ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02L301 · 1989-01-18 00:00:00 — av m.fl. (s) Prioriterade fordringar vid konkurs 1988/89 L301-304 När ett företag försätts i konkurs, finns visst skydd för avtalsbundna kostnader till förmån för anställda i företaget. Företag som försätts i konkurs drivs dock vidare av konkursförvaltaren tills en lösning - rekonstruktion eller likvidation - uppnåtts. Under den tiden, som kan bli lång, är företaget fortfarande anslutet till företagshälsovården och skall då också ha rätt att anlita dess tjänster. Behovet av företagshälsovårdens tjänster kan också då vara större än i normala förhållanden, beroende på den svåra psykiska pressen på de anställda. Det ligger dock i sakens natur, eftersom avgiften till företagshälsovården inte är s.k. prioriterad fordring, att man också är ganska ovillig till några insatser i konkursföretagen. Eftersom avgifterna inte räknas som prioriterade fordringar är det av naturliga skäl mycket osäkert om företagshälsovården får betalt för sina tjänster. Resultatet kan bli att vid tillfällen då de anställda bäst behöver företagshälsovårdens tjänster står man utan denna förmån. Vi anser det angeläget att företagshälsovårdens fordringar betraktas som prioriterade i samband med ett företags konkurs. En översyn bör därför göras av nu gällande bestämmelser så att denna fråga får en tillfredsställande lösning. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av nu gällande bestämmelser för prioriterade fordringar i samband med konkurs så att även avgifter till företagshälsovården räknas som prioriterad fordring. () () () () 1 1988189.3 sami.
mot · GC02L302 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89 :L302 av och (båda m) Förmånsrätten för skatter och avgifter I en konkurs är leverantörerna ofta de stora förlorarna. Flertalet leverantörer är småföretagare och dessa har också svårast att skydda sig mot förluster. Genom den förmånsrätt som åvilar skatterna får leverantörerna ikläda sig en betydligt större risk än statsverket. Förutom denna förmånsrätt har staten dessutom möjlighet att få företrädare för aktiebolag personligt ansvariga för skatter och avgifter under förutsättning att uppsåt eller grov oaktsamhet varit förhanden i samband med att skatten inte betalats. Enligt praxis torde företrädaren undvika betalningsansvar om företaget haft likviditetsbrist och avlämnat redovisning på ett korrekt sätt. Företagen är skyldiga att redovisa skatter och avgifter. Skatte- och kronofogdemyndigheter kan därför på ett mycket tidigt stadium upptäcka om företagen brister i redovisning eller betalning. Dessa myndigheter skulle således kunna förebygga en fortsatt ekonomisk nedgång i ett företag genom att snabbt och effektivt agera. Det gynnsamma läge som staten har vid en inträffad konkurs är orimligt. Många småföretagare har hamnat i ekonomiska svårigheter i samband med att staten som prioriterad fordringsägare i ett konkursbo tagit hand om alla tillgångar till nackdel för en oprioriterad fordringsägare. Den obalans som f n råder mellan leverantörer och statsverket i dess egenskap av skattefordringsägare måste åtgärdas. Det finns inte någon anledning att statverket skall ha företräde till tillgångarna i ett konkursbo. Med beaktande av den resurs som statsverket besitter i jämförelse med flertalet företagare bör snarare leverantören ha fördel framför staten i anslutning till en konkurs. En förändring av förmånsrättslagen i enlighet med det anförda kommer att ställa större krav på skatte- och kronofogdemyndigheter. Kompetensen hos dessa myndigheter skulle till följd härav sannolikt öka. Ett personligt betalningsansvar bör heller inte kunna ställas på företrädaren för ett aktiebolag i den mån bolaget avgivit fullgoda redovisningar. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ändring i förmånsrättslagen i samband med konkurs enligt vad som anförts i motionen, [att hos regeringen begär förslag i enlighet med vad som i motionen anförts om personligt ansvar för företrädare för aktiebolag.1] () () 1 1988/89:Sk815
mot · GC02L304 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:L304 av () Antalet kronofogdar Exekutionsväsendet har sedan det förstatligades fr.o.m. varit föremål för en i det närmaste fortlöpande omorganisation växelvis med planerad och icke fullföljd sådan. Någon effektivitetsökning eller inbesparing har inte kunnat påvisas härigenom. I vissa avseenden har resultatet blivit det motsatta. Från det att i ett tidigare skede verkställighet av mera kvalificerat slag som exempelvis utmätning av fast egendom och fartyg ävensom handläggningen av ärenden avseende mera betydande belopp har numera behörighet i sådana fall tillerkänts befattningshavare i lägre grad såsom kronokommissarie och kronoassistent. Detta måste alldeles självklart innebära att behovet av kronofogdar minskat. I själva verket har det tvärtom ökat och ökat mycket kraftigt. Som exempel kan nämnas att har antalet kronofogdetjänster ökat i från två till fjorton och i från en till fem. Även arbetsbördan har givetvis ökat. Därvid skall emellertid anmärkas att denna ökning ligger på arbetsuppgifter som ombesörjes inte på kronofogdenivå utan fullgörs av kommissarier och assistenter - detta accentueras ytterligare av det ovan nämnda delegationsförfarandet som förlänat utsträckt behörighet till dessa kategorier. Det bör vidare understrykas att den beloppsmässiga ökningen hos de ärenden som exekutionsväsendet har att handlägga ingalunda helt ut motsvaras av en ökning av arbetsbördan. Tillväxten ligger i stor utsträckning i förändringen av penningvärdet och i inflationen. Detta betyder att det inte är svårare att driva in en skuld på än det 1950 var att nå positiva resultat med hälften av detta belopp. Det är överhuvudtaget förrädiskt att mäta arbetsbördan efter skuldbeloppets storlek. Det inträffar nämligen att ett belopp på inflyter efter ett första kravbrev medan en relativ struntsumma kan vålla stora svårigheter. Sedan numera ADB-system är infört vid alla kronofogdemyndigheter har arbetet underlättats i väsentlig grad över hela linjen och mest radikalt ifråga om redovisningsförfarandet. Även detta är ett förhållande som bör beaktas vid en bedömning av behovet av tjänster på kronofogdenivå. För behörighet till kronofogdetjänst erfordras juris kandidatexamen jämte fullgjord tingstjänstgöring. (Det må parentetiskt nämnas att flertalet av de utnämnda länskronodirektörerna icke kan uppvisa denna behörighet.) Dessa kvalifikationer erfordras ingalunda i det rutinmässiga indrivningsarbetet som fortlöper på det hela taget utan kronofogdeingripande. Juridisk kompetens krävs däremot vid avgivande av yttrande över besvär och i anledning av remisser med förslag till ny eller ändrad lagstiftning inom ämnesområdet och därutöver vid handläggningen av mera komplicerade konkursärenden. För dessa uppgifters fullgörande kan rimligtvis inte erfordras det närmast ohämmat utökade antalet kronofogdetjänster, vilka dessutom har en stark tendens att förändras till chefkronofogdetjänster utan fullgod konkret motivering. Med åberopande av vad ovan anförts hemställer jag att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen sagts om en reducering av antalet kronofogdar. 1988/89 L304 gotab 16688, 1989
mot · GC02L401 · 1989-01-12 00:00:00 — Motion till 1988/89 :L401 av förste vice talman och (båda m) Bestämmelserna om bodelning i Den familjerättsliga lagstiftningen har under senare årtionden varit föremål för en genomgripande omarbetning. Efter eri lång rad av delreformer fattade beslut om en ny äktenskapsbalk. Knappt har förflutit sedan lagen antogs av . Trots detta har det redan visat sig att den nya balken ger den fattigare maken ett sämre skydd mot att den rikare maken drar undan pengar från boet före en skilsmässa. Den ekonomiskt starkare parten kommer däremot att ha ett skydd mot sådana s.k. illojala transaktioner. Vid en skilsmässa skall egendomen i princip delas upp mellan makarna. Har en av makarna smugit undan pengar från bodelningen genom illojala transaktioner kan den förfördelade parten begära jämkning för det vid bodelningen, men endast om transaktionen gjordes före skilsmässan. Gjordes transaktionen tidigare än före skilsmässan kan den förfördelade inget göra enligt den nya lagen. Den gamla lagen tillät däremot inget sådant undansmvgande av pengar, varför den nya lagen i detta fall innebär en försämring. Eftersom det är kvinnan som i allmänhet är den ekonomiskt svagare parten är det främst hon som drabbas av lagstiftningens brister. Till detta kommer att pensionsförsäkringar som tagits tidigare än före skilsmässan inte längre skall ingå i bodelningen. Förslagna makar kan på detta vis dra undan pengar från bodelningen bara det inte sker före skilsmässan. Det bisarra är att om den ekonomiskt svagare parten försöker dra undan pengar inför bodelningen, kan den part som äger mer än hälften av tillgångarna begära jämkning av boet. Den rikare maken är därvid skyddad av lagen. Jämkningsregeln ger nämligen möjlighet till skäliga bodelningar endast till förmån för den som äger mer än hälften av tillgångarna i boet. Avsikten är att skydda den rikare från att bli lurad om den andra har gift sig för pengarnas skull. mister emellertid den fattigare av makarna skyddet mot illojala transaktioner från den rikare parten. Jämkningsregeln synes således behöva ändras så att det blir möjligt med skäliga bodelningar inte bara till förmån för den rikare utan också för den fattigare av makarna. Det förefaller därvid också angeläget med en översyn av den nya regeln att pensionsförsäkring inte längre skall ingå i bodelning i anledning av skilsmässa. 1 1988189.8 sami. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär sådan ändring av 12 kap. 1 § att bodelning kan ske efter en skälighetsbedömning till förmån för båda makarna och med beaktande av pensionsförsäkringar. () ()
mot · GC02L403 · 1989-01-17 00:00:00 — Motion till 1988/89:L403 Barns rätt att få ut sin arvslott När det gäller den nya arvslagen har stora förbättringar skett. Om man har gemensamma barn och den ene föräldern avlider kan arvsuttaget uppskjutas tills den andra avlidit. Detta ger en större trygghet till den efterlevande. Men det är endast arvet till gemensamma barn som går att senareläggas. Barn som finns från tidigare äktenskap har rätt att få ut sitt arv direkt när föräldern avlider. är det inte ovanligt att det finns gemensamma barn som det finns barn från tidigare. Man kan bo i samma familj men behandlas olika. Detta är inte tillfredsställande. Denna olikhet skapar otrygghet hos den efterlevande som det blir problem mellan syskonen. Därför bör lagen ändras så att hel- och halvsyskon behandlas lika. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om sådan ändring i att hel- och halvsyskon jämställs när det gäller rätten att få ut sitt arv vid förälderns död.
mot · GC02L404 · 1989-01-19 00:00:00 — 1988/89 :L404 av och (båda fp) Aktenskapsbalkens regler om pensionsförsäkring I mångå äktenskap finns privata pensionsförsäkringar. Dessa försäkringar utgjorde tidigare s.k. giftorättsgods och vid bodelning i anledning av äktenskapsskillnad eller dödsfall skulle de därför hälftendelas mellan makarna resp. mellan efterlevande make och arvingarna. Genom den nya behandlas dessa försäkringar som enskild egendom och skall alltså inte delas med andre maken eller dennes arvingar. Denna nyordning har kritiserats på två grunder, dels därför att den gamla ordningen var bättre, dels därför att den nya ordningen inte beaktar övergångsproblemen för gällande försäkringar. Vad först gäller frågan om behandlingen av privata pensionsförsäkringar vid bodelning. Nuvarande ordning uppfattas inte som helt rättvis. Pensionsförsäkringar som är i egentlig mening privata och alltså inte är kopplade till företagande eller anställning och som betalts av egna medel borde kanske behandlas som giftorättsgods. Vad sedan avser övergångsproblematiken måste denna lösas på något sätt. Den nya lagstiftningen innehåller ingen övergångsreglering för dessa äldre pensionsförsäkringar. Men lagen fick ovedersägligen retroaktiv verkan på dessa försäkringar. Härav följer också en risk för ekonomisk skada som oftast då drabbar den ekonomiskt svagare kvinnan. Problemet måste åtgärdas genom en retroaktiv övergångsbestämmelse som stadgar att dessa pensionsförsäkringar skall behandlas enligt den lag som gällde vid tiden för försäkringsavtalets ingående. I anledning av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behandling av privata pensionsförsäkringar vid bodelning.
mot · GC02L405 · 1989-01-17 00:00:00 — 1988/89 :L405 Den nya äktenskapslagen utgår ifrån att män och kvinnor är jämställda. Är det troligt, att makarna äger lika mycket, tjänar lika mycket, har samma ATP och lika stora pensionsförsäkringar? Verkligheten talar ett helt annat språk. I vissa fall har lagarna i stället ökat orättvisorna mot kvinnorna. Så t.ex. kommer lagstiftarens intentioner på skam, vad gäller fördelningen mellan en ekonomiskt starkare och en ekonomiskt svagare make vid ett äktenskaps upplösning. Viden skilsmässa delas egendomen i princip mellan makarna. Genom s.k. illojala transaktioner kan emellertid den ene av makarna smyga undan pengar från bodelningen. Den förfördelade kan då begära jämkning. Om då transaktionen gjorts , kan den förfördelade ingenting göra. Ett sådant förfarande medelst illojala transaktioner medgav inte den tidigare lagstiftningen på familjerättens område. Traditionellt är det kvinnan som i dessa sammanhang är den svagare parten - och kommer troligen så att förbli . Det är alltså mot henne, som lagstiftning slår. Den nya lagen skyddar sålunda den rikare och förutseende parten. Skyddet för den svagare parten behöver därför vara obegränsat i tiden. Rättvisa skapas mellan makarna i detta avseende först om jämkningsregeln ändras så att skäliga bodelningar kommer till stånd. Utskottet har vid tidigare behandling velat avvakta tiden och erfarenheterna av lag och jämkningsregel. Kritiken har inte tystnat, varför en korrigering av gjord ändring i tidigare lagstiftning är motiverad. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring i bestämmelser om jämkning vid bodelning i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GC02L408 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89 :L408 av m. fl. Faderskapspresumtion vid samboförhållanden, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89 :A804 hemställs 1. att begär förslag hos regeringen om att införa faderskapspresumtion för man som är stadigvarande boende hos barnets mor, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ändrade regler vid separationer. () () () () () K ari-Göran Biörsmark (fp) ()
mot · GC02L409 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:L409 av () Gemensam vårdnad Enligt 6:1 15 § står barnen under båda föräldrarnas vårdnad även efter äktenskapsskillnad mellan föräldrarna. Rätten skall i domen erinra om att vårdnaden är gemensam. Barnen har rätt till omvårdnad, trygghet och en god uppfostran (§ 1). Vårdnadshavaren svarar för att barnet får behövlig tillsyn och bevakar att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning (§ 2). Den nya lagen om gemensam vårdnad infördes . Reformen och avsikterna bakom lagen är lovvärda. En utvärdering av den nya lagen är angelägen. Det är också angeläget att föräldrarna får mer hjälp och information för att klara av den gemensamma vårdnaden. I massmedierna förkommer skildringar av väl fungerande delade familjer, där båda föräldrarna engagerar sig i sina barn. Denna bild stämmer ej med den verklighet jag ser. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en utvärdering av reglerna om gemensam vårdnad, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av stöd och information till föräldrarna.
mot · GC02L410 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:L410 Handläggningen av mål rörande barn Mål enligt (FB) om vårdnad av och umgänge med barn prövas av allmän domstol medan frågor om verkställighet av beslut om vårdnad eller umgänge enligt FB samt mål enligt socialtjänstlagstiftningen behandlas av förvaltningsdomstol. Ett ärende rörande ett barn kan alltså prövas av olika instanser men på olika grunder. För barnens skull måste något slags spärr mot alltför många processer och långdragen handläggning i olika led i processen införas. Åtgärder måste också vidtas för att samordna bestämmelserna i och socialtjänstlagstiftningen. I motion 1987/88: L414 har jag begärt att ger regeringen sin mening till känna om behovet av en översyn av reglerna för handläggning av mål rörande barn i syfte att åstadkomma bättre samordning och undvika många och långa processer. föreslog i betänkande 1987/88:33 att avslå motionen, med hänvisning till att utredningen om barnets rätt kommit med förslag om ändring av reglerna om verkställighet (verkställigheten skall handhas av socialnämnderna). Syftet med att handläggningsreglerna förenklas är med detta inte uppnått. skall en allmän domstol döma, och en annan instans kan avgöra verkställigheten. Det framgår av utredningen att en ny process kan komma till stånd om socialnämnden inte anser sig kunna genomföra en verkställighet. beslut skall inte kunna överklagas, vilket medför att den som har hand om barnet endast är hänvisad till att föra talan vid domstol om ändring av ursprungsbeslutet. Detta medför inte att antalet processer blir mindre, och barnet är fortfarande i en otrygg situation. Dessutom tillkommer att socialnämnden i vissa fall tvångsvis måste verkställa ett beslut, vilket knappast kan anses förenligt med anda av frivillig verksamhet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs L410 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn av de processrättsliga och administrativa förutsättningarna för en samordnad prövning i mål rörande barn.
mot · GC02L413 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:L413 Rätten till avdrag för underhållsbidrag De föräldrar som skall betala underhållsbidrag efter skilsmässa för sina barn får göra avdrag från detta underhållsbidrag om barnet tillfälligtvis vistas hos dem. Detta får göras med 1/40 av en månads underhållsbidrag, under förutsättning att barnet vistats hos den underhållsskyldige föräldern i minst fem . Den förälder som har en sådan underhållsskyldighet är ofta i underläge på flera sätt. Dels får han (det gäller oftast pappan) träffa sina barn relativt sällan och under omständigheter som påminner om vanligt avspänt vardagligt umgänge med den djupare kontakt detta skapar med barnet. Dels skapar dessa regler en onödig ekonomisk belastning för honom, eftersom han naturligtvis har utgifter för barnet även om det vistas hos honom i sträck. Det torde till och med vara så att de flesta underhållsskyldiga föräldrar ytterst sällan träffar sina barn så länge i sträck som , även om det sker så ofta som varje eller . Det säger sig självt att kostnader uppstår som rätteligen borde kunna dras av från underhållsskyldigheten även när barnet vistas hos den underhållsskyldige föräldern. Eftersom det dessutom vanligtvis är i en månad vöre det rimliga att avdrag från underhåll vid dylika tillfällen bör få göras om föräldern haft barnet hos sig av , och att det då görs med 1/30 av det underhållsbidrag som beräknas för en kalendermånad. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär förslag om en förändring av 7 kap. med den innebörd som anges i motionen.
mot · GC02L415 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: L415 av m. fl. (m) Internationella äktenskap Med hänvisning till vad sorn anförts i motion 1988/89:A808 hemställs att hos regeringen begär en utredning om möjligheterna att förändra lagstiftningen beträffande äktenskap mellan kvinnliga svenska medborgare och utländska medborgare i enlighet med vad som i motionen anförs. (m) () () ()
mot · GC02L418 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: L418 av (vpk) Ändring i Genom den nya lagstiftningen som gäller har reglerna om arv förändrats. För makar med enbart gemensamma barn gäller numera att arvskifte inte sker förrän bägge föräldrarna avlidit. Detta under förutsättning att föräldrarna inte avtalat om att skifte skall göras tidigare. För makar med särkullsbarn gäller inte detta. Där gäller att bröstarvingar har rätt till arvskifte. Make kan genom testamente uppskjuta skifte för en del av kvarlåtenskapen. Skifte av laglotten kan inte uppskjutas med mindre än att bröstarvinge underlåter att bevaka och klandra eventuellt testamente efter förälders död. Skall detta låta sig göras under förälders levnad måste det ske mot vederlag. Lagstiftningen borde öppnas för avtal om frivillig senareläggning av laglotten i vissa fall. Som exempel kan anföras följande situation: Två makar som ingått äktenskap har var och en barn från tidigare, s. k. särkullbarn. Dessa är beredda att senarelägga hela arvskiftet till dess att bägge nuvarande makarna har avlidit trots att endast den ene är dess förälder. Den kvarlevande maken skulle därmed äga rätt att sitta kvar i orubbat bo med full nyttjanderätt av den avlidnes kvarlåtenskap. För att detta skall möjliggöras krävs att sådant avtal kan ingås redan under bägges livstid och vara giltigt och utan klandringsmöjlighet. Förutsättningen är att barnen, arvingarna, är myndiga och frivilligt accepterar detta. De har därefter, efter förälders död, inte möjlighet att ändra på detta och utfå sin laglott. Med hänvisning till det anförda föreslås att beslutar öppna möjlighet för ingående av arvsavtal i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GC02L420 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: L420 av och (båda s) Borgerlig namngivningsceremoni När ett barn föds är det en stor händelse, både för barnets föräldrar och för omgivningen. I många kulturer har man olika typer av ceremonier i samband med att barnet ges ett namn, för att välkomna det till livet och kanske också utse faddrar som jämte föräldrarna kan hjälpa och stödja barnet. Detta sker såväl inom kristendomen som inom andra religioner och även i ickereligiösa sammanhang. I har vi endast en officiell ceremoni, som av de flesta betraktas som en namngivningsceremoni; det religiösa dopet som utövas inom de olika kyrkornas och samfundens ram. För den som av olika skäl inte vill ha en religiös ceremoni finns det inte något annat alternativ än att improvisera en egen, privat, namngivningsceremoni eller helt avstå. Till den kyrkliga vigseln och begravningen har vi alternativ, varför inte också till dopet som namngivningsceremoni? Rent praktiskt skulle det kunna gå till så, att de som utbildas och utses till förrättare av borgerlig vigsel även instruerades så att de kan tjänstgöra som förrättare vid en borgerlig namngivningsceremoni. Även andra skulle kunna förrätta namngivningsceremonien och följa samma riktlinjer. Namngivningsceremonien skulle förutom att barnet då får sitt namn även innebära att det hälsas välkommen till livet och möjligheten borde även finnas att utse faddrar som kunde vara till hjälp och stöd för barnet genom livet. Man kan också tänka sig att det i ceremonien skulle ingå ord om föräldrarnas ansvar för barnet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om införandet av en borgerlig namngivningsceremoni.