ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02T332 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89: T332 av () Skyltning vid allmänna vägar Under de många möten och andra sammankomster som hållits runt om i landet under propagandaropet Hela skall leva i projektet 90 återkommer ständigt samma fråga: Varför ska det vara så besvärligt och oftast omöjligt att få sätta upp skyltar vid vägkanten som visar på olika begivenheter på landsbygden? Jag har fått uppfattningen att det i flertalet län är väldigt svårt och i de flesta fall omöjligt att få och/eller länsstyrelses tillstånd för skyltning av speciella turistmål, sevärdheter och turistservice. förefaller det vara olika svårighetsgrader i de skilda länen i vårt land. Lagstiftningen förbjuder i princip uppsättning av reklamskyltar. Tillstånd kan emellertid ges av länsstyrelse. Det är givet att hänsyn måste tas till trafiksäkerheen. En skylt med mycket text kan distrahera och bör inte godkännas. Men en skylt som endast anger en plats eller väg kan inte vara mer störande än vanliga vägskyltning. Jag vill ge ett enda exempel hämtat från . Där finns norr om ett mycket uppskattat turistmål som heter . Där finns också ett värdshus. Många tiotusentals människor söker sig dit under en säsong. En mycket stor del av sommarturisterna är utländska gäster. Långban är unikt i världen för mineralletning. Men denna unika plats, detta värdefulla turistmål, får inte skyltas vid väg 63 där det finns en vägkorsning som bjuder på tveksamhet om vägvalet till Långban. Jag begär inte att ska ta ställning till fallet . Men kanske kan detta exempel ge en uppfattning om hur restriktiv en länsstyrelse kan vara. Andra länsstyrelser kan däremot uppträda generöst. Var finns då likheten inför skyltningsförbudslagen? Kan man tänka sig mera enhetliga regler som är logiska och tar hänsyn till såväl trafiksäkerheten som ansträngningarna att ge bättre förutsättningar för en levande landsbygd med en blomstrande turismnäring? Jag hoppas att det är möjligt och att vill besluta om ett tillkännagivande till regeringen. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anfors om bättre, generösa och enhetliga regler för hela landet om skyltning vid allmänna vägar.
mot · GC02T333 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89: T333 av m. fl. (s) Länsvägnätet i Länsvägnätet i är i stort behov av upprustning. Det totala investeringsbehovet för att komma upp i nivå med vägnätet i riket i övrigt uppskattas till . Enbart för det belagda vägnätet uppskattas eftersläpningen till . Underhållet av länets vägnät är också starkt eftersatt, inte minst som en följd av otillräckliga medel för nyinvesteringar. i redovisar att vägstandarden är så eftersatt att de medel som sätts in i vägunderhållet egentligen borde hänföras till investeringar. Bristen på medel är så akut att vägar som tidigare belagts med asfalt nu får förfalla och omvandlas till grusvägar. En grusväg är nämligen billigare att underhålla än en asfalterad väg i dåligt skick. Som exempel kan nämnas att betydande delar av inlandets vägnät avstängs för timmertransporter och annan tung trafik vissa tider under vår och höst på grund av vägarnas oframkomlighet. Beräkningar visar att väginvesteringarna i belastas med en merkostnad i storleksordningen på grund av länets markförhållanden. Vägsituationen i är således mycket dålig och motiverar kraftiga åtgärder för att åstadkomma en utjämning i jämförelse med andra län. I underlaget vid fördelning av investerings- och underhållsmedel bör större hänsyn tas till sådana faktorer som vägnätets tillstånd och funktion samt de extremt besvärliga topografi- och markförhållanden som är rådande för vägnätet i . Det behövs bättre kvalitet och rättvisa i och regeringens beslutsunderlag vad gäller anslagsfördelningen mellan länen. För den regionala utvecklingen i länet är en upprustning av vägnätet av mycket stor betydelse. Detta gäller både för näringslivet och befolkningen. Särskilda insatser i form av ökade medel för investeringar och underhåll är därför nödvändiga för att vägnätet i skall kunna höjas upp i nivå med vägstandarden i övriga delar av landet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ökade medel för investeringar och underhåll av länsvägnätet i , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av rättvisare fördelningsnyckel vid anslagsfördelningen mellan de olika länen. () () () ()
mot · GC02T334 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:T334 av i m. fl. (s) Ökade väganslag till län Fördelningen av investeringsmedel för landets vägar skall enligt beslut i ske på grundval av en noggrann angelägenhetsgradering. Vägmedlen skall även användas på sådant sätt att en så likformig och rättvis fördelning som möjligt kommer till stånd i landets olika delar. Möjligheten till god transportförsörjning är av stor betydelse för utvecklingen av en region. Det är väsentligt att kunna erbjuda såväl goda förbindelser inom en region som med andra delar av landet och också med utlandet för att främja näringsliv och andra aktiviteter. Detta gäller inte minst i sådant område som geografiskt ligger något vid sidan av delar av landet där både marknadskrafter och samhälleliga åtgärder kommit att samverka till expansion. Vägarna och vägtrafiken är en viktig del av transportsystemet och är en förutsättning för att de flesta andra transportmedel skall kunna fylla sin uppgift. För att bryta den mindre tillfredsställande utvecklingen i län till något bättre vad gäller industri, sysselsättning och befolkningsutveckling krävs viss medverkan från statsmakternas sida. Här kommer investeringar och åtgärder för bra framkomlighet och underhåll inom vägsektorn in som en mycket betydande faktor. Det behövs i län såväl utbyggnad som ombyggnad och byggande av betydelsefulla vägar med ny sträckning för att kraven på högre trafiksäkerhet och miljö samt ett effektivt resursutnyttjande skall kunna bli verklighet. Även kraven på förbättrat underhåll och beläggning av grusvägar är synnerligen motiverade. Väganslagen i årets budget har ökat såväl för byggande som för drift och underhåll. Vi hade gärna sett att ökningarna blivit större. Vi är medvetna om att behovet av vägmedel i landet är stort och att prutningar i vissa fall måste ske, men län har när det gäller tilldelning av vägmedel kommit att hamna i en strykklass, trots de uttalanden som gjorts av statsmakterna vad gäller förutsättningen och ändamål med medel för väginvesteringar. Kommunikationsministern konstaterar i budgetpropositionen att väganslagen måste ökas väsentligt för att vägnätet skall kunna fungera effektivt. Vi vill instämma i detta och förutsätter att ökningar kommer till stånd och är beredda medverka till åtgärder för finansiering. Vi anser att tilldelningen av vägmedel i fördelnings- och flerårsplan för län där prutningar gått hårt fram behöver ökas. För att uppnå fastlagt vägpolitiskt mål och det trafikpolitiska delmålet Mot. 1988/89 att transportsystemet skall bidra till regional balans är behovet av väginve- T334 steringar i län stort. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av ökade väganslag i län. () ()
mot · GC02T335 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89: T335 av () Vägnätet på Den kraftigt ökade trafiken, , har medfört att tvingats att satsa mer driftsresurser på de trafikstarka vägarna på fastlandet. Detta har inneburit att trots ökade anslag till driftsverksamhet har förbättringsarbetena på det lågtrafikerade vägnätet kraftigt minskats. För del betyder detta att så gott som inga grusvägar kan förstärkas och beläggas . Situationen var likartad . Detta är särskilt olyckligt eftersom det är dålig kvalitet på det grus som finns (kalksten) grunda täkter stora ytor som förstörs många cyklister på småvägarna 1 enlighet med det trafikpolitiska beslutet föreslår regeringen i budgetpropositionen ökade anslag för driften av de statliga vägarna. Denna ökade satsning måste komma glesbygd till del. Jag föreslår därför att får i uppdrag att planera och genomföra förstärkning och beläggning av samtliga statliga grusvägar på . Detta innebär att skulle få samma standard på vägnätet som redan har . Programmet bör påbörjas . Kostnaden är beräknad till ca 18 milj. kr./år. Med anledning av det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att planera och genomföra förstärkning och beläggning av det gotländska vägnätet.
mot · GC02T336 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89 :T336 av och (båda c) 1988/89: Ett bevis på usel trafikplanering. Den nya vägen nr 181 mellan och var början på en ny bra vägförbindelse från mot E3:an vid . Behovet av den nya trafikleden var och är stort eftersom området är underförsörjt med goda vägkommunikationer. Men av det stolta projektet blev bara en tumme - sträckan FlobyHerrljunga. Genom den ökade trafik som den nya vägbiten fört med sig har trafiksituationen i blivit en stor belastning. Inte minst gäller det ökningen av den tunga trafiken som går genom samhället. Även vägen utsätts för större belastning än den är byggd för. Genom omklassificering från till ändrades prioriteringen under pågående utbyggnad. Enligt vår mening bör en ny prioritering ske så att vägbygget HerrljungaVårgårda fullföljs. De medel som finns för byggande av förbifarter bör här kunna användas för förbifarten vid . Det är oacceptabelt att storskaliga projekt som exempelvis Scandinavian Link förorsakar att planerade vägprojekt skjuts . Detta är vad som skett här. Med stöd av vad som ovan sagts hemställs att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen sagts om byggande av vägen 181, . () ()
mot · GC02T337 · 1989-01-22 00:00:00 — Motion till 1988/89:T337 av och (båda s) Näringslivet inom sydöstra består till stor del av jordbruk och jordbruksberoende näringar som livsmedelsindustri, maskinstationer och företag som reparerar och säljer lantbruksmaskiner. Nästan hälften av den förvärvsarbetande befolkningen är sysselsatt inom dessa näringar. Med hänsyn till pågående strukturomvandling inom jordbruksnäringen är det livsviktigt för regionen att söka differentiera sitt näringsliv för att kunna möta framtiden med tillförsikt. Vägnätet och vägstandarden mot västra svarar inte mot de krav som ställs . Förbindelserna med /Lund-området är av största vikt för att göra breddningen av näringslivet möjlig, att åstadkomma en utflyttning till från storstadsregionen och att på ett tillfredsställande sätt sörja för transportbehov av såväl varor/gods som personer. Bland de lokaliseringsfaktorer som väger tungt vid bedömning av ett samhälles attraktionskraft för såväl näringslivsetablering som bosättningsort är tillgången på goda kommunikationsmöjligheter. tarvar en upprustning och breddning. Särskilt delen från och österut. Vägen är så smal att det inte är ovanligt att mötande större fordon sliter av varandra sidobackspeglarna. behöver också upprustas och ges en ny sträckning mellan Glimmingebro och St Herrestad fram till E14. Det är av största vikt för utvecklingen av regionen att ombyggnad och breddning av kommer till stånd. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om .
mot · GC02T338 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:T338 av och () Upprustning av länsvägar Länsvägarna i norra har en trafikbelastning som vida överstiger vägarnas standard. På många och långa sträckor är vägbredden i standardklassen . Som exempel kan nämnas att denna vägbredd finns vägsträcka mellan och . Inom och samhällen är framkomligheten starkt nedsatt på grund av den begränsade vägbredden. Trafiksäkerhetsmässigt ger de ovan relaterade vägbredderna inte utrymme för en god trafiksäkerhet. Särskilt utsatta är mopedister, cyklister och fotgängare. Genom de trånga vägavsnitten i kustsamhällena tvingas ofta fotgängarna använda område avsedda för fordonstrafik på grund av att utrymme för gångbanor saknas. Det kan också framhållas att bärigheten i axel- och boggitryck underskrids på delar av länsvägarna i norra . Beträffande tillåten hastighet kan den exemplifieras med sträckan , väg 163. På denna sträcka är högsta tillåtna hastighet på endast eller av vägsträckan, hastigheten gäller för eller , och begränsning på hela eller av den vägsträckan. Det kan nämnas att andelen med begränsning på denna sträcka överstiger genomsnittet för länets huvudvägar med mer än . har varit semesterort och badbalja för en stor del av svenska folket. Skall turismen i kunna utvecklas till en ännu mer betydelsefull näringsgren så måste vägstandarden bli föremål för åtgärder. Kollektiva reseförbindelser måste också ges högre prioritet. Bra vägar och ett bra kollektivt trafikutbud kan också motverka den miljöförstöring som bilismen förorsakar. De vägar som i första hand bör ingå i ett program för upprustning och standardhöjning är väg 163 Dingle-Östad, väg 164 , väg 165 samt väg 171 . De skäl som talar för en snabb upprustning av dessa vägar är att väg 163 avlastar väg E6 stora turisttrafikflöden, samt att vid väg 163 utanför har etablerats ett stort turistcentrum, Tanumstrand. Väg 164 har god standard i fram till länsgränsen vid . Denna väg har stora trafikvolymer som söker sig ut till kusten via och Tanums kommuner. Väg 165, , fram till norska gränsen utgör också en alternativ väg till väg E6. Här kan påpekas att väg 22 i , 1* 1988189.3 sami. sträckan , är föremål för förbättringsarbete. Väg 171, Mot. 1988/89 , tillhör också turistvägarna i . Här kan T338 nämnas att vid Åby etableras Ark, ett avelscentrum för utrotningshotade djur. Avelscentret Ark skall också ha en publik del som kommer att alstra ny trafik. Utöver dessa argument kan även framhållas näringslivets beroende av bra vägstandard. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behov av upprustning av länsvägar i norra . () ()
mot · GC02T340 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:T340 av m.fl. (s) Cykelleder och gångbanor Vid byggande och upprustning av vägar är det viktigt att i större utsträckning uppmärksammar utbyggandet av cykelleder och gångbanor. Vägarna är även till för den icke motordrivna trafiken. Att detta är nödvändigt kan vi ta som exempel på. ökar den motordrivna trafiken avsevärt. Vägarna i kustbandet är smala. Mötande trafik har små marginaler. befinner sig dessa vägar i områden där turismen och fritidsbebyggelsen är omfattande. Härtill kommer att vägarna anlitas av cykel- och gångtrafikanter i stor utsträckning. Vi kan ta väg 168 mellan och som extremt exempel på hur det förhåller sig . Vägen går över flera sund och öar. Vägen är krokig och går ofta nära bergväggar. Många båtägare har sina båtar förankrade i vägens närhet och det rör sig ganska mycket folk på vägen. De har heller ingen annanstans att förflytta sig. Cyklister trängs ständigt i vägkanten med ytterst små marginaler. Föräldrar måste tänka sig för innan de skickar ut sina barn på cykel. Riskerna är stora. Det föreslås i regeingens budgetförslag att statsbidraget för skall bli 20 milj. kr till cykelleder m.m. Summan är naturligtvis för liten. Det hela kompliceras också av att kommunerna själva får avgöra och till stor del bekosta cykelleden. Statsbidrag kan utgå med högst per projekt. För vår del skulle vi vilja förorda att statsbidraget gjordes mera flexibelt och att det inom bidragsramen för ett läns vägförvaltning - efter behovsprövning för visst projekt - bör kunna medges högre statsbidrag Lösningen är emellertid att cykelleder och gångbanor ingår i vägplaneringen och bekostas av . Väg med eventuell cykelled och gångbana bör ses som en helhet. Det kan gälla även andra vägar allmängiltigt. Mot denna bakgrund är det angeläget att riksdag och regering generöst prövar frågor om anläggande av cykelleder och gångbanor i anslutning till allmän väg och att man också generöst prövar frågor om bidrag till kommuner som vill anlägga cykelleder och gångbanor utanför allmän väg. Nya regler bör därför utformas. 1988/89 T340 () () Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utbyggnader av cykelleder och gångbanor.
mot · GC02T341 · 1989-01-23 00:00:00 — av () Rättssäkerheten i väglagstiftningen Utvecklingen av byggandet av mellan och visar på ett påfallande sätt på rättssäkerhetsbrister i väglagstiftningen. Förloppet av ett större vägprojekt kan översikligt beskrivas sålunda: regeringen beställer av respektive vägmyndighet en s k arbetsplan för en viss vägsträckning. Berörda sakägare bereds tillfälle till yttrande. Processen med utställning och fastställande av arbetsplan avslutas med att denna fastställs av vägmyndighet. Sådant beslut kan överklagas till regeringen. Det synes finnas alla skäl att tro att regeringen fastställer denna arbetsplan som tillkommit ursprungligen på regeringens beställning. Arbetsplanen utgör därefter underlag för äganderättsinskränkningar av olika slag vilka blir nödvändiga för utbyggnaden av det tilltänkta vägprojektet. Härvidlag förekommer naturligtvis expropriationsliknande förfaranden samt avtalsgrundade överenskommelser med markägare om olika former av äganderättsinskränkningar. Beslut om expropriationsförfaranden kan överklagas på administrativ väg för att slutligen hamna i regeringsrätten. Skulle avgörande där leda till att genomförande av arbetsplanen försvåras, återvisas ärendet uppenbarligen till regeringen för att denna på nytt ska bli i tillfälle att fastställa sin ursprungliga arbetsplan och framtvinga dess genomförande. Härav synes således framgå att den legalitetsprincip, på vilken den svenska rättsstaten har uppbyggts, satts åt sidan då det gäller genomförandet av större vägprojekt. Regeringsmakten kan, genom dess placering i den rättsliga prövningen, på olika sätt och i olika faser styra hela utvecklingen utan att en verklig maktdelning har skett så att enskilda rättsägares ställning kan prövas av en fristående domstol. Med stöd av det anförda yrkas att begär att regeringen genomför en översyn av väglagstiftningen i syfte att stärka den enskildes rättssäkerhet i samband med utbyggnaden av större vägprojekt.
mot · GC02T342 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89 :T342 av () förbi Det moderna samhället är beroende av väl fungerande kommunikationer. har det blivit alltmer uppenbart att trafiken innebär allvarliga miljö- och hälsorisker. Bilavgaserna innehåller tusentals olika kemiska ämnen varav många är cancerframkallande. Vissa av dem samverkar och förstärker varandras effekter och kan därmed bli mångdubbelt farligare. Särskilt utsatta för avgaserna är små barn eftersom de befinner sig i höjd med utsläppen. Vägtrafiken medför också buller som kan vara både irriterande och direkt skadligt för människor som bor i närheten. De här problemen blir särskilt påtagliga när större starkt trafikerade vägar genomkorsar stadskärnorna så som är fallet med E66 genom . samt i samband med veckosluten passerar ca 12 000 fordon kommunens trånga genomfart. Under övriga året beräknas intensiteten till 8 000 fordon per medeldygn. En betydande del av dessa är miljöfarliga transporter och övrig tung trafik. Utmed vägen ligger daghem, fritidsgård och många bostäder. De boende klagar ofta över störd nattsömn p.g.a. buller och vibrationer. Inom räddningstjänsten är man särskilt oroad för de miljöfarliga transporterna. E66 delar effektivt kommunen i två delar. Eftersom genomströmningen prioriteras kan det , trots trafikljus, vara mycket tålamodsprövande att ta sig från den ena delen av kommunen till den andra. Många skol- och fritidshemsbarn måste korsa vägen. I vissa fall har man av trafiksäkerhetsskäl - inte p.g.a. avståndet-fått sätta in skolskjutsar. Diskussionerna om en förbifart har pågått . Den har dragit ut bl.a. beroende på att olika sträckningsalternativ funnits. En snar lösning av trafiksituationen är nödvändig och kommunen har föreslagit en förbifart öster om staden. och är engagerade i arbetet. Som en följd av beslut ang. den trafikpolitiska propositionen 1987/88:50 ska en ny riksvägplan som omfattar dels objekten i nu gällande fördelningsplan dels de objekt i nu gällande fördelningsplan som innebär åtgärder på en riksväg utarbetas. Planen ska gälla tidsperioden . I denna plan anser jag att förbifart ska få hög prioritet. 1 1988189.3 sami. Mot bakgrund av vad som ovan anförts om trafiksituationen i hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om prioritering av dragning förbi .
mot · GC02T344 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:T344 av () Kringfartsleder har en genomfartsled från till diskuterats. Allt för att få bort så mycket av den genomgående trafiken och då speciellt den tunga lastbilstrafiken från tätbebyggda bostadsområden i som möjligt. är kanske inte den först diskuterade lösningen över den s.k. Lackarbäcksleden den som fallit de flesta politiker och innevånarna i i smaken. Ett annat alternativ är då istället att dra kringfartssleden från Söderleden till R 40 i kommun till E 3 i och sedan vidare till R 45 och E 6-an. har liksom hårt drabbats av svåra luftföroreningar bl.a. på grund av stor biltäthet. Inom många av våra kommuner i diskuteras att planera ringleder runt kommunen i stället för att ha genomfartstrafik igenom våra större kommuner med tät bostadsbebyggelse. Det borde vara regeringens och skyldighet att hjälpa våra kommuner både med planering och ekonomi för att kunna lösa dessa problem. Det säger sig självt att miljön inte kan vara den bästa i och omkring de stora genomfartslederna. Speciellt drabbas storstadsområdena, här måste alltså till särskilda resurser för att komma tillrätta med problemen där de finns. Utredningen om storstadstrafiken borde därför pröva möjligheterna för staten att underlätta finansiering av kringfartsleder i storstadsregioner. Regeringen skrev i propositionen angående trafiken att man avsåg att satsa medel för att bygga ut kringfartsleder runt de större tätorterna i . I budgetförslaget har regeringen föreslagit 200 milj.kr. vilket inte räcker långt för att kunna hjälpa till i det stora behov som finns för att lösa ovanstående problem. På grund av det stora behovet att kunna lösa problemet med miljön i våra större kommuner samt att få bort den genomgående trafiken från tätorterna så måste regeringen och kommunerna tänka sig alternativa lösningar på att få fram investeringspengar för att kunna fullfölja sina planer. Det finns många skäl varför det måste satsas mer på kringfartsleder, t.ex. trafiksäkerheten, mindre bullerstörningar, bättre miljö, jämnare hastigheter, mindre köbildning, snabbare transporter, endast nödvändig privat och nyttotrafik i centrala kommundelar. måste få en lösning på sina genomfartstrafikproblem, och ett lämpligt alternativ skulle vara en öst/västlig kringfartsled av och centrala delar. Med anledning av ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om statligt initiativ i syfte att underlätta finansiering av kringfartsleder i storstadsregioner.