mot · GC02N364 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:N364 av m.fl. (fp) Kapitalmarknaden Kapitalmarknaden är en populär mjölkko och syndabock för den socialdemokratiska regeringen. Polemiken mot snabba klipp, finansvalpar, spekulation och skatteplanering skymmer alltför ofta den viktiga funktion som riskkapitalmarknaden har att fylla i ett litet exportberoende lands ekonomi. Förra årets sista dag fick vi ytterligare en påminnelse om denna inställning. Om accepterar regeringens förslag att fr. o. m. begränsa avdragsrätten för reaförluster på aktier till även vid korta innehav ökar de risker som är förknippade med aktiesparande. Aktiespararnas benägenhet att främst satsa på mindre riskfyllda och kända aktier kan komma att öka. Förslaget är typiskt för den socialdemokratiska kapitalmarknadspolitiken: förändrade regler presenteras ofta och med överraskningseffekt. Detta sätt att lansera förändringar motverkar i sig ett långsiktigt och seriöst beteende på börsen och uppmuntrar till kortsiktig spekulation. Risken för nya politiska ingrepp på uppmuntrar verkligen inte placerarna att ta långsiktiga risker. Förutom s.k. nyårssmällar har börsen och aktiespararna drabbats av följande 16 åtgärder : - Minskad skattereduktion för aktiefondsparande - Slopad skattereduktion vid aktieutdelning - Skärpt arvs- och gåvoskatt - Skärpt reavinstbeskattning på aktier (schablonbeskattning) - Tillfälliga höjningar av förmögenhetsskatten - Omsättningsskatt på aktier - Vinstdelningsskatt till löntagarfonderna - Slopad skattereduktion för skattefondsparande - Evig reavinstbeskattning för konvertibla skuldebrev och optioner - Fördubbling av aktieomsen från en till - S. k. engångsskatt på pensionssparande - Förmögenhetsbeskattning av kapitalförsäkringar - Sociala avgifter på andel-i-vinst-system - Utvidgad omsättningsskatt på värdepapper (valpskatt) Dessa ständiga förändringar är av ondo. Vi anser att det istället bör sättas långsiktiga och tydliga gränser för aktörerna på kapitalmarknaderna, t.ex. för att förhindra insider-brott, där krav på en stark börsetik skall vara vägledande. Betydelsen av stabila spelregler är särskilt stor på kapitalmarknaden, där Mot. 1988/89 de olika delmarknaderna är delvis integrerade, där förväntningar om N364 framtiden är viktiga och där mycket stora belopp omsätts . Många av aktörerna är vana vid att hantera ekonomiska risker, men med en stor och ökande politisk risk introduceras ett irrationellt och oförutsebart element. Följden blir ökad kortsiktighet och fler insiders. Börsetik handlar framför allt om likabehandling, dvs. om att alla aktieägare skall ha samma rättigheter. Det gäller framför allt tillgången på information som måste vara snabb, korrekt och lika för hela marknaden. De affärer som det finns anledning reagera mot har framför allt inneburit brott mot denna etiska norm. Längre fram i denna motion utvecklar vi dessa tankegångar ytterligare. Kapitalmarknaden består av kreditmarknaden och aktiemarknaden. Medan kreditmarknaden avser lånat kapital består aktiemarknaden av s.k. eget kapital, det vill säga kapital som ägare satsar i ett företag och som representerar en ägarandel i företaget. På aktiemarknaden riskerar aktieköparen hela det placerade beloppet. På kreditmarknaden är kreditrisken begränsad, men ränteriskerna har ökat . De ökade ränteriskerna har bidragit till framväxten av en rad nya instrument, framför allt på den del av kreditmarknaden som kallas penningmarknaden. Aktiemarknad I I Kreditmarknad I 1 Penningmarlcnad 1 i Obligationsmarknad" (Källa: Näringslivets ekonomifakta ) Förutsättningarna för penningpolitiken har förändrats kraftigt . Kreditmarknaden har avreglerats, diskontot har förlorat sin roll som likriktare på marknaden, räntedifferenserna minskat och marknaden internationaliserats. hälsar dessa liberaliseringar med tillfredsställelse. Valutaregleringen har successivt liberaliserats och har riksbanksfullmäktige beslutat att även den s.k. hårda kärnan (dvs. i princip kronobligationer) skall avregleras. har länge krävt att detta skulle ske. Vissa regleringar finns emellertid kvar. Signaler om nya regleringar saknas inte heller. Vi anser att det s.k. oktrojförfarandet för etablering av banker och försäkringsbolag bör avskaffas. Likaså avvisar vi nya regleringar i form av ägarbegränsningar i bankerna vilket kreditmarknadskommittén föreslagit (SOU 1988:29). Regelsystemet i måste anpassas till vad som gäller i omvärlden. Av samma skäl är vi kritiska mot idéerna om fortsatt och utvidgad reglering av vad banker respektive försäkringsbolag får ägna sig åt. I verkligheten är gränserna mellan de tjänster som erbjuds av banker och försäkringsbolag redan flytande. Redan nuvarande reglering leder till svåra gränsdragningsproblem och onödigt krångel. För konsumenterna är det angeläget att konkurrensen är effektiv på alla marknader, inklusive dessa finansiella tjänstemarknader. Inte heller finns det skäl att ha särskilda placeringsbegränsningsregler för banker och försäkringsbolag. Systemet med statliga styrelserepresentanter i affärsbankernas och försäkringsbolagens styrelser bör avskaffas. Det allmännas kontroll bör utövas av tillsynsmyndigheten, inte genom att statens representanter är med då affärsutveckling, strategier och interna affärsangelägenheter diskuteras och beslutas. En konsekvens av de genomförda liberaliseringarna mot omvärlden är ett till synes minskat utrymme för självständiga penningpolitiska marknadsoperationer. I verkigheten har dock denna möjlighet varit begränsad. har penningpolitiken fått bära en stor del av åtstramningsbördan, då finanspolitiken varit alltför expansiv, som och 1988. Dess roll blev extra tydlig då tvingades höja räntan efter det att regeringens kompletteringsproposition presenterats; finanspolitiken var helt enkelt för svag. Nackdelen med att låta stå för den mera restriktiva delen av den ekonomiska politiken är att detta via högre räntor får negativa konsekvenser för investeringarna. Genom avregleringen på kreditmarknaden utövas penningpolitiken främst genom operationer på öppna marknaden. köper och säljer värdepapper, vilket påverkar likviditeten på marknaden, bankernas behov av att låna i dvs. deras placering i den s.k. räntetrappan och därigenom räntenivån på marknaden. Genom valutaregleringar har räntenivån kunnat hållas högre än omvärldens. Detta har inneburit stort valutainflöde, vilket likvidiserat marknaden i . Eftersom inflationen är flera procentenheter högre har dock realräntan inte varit extremt hög. att staten inte skall låna i utlandet - en norm som bör ligga fast - i kombination med en ekonomisk politik som skapat stora underskott i bytesbalansen, har tvingat företagen att låna i utlandet. Med den högre räntan i uppkommer då ganska riskfria möjligheter till s.k. räntearbitrage. Den svenska valutapolitiken har kännetecknats av en god portion tur. Medan den officiella linjen är fasta växelkurser i förhållande till ett vägt genomsnitt av våra största handelspartners valutor, har kronkursen i verkligheten både stigit och sjunkit ordentligt. Den stora devalveringen om skulle ha givit ännu större inflationsdrivande effekt om inte dollarkursen hade stigit kraftigt fram . Dollarn har dubbel vikt i valutakorgen och drog därför med sig kronkursen uppåt igen, vilket i praktiken var en revalvering. På samma sätt hjälptes den svenska konkurrenskraften av nedgången i dollarkursen /88 som alltså gjorde att kronan åter deprecierades. Inom det europeiska valutasamarbetet, EMS, sker motsvarande anpass- Mot. 1988/89 ningar efter beslut av de deltagande länderna, inte som för del i N364 När nu valutaregleringen avskaffas är det naturligt att vi tar steget fullt ut och också ansluter oss till det valutasamarbete som sker inom EMS. Det ger flera fördelar, så t.ex. kan riksbank då erhålla del av det stöd centralbankerna i EMS-länder ger varandras valutor. Det skulle också innebära en tydlig signal till att vi har ambitionen att söka ett nära samarbete, även på områden där detta innebär vissa "kostnader för i form av minskade möjligheter till egen penning- och valutapolitik. En annan fördel skulle vara att en anslutning till EMS tydligt visar t.ex. arbetsmarknadens parter och andra aktörer i den svenska ekonomin att t.ex. inflationsmål och valutakursnormer måste tas på allvar. En EMS-anslutning skulle sålunda sätta vissa nyttiga gränser för hur mycket den svenska ekonomin kan tillåtas avvika från omvärldens, framförallt avseende pris- och kostnadsutvecklingen. På en effektiv marknad skall priserna spegla all tillgänglig och relevant information. I denna motion listas inledningsvis en rad skattehöjningar som påverkat transaktionskostnaderna. En omsättningsskatt slår en kil mellan köpare och säljare varvid omsättningen faller. Detta försämrar marknadens likviditet och höjer transaktionskostnaderna. En naturlig följd av att skapa fria kapitalrörelser är att avskaffa omsättningsskatten på penningmarknaden, den s.k. valpskatten. I själva verket torde denna skatt "avskaffa sig själv i så måtto att några skatteintäkter ej inflyter när affärer i svenska penningmarknadsinstrument kan ske även utanför gränser. Om transaktionskostnaderna är högre i torde handeln flytta utomlands. En bevarad omsättningsskatt innebär också större svårigheter för att bedriva penningpolitik, något som själv påpekat. Vi anser därför att den s.k. valpskatten bör avskaffas senast i samband med att valutaregleringen definitivt avvecklas. I själva verket har den utvidgade omsättningsskatten på värdepappersmarknaden redan bidragit till att luften i det närmaste gått ur den marknaden. Alla de farhågor som uttrycktes innan den infördes tycks ha besannats. Bl.a. har framhållits att den s.k. märket maker-funktionen skulle försämras påtagligt om en transaktionsskatt införs. All inbördes handel mellan banker och fondkommissionsbolag i räntebärande värdepapper samt termins- och optionshandeln mellan dessa påverkas negativt. Den minskade interbankhandeln har resulterat i en sämre likviditet i statens och andra emittenters likviditet, dvs. en trögare marknad med sämre fungerande prisbildning. På samma sätt leder utvecklingen mot en ökad integration och konkurrens mellan de nationella börserna till slutsatsen att den svenska omsättningsskatten på aktier är av ondo. Aktiekurserna förlorar informationsvärde och marknadens bredd, djup och spänst skadas. De största förlorarna på detta är de små aktiespararna. Det är av den anledningen som man i 6 tidigare avskaffade omsättningsskatten på aktier och som man i liberaliserat handeln avsevärt. En väl fungerande aktiemarknad är en av marknadsekonomins hörnstenar. ^364 Aktiebolagsformen och fondbörsen gör det möjligt att på ett effektivt sätt sprida företagandets ägande och risker och förse näringslivet med riskvilligt kapital. Händelserna på världens aktiebörser , med dramatiska kursfall på , underströk dels det internationella beroendet, dels att det verkligen är fråga om en riskkapitalmarknad. Den som satsar sina pengar i ett börsföretag, oavsett om det är en vanlig småsparare eller en stor institutionell ägare, kan visserligen få en god avkastning på sitt satsade kapital, vilket varit fallet . Men det satsade kapitalet kan likaväl förloras i kursfall och konkurser. Börsens funktion som finansieringskälla har ökat . Volymerna av nyemissioner har ökat kraftigt och uppgick till ca . Viktiga förändringar på aktiemarknaden Börsen har undergått omfattande strukturella förändringar . Institutionaliseringen av ägandet har fortsatt. Vi anser att denna koncentration är olycklig. förde den svenska börsen en tynande tillvaro. Grunden för uppsvinget lades framför allt då en rad åtgärder vidtogs av den borgerliga regeringen för att stimulera aktiesparandet och börsen. Häri ingick också regeländringar som gjorde det möjligt för utländska investerare att placera riskkapital på Stockholmsbörsen. Denna reform fick stor effekt. Investeringsströmmarna har dock vänt och många aktieaffärer i svenska börsföretag flyttat utomlands på grund av den av socialdemokraterna införda omsättningsskatten på aktier. På grund av valutaregleringen har svenska portföljförvaltare under en lång rad år burit en större risk än vad som är nödvändigt, vilket innebär att de ställer högre avkastningskrav än vad som annars skulle vara fallet. De har nämligen hindrats ifrån att sprida sina placeringsrisker rationellt genom internationell diversifiering. Genom förvärv av aktier från utländska börser som i liten utsträckning eller inte alls samvarierar med inhemska börssvängningar skulle även svenska medborgare kunna minska sitt risktagande. När valutaregleringen slutgiltigt avskaffats betyder detta att svenska företags kapitalkostnader kan minska. En rad nya sidobörser har utvecklats och nya instrument introducerats. Den s.k. OTC-marknaden (Over-the-counter, över disk) har vuxit mycket kraftigt. Bland de nya instrumenten märks såväl köpoch säljoptioner som indexoptioner. En termins/future-marknad hör också till tillskotten i . Bland innovationerna på options- och OTCmarknaderna finns flera (t.ex. nya instrument, datorprogram och uppläggning av handeln) som faktiskt också exporteras från . Det är ett tydligt exempel på vilken kreativitet som finns på marknaderna och som kan utnyttjas av flera för att denna del av värdepappershandeln inte är ett monopol. Vi ser positivt på den utveckling mot större mångfald som kapitalmarkna- Mot. 1988/89 derna genomgått. Det förbättrar prisbildningen och näringslivets kapitalför- N364 sörjning som samhällets totala risk minskat. Utvecklingen på aktiemarknaden har också placerat fondbörsen i centrum av massmediernas, politikernas och allmänhetens intresse. Den ökade kunskapen och granskningen av denna marknad har även väckt en rad frågor. Skärpta krav på börsetik För den som tror på och försvarar marknadsekonomi och ett spritt enskilt ägande är det oerhört angeläget att börsen fungerar väl och att de aktiviteter som förekommer på börsen uppfattas som legitima av en bred allmänhet. har stark kritik riktats mot vissa företeelser på börsen, och i debatten framkommer med jämna mellanrum att det förekommer affärer som måste betraktas som tvivelaktiga och i vissa fall olagliga. Det är framför allt de mindre spararna som direkt kommit till skada. leder oetiska företeelser emellertid också till stort men för hela ekonomin genom att de skadar marknadsekonomins legitimitet. anser därför att det behövs ett rättsligt skydd för värdepappershandel - ett fungerande ansvarssystem som för att spelreglerna följs. Den svenska värdepappersmarknaden har en oerhörd betydelse både för företagen, som för sin kapitalförsörjning är beroende av en väl fungerande emissions- och andrahandsmarknad, och som investeringsalternativ för företag, organisationer och enskilda. satsar allt fler människor sina sparmedel på aktieköp. Som ägarutredningen har visat sker detta i första hand i aktiefonder, medan fysiska personers direkta aktieägande kontinuerligt minskat under en lång rad av år. Alla dessa investerare har rätt att kräva klara spelregler på börsen och att dessa spelregler följs. Men de många diskutabla affärerna och bankinspektionens synbarliga tandlöshet när det gällt att bevisa och sedan vidta sanktioner mot de skyldiga, tyder på att det varken finns tillräckliga utredningsresurser eller något fungerande rättsligt skydd mot oriktig eller utebliven information till marknaden. Sedan tiden efter den förra stora börskraschen, Kreugerkraschen, har vi visserligen i vår brottsbalk en bestämmelse om straff för personer i företagsledningar som av grov oaktsamhet offentliggör vilseledande uppgifter som kan leda til! att någon lider ekonomisk skada. Men tvärtemot vad lagstiftaren menade har den bestämmelsen bara tillämpats på mindre företags uppgifter till etc. Detta straffansvar bör ses över. En effektiv kapitalmarknad med omfattande aktiehandel kräver ett hårdare tryck på företagsledningarna att informera korrekt och snabbt än det som skapas av börsreglerna och det nuvarande - sällan åberopade - ansvaret enligt . En första åtgärd som är enkel, men antagligen vore ett effektivt sätt att få åklagare och domstolar mer benägna att ställa företagsledningar (och då inte bara verkställande direktörer utan även (övriga) styrelseledamöter) till svars för vilseledande information, vore att helt enkelt ge brottet en mera adekvat kallas det svindleri. Det är inte så underligt att man tvekar att Mot. 1988/89 kalla en styrelseledamots försummelse att kontrollera riktigheten av uppgif- N364 terna i ett emissionsprospekt för svindleri. Den termen leder lätt tanken fel. Men det kan med fog anses att ett styrelseuppdrag medför ett ansvar visavi företagets aktieägare, och dem som överväger att bli aktieägare, av så stor vikt att det kräver en straffrättslig garanti. Detta behöver prövas. En andra möjlig åtgärd vore att i ett sådant lagstiftningssammanhang utvidga svindleriansvaret till att omfatta också underlåtenhet att snabbt offentliggöra viss information. Snabb och korrekt information är en grundförutsättning för att värdepappershandel skall fungera väl. Snabb och korrekt information till alla aktieägare är också ett villkor för att förhindra eller åtminstone minska utrymmet för insiderhandel, dvs ett annat brott mot det regelsystem som investerarna har anledning räkna med skall gälla. Även här finns det lagstiftning - den införda lagen om värdepappersmarknaden. Vi vill ifrågasätta om dessa regler är tillräckliga och om de över huvud taget är utformade så att de har en chans att bli effektiva. Erfarenheter från visar att det kan finnas skäl att låta andra än s. k. bolagsinsiders - en snäv krets av främst personer i ledningen för det företag vars aktier det gäller - omfattas av ett straffansvar för insiderbrott. Våra straff för sådana brott ligger internationellt sett mycket lågt. Dessutom bedöms brotten som riktade mot en anonym marknad, med möjlighet att förklara vinsten förverkad till staten. Detta innebär t.ex. att den aktieägare som upptäcker att hans/hennes aktier köptes av en insider som kunde göra en stor vinst genom att aktiekursen strax därpå steg till följd av ett uppköpserbjudande (ett erbjudande som insidern känt till redan vid köpet) kan med nuvarande regler inte få någon ersättning för sin förlust (om aktieposten sålts på den vanliga, anonyma börsmarknaden). Skadeståndsansvar fungerar i som ett mycket viktigt vapen mot insiderhandel. En annan konstruktion av ansvaret, där insiderns motpart erkänns som målsägande och får rätt till skadestånd, skulle kanske ge dessa förfaranden en annan prioritet i rättssystemet och därmed en effektivitet som verksamt bidrar till att stävja insiderhandel. Det skulle därmed göras klart att insiderförfaranden inte tolereras. Anonymiteten på aktiemarknaden och de praktiska svårigheter som det tillämpade systemet innebär för identifieringen av aktieposter (vem köpte insidern av?) kan skymma det faktum att insiders skapar sig en genom att överföra ett värde som de har exklusiv vetskap om från personer som inte har möjlighet att skaffa sig motsvarande kunskap. Här går gränsen säkert svår att dra i verkligheten men tydlig nog för att användas vid lagstiftning - mellan insiderhandel och handel på basis av en ingående analys av en erfaren näringslivs- och börsbedömare. Det finns starka skäl att vidareutveckla och komplettera de rekommendationer och etiska regler som finns för transaktioner med aktier och liknande värdepapper. Det bör framhållas att bara ungefär hälften av alla aktieaffärer numera sker på börsen. Behovet av regelsystem gäller därför inte bara transaktioner i börsföretag, utan även andra, som inom en inte alltför avlägsen framtid kan förväntas bli noterade på börsen. Det finns flera möjliga vägar att gå för att tillämpa etiska regler. kan samma minimiregler gälla för alla företag, oavsett om de är börsnoterade Eller också kan strängare etikkrav tillämpas på enbart de marknadsnoterade företagen medan man, ungefär som , låter andra regler gälla de företag som står utanför börsen. Förutom de lagförändringar som vi menar krävs på insider-området, anser vi att en självsanering är att föredra framför en omfattande lagstiftning. Det kan förvisso bli aktuellt med lagändringar på någon punkt men det bör inte vara den kungsväg som väljs. Regler som formuleras av näringslivet självt och börsstyrelsen skulle stärka näringslivets legitimitet i allmänhetens ögon. Dessutom skulle de ha den fördelen att de är mindre stela än lagar och därmed lättare kan anpassas till nu oförutsebara nya situationer och instrument på en snabbt föränderlig marknad. utreder , bl.a. med anledning av krav, samtliga frågor i samband med börsens funktion, regler, etik osv. Kommittén beräknas bli klar . Ovanstående synpunkter bör delges kommittén. Börsstyrelsens sammansättning och storlek ändrades 1984 så att det allmännas inflytande ökade från fyra av nio till sex av elva. anser att börsstyrelsen bör bestå av personer som är utsedda av börsmedlemmarna, börsföretagen och aktieägarna. Med en sådan sammansättning möjliggörs en öppnare diskussion och en större kreativitet och flexibilitet inom styrelsen. Det allmännas kontroll bör i stället skötas av tillsynsmyndigheten, dvs. Vidare behövs en riskkapitalmarknaden. Det skulle öka möjligheten att ingripa med sanktioner mot företag som bryter mot inregistreringskontraktet. finns i huvudsak tre former av sanktioner som dock alla bara i begränsad utsträckning drabbar dem som har fattat besluten, dvs. styrelserna: börsstyrelsen kan uttala sitt missnöje, utdöma vite och slutligen besluta om avregistrering av företag. Utformningen av mera omfattande sanktionsmöjligheter måste få bli sådan att de inte i första hand drabbar andra än styrelsen, dvs. i praktiken de mindre aktieägarna. Formellt har monopol på aktiehandel. Emellertid har utvecklingen av OTC-marknaden, den inofficiella listan, C-listan m fl luckrat upp monopolet. Detta är en utveckling som vi välkomnar. Flera närbesläktade marknader finns också, t.ex. för konvertibla skuldebrev och penningmarknadsinstrument. kan vi även vänta nya marknader med valutaoptioner och råvaruoptioner. I och med att värdepappershandeln blivit alltmera avancerad och omfattande har det tidigare stordriftsargumentet för börsmonopolets bevarande förlorat i kraft. När direkthandeln via dataterminaler införs i liksom på andra börser världen över. kommer etablerandet av en rad regionala börser att underlättas, vilket kan förbättra möjligheterna för mindre företag att erhålla billig finansiering. Självfallet bör kraven på inregistreringskontrakt m.fl. regler följa de regler som gäller på Stockholmsbörsen. De nya datorsystemen Mot. 1988/89 på Stockholmsbörsen innebär emellertid också att handel på distans med N364 direktlinjer underlättas. Resultatet av ett avskaffande av det monopol som åtnjuter kommer troligen att bli att en rad system växer upp. De flesta av dessa kommer att komplettera handeln vid Stockholmsbörsen. Vidare kommer transaktionskostnaderna att pressas, vilket gynnar de mindre spararna. När börsmonopolet avvecklas ställs dock krav på enhetliga etiska normer och regler om information - oavsett i vilken form papperen handlas. Differentierad rösträtt och ägandespridning I har det varit tillåtet att utfärda aktier med differentierad rösträtt, dvs. röstens andel av inflytandet i bolaget behöver inte stå i relation till andelen satsat kapital. I vissa företag finns således aktier med 1/1000 röstvärde. tillbaka får nya aktier utges med en differentiering på högst 1:10. Aktiebolagens styrelser och företagsledning skall tillsättas efter kompetens. Röstvärdesdifferentieringen motverkar en sådan utveckling då den cementerar gamla och etablerade maktstrukturer. Förlorarna är minoritetsägarna, dvs. småsparare och de utländska ägarna. Visserligen har fientliga övertaganden blivit allt vanligare på den svenska aktiemarknaden, men röstvärdesdifferentieringen utgör ändå en hämsko på denna utveckling, vilket framför allt de mindre spararna förlorar på.