mot · GC02Bo405 · 1989-01-20 00:00:00 — Även om förutsättningarna för ytterligare utbyggnad av antalet fritidshus är begränsade i stora delar av och på väst- och sydkusterna borde efterfrågan i övriga - även i omedelbar anslutning till sjöar och vattendrag - i de flesta fall kunna tillgodoses. Många av dessa hus kan byggas utanför detaljplan. För att öka attraktiviteten för fritidsbebyggelse i dessa områden och lätta på trycket längs våra kuster bör bestämmelserna om strandskydd ändras i enlighet med vad som anges nedan. Vi är övertygade om att detta skulle resultera i en positiv utveckling för många stagnerande glesbygdssamhällen och bidraga till ett bevarande av det öppna landskapet och en levande landsbygd. Det är även viktigt att kommunernas planläggning ökar tillgången på tomter som statsmakterna på olika sätt underlättar fritidshusboende. Åtgärder för hushållning med mark och vatten i fjällvärlden - som i och för sig är nödvändiga - behöver inte hindra fritidshusbebyggelse. Genom komplettering av befintlig bebyggelse och genom lämpligt utformade detaljplaner finns möjligheter att högst väsentligt utöka antalet fritidshus. En politik med denna inriktning är av stort värde för turismen och för alla medborgare som eller vill bo i eget eller hyrt fritidshus. Tnte minst har den stor regionalpolitisk betydelse. I behöver det enskilda sparandet allmänt sett öka. Ett sätt att öka sparandet är att skapa nya och attraktiva former för målsparande till egen bostad i form av ägt småhus eller bostadsrätt. Ökat enskilt bosparande medför att lånebehovet till bostadssektorn minskar och att månadsutgifterna för den boende blir lägre. Ägande medför också regelmässigt bättre hushållning och därmed lägre kostnader för drift och underhåll av bostaden. Produktionskostnaden för nya bostäder har ökat kraftigt och boendekostnaderna är därför höga. trots mycket omfattande subventioner. Om den enskilde genom ett bosparande kan betala en större insats minskar behovet av dyra topplån. Boendekostnaden kan då sänkas rejält. Det finns således flera skäl att införa ett särskilt, av staten premierat, bosparsystem i stället för det som införts. Det nu gällande systemet omfattar enbart ungdomar och är inte knutet till bostadsköp. Ett bosparande bör, enligt vår mening, ge alla möjlighet att på goda villkor spara till en egen bostad. Följande villkor bör omgärda sparformen: - Bosparande skall ske regelbundet av . - Eftersom sparbeloppet i princip binds till banken eller kreditinstitutet i bör man kunna påräkna högre ränta än för annat sparande. - Sparmedlen får disponeras av låntagaren mot uppvisande av ingånget köpeavtal. - När sparbeloppet lyfts för inköp av bostad utgår en statlig skattefri premie för det sparbelopp som stått inne . Premien utgår , dock högst . - I det fall bosparandet avbryts tidigare än eller medlen disponeras för annat ändamål utgår ingen skattefri statlig premie. Det nuvarande regelsystemet inom bostadssektorn är kostnadsdrivande, som det hindrar konsumenternas önskemål från att slå igenom på bostadsmarknaden. Resultatet har blivit höga bostadskostnader som dessutom ökar snabbt. fungerar bostadsmarknaden dåligt. Det råder mycket liten överensstämmelse mellan utbud och efterfrågan, vilket i stor utsträckning beror på att bostadsmarknaden är så reglerad att den är någon marknad utan snarare ett administrativt system. Förutom att systemet gör att kostnaderna blir högre och tillfredsställelsen lägre än med en friare ordning leder regleringarna till allt fler regelbrott. De bostadssökande accepterar i praktiken inte nuvarande ordning utan försöker på olika sätt ta sig förbi de begränsningar den socialdemokratiska politiken sätter upp. I stället för en väl fungerande bostadsmarknad har vi fått ett dåligt fungerande, socialistiskt administrativt system, med påtagliga inslag av mygel och olagliga transaktioner. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning är det nödvändigt att gällande låneregelsystem förändras i grunden. Nuvarande regler är krångliga, svåröverskådliga och kostnadsdrivande. De har resulterat i en omfattande central, regional och lokal byråkrati. I stället för att låta konsumenternas önskemål om utformning, standard och utrustning styra byggandet har producenterna tvingats bygga de bostäder som får optimalt belåningsvärde. Ett nytt låne- och bostadsfinansieringssystem bör i princip utformas så att räntebidragsberättigat bostadslån utgår som enhetslån per m2, neutralt mellan alla byggherrar och upplåtelseformer. Beräkningen bör göras från en lägenhet med given storlek, exempelvis . För mindre lägenheter reduceras lånet och för större ökas det upp till en viss största lägenhetsyta. Om lägenheten är större eller kostar mer än vad som täcks av enhetslånet får denna kostnad täckas med tilläggslån till marknadsränta. Lånesystemet bör i princip inte innehålla något moment av kostnadskontroll. Den byggande får frihet att anpassa sitt bygge till konsumenternas önskemål. Den enda begränsningen bör vara att byggobjektets kreditsäkerhet inte riskeras. Detta lånesystem skulle resultera i att styrningen av det svenska bostadsbyggandet i grunden skulle förändras. I stort sett hela den hantering som ligger på , länsbostadsnämnder och kommunala förmedlingsorgan i fråga om prövning av olika byggobjekts kostnader mot en rad schabloner eller s.k. produktionskostnad m.m. skulle kunna upphöra och ersättas av sedvanlig kreditriskprövning. Härmed öppnas möjlighet att helt avskaffa befattning med denna långivning. Den kan övertas av de vanliga kreditinstituten. Banker och andra kreditinstitut gör den slutliga kreditprövningen vid bedömningen av hur stort eventuellt topplån som kan beviljas. Statens medverkan inskränker sig till att fastställa regler för enhetslånet och därmed sammanhängande statlig borgen. , , kan avskaffas. För den byggande skulle det här skisserade låneregelsystemet innebära att i stort sett alla typer av offentlig ekonomisk kontroll samt dagens lånekineseri försvinner. Endast en ren kreditriskprövning behövde återstå. Om exempelvis en byggherre avsåg att bygga okonventionellt eller utnyttja ej tidigare använd teknik skulle det över huvud taget inte föranleda någon prövning, så länge byggobjektets kreditvärdighet inte påverkas. Nytänkande och produktutveckling stimuleras. För konsumenterna skulle systemet innebära att bostadsbyggandet äntligen anpassas till deras skiftande önskemål och värderingar och inte som till optimal lånevärdering. Räntebidragens omfattning och utformning i detta enhetslånesystem bör utredas. Målsättningen bör vara att systemet skall kunna träda i kraft från /91. Räntebidragen ökar snabbt. uppgick de till , 1989/90 beräknas de uppgå till 17,7 miljarder. Beloppet har alltså tiodubblats . Våra förslag om sänkta skatter, vilka redovisas i annan motion, skapar förutsättningar för en balanserad neddragning av transfereringarna till hushållen. Skattesänkningarna leder till ökningar av alla löntagares disponibla inkomster även med beaktande av de av oss föreslagna besparingarna. Vi föreslår således att räntebidrag till hus byggda helt upphör. Dessa hus har haft räntebidrag eller längre och kvarvarande bidrag är i flertalet årgångar relativt små. Spareffekten på statsbudgeten uppgår till ca . Normalt sjunker subventionerna . Detta är emellertid beroende av det ränteläge som i varje läge råder, varför det inte går att exakt ange hur stora subventionerna skulle bli 1990 med oförändrade regler. Vid kommande hyresförhandlingar kommer fastighetsägarnas ökade kostnader till följd av minskade räntebidrag att utjämnas för hela beståndet av hyreslägenheter i de allmännyttiga fastigheterna. Eftersom knappt hälften av de allmännyttiga bostäderna är berörda av vårt förslag kan hyresökningen väntas bli ca /månad i genomsnitt. För privatägda fastigheter och bostadsrättsföreningar sker ingen utjämning. Varje enskild privat fastighet får bära hela kostnadsökningen när räntebidraget upphör. Till följd av bruksvärdesprincipen kan fastighetsägaren emellertid inte kompensera sig för detta genom hyreshöjningar. Regeringen, eller den myndighet regeringen bemyndigar, bör i sådana fall kunna medge att räntebidraget avvecklas . 4.4 Reparation, om- och tillbyggnad Vi motsatte oss det så kallade ROT-systemets införande 1983 och har kritiserat systemet. har socialdemokraterna själva i praktiken satt systemet ur spel genom att chockhöja räntenivåerna. Socialdemokraterna har ersatt ett dåligt system med ett ännu sämre, dvs samma regler som förut men dubbelt så dyrt. Eftersom bruksvärdessystemet inte tar hänsyn till att fastighetsägarnas kostnader för ombyggnader i ett slag har fördubblats kan ombyggnaderna av ekonomiska skäl inte genomföras. Detta stopp för ombyggnader är självfallet en stor nackdel för alla som bor i fastigheter med stort behov av upprustning. I stället för ombyggnader kan resultatet bli en våg av rivningar genom att äldre fastigheter med höga boendekvaliteter får slitas ner, för att sedan rivas och ersättas av subventionsmässigt mer gynnad nybyggnad med väsentligt högre hyror. Exempelvis har det kommunala fastighetsbolaget i redan meddelat bostadsministern att det av detta skäl överväger att riva hus för att ersätta dessa med nybyggnation. Bostadsministern har inte anfört någon negativ synpunkt på detta. Det är emellertid, enligt vår mening, orimligt att snedvridna subventioner gör en sådan operation lönsam. Detta är dock en följdriktig konsekvens av den socialdemokratiska politiken. 1 stället för socialdemokraternas ryckiga politik, som medför fullständigt oförutsebara kostnadsökningar för vissa fastigheter men inte för andra, behövs en ny långsiktig politik. Vad som krävs är ett system med fasta spelregler som kan fungera , och som gör det möjligt att finansiera såväl det kortsiktiga som det långsiktiga fastighetsunderhållet ur hyresinkomsterna från fastigheten. Detta kräver dels ett system för hyressättningen som ger utrymme även för de långsiktiga underhållskostnaderna, dels en möjlighet att fondera de medel som flyter in. Vi förordar att nuvarande låne- och bidragssystem ersätts med en rätt för fastighetsägare att göra skattefria avsättningar till reparationsfonder. Fonderna skall vara fastighetsanknutna och medel skall endast kunna lyftas för renovering och modernisering av fastigheten. medför renoveringar ofta kraftiga hyreshöjningar. Vårt förslag leder till att hyreshöjningarna kan hållas tillbaka i renoverade fastigheter. Duktiga fastighetsförvaltare gynnas av systemet och konkurrensen ökar därmed, vilket är till gagn för alla hyresgäster. I takt med att fonderna byggs upp kan räntebidragssystemet och därmed lånebyråkratin för ombyggnader avskaffas. 4.5 Normer och byggreglering Som ovan anförts åren avreglering av svensk bostadspolitik nödvändig för att få fram ett bostadsbyggande och en bostadsförvaltning, där det är de enskilda människornas värderingar och önskemål som styr marknaden och inte som offentlig reglering. Regeringens beslut att förlänga det införda stoppet för annat byggande än bostäder i storstadsområdena måste hävas. Redan när byggstoppet infördes hävdade vi att det inte skulle lösa några problem men skapa desto fler. Utvecklingen har visat att dessa farhågor var välgrundade. Byråkratin frodas och redan nu är byggkvoten i exempelvis intecknad . En lång rad ytterst angelägna objekt har inte kunnat inrymmas i kvoten. I vissa bostadsområden kommer angelägen kommersiell och samhällelig service inte att kunna erbjudas medborgarna p.g.a. byggstoppet. Företag med god lönsamhet kan inte bygga ut sin kapacitet. Regeringens förhoppning att dessa företag skulle flytta ut verksamhet från till övriga landet har, som vi förutsåg, kommit helt på skam. Förhoppningen att regleringen skulle resultera i ett avsevärt ökat bostadsbyggande har inte heller infriats. Sålunda har exempelvis igångsättningen av nya bostäder i inte i modern tid varit lägre än den är . Enligt vår uppfattning bör avskaffa möjligheten för regeringen att med användande av lagen (1971:1204) om byggnadstillstånd tillgripa regleringar som byggstoppet. 1987 genomdrev socialistiska majoritet lagen om bostadsanvisningsrätt. Lagen präglas av sedvanlig socialistisk övertro på politikers och byråkraters förmåga att häva en bristsituation, som de själva skapat genom olika regleringar. Bostadsanvisningslagen skapar inte några bostäder. Däremot gör den det mer invecklat och tidskrävande för medborgarna att hitta lämpliga bostäder. Lägenhetsbyten och andrahandsuthyrningar försvåras. Effekten i bristorter blir att den som väl lyckas komma över en bostad behåller den, även om han egentligen skulle vilja ha en annan. Den svarta eller grå bostadsmarknaden kommer att växa än mer på grund av att människor ändå kommer att försöka byta till sig önskad bostad. Enligt vår uppfattning bör upphäva lagen om anvisning av bostäder. Under avsnittet Låneregler har ett nytt låne- och bostadsfinansieringssystem skisserats. Förslaget skulle, som framhållits, innebära att en stor del av den byråkrati som finns inom och länsbostadsnämnder kan avskaffas. har antagit nybyggnadsföreskrifter anpassade till den nya . Föreskrifterna skall ersätta nuvarande Svensk Byggnorm (SBN). Moderata samlingspartiet har riktat kritik mot komplexet av byggnormer på grund av dess omfång och därför att råd och krav blandats. Dessutom innebär många av kraven onödig, kostnadsdrivande och utvecklingshämmande detaljreglering. De nu antagna nybyggnadsföreskrifterna innehåller jämfört med SBN något färre regleringar samt viss övergång till funktionskrav. Föreskrifter och råd blandas fortfarande. Enligt vår uppfattning är denna omarbetning otillräcklig. Antalet bestämmelser bör reduceras kraftigt och helt utformas som funktionskrav. Råd och exempel på tekniska lösningar skall inte ingå i nybyggnadsföreskrifterna utan föras över till tekniska handböcker. En sådan förändring skulle främja nytänkande och ett bättre byggande i vårt land. 4.6 Anpassning av normer I regeringens budgetproposition sägs: Inom övervägs nu åtgärder som syftar till att minska trycket på den svenska byggmaterialindustrin. En sådan åtgärd är att underlätta användningen på den svenska marknaden av byggkomponenter och byggmaterial som godkänts i annat nordiskt land. Förslag härom avses kunna föreläggas . Med andra ord säger regeringen att priserna bör bli lägre om vi öppnar den svenska marknaden för konkurrens från andra nordiska länder. Vi instämmer självfallet i regeringens nyvunna insikt att ökad konkurrens och friare marknader är bra för konsumenterna. Att på detta sätt förbättra för konsumenterna har ju alltid varit en viktig del av vår politik. Det finns dock ingen anledning att begränsa sig till de nordiska länderna. Även i andra länder förekommer en byggmaterialindustri med hög kvalitet. Genom att arbeta med funktionskrav på byggnader snarare än med föreskrifter för hur dessa skall uppnås blir ju långtgående avreglering möjlig. Målsättningen bör därför vara att underlätta användningen av byggmaterial från andra länder, även om det i första ledet blir fråga om och EG. Vi bör självfallet också sträva efter att svenska tillverkare skall kunna sälja till dessa länder med så få begränsningar som möjligt. 1990 genomförs en allmän fastighetstaxering för småhus. De förändringar av taxeringsvärdena som då sker påverkar skatteuttaget i flera avseenden. Den statliga fastighetsskatten tas ut i förhållande till taxeringsvärdet, och schablonintäkten för småhus beräknas med utgångspunkt i taxeringsvärdet, vilket också ligger till grund för förmögenhetsbeskattningen. Utgångspunkt fastighetstaxering är marknadsvärdena . De bedömningar av prisutvecklingen som kan göras tyder på att taxeringsvärdena kommer att öka med genomsnittligt för hela landet . Utvecklingen varierar emellertid kraftigt mellan olika regioner. Storstadsområdena och vissa andra områden med kraftig efterfrågan kommer att få väsentligt större höjningar än genomsnittet. Taxeringsvärdena kan här komma att öka eller ännu mer. Fastighetsskatt för småhus och vid taxeringsvärdesökningar 1990 beskattas förmånen av att bo i egen bostad enligt en schablonmetod. En viss andel av fastighetens taxeringsvärde tas upp som intäkt vid inkomstbeskattningen. Från intäkten får avdrag endast ske för ränteutgifter och tomträttsavgäld. Eventuellt uppkommande underskott får dras av mot övriga inkomster, men det skattemässiga värdet av ett sådant avdrag är (vid en kommunalskatt på ) oavsett hur hög marginalskatt småhusägaren har. De taxeringsvärdeshöjningar som blir följden av fastighetstaxering kommer således att påverka beräkningen av schablonintäkten. I tabell 2 redovisas hur mycket skatten ökar till följd av taxeringsvärdeshöjningar på och . Tabellen avser en inkomsttagare med 50 procents marginalskatt. Småhusskatt 1990 vid taxeringsökning på 400 (XX) 1 regeringens kompletteringsproposition 1987 föreslogs en skärpning av fastighetsskatten för såväl småhusägare som hyresgäster och bostadsrättshavare. Utgångspunkten för förslaget var den allmänna fastighetstaxering som ägde rum för bl a flerfamiljshus. Till följd av ett samfällt agerande från oppositionen avslogs emellertid regeringens förslag. Fastighetstaxeringen av småhus kan, som tidigare nämnts, beräknas medföra taxeringsvärdeshöjningar på i genomsnitt . I vissa fall kan ökningarna komma att vara och t o m överstiga . I tabell 1 redovisas de kostnadsökningar som blir följden av taxeringsvärdeshöjningar på 50, . Beräkningarna utgår från att innehavaren har en marginalskatt på och visar effekten av den statliga fastighetsskatten. Som framgår av tabellen uppkommer kraftiga kostnadsökningar vid oförändrade regler för beräkning av schablonintäkten. 5.1.4 Sammantagna effekter av fastighetstaxeringen I tabell 3 redovisas skatteökningen utslagen vid taxeringsvärdeshöjningar på 50, till följd av fastighetsskatten och den löpande småhusbeskattningen. Skattehöjning 1990 till följd av fastighetsskatt och småhusbeskattning vid oförändrade regler Kostnadsökning 1990 vid taxeringsvärdesökning på För ett småhus i storstadsregion med ett vanligt förekommande taxeringsvärde på ökar månadskostnaden från /månad till - eller redan vid 50 procents marginalskatt. Vid 62 procents marginalskatt ökar den . För ett småhus med taxeringsvärde på leder den för landet i genomsnitt beräknade ökningen av taxeringsvärdet till en kostnadsökning på (). En sådan skatteskärpning är helt oacceptabel. Enligt vår uppfattning får fastighetstaxering inte leda till att fastighetsskatten skärps. Den löpande småhusbeskattningen måste ändras så att kapitalkostnadsutvecklingen för småhus inte överstiger den för flerbostadshus. Vidare måste de regionala effekter som kommer att uppstå bland annat på grund av bl.a. den prisutveckling som de senaste årens låga småhusbyggande resulterat i begränsas. Om så ej sker kommer tiotusentals småhusägare i framför allt storstadsområdena och vissa skärgårdsområden inte att ha råd att bo kvar i sina hus. En av de åtgärder som bör vidtagas är att progressivi teten i schablonbeskattningen avskaffas. Förmögenhetsskatten måste också justeras. Den nuvarande utformningen av villabeskattningen skapar två principiellt viktiga problem. För det första skiljer sig taxeringsvärdet för likadana hus högst väsentligt mellan olika orter och regioner i landet. Denna utveckling har skärpts . Det innebär att villaskatten slår mycket olika beroende på var i landet ett hus ligger. För det andra har, genom att avdrag inte längre medges för reparationer i småhus, det s.k. svarta arbetet ökat högst betydligt. Det kan starkt ifrågasättas om den huvudsakliga grunden för småhusbeskattningen numera kan anses vara en beskattning av den beräknade förräntningen av det i fastigheten nedlagda kapitalet. Det ter sig rimligare att avkastningen i form av boendet i sig skall vara utgångspunkt för beskattningen. Detta är för övrigt tanken bakom beskattningen av den som bor i lägenhet i eget hyreshus. Det bör därför utredas huruvida en ny metod för småhusbeskattning kan införas. Därvid bör övervägas om inte beskattningen av småhus, bostadsrätter och ägarlägenheter kan utformas på ett likformigt sätt. Den nya metoden får inte leda till höjt skatteuttag. Moderata samlingspartiet har under en lång följd av år föreslagit att en avdragsrätt för reparationer i småhus bör införas. Redan i en promemoria från 1980 (DsB 1980:10) skisserades en avdragsrätt för reparationskostnader. Denna fråga har också behandlats i bostadskommitténs slutbetänkande (SOU: 1986:6). Enligt utredningens mening skulle en årlig avdragsrätt för reparationer verksamt bidraga till att stävja det s.k. svartjobberiet. En tänkbar metod var, enligt utredningen, att tillåta avdrag för styrkta lönekostnader upp till ett belopp av . Särskilt stora kostnader skulle kunna fördelas framåt i tiden. konstaterar att en avdragsrätt, av det utseende utredningen diskuterade, sannolikt inte skulle leda till något skattebortfall till följd av de positiva effekterna när det gäller redovisning av uppburna inkomster. Enligt vår mening bör en avdragsrätt för reparationer införas enligt de principer som angetts. 5.3 Realisationsvinstbeskattning av fastigheter och bostadsrätter Realisationsvinsten vid försäljning av fastigheter beskattas så att köpeskillingen, minskad med det inflationsuppräknade ingångsvärdet, läggs samman med övriga inkomster. Inflationsuppräkningen gäller emellertid inte av ett innehav. Denna begränsningsregel, som infördes i stället för en begränsning av avdragsrätten (vilken ändå tillkom ), är mycket komplicerad och ger stora problem vid taxeringsarbetet. Regeln kan också leda till att rena inflationsvinster beskattas. Den bör därför avskaffas. Vid realisationsvinstbeskattningen kan i vissa fall uppskov med betalning av den beräknade skatten medges för den som säljer sitt småhus och förvärvar ett annat. Motsvarande uppskovsregler finns inte när det gäller bostadsrätter. Realisationsvinstbeskattningen av bostadsrätter motsvarar inte heller i övrigt reglerna för småhus och andra fastigheter. Enligt vår uppfattning bör bostäder i realisationsvinstbeskattningshänseende behandlas på samma sätt, oavsett om det är fråga om en bostad i småhus eller en bostad i flerfamiljshus med bostadsrätt eller äganderätt. Realisationsvinstbeskattningsreglerna för bostadsrätter bör så långt möjligt ändras så att de ansluter till de regler som ska gälla för småhus. Det innebär bl a att uppskovsregler skall införas. Uppskov skall vidare kunna medges vid försäljning av bostadsrätt och köp av småhus och vice versa. Realisationsvinstbeskattningen är, som vi tidigare framhållit, en av de främsta orsakerna till den orörlighet som kännetecknar den svenska bostadsmarknaden. En ökad rörlighet skulle göra det lättare för alla bostadskonsu menter att tillgodose sina önskemål. Enligt vår uppfattning bör därför hela systemet för beskattning av realisationsvinster vid försäljning av bostäder bli föremål för en särskild utredning. Därvid bör övervägas hur beskattningen skall utformas så att den endast omfattar tidsmässigt korta innehav eller om den t.o.m. helt kan slopas. Genom riksdagsbeslut ersattes hyreshusavgiften fr.o.m. med en statlig fastighetsskatt. Den nya skatten innebär i jämförelse med hyreshusavgiften en avsevärd utvidgning av skattskyldigheten. Bl.a. berörs alla drygt 1,5 miljoner småhusinnehavare. Enskilt ägda hyresfastigheter och lokaler beskattas hårdare än de s.k. allmännyttiga bostadsföretagen. Regeringen föreslog en ytterligare skärpning av skatten för enbart det enskilt ägda beståndet av hyresfastigheter och lokaler. Även detta förslag framlades utan tillfredsställande beredning. Även om en viss kompensation kom att utgå till enskilda fastighetsägare med statliga lån har konkurrensen ytterligare snedvridits. Det är främst de småhusägare som redan har de högsta boendekostnaderna som drabbas hårdast av fastighetsskatten. Det gäller särskilt småhusägare som finansierat sina hus utan statliga lån och de som förvärvat ett äldre hus.