mot · GC02Fö13 · 1989-03-16 00:00:00 — Motion till 1988/89:Föl3 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 1988/89:80 om verksamhet och anslag för det militära försvaret m.m. under /90 I denna motion föreslår att skall anvisa 400 respektive 800 milj.kr. utöver regeringens förslag för det militära försvaret. Avsikten med vårt förslag är att därmed kunna förverkliga de väsentligaste förstärkningarna av försvarsmaktens operativa förmåga enligt försvarsbeslut. Förstärkningarna avser bl.a. helikoptrar för sjuk vårdstransport, kvalificerat luftvärn, ubåtar och tunga kustrobotar. anser alltså att innehållet försvarsbeslut skall förverkligas. I detta syfte är vi till skillnad från regeringen beredda att anslå de medel som behövs. har i sin partimotion om totalförsvaret (1988/ 89:Fö207) redovisat sin syn på vad som krävs av totalförsvaret för att detta skall vara ett starkt stöd för stabiliteten i det nordiska området. I partimotionen angavs uppfattning om den lämpliga utvecklingen av totalförsvaret både i kvalitativt och kvantitativt avseende. Vi anser att de säkerhetspolitiska förutsättningarna och de därmed följande kraven på totalförsvarets olika funktioner är oförändrade jämfört med situationen då fattade försvarsbeslut. De förstärkningar som då beslutades - såväl inom sjukvården som för viktiga delar av det militära försvaret måste därför i allt väsentligt genomföras som en grund för nästa försvarsbeslut. Det faktum att myndigheterna i underlaget till försvarsbeslutet underskattat kostnaderna och att läget inom försvarsindustrin visat sig vara avsevärt allvarligare än vad hade kännedom om 1987 förändrar inte denna inriktning. Det vore enligt vår mening inte ansvarsfullt att skriva ned kraven på totalförsvaret och därmed förlora sammanbandet mellan säkerhets- och försvarspolitiken. Ett sådant agerande är främmande för . Partimotionen och föreliggande motion bör alltså läsas tillsammans, varvid januarimotionen ger det större sammanhanget och de principiella motiveringarna. Uppdelningen i två motioner är en följd av att regeringen i årets budgetproposition behandlade delar av totalförsvaret, medan verksamheten och anslagen för det militära försvaret behandlas i särpropositionen 1988/89:80. I flera avseenden innehåller den senare propositionen förslag som måste välkomna. Dit hör både organisationsförändringar och vissa ökade resurser. nödgas vi konstatera att propositionen inte innehåller förslag som skulle göra det möjligt att inom rimlig tid förstärka försvarsmaktens operativa förmåga enligt försvarsbeslut. Här nedan redovisas synpunkter och förslag relaterat till regeringens förslag i proposition 1988/89:80. Decentralisering och delegering Mot. I propositionen ställer sig regeringen bakom det mesta av ÖB:s förslag till ^013 förändringar av principerna för ledning inom hela försvarsmakten. Grundtanken är att decentralisera och delegera ansvar för att ge ökat utrymme för kreativitet och initiativ. Vi vill starkt tillstyrka förändringar i denna riktning. Det ligger väl i linje med den inre reformation som verkar för vad gäller den offentliga sektorn. Kan inte offentliga verksamheter ge ökat utrymme för initiativ från personalens sida kommer svårigheterna att rekrytera och behålla kvalificerad personal att bli allt större. De anställda måste känna att ansvarstagande, nytänkande och ökad professionalism uppskattas. Den utpräglade centralstyrningen inom försvarsmakten är sannolikt en av anledningarna till att brister i mobiliseringsförråd och förbandens krigsduglighet till stor del har dolts. En organisation där kunskap och ansvar är separerade genom att också detaljbeslut centraliseras kan knappast fungera ens i teorin. I praktiken har försvaret fungerat illa, vilket uppdagade brister i kostnadskontroll och funktionsförmåga givit många exempel . Vi ställer oss därmed bakom förslaget att redan nu tar ställning till ÖB:s förslag om decentralisering. Behovet av förbättringar är så stort att det inte vore rimligt att fördröja beslut genom att först invänta förslag från försvarskommittén. Ansvarsfördelningen mellan de centrala staberna bör däremot ytterligare prövas sedan försvarskommittén redovisat orsakerna till att myndigheternas underlag till 1987 var behäftat med så uppseendeväckande stora fel. Vi motsätter oss inte att de centrala staberna var för sig får den principiella uppbyggnad som beskrivs i propositionen. Vi kan också godta att inte skall behöva fastställa varje stabs myndighetsorganisation. Men vi vill framhålla att i den mån försvarskommittén finner behov att t.ex. stärka ÖB:s inflytande över materielplaneringen och kontrollen av försvarsgrenarnas driftsutgifter - vilket i sin tur ökar statsmakternas möjligheter att också utkräva ansvar av ÖB - bör sådana förslag möjligt få genomslag också i stabsorganisationen. Vad vi här anfört om ledningsorganisationen och försvarskommitténs uppdrag att granska den hittillsvarande försvarsplaneringen bör som sin mening ge regeringen till känna. I fråga om totalförsvarets ledning på högre regional nivå, alltså indelningen i geografiskt sammanfallande militär- och civilområden, föreslår regeringen att Bergslagens milo/civo utgår. har lätt att ställa sig bakom den förändringen. Samma förslag fördes nämligen fram av mittenregeringen års försvarsbeslut. Förslaget fälldes i genom att socialdemokraterna- trots att de ställt sig bakom det i försvarsutredningen - plötsligt gjorde helt om och stödde en moderat partimotion. Den rationalisering som på detta sätt förhindrades skulle ha möjliggjort att resurser använts för att förnya krigsorganisationen. Uppgörelsen i utskottet bidrog därmed till att öka obalansen inom försvaret. Det vore möjligt att göra ytterligare en rationalisering genom att lägga Mot. samman också milo/civo Syd och milo/civo Väst. ÖB har föreslagit en sådan Föl3 åtgärd, som både skulle spara pengar och möjliggöra en bättre ledning. Till följd av invändningar från överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB) avstår regeringen från att lägga fram ett sådant förslag. En övergång till fyra milo/civo kan mycket väl ha vissa negativa effekter på den civila sidan, och vissa förstärkningar inom den civila ledningsorganisationen vore därför sannolikt motiverade. Vårt intryck är dock att de invändningar som framförts från ÖCB inte vägts samman med de ekonomiska besparingar som åtgärden skulle ge på militär sida. Är fördelarna för civilt totalförsvar av att behålla fem civilområden så stor att den skulle motivera denna organisation även om merkostnaden för den hade belastat den civila planeringsramen? Vi anser att viss hänsyn till dessa förhållanden bör tas när den civila planeringsramen fastläggs försvarsbeslut. I propositionen föreslår regeringen att dagens åtta omoderna infanteribrigader IB 66 utgår. Förslaget finns i ÖB:s försvarsmaktsutredning. Försvarsministern säger att det kan synas som om förslaget från regeringen föregriper försvarskommittés arbete och att frågan om dessa brigaders bibehållande borde prövas av kommittén. Han förordar ändå att beslut fattas . Det är nämligen inte möjligt att ens med mycket stora ekonomiska tillskott kunna avdela medel för att bibehålla dessa förband, skriver försvarsministern. Genom att nu besluta om indragning av förbanden kan grund- och repetitionsutbildning för dessa förband upphöra från nästa budgetår. Materiel och personal från dem kan då överföras till andra förband, som därigenom får ökad krigsduglighet och uthållighet. hälsar detta förslag med tillfredsställelse. I partimotionen påminde vi om att vi pläderat för en minskning av numerären ifråga om soldater och markstridsförband därför att det är orimligt att ha kvar förband med otillräcklig utrustning och utbildning. Förslaget om indragning av IB 66-or fördes fram av års försvarsbeslut men de militära myndigheterna motsatte sig då mycket kraftigt detta förslag. Det förtjänar påpekas att beslöt att flertalet av dessa brigader skulle slopas, men myndigheterna motsatte sig detta riksdagsbeslut och vägrade att genomföra det. stod det klart att arméns kvalitet skulle bli orimligt låg om man vidmakthöll fler brigader än som kunde förses med modern utrustning. Vi påminde i partimotionen om att inför försvarsbeslutet uttryckte oro för brister i mobiliseringsförråden, men myndighetsföreträdare förklarade att denna oro var obefogad. sägs från flera håll att bristerna ute i mobiliseringsförråden är långt större än som tidigare angivits. Genom minskning av antalet förband blir det möjligt att fylla många materielslag i förråden genom att man för över utrustning från utgående förband. Man kan t.ex. se till att det finns automatkarbiner för alla fältförband och fler sådana kan också föras vidare till lokalförsvarsförband I slutändan betyder detta att kvarvarande gevär av modellår kan utgå ur organisationen. Genom färre förband blir det totalt sett ett mindre årligt behov av materielomsättning. Därmed ökar möjligheterna att klara nödvändig successiv modernisering av materiel genom tillförsel av ny utrustning. som vi beklagar att åtgärden inte genomförts vill vi alltså tillstyrka regeringens förslag om att de äldre infanteribrigaderna utgår ur organisationen. Försök med avkortad utbildning Nedläggning av de äldre infanteribrigaderna är en viktig förändring för att möjliggöra en högre kvalitet på de viktigaste förbanden, som handlingsfriheten bibehålls att modernisera omkring 20 anfallsbrigader. Denna prioritering av de viktigaste förbanden motverkas av propositionens inriktning att vidhålla fem månaders lägsta utbildningstid för värnpliktiga, oavsett krigsuppgift. anser - som framgick också i partimotionen - att de av ÖB begärda försöken med utökad differentiering av värnpliktsutbildningen ska genomföras. De medelsbehov400-600 miljoner kronor per år-som uppkommer är inte täckta i nuvarande planering och riskerar därmed att ytterligare urholka arméns materiella kvalitet. grundsyn innebär att ingen värnpliktig skall genomgå en längre utbildning än vad som behövs för att de uppgifter som är angivna skall kunna lösas. Det är inte möjligt för att exakt ange vilken lägsta utbildningstid som erfordras för enheter med bevakningsuppgifter. ÖB och arméchefen har angivit att man bör specialutbilda enheter där det värnpliktiga befälet ges 12-15 månaders utbildning och manskapet . De hävdar att man med målinriktad utbildning, moderna metoder och effektivt utnyttjande av tiden bör kunna nå utbildningsmålen för sådana enheter. Försöksverksamhet borde få bedrivas för att pröva realiserbarheten i de av myndigheterna föreslagna förbanden. Den parlamentariska värnpliktsutbildningskommittén (VK 83) föreslog tio veckors utbildning för just värnpliktiga med bevakningsuppgifter, och sådan utbildning bedrivs också . Det är fråga om värnpliktiga som vid mönstring inte bedöms lämpliga för reguljär soldatutbildning, alltså den grupp som tidigare kallades handräckningsvärnpliktiga. Den totala tiden för deras tjänstgöring är längre, men för krigsuppgiften bevakning skulle de ges tio veckors utbildning. Alla värnpliktiga anses bli utbildade för att försvara den egna arbetsplatsen. Det gäller bemanningen på artilleripjäser, trängförbandens, ingenjörsförbandens, signalförbandens och luftvärnsbandens personal, men också t.ex. flygvapnets värnpliktiga som utbildats med teknisk klargöring av flygplan som huvuduppgift. För samtliga dessa kategorier gäller att utbildningstiden för bevakning och eget skydd är ungefär densamma som ÖB föreslagit för bevakningsförbandens manskap. Dagens beredskapsplutoner ges uppgiften att svara för beredskap mot oförutsedda händelser, inklusive sådana aktioner som kräver vapeninsats. kan inte sätta sig i fackmännens ställe och avgöra vilken Mot. 1988/89 utbildningstid som krävs för en bevakningsuppgift. Men det som är sant FÖ13 måste vara sant för alla med uppgift att kunna försvara sig själva och ett punktmål. Det är tankegångar av detta slag som ligger bakom förslaget i partimotion att ÖB ska få genomföra de försök han föreslagit. Propositionen säger nu nej till detta. De ekonomiska konsekvenserna av detta nej är långtgående. Regeringsförslag om ekonomiskt påslag I propositionen föreslår regeringen att ökade resurser tillförs det militära försvaret för att förstärka repetitionsutbildningen och bibehålla den försvarsindustriella handlingsfriheten . kan principiellt godta dessa förslag men förutsätter att före beslut får en närmare redovisning av de försvarsindustriella satsningarna. De tillskott regeringen föreslår är 580 miljoner /90 och 625 miljoner /91. Vi konstaterar att regeringen därmed erkänner att förstärkningar är nödvändiga sedan det visat sig att myndigheternas underlag var grovt vilseledande. Regeringens ställningstagande är en förändring gentemot attityden , då försvarsministern vägrade medge den parlamentariska utredningen om främst arméns organisation rätten att i något avseende föreslå ökade medel. Det var denna inställning från regeringens sida som gjorde att fann det meningslöst att fortsätta det arbetet. I sak kan sägas att förslagen att ge ökade medel till utvecklingsuppdrag hos svensk industri är nödvändiga om inte viktiga kompetenser snabbt ska försvinna. De i försvarsmaktsutredningen föreslagna omstruktureringarna inom fredsorganisationen bör leda till att materielandelen av anslagen ökar påtagligt . Men om industrin inte bedrivit utvecklingsarbete skulle sannolikt så många kompetenser försvinna att vi sedan vore hänvisade till en betydligt större andel importerat försvarsmateriel. Vi kan alltså ställa oss bakom de förstärkningar regeringen föreslår. Likväl måste vi konstatera att dessa medel inte är tillräckliga för att förverkliga viktiga förstärkningar som låg försvarsbeslut. föreslår därför ytterligare satsningar, vilket redovisas nedan. I partimotionen framhölls att vi står fast vid innehållet försvarsbeslut. är det nödvändigt att tillskjuta de ekonomiska medel som krävs för att förverkliga detta innehåll. De påslag regeringen föreslår, 580 miljoner för nästa budgetår och 625 miljoner för /91, är enligt vår mening inte tillräckliga för att förverkliga försvarsbeslut. En viss omplanering i meningen förskjutning i tiden av olika objekt måste man alltid vara beredd på i en planering som inrymmer osäkerheter. Men därifrån till att angivna viktiga objekt mycket kraftigt reduceras eller kraftigt försenas är steget långt. Vi vill särskilt framhålla fyra materielanskaffningar som gavs framträdande roll försvarsbeslut. behövs för i första hand sjuktransporter i övre . Ända har planeringen förutsatt att helikopterkapaciteten ska utökas så att det blir möjligt att i tänkta stridsförlopp kunna föra skadade soldater till operationsbordet inom två . Dröjer det längre än så ökar dödstal och invaliditet närmast dramatiskt. Utan rimlig kapacitet för sjuktransporter kan trovärdigheten i hela försvaret av övre ifrågasättas. ÖB har angivit att analyser av sjukvårdsbelastningen vid alternativa angreppsfall visar att tusentals skadade skulle komma att dö, eftersom de inte skulle komma till sjukhus . ÖB framhåller att vetskapen om organisationens bristande förmåga att ta hand om skadade skulle komma att negativt påverka både stridsvilja och uthållighet. Det är enligt vår mening helt nödvändigt att förstärka transportkapaciteten med helikoptrar främst i övre . En sådan förstärkning låg försvarsbeslut. ÖB bör få i uppdrag att komma in med konkreta förslag på denna punkt. Luftvärn med medellång räckvidd En mycket viktig markering i försvarsbeslutet var inriktningen mot ett ökat antal bataljoner med medellång räckvidd som vi har två av. Enligt mening har denna anskaffning senarelagts alltför mycket i ÖB:s planering. Modifiering och nyutveckling av radar och eldledning för de nya bataljonerna förutsätts ske vid svensk industri. Det är därför angeläget att en del av de belopp som avsatts för att behålla handlingsfrihet i svensk försvarsindustri går till detta ändamål. förnyelse, ubåtar och kustrobotar Försvarsbeslutet angav en inriktning mot 14 ubåtar, en utökning med två i förhållande till dagsläget. Genom anskaffning av fem Ubåt 90 och livstidsförlängning av två av dagens fem Sjöormen-ubåtar skulle denna förstärkning komma till stånd. Försvarsbeslutet innehöll också en utökning av antalet tunga kustrobotbatterier från ett till fyra, vilket bl.a. skulle medge att ett batteri regelmässigt baserades på . ÖB har angivit att bara ett batteri nu ryms i planerna. Vi noterar med tillfredsställelse att försvarsministern vidhåller försvarsbeslutets prioritering av systemen ubåt och tung kustrobot i så måtto att han motsätter sig myndigheternas förslag att göra en annan prioritering mellan systemen. Men hävdar att medel måste tillföras så att man når målet 14 ubåtar och fyra kustrobotbatterier. Försvarsbeslutet förutsatte fem Ubåt 90 och två livstidsförlängda Sjöormen. Man bör granska också alternativet fyra Ubåt 90 och tre Sjöormen. I ÖB:s planering ryms bara tre Ubåt 90. Erfarenheten visar dock med stor Mot. tydlighet att styckekostnaden per båt blir orimligt hög vid en så liten serie. Man brukar säga att beställs det i stället fyra ubåtar kostar den fjärde bara drygt hälften av var och en av de tre första. Vad gäller tung kustrobot ligger det ett stort värde i att kunna nå fyra batterier. Man bör dock granska möjligheterna att med bibehållna grundprestanda reducera förbandskostnaderna. Den väsentligaste uppgiften för kustrobotförband - liksom för andra sjömålsförband - är kanske att genom sin existens kräva så stor förbekämpningsinsats att en tänkbar angripare finner uppgiften att slå ut dem övermäktig. Därmed omöjliggörs också möjligheten att göra en överskeppning mot . Det måste vara ett krav att samtliga sjömålsrobotar kan alternativutnyttjas vid kustrobotbatterier och ytattackförband. Den förnyelsen har utarmats jämfört med intentionerna försvarsbeslut. Det fordras därför medelstillskott för att återföra den materiella förnyelsen av det viktiga sjöminsystemet och för att återställa den krigsorganisatoriska planeringen för amfibieförband och spärrbataljoner. 2 400 milj. kr. för att förverkliga försvarsbeslutet För de här angivna objekten transporthelikoptrar, luftvärnsrobotar, ubåtar och kustrobotar beräknar vi överslagsmässigt att det krävs utöver de medel som ligger i regeringens förslag. Vi föreslår ytterligare för försvarsmateriel /90 och /91. Försvarsbeslutet innebär ett positivt ställningstagande till ett nytt marint utbildningssystem. Regeringen föreslår nu i propositionen att ett nytt system införs för flottans del medan motsvarande system för kustartilleriet får anstå. har emellertid uppfattningen att marinens utbildningssystem bör ses i ett sammanhang. Detta sammanhänger bl.a. med beredskapskraven på marinens förband och med den gemensamma yrkesofficersutbildningen. Genomförandet av principbeslutet om ett nytt marint utbildningssystem bör därför anstå till dess att ett samlat förslag kan föreläggas . Syn på JAS 39 stod bakom beslut om utveckling och anskaffning av JAS 39. Grundläggande var två förhållanden. Ny teknik angavs möjliggöra tillräckliga prestanda också för ett lätt flygplan, ungefär med halva vikt, och detta mindre flygplan skulle kunna klara tre roller, jakt, attack och spaning. Ny motor, nya material och modern elektronik angavs som förutsättningar för att idén med ett lätt enhetsflygplan skulle kunna förverkligas. Minskad bränsleförbrukning, billigare underhåll men också jämfört med lägre tillverkningskostnad angavs som viktiga moment. Det andra förhållandet som tillmättes stor vikt vid beslutet var att industrin 10 Bakom IG JAS stod fyra ekonomiskt starka koncerner. Tillsammans kunde de ge stor trovärdighet åt sin förmåga att fullfölja Föl3 kontraktet om fast pris på utveckling och de 30 första flygplanen liksom takpris för resterande 110 flygplan fram . Dessa bärande tankar bakom JAS-beslutet bör enligt mening vara utgångspunkten vid förnyade förhandlingar med industrin. De förseningar som drabbat utveckling och utprovning innebär fördyringar, som helt bör falla på industrin. Den viktigaste felbedömningen har gällt den mängd arbete som skulle krävas för att nå fram till utlovade prestanda. Motsvarande erfarenheter av flygutvecklingar har gjorts också i andra länder, liksom också i rader av andra utvecklingsobjekt där det ingår omfattande mjukvaruarbete för datorer. En bedömning är att ekonomiska osäkerheter inför serietillverkning kanske främst ligger i beroendet av ett stort antal underleverantörer som vid förändrade förhållanden i något avseende kan söka vilja kompensera sig genom högre pris. Förseningen av är kännbar främst för industrin genom att försening är detsamma som kostnadsökning. Något realistiskt alternativ till JAS synes inte föreligga i meningen att ett sådant flygplan skulle börja levereras och sedan i olika omgångar tillföras flygvapnet en god bit in på nästa sekel. Dagens utländska flygplan kommer sannolikt att utgå ur produktion för tidigt för att kunna ersätta mer än en del av våra . Framtida alternativ kommer sannolikt för sent för att kunna fungera som ersättare redan för . Utländsk anskaffning riskerar därför att behöva utgöras av kanske två typer av flygplan, därtill kanske i olika versioner för vardera typen. Det betyder i sin tur ökade kostnader för basutrustning, utbildning och underhåll jämfört med ett enhetsflygplan. De säkerhetspolitiska skälen för en svensk flygplansproduktion är starka, men självfallet får detta inte leda till att staten ska vara i underläge i förhandlingar med industrin. Både industrin och staten måste visa ansvar i de förhandlingar som förestår. Vad gäller möjligheterna att 1991 eller senare sätts upp en fjärde division som modifierats till följd av uttalande med anledning av en motion från hälsar vi med tillfredsställelse de förberedelser som myndigheterna vidtagit för att skapa handlingsfrihet. Totalförsvarets skyddsskolas organisatoriska ställning beslöt att inrätta en för totalförsvarets civila och militära delar gemensam skyddsskola. Den ska inledningsvis bedriva sin verksamhet i men sedan omlokaliseras till . I en motion (1987/88:Fö7) från anfördes principiella invändningar mot att den nya skolan skulle ges ställning som myndighet inom armén. instämde i motionens principiella betänkligheter mot att låta en utbildningsanstalt, vid vilken ett antal vapenfria tjänstepliktiga ska få sin utbildning, vara knuten till försvarsmakten. Ett sådant arrangemang skulle enligt utskottet kunna ses som ett avsteg från principen att ingen vapenfri utan eget medgivande ska kunna åläggas att tjänstgöra vid försvarsmakten, Mot. 1988/89 något som skulle kunna skapa onödiga irritationsmoment och därmed hinder Föl3 för en angelägen förbättring av utbildningskvaliteten inom ABC-skyddsområdet. Med anledning av försvarsutskottets uttalande har regeringen uppdragit åt totalförsvarets chefsnämnd att överväga dessa frågor. hävdar att skyddsskolans ställning som myndighet inom armén inte är något hinder för att låta vapenfria åläggas utbildning där. Som skäl anförs också att det bara skulle röra sig om högst 50 vapenfria , vilket sägs vara ett ringa antal. Regeringen godtar chefsnämndens argument och föreslår att totalförsvarets skyddsskola ska ingå i huvudprogrammet Arméförband. Principen att man inte ska kommendera vapenfria till utbildning vid militära myndigheter gäller oavsett om det är tio eller hundra vapenfria. Vi har mycket svårt att godta tanken att en skola dit också vapenfria sänds ska ingå i försvarsmakten. har det veterligen inte hänt att man placerat vapenfria för utbildning vid militära myndigheter. Vi har utomordentligt svårt att förstå skälen till att staten nu ska bryta detta förhållande. har enligt vår mening inte beaktat de principiella betänkligheterna, och man kan väl också ifrågasätta om chefsnämnden är ett särskilt lämpat organ för att bedöma dessa frågor som ju främst har politisk och etisk innebörd.