mot · GC02K203 · 1989-01-12 00:00:00 — Motion till 1988/89:K203 av m.fl. (m) Grundlagsfäst äganderätt Enskild äganderätt är en förutsättning för demokrati 6 Äganderätt skapar trygghet och oberoende för den enskilde 8 Äganderätten är en förutsättning för marknadsekonomin 9 Äganderätt medför bättre vård av egendom 10 Skyddet för äganderätten 10 Socialdemokraterna och äganderätten 12 Starkare skydd för äganderätten 13 1* 1988/89.3sami. I motionen analyseras äganderättens betydelse från skilda utgångspunkter. Det konstateras bl.a. att enskild äganderätt är en förutsättning för marknadsekonomi och för demokrati. Äganderätten skapar trygghet och oberoende för den enskilde och medför dessutom en bättre vård av egendom och större omsorg om miljön. Äganderätten definieras juridiskt och dess nuvarande skydd beskrivs. Det konstateras att och ges exempel på hur den socialdemokratiska politiken urholkat och inskränkt äganderätten och hur därmed människors frihet minskat och hela vårt demokratiska system försvagats. I motionen slås fast att äganderätten måste ges ett starkare skydd i grundlagen. Alternativa sätt att åstadkomma ett sådant skydd redovisas. Mot bakgrund av detta krävs ett skyndsamt förslag om grundlagsskyddad egendomsrätt. Enskild äganderätt är en förutsättning för demokrati Det finns inget land som avskaffat den privata äganderätten som en fungerande demokrati har fortsatt att existera. Äganderätt i sig garanterar inte demokrati, men där äganderätten utplånas försvinner också förutsättningarna för en livskraftig demokrati. I ett samhälle utan enskild äganderätt finns ingen pluralism annan än den som den offentliga makten tillåter och stöder. Det beroendeförhållande till den politiska makten som då uppstår är inte förenligt med en fri debatt och ett demokratiskt styrelseskick. Från socialdemokratisk sida talar man ofta om att det måste införas ekonomisk demokrati i vårt land. I detta ligger att näringslivet tillsammans med andra delar av samhällsekonomin skall, som det heter, läggas under demokratisk kontroll. En sådan ordning skulle i sin förlängning betyda att i princip alla ekonomiska beslut i samhället fattas av valda politiker. Uttryckt på annat sätt skulle det betyda att alla beslut som gäller egendom skulle fattas av politiker. Det skulle alltså inte finnas utrymme för enskilda människor att besluta i ekonomiska frågor och därmed inte heller att råda över egendom. S.k. ekonomisk demokrati skulle utgöra ett direkt hot mot äganderätten. De steg mot ekonomisk demokrati som socialdemokraterna genomdrivit har i väsentliga avseenden urholkat äganderätten. Människors frihet har inskränkts och hela vårt demokratiska system har försvagats. Om ekonomisk demokrati fullt ut genomfördes i skulle det få förödande konsekvenser för medborgarna. Såsom utvecklas på annan plats i denna motion är ett marknadsekonomiskt system det bästa alternativet för att kombinera de miljontals beslut om produktion och konsumtion som måste fattas i ett samhälle. Ekonomisk demokrati är i socialdemokratisk terminologi bara ett annat begrepp för planhushållning och begränsad äganderätt för enskilda. All historisk erfarenhet visar att planhushållning alltid misslyckas. Det produceras fel typ av varor och tjänster i fel kvantitet och ofta av dålig kvalitet. Det konsumenter efterfrågar saknas, är för dyrt eller bristfälligt. Det konsumenterna inte vill ha finns i övermått. Det är ett system som generellt sett kännetecknas av köer och låg standard. sådant system samman. Det är vad vi nu iakttar, bl.a. i ett antal kommunistis- Mot. 1988/89 ka stater. För att sådana samhällen skall börja fungera ekonomiskt krävs K203 bl.a. privatiseringar inom skilda områden. Insikt om detta har börjat sprida sig även till t.ex. och , där privatiseringsprogram inletts. Men än mer betydelsefullt är att som en planekonomisk ordning genomförs går det demokratiska systemet under. Även om det vore möjligt att teoretiskt tänka sig ett flerpartisystem i ett land med planhushållning måste resultatet slutligen bli en totalitär stat. Om politiskt valda församlingar i princip skall fatta de ekonomiska besluten och alltså råda över egendom som kan nyttjas för varu- eller tjänsteproduktion utesluts därigenom enskilda - personer, organisationer eller företag - från sådan verksamhet. Det skulle i praktiken bara finnas en ägare till sådan egendom och därmed endast en arbetsgivare - det allmänna. Den yttersta bestämmanderätten skulle ligga hos den politiska majoriteten i samhället. Majoritetens beslut skulle i verkligheten fattas av en liten exklusiv grupp personer - regeringsmedlemmar, partistyrelseledamöter och fackföreningsledare. Därmed skulle envar medborgare stå i ett starkt beroendeförhållande till den rådande politiska makten. I praktiken skulle möjligheterna till politisk opposition härigenom omöjliggöras. Den som förespråkade en annan samhällsordning skulle automatiskt riskera att bli trakasserad på sin arbetsplats eller rent av förlora sin anställning. Genom att såväl privat förvärvsverksamhet som privat förmögenhetsuppbyggnad var otillåten eller omöjlig skulle möjligheterna till oberoende saknas. Det skulle finnas små förutsättningar för enskilda att bedriva opinionsbildning. Tidningar skulle ägas av, eller i vart fall vara starkt beroende av, det allmänna. ser vi oroande tecken på en sådan utveckling. Sålunda har t.ex. en löntagarfond förvärvat aktier - och därmed inflytande - i det bolag som bl.a. innehar tidningarna och . Om denna utveckling fortsätter och förstärks hotas i förlängningen den fria debatten. På motsvarande sätt skulle partiernas verksamhet, som självfallet förutsätter möjlighet att råda över ekonomiska tillgångar - bl.a. insamlade medel påtagligt försvåras. Alla partier skulle vara kraftigt beroende av stöd från den rådande politiska makten. Det säger sig självt att någon oppositionspolitik i praktiken inte skulle kunna förekomma. Det är en sådan ordning som utmärker kommunistiska diktaturstater. I ekonomisk demokrati ingår inte endast att egendom överförs från enskilda till det allmänna. Sådan egendom skall även kunna ianspråktas för olika korporativa organs räkning. skall beslutanderätt som tidigare utövades av offentliga organ kunna tilläggas de korporativa organen. På detta sätt kan sektorer i samhället undandras politisk kontroll och förändring. Om ett politiskt maktskifte skulle komma till stånd, trots avsaknaden av en väl fungerande politisk opposition, skulle inte ens detta leda till möjligheter att påverka alla områden i samhället. Den ekonomiska demokratin skulle obönhörligt föra till ett system som hotar vår demokrati. Resultatet skulle således bli raka motsatsen till vad som påstås: Fri opinionsbildning, konkurrerande politiska partier och möjligheten för väljaren att påverka samhällets utveckling skulle i det närmaste utplånas. Ett starkt skydd för äganderätten och den enskildes rätt att 7 disponera över sin egendom utgör däremot garantier för en fungerande Mot. 1988/89 demokrati. Äganderätt skapar trygghet och oberoende för den enskilde Ett politiskt system som godkänner och försvarar den enskilda äganderätten visar därigenom respekt för den enskildes självständighet och förmåga att ta ansvar för sin egen situation. Ett sådant system visar även respekt för den enskildes vilja att ordna tillvaron efter egna önskemål. Äganderätt möjliggör att den enskilde kan skapa ekonomisk trygghet för sig själv och andra - en trygghet som inte är beroende av utomståendes beslut. Det kan vara fråga om olika former av ägande för helt olika syften. Det kan gälla att äga sin bostad eiler sitt fritidshus. Det kan vara fråga om en egen bil eller båt. Eller kan det vara fråga om peng?' på banken, sparade för ett visst förvärv eller som en säkerhet om oförutsedda händelser inträffar, l ör många framstår pensionssparande som en önskvärd och nödvändig handling. Det gemensamma är att det ägda disponeras efter eget beslut och kan tillfredsställa vissa personliga önskemål eller skapa trygghet. Familjernas möjligheter att skapa ett sådant eget ägande har dock genomgått drastiska försämringar i vårt land . I viss utsträckning förklaras denna utveckling av den fortsatta utbyggnaden av kollektiva trygghetssystem. Det finns självfallet ett behov av sådana system. Det är emellertid inte nödvändigt att det allmänna administrerar systemen eller producerar de tjänster systemen tillhandahåller. Det är därutöver direkt olyckligt och illavarslande om de får sådan omfattning att de enskilda förvägras möjlighet att bygga upp ett ägande de själva bestämmer över. Kollektiva trygghetssystem grundas på politiska beslut och kan därmed lätt förändras. Därmed har den enskildes förmåga att påverka sin egen trygghet i många avseenden inskränkts beroende på att alternativa former antingen förbjudits eller är alltför dyra. Att den offentliga sektorn erhållit monopol inom viktiga områden och sedan inte förmår att sköta uppgifterna kan drabba den enskilde hårt. I bl.a. har föräldrar plötsligt mist sin barntillsyn sedan barnstugor stängt p.g.a. personalbrist. Detta har kunnat tvinga en förälder att sluta sitt förvärvsarbete. Inom sjukvården får människor med behov av angelägna operationer av exempelvis höftleder eller ögon vänta , med svårt lidande som följd. Andra som väntar på hjärtoperationer hinner bokstavligt talat dö i kön. På detta sätt har det skapats ett beroendeförhållande mellan det allmänna och den enskilde främst till följd av att den enskildes ägande av olika skäl inskränkts. Enskilt ägande har således stor betydelse för medborgarnas trygghet, oberoende och valfrihet. Detta innebär emellertid inte att äganderätten kan lämnas helt oreglerad. Självklart måste begränsningar även gälla för hur den enskilde kan nyttja sin egendom. Friheten att förfoga över egendomen måste förenas med respekt för andra medborgares välbefinnande, äganderätt och integritet. Äganderätten är en förutsättning för marknadsekonomin Mot. Äganderättsskyddet är av grundläggande betydelse för formandet av den samhällstyp som är gemensam för de västerländska staterna. Den enskilda äganderätten är en oundgänglig förutsättning för en fungerande marknadsekonomi. I en marknadsekonomi får var och en försöka sälja sina produkter eller tjänster, som andra självständigt bestämmer om de önskar köpa vad som utbjuds. Under förutsättning att några hinder för nyproduktion inte finns skapas härigenom konkurrens. Köparna, konsumenterna, har möjlighet att avgöra vilka produkter som skall fortsätta att tillverkas och säljas. Det finns ingen tvekan om att marknadsekonomin är det mest effektiva systemet för ianspråktagande av resurser och fördelning av varor. Marknadsekonomin bygger på decentraliserat och individuellt beslutsfattande. Marknadsekonomin förutsätter självfallet att det finns enskild egendom som möjliggör produktion, liksom att det finns enskild egendom som möjliggör konsumtion. Därför är äganderätten en förutsättning för en marknadsekonomi. När äganderätten begränsas eller störs, störs också marknadsekonomin. Detta leder i många fall till att sämre produkter produceras, som de blir dyrare. En annan typisk följd av störningar i marknadsekonomin eller avsaknad av marknadsekonomi är att produktionen inte frambringar de nyttigheter som konsumenterna efterfrågar. Begränsningar i äganderätten med åtföljande försämringar i marknadsekonomins funktion kan därför generellt sett antas leda till sämre standard för medborgarna. Det händer att det marknadsekonomiska systemet kritiseras på närmast moraliska grunder. Det görs gällande att marknadsekonomin i själva verket bygger på spekulation och manipulation av konsumenter, vilka luras att efterfråga onödiga varor eller tjänster. Detta är en felsyn. I en marknadsekonomi har privat ägande och i än högre grad enskildas idéer, arbetsinsatser och beslut om köp en helt avgörande betydelse. I en sådan ekonomi finns stort utrymme för privata initiativ av olika slag. Systemet bygger på att människor själva vill - och har förmåga att - avgöra vad de önskar att konsumera. Detta är raka motsatsen till vad som råder i en socialistisk ekonomi. Där avgör ytterst politiska beslut vilka idéer som är goda och vilken produktion som skall äga rum. Resultatet blir ineffektivitet, resursslöseri och minskad valfrihet för konsumenten. Det privata ägandet har stor betydelse såväl för framtagandet av nya produkter som för den allmänna ekonomiska utvecklingen. Många av våra nuvarande storföretag startades av en eller några enskilda personer. De hade en idé som de satsade arbete och pengar på. De visste inte om den vara eller den tjänst de marknadsförde skulle efterfrågas av allmänheten. Detta kan om man så vill kallas spekulation. Men ett riktigare uttryck är risktagande. Om satsningen slog fel drabbades de själva hårdast. Avgörandet låg ytterst hos konsumenterna. Endast de produkter som konsumenterna ansåg värda sitt pris överlevde och lät därmed företaget överleva. Slutsatsen av detta är att det privata ägandet har mycket stor betydelse för dynamiken i det ekonomiska livet. Äganderätt medför bättre vård av egendom Den som äger något är oftast benägen att ta god hand om egendomen. Vanvård av det ägda leder ju till förlust för ägaren. Detta är tydligt i de mest skiftande sammanhang. Det gäller naturligtvis beträffande fast egendom. Den jordbrukare som inte sköter sina åkrar drabbas av sämre skördar, liksom den skogsägare som inte på rätt sätt tar hand om skogen får räkna med sämre tillväxt och därmed lägre inkomster. På motsvarande sätt förhåller det sig med byggnader. Underhålls inte byggnader förfaller de och minskar i värde. Samma gäller om företag. Ägarnas ersättning är helt beroende av hur väl företaget sköts. De har därför starka skäl för att kontrollera verksamheten. Äganderätt har med andra ord betydelse både privatekonomiskt och nationalekonomiskt, genom att ägandet normalt sett för att egendom sköts väl. På motsvarande sätt förhåller det sig beträffande naturhushållning och miljövård. Enskilt ägande har ett direkt samband med enskilt ansvar. Men finns ett behov av lagstiftning och offentlig tillsyn till skydd av miljön. Det är inte konstigare än att det finns lagar som i olika avseenden reglerar utnyttjandet av privat egendom i andra sammanhang. Det är dock ett stort misstag att tro att privat äganderätt i sig ökar risken för miljöförstörelse. Det är lätt att konstatera att i kommunistiskt styrda länder är omsorgen om miljön klart mindre än i länder med marknadsekonomiskt system. När produktionen och kontrollen av miljöresurser ligger i samma hand blir det hänsynen till miljön som får vika. Men man behöver inte gå så långt som till kommuniststater för att finna att det allmänna inte sällan brister i miljövårdshänsyn. har konstaterat att statliga företag och kommuner är värst att ha som motpart i miljömål: Där härskar ofelbarhetssyndromet och inget personligt ansvar utkrävs. (, nr 17 1988). konstaterade vidare i samma artikel att privatföretag i regel har mycket att förlora vid en tvist och därför är beredda på en uppgörelse. Det finns ansvariga vars huvuden kan rulla. Men ett statligt monopolföretag eller en kommun behöver inte vara rädd om sitt rykte eller att förlora marknader. Frågan om hur skyddet för äganderätten skall stärkas hänger samman med hur äganderätt skall definieras. Den juridiska innebörden av äganderätt är inte helt klar. Den i detta sammanhang lämpligaste definitionen torde vara att äganderätten helt enkelt innefattar besittningsskydd och förfoganderätt. innehåller inte någon uppräkning av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. En sådan uppräkning görs däremot i FN:s förklaring om de mänskliga rättigheterna, antagen 1948. Förklaringen är visserligen inte juridiskt bindande utan utgör en rekommendation. Det är emellertid givet att förklaringen har ett högt anseende och också praktisk betydelse, eftersom staterna i största möjliga utsträckning vill agera i enlighet med förklaringen. Egendomsskyddet behandlas i artikel 17, som lyder: har rätt att äga egendom såväl ensam som i förening med andra. Ingen må godtyckligt berövas sin egendom. Ett än starkare skydd för egendomsrätten föreskrivs i artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till . Konventionen är bindande för de fördragsslutande länderna. Enskilda medborgare kan därför anföra klagomål inför Europarådsorganen. fysisk eller juridisk persons rätt till sin egendom skall lämnas okränkt. Ingen må berövas sin egendom annat än i de allmännas intresse och under de förutsättningar som angivas i lag och av folkrättens allmänna grundsatser. Ovanstående bestämmelser inskränka likväl icke en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner erforderlig för att reglera nyttjandet av viss egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter och andra pålagor eller av böter och vitén. Regeln innebär att staten inte endast skall avhålla sig från att ta egendomen ifrån ägaren utan också att staten skall avhålla sig från att störa eller hindra ägarens utövning av de rättigheter som utgör äganderättens innebörd, exempelvis förfogande- och nyttjanderätten. blev 1982 det första konventionsland som fälldes för brott mot tilläggsprotokollets artikel 1. Detta skedde genom domen i / Lönnroth-målet. Domstolen prövade i detta om det förelåg en rimlig avvägning mellan det allmännas intresse och kraven på skydd av den enskildes grundläggande rättigheter. Domstolen kom fram till att en ägare får rätt till ersättning för ingrepp när dessa, efter en intresseavvägning, framstår som alltför betungande. I den svenska regeringsformen behandlas egendomsskyddet i 2 kap. 18 § regeringsformen. Där stadgas: Varje medborgare vilkens egendom tages i anspråk genom expropriation eller annat sådant förfogande skall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten enligt grunder som bestämmes i lag. Omfattningen av det skydd regeln garanterar för egendom är inte helt klar. Expropriation avser givetvis ingrepp mot fast egendom. Uttrycket annat sådant förfogande gäller ingrepp även mot lös egendom, exempelvis genom rekvisition. Ingrepp av det allmänna kan också förekomma i andra sammanhang. Bestämmelsen erbjuder ett tämligen svagt skydd för ägaren i sådana situationer. I princip skall själva förlusten ersättas. Men eftersom ersättning skall ske enligt grunder som bestäms i lag, kan denna vara så utformad att ersättningen inte helt och hållet motsvarar skadan. Bestämmelsen omfattar inte det fallet att egendom avhändes genom skatteuttag. I vår grundlag finns inte något tak för det samlade skatteuttaget. Regeln i 2 kap. 18 § regeringsformen omfattar inte heller de fall då det är fråga om s.k. rådighetsbegränsningar för en ägare. Det finns således inget grundlagsskydd som hindrar staten att exempelvis förbjuda markägarna att bygga på all mark i vårt land. Slutsatsen är att en riksdagsmajoritet har goda möjligheter att utan att hindras av svensk grundlag besluta om olika begränsningar i enskilt ägande. Det kan tilläggas att lagstiftaren kan genomföra motsvarande begränsningar i äganderätten för att gynna en annan enskild. Det finns ingenting som hindrar att lagstiftar om att en viss grupp enskilda skall överlämna en viss del av sin egendom till en annan grupp enskilda. Sammanfattningsvis kan konstateras att nuvarande skydd för äganderät- Mot. 1988/89 ten är bristfälligt i regeringsformen. Dessutom kan konstateras att ägande- K203 rätten påtagligt har inskränkts i vårt land. Socialdemokraterna i talar sällan och ogärna klarspråk om sin inställning till enskild äganderätt. Ur socialistisk synvinkel utgör emellertid enskildas innehav av egendom en orosfaktor som kan verka störande då det ideala, socialistiska samhället skall konstrueras. I sin praktiska politik motarbetar socialdemokraterna därför det privata ägandet. Detta har bl.a. tagit sig det uttrycket att man från socialdemokratisk sida varit negativ till ett starkt skydd i grundlag för äganderätten. Men det har också resulterat i att ett antal lagar har genomdrivits, som i större eller mindre utsträckning inskränker de enskildas rätt att disponera över sin egendom. Ett stort antal åtgärder som har haft denna inriktning skulle kunna räknas upp. I detta sammanhang skall vi inskränka oss till att nämna några exempel på lagar som begränsar äganderätten. Löntagarfonderna infördes efter lång politisk strid och mot en klar folkmajoritets vilja. Med fondernas hjälp överförs kontrollen över privata företag stegvis till nya ägare, nämligen det allmänna och av socialdemokraterna styrda fackförbund. Äganderätten överförs i princip utan att de ursprungliga ägarna får någon ersättning. Genom lagen om det s.k. fria fisket inskränktes nära 100 000 människors rätt att själva disponera över vatten, som de dittills hade innehaft med ägande- eller nyttjanderätt. I praktiken innebär lagen i det helt övervägande antalet fall att en rätt till egendom har begränsats utan att full ersättning erläggs. (PBL) innehåller regler som påtagligt minskar värdet av fast egendom för ägarna. Genom begränsningar i byggrätten, liksom bestämmelser som tillåter visst intrång på fast egendom utan ersättning, kommer äganderätten att beskäras. Den i vanligaste formen för att beskära den enskildes rätt till sin egendom är skatter. En skatt fråntar ägaren rätten att själv disponera över egendomen. Det förhållandet att större eller mindre del av den egendom som ianspråktagits i skatt kan komma ägaren till godo i form av allmänna tjänster, exempelvis vägar eller sjukvård, förändrar inte detta faktum. Självklart måste skatter kunna uttas för att finansiera nödvändiga gemensamma åtgärder. Skatteuttaget måste emellertid begränsas så att medborgarnas rätt att disponera över sina egna inkomster inte urholkas mer än vad som följer av de uppgifter som den offentliga sektorn naturligen bör svara för. har världens högsta skattetryck. Det har vuxit fram under de socialdemokratiska regeringsinnehaven. Detta har medfört att medborgarna har fått bestämma över en stadigt minskad andel av de egna inkomsterna. Denna har minskat från 1988. Den s.k. pensionsskatten var inte en skatt i vedertagen bemärkelse och inte heller expropriering. Den innebar ett nytt sätt att dra in egendom till staten. Skatten genomdrevs trots enhällig kritik från lagrådet om att skatten skapade en ny konstitutionell praxis som inte var godtagbar. har öppnat dörren för en utveckling med olika engångsingripanden mot K203 skilda former av ägande, som inte är förenlig med andan i vår författning och grunderna för vår rättsordning. Statsminister har bemött kritiken mot pensionsskatten genom att lansera begreppet medborgarrätt och ställa detta i motsats till äganderätten. Enligt detta resonemang finns inget hinder för att exempelvis med engångsskatter överföra enskilda människors egendom till staten. Demokratin anses ge majoriteten oinskränkt makt. Önskar majoriteten inskränka äganderätten i ett eller annat avseende har den rätt till detta. I en utredning publicerad av har emellertid bl.a. engångsskatten granskats. I utredningen ifrågasätts om en sådan åtgärd är principiellt förenlig med rättsstatens idé. (BRÅ Forskning 1988:3) 1988 fattade den socialistiska majoriteten i beslut om införande av en ny, femte AP-fond. I praktiken innebär detta ett kringgående av det tidigare socialdemokratiska löftet om att löntagarfonderna endast skulle vara en beträffande tid och resurser begränsad företeelse. Effekten blir att takten i socialiseringen av ägandet i näringslivet kommer att öka. En snabbare förändring av ägandet av näringslivet i blir möjlig. Detta är helt i enlighet med socialistiska krav som syftar till att öka det allmännas ekonomiska kontroll över näringslivet. Det anförda visar att kravet på grundlagsskydd för enskilt ägande har fått allt större aktualitet . Starkare skydd för äganderätten Vi har i det föregående visat en mängd fördelar med äganderätten och att äganderätten är en förutsättning för individens valfrihet och en fungerande demokrati.