bland allmänheten. Garantier måste skapas syftande till att möjligheterna till aktieteckning sprids jämnt bland allmänheten. Enligt uppfattning behövs insatser för att göra långsiktigt målsparande verkligt attraktivt. vill därför införa personliga investerings Reformen bör ha följande inriktning: - Berättigade att öppna ett personligt investeringskonto är desamma som för allemanssparandet. Den sparande skall fylla senast sparandet börjar samt vara folkbokförd i . - Insättning får ske på kontot med upp till ett halvt basbelopp per person och år. Det innebär att insättningen skulle maximeras till med basbelopp som beräkningsgrund. Denna summa undantas från beskattning. - All avkastning inom kontot blir skattefri så länge pengarna kvarstår på kontot. Förmögenhetsskatt tas ut. - Belåning av kontot tillåts inte. - Uttag utan beskattning får ske före exempelvis för investering i egen permanentbostad eller som eget kapital vid start eller övertag av företag. Därvid minskas ingångsvärdet med motsvarande belopp vid realisationsvinstbeskattning. Kontot bör även kunna öppnas för köp av aktier. - Uttag tillåts för alla medel på kontot fram till dess kontoinnehavaren fyller exempelvis . Uttag kan ske med maximalt av kontots högsta värde . Medlen får med andra ord tas ut . Uttagen justeras för kontots värdeförändring . Efter femårsperioden, exempelvis , är de medel som ej tagits ut fria för uttag. Uttaget beskattas enligt inkomstskattereglerna. - Vid särskilda skäl bör pengarna mot erläggande av avgift kunna tas ut innan åldersgränsen är uppnådd. Personliga investeringskonton är ett målsparande. Det riktar sig framför allt till yngre människor. Ett system med personliga investeringskonton skulle aktivt kunna bidra till ett ökat enskilt sparande i bank. Det skulle också kunna bidra till ett ökat intresse för att starta eget företag samt att äga sin egen bostad. Systemet lämpar sig dessutom utmärkt för pensionssparande. Personliga investeringskonton är ett system för långsiktigt sparande. Reformen tar bl a sikte på att vara ett komplement till institutionaliserat pensionssparande. Systemet kan också fylla ett behov för dem som vill trappa ned på arbetstiden tidigare än . Långsiktigheten i placeringarna minimerar risken för skatteplanering. Slutligen borde en reform av denna omfattning kraftigt stimulera hushållssparande!. - I en särskild motion utvecklas vår syn på småföretagsbeskattningen. Bl a föreslås minskade arbetsgivaravgifter och slopad förmögenhetsskatt på arbetande kapital. - Räntan måste pressas ned. är räntenivån i omvärlden ett pär procent lägre (eurodollarmarknaden) än i . menar att det höga ränteläget är olyckligt eftersom det hämmar kapitalbildning och investeringsvilja samt medverkar till fördelningspolitiskt ofördelaktiga förmö Genom en stram finanspolitik, försäljning av Mot. 1988/89 statlig egendom samt avskaffad valutareglering kan räntan i Fi226 En viktig komponent i en räntepressande politik är en återhållande finanspolitik. har i sina budgetalternativ pekat på vägen att bromsa statens utgifter för bl a arbetslöshetsförsäkring och bostadssubventioner. Ett annat sätt att pressa ned räntorna är försäljningar av vissa statliga företag. har föreslagit försäljningar i en takt motsvarande ca . Ett minskat statligt upplåningsbehov minskar trycket på penningmarknaden, vilket verkar nedpressande på räntan. Detta i sin tur stimulerar produktiva investeringar vilket ger en produktionstillväxt . Det skapar utrymme för minskat skattetryck, vilket är en långsiktig målsättning för . En lämplig del i en räntepressande politik är att avskaffa valutaregleringen. har kapitalmarknaderna i många länder avreglerats. Exempel finns att hämta i , , , , Den mest omfattande avregleringen sker inom den europeiska gemenskapen där ett omfattande integrationsarbete pågår. Erfarenheterna från dessa länder är i huvudsak positiva. Som ett led i den allmänna utvecklingen mot en ökad liberalisering av kapital- och kreditmarknaden aviseras i budgetpropositionen en avreglering av de återstående delarna av det svenska valutaregleringssystemet - den s k hårda kärnan. har redan svarat på detta genom att avskaffa förbudet för svenskar att köpa aktier i utlandet samt tillåta juridiska personer att köpa fastighetsegendom i utlandet. instämmer i att det är dags att avskaffa de kvarvarande delarna av valutaregleringen. utvecklar sin syn på valutaregleringens avskaffande i en särskild motion. Den snabba utvecklingen av priser och löner är kanske det allvarligaste problem svensk ekonomi har . Inflationstakten i är dubbelt, eller i vissa fall så hög som i våra viktigaste konkurrentländer. Lönekostnadsökningarna 1988 blev . Regeringen räknar med en dämpad lönekostnads- och prisutvecklingstakt; respektive . De flesta andra bedömare är inte lika optimistiska. Denna utveckling försämrar vårt konkurrensläge - svenskt näringsliv tappar marknadsandelar. Vi ser redan allt större underskott i bytesbalansen. Denna negativa trend riskerar att accelerera om inte inflationstakten kan bromsas upp. hotar nya budgetunderskott. Lönekostnadsutvecklingen är en bidragande orsak till inflationsutvecklingen. De senaste årens avtalsrörelser har drivit fram höga nominella lönelyft, vilka p.g.a. inflationen dock givit ett magert utbyte realt för Mot. Den höga löneglidningen för vissa grupper har givit upphov till Fi226 kompensationskrav och därmed stegrat lönekostnadsutvecklingen på hela arbetsmarknaden. Lönekostnads- och inflationsutveckling hör självklart ihop. Det båtar föga att med olika medel försöka tvinga ner lönekostnadsutvecklingen när inflationen är på nuvarande nivå. Vi måste istället växla ned priser och löner genom en verksam inflationsdämpande politik. På detta område har regeringen misslyckats: Genom att genomföra skattesänkningar med fördelningspolitiskt sned profil bäddar man för kompensationskrav från låglönegrupperna Genom att utforma förslag till kommande skattereformer som ger olika utbyte åt olika inkomstgrupper bäddar man för kompensationskrav från övriga redan innan reformen genomförts Genom att driva fram en regional obalans som skapat löneglidning och överhettning på arbets- och bostadsmarknaderna i storstäderna driver man på den allmänna prisutvecklingen i hela landet Genom devalveringspolitiken i kombination med avregleringen på kreditmarknaden och ett dåligt fungerande skattesystem har en spekulationsekonomi uppstått som drivit på prisutvecklingen och lett till en våg av fusioner i näringslivet med ökad monopolprissättning Avvecklade livsmedelssubventioner har en direkt effekt på konsumentprisindex. har studerat kostnadsutvecklingen och förutspår förlorade marknadsandelar även med konstanta relativpriser. Kostnadsökningarna måste därför pressas tillbaka till en nivå som ligger under omvärldens. -87 visade på att relativpriserna måste sjunka för att den svenska exportindustrins marknadsandelar skall bibehållas. Detta förutsätter en årlig lönekostnadsökningstakt på högst . Alternativen till en lägre kostnadsutveckling är dock inte speciellt attraktiva. En fortsatt snabb kostnadsutveckling kan för det första tvinga regeringen till en kraftig åtstramning av ekonomin för att via en högre arbetslöshet pressa ned inflationen. Detta är den strategi man valt i i övrigt. Inflationen har visserligen pressats tillbaka men det har skett till priset av en långvarigt hög arbetslöshet med stora samhällsekonomiska och sociala kostnader som följd. Det andra alternativet är att förstärka konkurrenskraften genom upprepade devalveringar. Detta alternativ kommer med stor sannolikhet att innebära accelererande kostnadsökningar. Detta är i praktiken vad som skett. Genom den starka knytningen till dollarn har kronan devalverats i takt med dollarfallet. Ett tredje alternativ är att helt ge upp prisstabilitetsmålet och låta växelkurserna fluktuera fritt. anser att detta är en klar ambitionsni våsänkning i den ekonomiska politiken som med kraft måste avvisas. Slutsatsen är att kostnadsökningarna måste begränsas på annat sätt. Prisstopp har varit regeringens huvudmedicin mot kostnadsökningarna . Rörliga priser är dock nödvändiga i ett dynamiskt ekonomiskt system. Prissystemet reflekterar produktionskostnadsförändringar, ändringar i konsumenternas smak m m. Långvariga prisstopp orsakar därför stora samhällsekonomiska förluster. Forskningsresultat visar också på att prisstopp haft en pådrivande effekt på inflationen. Företagen har efter stoppets slut höjt priserna för att säkra marginaler även inför nästa prisstopp. Prisstoppet bidrog till den höga konsumtionsnivån och försvagningen av den externa balansen. avvisar därför prisstoppet som ett medel i den ekonomiska politiken, dock med undantag för exceptionella förhållanden. En form av statliga ingrepp är att genom politiska beslut på förhand göra allmänna inkomstpolitiska utfästelser som t ex omläggningar av skatteskalor och införande av löntagarfonder. Detta kan t ex ske genom att regeringen inträder som avtalsslutande part och sluter sociala kontrakt, s k förhandlad inkomstpolitik. Den generella slutsatsen man kan dra från andra länder är att man där inte lyckats uppnå den återhållsamhet i lönebildningen som eftersträvats. Lönebildningen skall enligt mening ske i förhandling mellan fria parter. En annan form av statlig inblandning är lagstiftning mot löneökningar. Detta skjuter dock bara upp löneökningarna i tiden och ger ingen långsiktig lösning. Om den sortens ingrepp skulle utnyttjas blir konsekvenserna orimliga och arbetsmarknadsparterna fråntas både frihet och ansvar. Lönesystemets förmåga att styra arbetskraft till olika sektorer urholkas med välfärdsförluster som följd. avvisar även denna form av statlig inkomstpolitik. har uppfattningen att alltför svaga incitament för att uppnå samhällsekonomiskt acceptabla löneökningar är orsaken till problemen. En rad åtgärder är nödvändiga för att få ned kostnads- och löneökningstakten: