mot · GC02N311 · 1989-01-25 00:00:00 — av Per m.fl. (m) Avyttring av Investeringsbanken var en gång tänkt att bli en av huvudaktörerna i den aktiva näringspolitik som socialdemokraterna ville införa . Den socialdemokratiska näringspolitiken misslyckades. är det uppenbart att kvarlevorna från är ett hinder för tillväxt och omstrukturering av den svenska ekonomin. krävs avreglering och marknadsanpassning inom många områden. Det finns starka skäl att närmare granska statens ägarroll i Investeringsbanken, liksom bankens säregna ställning. När Investeringsbanken startade sin verksamhet 1967 uppgav regeringen att den skulle utgöra ett komplement till affärsbankerna. I proposition 1967:56 (sid 30) sades: Banken är närmast att betrakta som ett nödvändigt komplement till befintliga kreditinstitut... Bankens verksamhet skall inriktas i första hand mot investeringsprojekt som inte kan tillgodoses på den existerande kapitalmarknaden. Samtliga icke-socialistiska riksdagspartier kritiserade bildandet av en statlig investeringsbank. Dåvarande kritiserade bildandet av banken av ideologiska skäl och menade bl.a. att resultatet skulle bli ökad politisk styrning av näringslivet. Även betonade nackdelarna med att Investeringsbanken inte skulle konkurrera på samma villkor som övriga banker. framförde farhågor om godtycklig långivning och möjligheter till maktmissbruk. Även remissinstanser inom näringslivet hade en kritisk inställning. var t ex i sitt remissyttrande () inför Investeringsbankens bildande mycket skeptisk till bankens åsyftade verksamhet: har sig inte bekant att något till sin storlek verkligt betydande industriellt utvecklings- eller strukturrationaliseringsprojekt strandat på grund av att bankfinansiering inte kunnat ordnas. Enligt Bankföreningens mening bör och kan stora kapitalkrävande projekt finansieras av det redan etablerade kreditväsendet, förutsatt att inte penningpolitikens inriktning, kapitalmarknadsregleringens utformning och otidsenliga lagbestämmelser får hämma den fortsatta anpassningen. Investeringsbanken fick redan från början en särskild ställning. Till skillnad från vanliga banker fick banken rätt att förvärva aktie, andel i ekonomisk förening eller liknande rättighet (Bolagsordningen , § 14). Härigenom fick Investeringsbanken möjlighet att bli delägare i olika bolag. Rätten att äga aktier gällde då emellertid endast i samband med kreditgivning. Investeringsbanken ställdes inte som övriga banker under bankinspektionens tillsyn. Staten ställde inte heller från början något preciserat avkastningskrav på de tillskjutna medlen. 3.1 Riksdags- och regeringsbeslut Under de 20 verksamhetsåren har förutsättningarna för Investeringsbankens verksamhet i ett flertal etapper ändrats så att bankens särställning blivit än mer markant. har banken rätt att separera ägarengagemang från kreditgivningen. Investeringsbankens aktieägande behöver sålunda inte längre vara kopplat till givandet av krediter. Sedan bankens bildande har staten vid ett flertal tillfällen tillfört banken mera ägarkapital, . Banken har rätt att låna upp till åtta gånger det egna kapitalet. Upplåningsrätten har ytterligare ökats genom att statliga och kommunala garantier jämställs med eget kapital. Investeringsbanken har också en direkt statlig lånegaranti på . administrerade Investeringsbanken den s.k. Småföretagarfonden inom ramen för löntagarfondssystemet. I dagens läge uppträder Investeringsbanken i flera avseenden som en konkurrent till bankväsendet. Eftersom Investeringsbanken är ett kreditaktiebolag omfattas den av Lagen om kreditaktiebolag och inte av banklagstiftningen. Detta medför flera konkurrensfördelar i förhållande till affärsbankerna: - Större möjligheter till aktieengagemang - Investeringsbanken är ej underställd bankinspektionens kontroll, eftersom regeringen kan medge undantag för kreditaktiebolag. - Likviditetskrav kan ej tillämpas. - Kassakrav har ej tidigare kunnat tillämpas. Detta är dock möjligt fr.o.m. 1987-07-01 men ännu har inga kassakrav utfärdats för Investeringsbanken. En ytterligare konkurrensfördel för Investeringsbanken jämfört med affärsbankerna är att det inte föreligger något krav på marknadsmässig utdelning till ägaren - staten. har banken försökt ändra sin profil. Följande uttalande av bankens styrelseordförande, , beträffande Investeringsbankens verksamhet är belysande (Tidningen , ): Vi är en kommersiell bank och vi ger lån för i stort sett vilka ändamål som helst. Det är inte vår sak att göra politiska eller moraliska avvägningar. Även om det handlar om ren spekulation drar vi oss inte för att göra affärer. Det är bisarrt att tro något annat. som Investeringsbanken via ändrade regler fått ökat spelrum har verksamheten på många områden blivit alltmer lik den som bedrivs av affärsbankerna. Banken har blivit verksam inom områden som inte ansågs tillhöra dess uppgifter. Kreditgivningen är inte bara inriktad på långa krediter till fast ränta utan även på korta krediter till rörlig ränta. har engagemanget i hög grad riktats mot etablerade storföretag och regionala utvecklingsbolag. Till gruppen etablerade storföretag hör . Exempel på regionala utvecklingsbolag är t.ex. ACInvest, Sydvästen och Z-Invest. Särskilt anmärkningsvärd är Investeringsbankens medverkan vid bildande och dess fortsatta aktieägande i denna - i princip konkurrerande - finansiella koncern. av Investeringsbankens utlåningsvolym går till företag med mer än 250 anställda. Placeringarna har gjorts i säkra projekt i stället för i högriskföretag. - Det föreligger inga näringspolitiska skäl för att behålla en speciell statlig investeringsbank. - Investeringsbankens nuvarande verksamhet strider mot principerna om lika konkurrens och stämmer dåligt med syftet vid tillkomsten 1967. - Investeringsbankens kreditgivning har i hög grad kommit att likna affärsbankernas och de konkurrensfördelar som Investeringsbanken fick redan vid starten har accentuerats . Det är inte rimligt att bibehålla en institution som Investeringsbanken utan något rimligt syfte. Det är inte heller acceptabelt att Investeringsbanken på ej neutrala grunder konkurrerar med affärs- och sparbankernas verksamhet. Denna insikt tycks även finnas inom Investeringsbanken. uttalade i () apropå att banken är på väg att bli en merchant bank och placerar i säkra projekt i stället för att göra risksatsningar: Vi vill vara med och leka med de stora grabbarna på deras villkor. Om Investeringsbankens ledning menar allvar med detta yttrande, är det nödvändigt att Investeringsbanken lyder under samma regler som konkurrerande företag. 4.2 Avveckling av det statliga ägandet Investeringsbanken bör inte vara kvar i statlig ägo. Det finns två möjligheter för staten att avbryta sitt engagemang i Investeringsbanken: - Likvidation beslutar att verksamheten skall upphöra. Kreditgivningen upphör och efterhand som medel inflyter till Investeringsbanken återbetalas statens insatta kapital. Låneportföljen kan delvis säljas. kan banken träda i frivillig likvidation. - bevaras som ett företag. Det innebär bl a att man tillvaratar de anställdas kompetens och medför mindre omställning för Investeringsbankens kunder. Staten säljer då sina aktier i . En närmare analys av företagets inriktning och storlek efter privatiseringen bör avgöra de närmare formerna för försäljningen av statens aktier. I samband med försäljningen inordnas Investeringsbanken i det regelverk som gäller för andra kreditgivare - inga särregler skall gälla för företaget. Om Investeringsbanken inte ombildas till ett bankaktiebolag krävs ett namn som inte innehåller ordet bank. Oavsett vilken metod som nyttjas skall slutmålet vara dels att staten inte skall ha något engagemang i Investeringsbanken, dels att det av staten insatta kapitalet kan återföras till statskassan. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om avveckling av det statliga ägandet i i enlighet med vad som i motionen anförs. () () ()