ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02A46 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:A46 av m.fl. (s) med anledning av prop. 1989/90:76 om Regionalpolitik för 90-talet Högskoleutbildningens betydelse för en balanserad regional utveckling har blivit alltmer uppmärksammad . Detta är av stor betydelse speciellt för kvinnorna i skogslänen. Den eftergymnasiala utbildningsnivån är lägre i skogslänen än i övriga län, särskilt bland kvinnorna. I de regioner där tillgång till utbildning är begränsad riskerar detta att ge negativa effekter i första hand för flickorna. Risken är större för dem än för pojkarna att de inte skaffar sig en bra utbildning på hemorten, eller att de flyttar till en utbildningsort och inte återvänder till hemorten.För att vi skall klara av den framtida kvinnosysselsättningen i skogslänen, måste en kraftig satsning göras på utbildningsområdet. Dels behövs mer kvalificerad utbildning med beaktande av glesbygdsproblematik och kvinnoaspekter. Dels behövs en bredare, kompetenshöjande utbildning, som riktas till de grupper av kvinnor som finns inom de yrkesområden som riskerar att försvinna genom teknikutvecklingen, t.ex. de kvinnodominerade kontorsyrkena. Det är viktigt att hitta nya lösningar, som gagnar kvinnorna i skogslänen och ger dem möjlighet att skaffa kunskaper så att de kan stanna kvar. En möjlighet är att ordna kombinerade högskolekurser på distans, förlagda till och i samarbete med folkhögskolor, Komvux och högskolor. Studier i försöksprojekt skulle kunna bedrivas på halvfart och den totala utbildningstiden omfatta , utgörande 40 poäng. Följande uppläggning av kurser är ett exempel. Syftet är att öka kvinnornas kunskaper och kompetens och därmed skapa ökade utvecklingsmöjligheter i glesbygden. Hälsa och friskvård i glesbygdssamhället - biologiskt och psykologiskt, socialpsykologiskt och sociologiskt perspektiv. Kultur med inriktning mot glesby gdssamhället - Estetisk och skapande verksamhet - Kultur - makt - kulturpolitik - Kultur och framtid i glesbygdssamhället Data - Ekonomi - Marknadsföring Kvinnor och ekonomi, datorteknik, datakommunikation, marknadsföring. Utvecklingsarbete som syftar till att starta eget. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av försöksutbildning vid högskolorna i skogslänen. () () () () () ()
mot · GD02A607 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:A607 av och (båda fp) Diskrimineringen av homosexuella har under tidernas lopp tagit sig många olika uttryck. Ända fram registrerades t.ex. homosexualitet som sjukdom i . I den här motionen vill vi lyfta fram två problem nämligen efterlevandeskydd för homosexuella och sexualpolitisk asyl för homosexuella flyktingar. har en homosexuell person som lever i samboförhållanden med en partner av eget kön inte har rätt till statens tjänstegrupplivförsäkring (TGLS). Enligt 37 § i avtal om TGL-S skall sambo utan särskild prövning ha förmånstagarrätt till försäkringsförmånerna under förutsättning 1. att arbetstagaren och sambon var kyrkobokförda på samma adress samt 2. att ingen hävdar att villkoren för rätt till försäkringsbelopp inte är uppfyllda. Enligt uppgift från statens löne- och pensionsverk, grupplivsektionen, avses med sambo en ogift man eller ogift kvinna som under äktenskapsliknande former bor tillsammans med en arbetstagare av motsatt kön. Om ett samboförhållande föreligger avgörs av statens löne- och pensionsverk eller staten tjänstepensions- och grupplivnämnd. Vi anser att denna diskriminerande orättvisa bestämmelse måste upphävas så att homosexuella får en rättvis behandling när det gäller möjligheterna till (efterlevandepension. Homosexuella förföljs i många länder för sin samlevnadsforms skull. Vi anser att alla människor bör ha frihet att välja vem de vill leva sitt liv tillsammans med. Därför bör medverka till asyl för homosexuella flyktingar. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om tjänstegrupplivförsäkring för homosexuella, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om asyl för homosexuella flyktingar.'] () () 1 1989/90:Sf627
mot · GD02A7 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:A7 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 1989/90:59 Den sjätte semesterveckan I propositionen föreslås att den lagstadgade rätten till semester förlängs . Bristen på arbetskraft, inte minst inom industrin, är stor. Den svenska årsarbetstiden är kortare än i våra konkurrentländer. Befolkningsstrukturen medför att den andel av befolkningen som inte yrkesarbetar ökar markant. En förlängd semester skulle få omedelbara konskevenser inom näringslivet där i princip alla bara har fem veckors semester. Om regeringens förslag genomförs innebär det, enligt arbetstidskommitténs beräkningar, ett produktionsbortfall på 1,5-2,. Finansministern konstaterar i årets finansplan att bristen på arbetskraft har inneburit en restriktion av den ekonomiska tillväxten. Dessa frågor behandlas utförligare i motion om den ekonomiska politiken. Vi avvisar regeringens förslag om förlängning av den lagstadgade semestern. Vi noterar att regeringen såväl i denna proposition som i finansplanen för resonemang om behovet av flexibilitet och valfrihet. Det gäller dels möjligheten att använda den femte och sjätte semesterveckan för att förkorta veckoarbetstiden, dels förslaget om utredning av konjunkturanpassad semester. För vår del anser vi att när de samhällsekonomiska möjligheterna finns att förkorta arbetstiden skall individen få styra sitt uttag av ledighet, det må vara i form av längre semester eller genom anpassning av arbetstiderna till familjeliv och fritid. En obligatorisk lagstiftad sjätte semestervecka skulle minska flexibiliten i arbetslivet och individernas valfrihet. Med hänvisning till det anförda hemställs att med avslag på proposition 1989/90:59 som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om flexibilitet och individanpassning. () ()
mot · GD02A734 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:A734 av m.fl. (fp) Tjänstledighet för medverkan i katastrofbistånd Det är betydelsefullt att de svenska biståndsinsatserna inte hindras av svårigheter att rekrytera lämplig personal. De frivilliga biståndsorganisationerna som Röda korset m.fl. har organiserade personalgrupper som snabbt kan rycka in vid katastrofinsatser. Det är självklart att den personal som kan delta vid främst katastrofhjälp snabbt måste kunna frigöras från ordinarie arbeten. Eftersom katastrofinsatserna ofta är korttidsuppdrag kan det inte begäras att de personer som skall anlitas måste säga upp sina anställningar. Tjänstledighetsfrågan är därför av synnerlig vikt för att bistånds- och katastrofarbete skall fungera rationellt. Staten har gjort långtgående medgivanden beträffande tjänstledighet för biståndsarbete. På andra delar av arbetsmarknaden finns olika rekommendationer om tjänstledighet för biståndsarbete. Det är positivt men inte tillräckligt för att tillgodose främst frivilligorganisationernas behov av kvalificerad personal. Vi anser att bistånds- och katastrofarbete är av så stor vikt att hela arbetsmarknaden bör omfattas av samma regler när det gäller möjligheterna till tjänstledighet. Vi delar också uppfattningen att det bör vara fråga om statliga eller statsunderstödda hjälpinsatser. bör ge regeringen i uppdrag att komma med förslag som ger anställda på hela arbetsmarknaden möjligheter till tjänstledighet för svenskt biståndsarbete. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rätten till tjänstledighet för svenskt biståndsarbete. () () () ()
mot · GD02A739 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:A739 av och (båda s) Arbetslivets organisation har genomgått stora förändringar. Det gäller såväl inom det privata näringslivet som inom den offentliga sektorn. Utvecklingen går i riktning från centralstyrda och hierarkiska organisationer mot alltmer decentraliserade organisationer. Det ställer nya krav på alla chefer i organisationen. De måste bl.a. kunna målstyra sin verksamhet, vara nyskapande och kunna driva förändringsarbete, stimulera och uppmuntra medarbetarna. Ett chefsskap innebär således ett engagemang, som många inte är beredda att påta sig mer än . Chefsförordnanden bör därför kunna tidsbegränsas. Det gäller i första hand de högsta cheferna i organisationen, men kan i många fall också gälla även chefer på låg- och mellannivå. Det är därför viktigt att former skapas som underlättar tidsbegränsade förordnanden. En praktisk väg är att i samband med chefsförordnandet garantera en tillvidareanställning i botten med möjlighet att övergå till tidigare eller andra arbetsuppgifter i organisationen när chefsförordnandet upphör. Från juridiskt håll hävdas nu att det skulle strida mot bestämmelserna i lagen om anställningsskydd att förordna chefen även om de har en tillsvidareanställning i botten. Enligt vår uppfattning kan detta inte ha varit intentionerna med lagen. En överenskommelse om att påta sig ansvaret som chef med garanti om att kunna återgå till tidigare anställning eller beredas andra arbetsuppgifter inom organisationen kan inte anses vara ett hot mot anställningstryggheten. Det är viktigt att lagstiftningen inte blir ett hinder i den utveckling av arbetslivets organisation som sker. Vi föreslår därför att lagen om anställningsskydd ses över så att den ger möjlighet till tidsbegränsade chefsförordnanden med tillsvidareanställning i botten. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna behovet av en översyn av lagen om anställningsskydd enligt vad som anförts i motionen. () ()
mot · GD02Bo11 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:Boll av m.fl. (s) med anledning av prop. 1988/89:154 om en ny regional statlig förvaltning I propositionen framhålls att, om det i den nya framtida fiskeadministrationen finns en länsanknytning, skall den nya svara för denna verksamhet. För att säkra en god och allsidig kompetens hos länsstyrelserna föreslås att regeringen i länsstyrelseintruktionen fastställer att vissa expertfunktioner - länsexperter - skall finnas företrädda vid styrelserna inom ett antal viktiga sakområden, däribland fisket. Den kommitté som utvärderat pågående försök med samordnad länsförvaltning i , har i sitt betänkande föreslagit att fiskenämndernas nuvarande verksamhet skall inordnas i de nya länsstyrelserna, bl.a. med hänsyn till att fiskefrågorna utgör en viktig faktor för länens utveckling. I en annan utredning om den framtida fiskeadministrationen, läggs förslag som innebär att ansvaret för fritidsfiskets bevarande och utveckling läggs på kommunerna. Fritidsfisket har en mycket stor betydelse i många län och utgör ett betydelsefullt komplement till andra fritidsaktiviteter. Med rätt styrning av fritidsfiskets utveckling skulle förutsättningen för åretruntaktiviteter i t.ex. tidigare enbart vinterturistanläggningar kunna skapas. Flera kommuner utför också ett värdefullt arbete för fritidsfisket. Ett ökat kommunalt ansvar för fritidsfisket förutsätter dock, enligt vår uppfattning, att det finns ett väl fungerande och länsanknutet statligt fiskeorgan med erforderlig kompetens för att, i samverkan med kommunerna, utveckla fisket och bevara förutsättningarna för ett väl fungerande fritidsfiske. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om regional kompetens och sakkunskap vad gäller fiskefrågor inom de nya länsstyrelserna. () ()
mot · GD02Bo201 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90: B o201 (båda c) Det föreligger en orättvisa mellan de småhus som har statlig belåning och de som inte har sådana lån. Räntekostnaderna för egnahemsägarna blir på detta sätt olika, ja helt enkelt orättvisa. Detta medför ofta att den som överväger att köpa en äldre fastighet utan statliga lån istället väljer att bygga nytt till betydligt högre kostnader. Den totala bostadskostnaden blir - trots den högre anskaffningskostnaden - lägre i nybyggnadsalternativet, eftersom de statliga lån som då utgår har en kraftig räntesubvention. De statliga lånen med subventionerade räntor kommer de småhusägare till del som antingen bygger nytt eller gör en genomgripande reparation av sitt hus. Enligt vår mening borde bestämmelserna ändras så att det bör vara möjligt även för den som köper ett äldre hus att erhålla statliga lån. Dessutom borde de krav som ställs på en ombyggnad ändras så att statliga lån även kunde ges till mindre genomgripande upprustning av småhus. Som detta nu är lockas man att göra betydligt större ingrepp i fastigheten än som egentligen är nödvändigt på grund av att kraven för att få statliga lån är sådana som de är. Som vi nämnde inledningsvis väljer många att överhuvudtaget inte befatta sig med ett äldre hus utan bygger istället ett nytt. Vårt nuvarande system innebär alltså att man binder mer pengar i boendet än vad som egentligen varit nödvändigt. Vi anser att det är angeläget att finna ett system som skapar större rättvisa mellan dem som bygger nytt och dem som väljer att satsa på ett äldre hus och sedan förbättra det. Undertecknade har fört fram detta förslag men har avslagit motionerna. När det gäller flerbostadshus har dock beslutat om stimulanser för att öka intresset för reparationer. Mot denna bakgrund borde det vara att ändra den orättvisa som finns när det gäller småhus. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ändrade regler för statliga lån till egnahem i enlighet med de synpunkter som framförts i motionen.
mot · GD02Bo32 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:Bo32 av och (båda vpk) 1989/90 med anledning av prop. 1989/90:38 om Bo32 ändrade bestämmelser i fråga om bostadsbidrag för I propositionen föreslås att regler för bostadsbidrag skall förlängas att gälla hela 1990, dvs längre än den redan beslutade förlängningen i lagen (1989:285) med särskilda bestämmelser för bostadsbidrag för . Det skäl som anförs är avsikten att genomföra en stor samlad reform vad gäller bostadsfinansiering och skatter from 1991. Om det vore så att förändringarna vad gäller låginkomsttagarnas ekonomiska situation genomförs i sin helhet först vore det rimligt att provisoriskt förlänga bostadsbidragsvillkoren på det sätt regeringen föreslår. står det dock klart att så inte blir fallet. Regeringen har kommit överens med om att genomföra delar av skattereformen redan fr o m . Resultatet blir nog med all sannolikhet att de hushåll som är beroende av bostadsbidrag i stor utsträckning blir mer än beroende. Deras inkomstskattelättnader blir begränsade som deras boendekostnader ökar kraftigt genom höjd fastighetsskatt, minskade räntebidrag, moms på VA och sophämtning samt moms på energi. Drygt en tredjedel av inkomstskattesänkning kan beräknas bli finansierad med höjda boendekostnader. Till detta kommer att hyreshöjningskraven är rekordstora. En förlängning av nuvarande bostadsbidragsvillkor torde således bli helt otillräcklig. Det är visserligen inte önskvärt att än fler blir beroende av behovsprövade bostadsbidrag med de marginaleffekter som följer av systemet, men i ett läge där bostadskostnaderna tar en orimligt stor del av de disponibla resurserna för hushållen, måste bidragen förbättras. Det gäller inte bara för barnfamiljer utan även för hushåll utan barn - oberoende av hushållsmedlemmarnas ålder. Enligt vpk:s mening måste regeringen snabbt komplettera den tilltänkta delreformen vad gäller skatter m.m. med en delreform som innebär en förstärkning och en breddning av bostadsbidragen. Den måste innehålla kraftigt höjda bostadskostnadsgränser för alla hushållskategorier samt höjd inkomstgräns och slopad åldersgräns för hushåll utan barn. '/ nJ )' l ^ S Jfo32 ' ^ Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att avslår proposition 1989/90:38 om ändring i lagen (1989:285) med särskilda bestämmelser om bostadsbidrag för , 2. att hos regeringen begär ett förslag till förstärkning och breddning av bostadsbidragen 1990 i enlighet med vad som anförts i motionen. - * , . , V. t )<> . \> ' , r.f- i , j . i . , )< I I, 2r;IUD Jlllu ( '(i V (vpk) (vpk) gotab 99166, Slockholm 1989
mot · GD02Fi404 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fi404 av m.fl. (fp, m, c) 1982 tillkom förordningen (SFS 1982:668) angående samrådskyldighet för myndighet med företrädare för uppgiftslämnarna innan beslutet om nya blanketter eller förändring av gamla tas. Trots detta fortsätter uppgiftslämnandet att öka. Detta beror på att myndigheterna använt sina ramlagar till att begära in mer uppgifter än vad de behöver. För landets många småföretagare betyder detta en ytterligare tung uppgiftsbörda. Detta framgår bl.a. av industriverkets undersökning Krångelsverige - en myt eller sanning. Den bästa möjligheten att skydda företagen mot en ökad myndighetsiver att samla in uppgifter är egentligen att den lag eller den förordning, som ger myndigheter rätt att samla in uppgifter specificeras, så att det klart framgår vilka uppgifter som får hämtas in. Framför allt inom området för tillsyn och kontroll är detta nödvändigt. Samrådsskyldigheten har utan tvekan visat sig otillräcklig när det gäller att ifrågasätta ett behov, där lagtexten säger att för tillsynen enligt denna lag äger myndigheten inhämta de uppgifter den behöver. Om lagtexten i stället innehöll en uppräkning över vad som i detalj får samlas in skulle det i den ovan nämnda förordningen angivna samrådet bli riktigt meningsfullt. Ett av de skäl som anförs gentemot en specificering i lagtexten över de uppgifter som skall få samlas in av myndigheterna är att deras behov av uppgifter förändras över tiden och att det därför med jämna mellanrum kan finnas behov av att ompröva behovet av uppgifter. Naturligtvis förändras behoven. Men då får också specificeringen i lagtexten ändras. Denna möjlighet skulle ge en helt annan möjlighet än att kunna kontrollera myndigheternas krav på statistik. Denna kontroll skulle också ge möjlighet till reaktioner vid olika former av samköming av dataregister. Sambearbetningar av företagsdata som är oskäliga bör också regleras i lag, förslagsvis i den samrådsförfattning som redan finns. Utgångspunkten bör vara att företagens uppgifter är privata och inte statens generella egendom. Den utredare som tillkallats av civilministern (1987/88:13) kan inte anses fått ett tillräckligt omfattande uppdrag för att minska företagens uppgiftslämnande. Mot denna bakgrund bör den lag eller de förordningar som ger myndighet rätt att samla in uppgifter specificeras så att det klart framgår vilka uppgifter som får samlas in. Visst kan uppgiftsbehovet variera med förändringar i vår omvärld, men med största sannolikhet inte i högre grad än att de lagändringar som kan behövas också kan prövas i . Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående en precisering i lagar och förordningar av de uppgifter myndigheter har rätt att samla in. () () () () () () () 1989/90 Fi404
mot · GD02Fi704 · 1989-01-16 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fi704 av m.fl. (m) Marknadsekonomi, m.m. 1989/90 Fi 704-708 Med hänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:Sk320 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående marknadsekonomi, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående myndigheters krav på uppgiftslämnande från företag, 3. att beslutar att uttaget av arbetsmiljöavgift skall upphöra fr.o.m. , 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angående privat verksamhet inom det som är offentlig sektor. () () 1 1989/90.
mot · GD02Fö310 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fö310 av i och (båda m) Verksamheten inom den frivilliga skytterörelsen bedrives enligt den av regeringen fastställda stadgan samt det av Skytteriksdagen antagna målsättningsdokumentet. Frivilliga skytterörelsen bedriver en omfattande verksamhet. Medlemsantalet uppgick till drygt 189 000, varav 52 000 ungdomar fördelade på 1473 föreningar. Nämnda år avlossades i tävling och träning mer än 56 miljoner skott. Frivilliga skytterörelsen är inte endast en idrottsorganisation utan också en frivillig försvarsorganisation med skjutbanan som idrottsplats och vapnet som idrottsredskap. Således en viktig del av vårt försvar. Tyvärr har Frivilliga skytterörelsen problem med ekonomin beroende på att ammunition blivit allt dyrare, t.ex. kostar ammunition /skott. Detta har märkts främst på att antalet avlossade skott med denna kaliber starkt minskat, något som är beklagligt med tanke på denna ammunitions likhet med försvarets. Det är oroväckande att Frivilliga skytterörelsen, vilken ovan omnämnts som en frivillig försvarsorganisation, tvingats minska den försvarsanknutna delen av verksamheten. Statsanslaget (F 16 hos ÖB) uppgår för /90 till , vilket är . lägre än 1988/89. Denna nedskärning har orsakat stor förvåning bland skytterörelsens medlemmar, då man som enda frivilligorganisation fick lägre anslag 89/90 än 88/89.1 får motsvarande organisation 17 milj. kr. och i 22 milj. kr., en som synes betydlig skillnad. T.ex. betalar skytterörelsens medlemmar av statsanslaget tillbaka till staten i form av moms på ammunition. En lösning på skytterörelsens ekonomiska problem vore med tanke på dess försvarsanknytning att ammunitionen momsbefriades, eftersom försvaret inte betalar moms på sin ammunition. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag med syfte att ekonomiskt underlätta frivilliga skytterörelsens verksamhet.
mot · GD02Jo211 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo211 av och (båda c) Avveckling av pälsdjursfarmer Det är svårt att hävda att den djurhållning som bedrivs i pälsdjursfarmerna är förenlig med djurskyddslagens § 4 där följande stipuleras: Djur som föds upp eller hålls för produktion av livsmedel, ull, skinn och pälsar skall hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. I finns ca 650 pälsdjurfarmer. Produktionen är ca 2 milj. minkskinn och 60 000 rävskinn. Djuren lever i nätburar med en bottenyta för mink och för räv. Uppfödning i trånga nätburar och på nätgolv kan inte rimligen anses främja djurens hälsa och ger definitivt ingen möjlighet för dem att bete sig naturligt. Produktionen av päls kan inte heller anses vara ett så vitalt intresse att det skulle föranleda ett undantag från djurskyddslagens bestämmelser. Enligt vår uppfattning måste en uppföljning av intentionerna bakom djurskyddslagen innebära att uppfödning av pälsdjur i burar på det sätt som sker avvecklas. Självfallet måste en sådant avveckling ske på ett sådant sätt att enskilda näringsidkare, som starade sin verksamhet när den av samhället bedömdes som helt godtagbar, hålls skadeslösa. Vi anser att regeringen bör ta fram en avvecklingsplan för pälsdjursuppfödning i bur. Genomförandet av en sådan plan får ta högst i anspråk. En sådan plan skulle kunna ha följande inslag: Generellt förbud mot pälsdjursuppfödning i bur . Förbud för nyetablering av pälsdjursfarmer baserade på burhållning. En fond för inlösen av befintliga pälsdjursfarmer. Ersättningen bör utformas så att ersättningen blir större ju tidigare inlösen sker. Förbud att överlåta en pälsdjursfarm annat än till fonden. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en avvecklingsplan för pälsdj ursfarmning i bur i enlighet med vad som anförts i motionen.