mot · GC02Bo205 · 1989-01-17 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Bo205 av m. fl. (c) Mot Bostadspolitiken 1988/89 BOSTADSMARKNADEN - EN PROBLEMBESKRIVNING 4 Bostadsbyggandet har minskat 5 Smålägenheter har minskat - antalet ungdomar ökat 5 Arbetsplatsbyggandet i storstäderna har satts före byggandet av Miljö och kvalitet åsidosatt 7 Ryckig socialdemokratisk bostadspolitik 7 Sammanhållen bostadspolitisk utredning 8 FÖRSLAG FÖR FLER, BÄTTRE OCH BILLIGARE BOSTÄDER 9 Låt koncentrationen betala överkostnaderna i boendet 9 Bättre samband arbete - service - bostad 9 Ökat bostadsbyggande och bättre tillgång på bostäder 9 Reformerat bostadsstöd och effektivare bostadsfinansiering 10 Stabila spelregler för marknaden 11 Ökad konkurrens och flexibilitet 11 Tillgång på tomter ökas 11 Avdragsrätt för energiinvesteringar och reparationer 12 Ekonomisk politik för lägre ränta 12 VDN-märkning av bostäder 13 Ett saneringsprogram mot radon i bostäder 14 Ökade insatser mot fuskbyggen 15 Byggnormer och låneregler måste främja kvalitet 15 Mot. Effektivare stöd från småhusskadenämnden 15 Bo205 V. ANSLAGSFRÅGOR M. Den grundläggande förutsättningen för en social bostadspolitik är att alla skall kunna få en bostad till rimlig kostnad i en god miljö. En långsiktig bostadspolitik måste utformas med omsorg om den totala ekonomin och med hänsyn till kraven från andra samhällssektorer. De grundläggande sociala målen måste uppfyllas och rättvisa och solidaritet mellan de boende skapas genom att samhällets stöd på bostadssektorn riktas främst mot de grupper som behöver stöd. Mot denna bakgrund föreslås i denna motion att en parlamentariskt sammansatt bostadspolitisk utredning tillkallas med uppgift att lägga förslag till nya riktlinjer för bostadspolitiken och med direktiv att vara klar . Vidare föreslås i motionen att hos regeringen begär ett konkret åtgärdsprogram för fler, bättre och billigare bostäder bl a innebärande införande av en investeringsavgift om vid byggande av nya lokaler i delar av för att styra över byggverksamheten till bostadssektorn, stimulansbidrag till kommunerna för att öka byggandet av smålägenheter, upphävande av beslut om fördubbling av den garanterade räntan vid ombyggnader, ett effektivare bostadsfinansieringssystem, insatser för en bättre boendemiljö m m. I andra motioner på det bostadspolitiska området föreslås bl a ökade bostadsbidrag till barnfamiljer, förbättrade stödmöjligheter för insatser mot radon i bostäder, stimulansbidrag till kommunerna för upprustning av VA-nätet, insatser för att förstärka boendeinflytandet, införande av personliga investeringskonton för bl a bosparande, förbättrat stöd för underhåll av kulturhistoriska byggnader, stimulansåtgärder för en snabbare förtida inlösen av statliga lån, slopat räntestöd för nya s k ROT-lån m m. En bra bostad är en social rättighet och en viktig grund för människors välfärd. Samhället måste ta ett betydande ansvar för att alla ges rätt till en bra bostad till rimlig kostnad i en god miljö. Ansvaret för att de sociala målen i bostadspolitiken uppfylls är delat mellan stat och kommun. Statens ansvar är i första hand att ge sådana förutsättningar för kommuner och enskilda att de sociala målen i bostadspolitiken främjas och kan uppfyllas. De stora ekonomiska resurser som satsas av stat och kommun inom bostadssektorn måste utnyttjas för att nå dessa mål. Detta förutsätter enligt uppfattning en ny och framtidsinriktad social bostadspolitik, baserad på en decentralistisk grundsyn. utgår från en helhetssyn på bostadspolitiken som omfattar alla. Den grundläggande målsättningen för bostadspolitiken måste enligt vår uppfattning vara att skapa förutsättningar för att alla skall kunna få en bostad till rimlig kostnad i en god miljö. Samhälls- och bebyggelseplaneringen måste ske på ett sådant sätt att närhet skapas mellan boende, arbete och service. Variation och mångfald skall stimuleras. Verkligheten visar att stadsmiljön försämras vid en snabb och omfattande inflyttning. Omfattande rivningar och utbyggnad av storskaliga och ensidiga expansionsområden har på många håll skapat sterila och ensidiga boendemil 1 * 1988/89.3 sami. Centralisering låter sig svårligen förenas med småskalighet, mångfald och en god miljö. Det är väsentligt att man vid planeringen av bostäder och annat byggande tar stor hänsyn till den yttre miljön. Det är nödvändigt att det ökande behovet av nya bostäder inte tillgodoses på bekostnad av vare sig den yttre eller inre miljön. Strävan måste vara att skapa en boendemiljö med närhet till rekreation i parker och andra grönområden. Planering och byggande måste även ske på ett sådant sätt att ett bra inomhusklimat och en god komfort kan ges de boende. Bostadspolitiken måste präglas av enkelhet och långsiktighet i de åtgärder som vidtas. Såväl aktörerna på bostadsmarknaden som de boende måste kunna planera sitt boende och veta vilka regler som skall gälla . De bostadspolitiska besluten måste utformas så att marknadens aktörer får klara riktlinjer för sitt agerande och signaler att man i fri och öppen konkurrens skall arbeta för kvalitativt bra bostäder till en rimlig kostnad. Reformerna inom bostadspolitiken måste präglas av minskad detaljstyrning och byråkrati. De enskilda människorna skall ges möjlighet till större engagemang och ansvar för sitt boende. Av särskild betydelse är att enkla och lätthanterliga villkor för finansiering av och statligt stöd till byggande skapas. Bostadspolitiken i dess helhet, finansiering av ny- och ombyggnad, regler för bostadsstöd och normer för byggandet måste ha en grundläggande inriktning för skapande av sunda och trivsamma boendemiljöer. Förutsättningar måste skapas för varierande bostadsbestånd i syfte att tillgodose vars och ens önskemål om hur man vill bo till en rimlig kostnad i landets olika delar. En långsiktig bostadspolitik måste också utformas med omsorg om den totala ekonomin i samhället och med hänsyn till kraven från andra samhällssektorer. De grundläggande sociala målen måste uppfyllas och rättvisa och solidaritet mellan de boende skapas genom att samhällets stöd på bostadsområdet noga prioriterar de grupper som främst behöver stöd. Utvecklingen efter regeringsskiftet har inneburit att problemen på bostadsmarknaden efterhand har förvärrats alltmer. Bristen på bostäder har ökat kraftigt. Den är inte längre ett problem enbart för storstadsområdena, även om bristen är mest markerad där. Bristsituationen har inneburit att boendekostnaderna ökar mer än lönerna. En ökad segregation med uppdelning efter bl a ekonomiska förutsättningar är redan märkbar i boendet. har antalet kommuner som rapporterat bostadsbrist till ökat . 1983 rapporterade 43 kommuner bostadsbrist, medan antalet 1988 var 214. Enligt den senaste tillgängliga statistiken står ungefär 450 000 människor i bostadskö över hela landet varav 138 000 är ungdomar. De som drabbas värst av bostadsbristen är således ungdomarna. Enbart i rapporteras 48 000 bostadssökande ungdomar stå i kö. Av dessa 48 000 uppges 42 000 sakna egen bostad. Efterfrågan på bostäder har inte i rätt tid mötts med ett ökat bostadsbyggande. I budgetpropositionen framhåller föredraganden att bostadsbyggandet nu ökar i snabb takt. Det skall då sättas i relation till att nybyggnadstakten 19821985 varit mycket låg. 1985 var nyproduktionen av lägenheter den lägsta . Preliminära siffror visar också att bostadsbyggandet i t ex minskat i förhållande innan. Om bostadsbyggandet haft samma omfattning under den socialdemokratiska regeringsperioden som när var i regeringsställning skulle det nu ha funnits över 60 000 fler lägenheter i . Smålägenheter har minskat - antalet ungdomar har ökat Behovet av lägenheter från en växande grupp ungdomar och ökad andel ensamhushåll har av regeringen mötts med en politik som genom förändrade låneregler stimulerat till sammanslagning av små lägenheter till större. Antalet ungdomar mellan har ökat med ca 75 000. Detta har medfört att andelen ungdomshushåll har ökat med och uppgår till av det totala antalet hushåll. har andelen smålägenheter minskat med till av det totala antalet lägenheter. Arbetsplatsbyggandet i storstäderna har satts före byggandet av bostäder Den socialdemokratiska bostadspolitiken har inte enbart varit i otakt med de generella förändringarna i landet. Trots att man gav klara och entydiga besked i valrörelsen om att öka bostadsbyggandet har insatserna inte ens räckt till för att klara den allmänna efterfrågan av bostäder. Ännu mindre har de räckt till för att följa upp den koncentrationspolitik som bedrivits. Den socialdemokratiska bostadspolitiken är således inte enbart i otakt . Den är också i otakt med den egna politiken. Det kan belysas med följande exempel. ökade befolkning med 42 000 människor. minskade nettotillskottet av lägenheter kraftigt från 8 800 till 4 900 . påbörjades knappt 8 000 lägenheter i mot planerade 12 000-13 000. Ökningstakten i bostadsbyggandet var betydligt lägre () än ökningstakten vad avser byggandet av kontorslokaler (). Den bristande balansen mellan bostäder och arbetsplatser skapar problem. För många arbetsplatser leder till koncentration. För få bostäder leder till bostadsbrist. I hela sker en kraftig utbyggnad av lokalytor för arbetsplatser. Enbart i byggdes 1,5 milj m2 lokalytor för arbetsplatser. I genomsnitt beräknar man att det går en sysselsatt per lokalyta. har det i byggts för ett sysselsättningstillskott på 35 000 arbetstillfällen som man färdigställde 13 000 lägenheter. Bortfallet av lägenheter genom ombyggnad och rivningar var över 4 000, vilket innebär att nettotillskottet av lägenheter var ca 9 000. Trots byggregleringen har arbetsplatsbyggandet fortsatt. påbörjades byggandet av 637 000 nr lokalyta, dvs arbetsplatser för nästan 15 000 anställda. påbörjades i 2 828 bostadslägenheter. har man alltså färdigställt 1 lägenhet per 2,7 nya arbetstillfällen. påbörjades 1 lägenhet per 5,3 nya arbetstillfällen. Denna ohämmade utbyggnad av arbetsplatser i planeras fortsätta. planeras om- och nybyggnad av 3 milj m2 lokalytor. Det motsvarar 300 hötorgshus. Byggkostnaderna beräknas till . Den förda politiken har således lett till att i stället för de bostäder som borde byggas är det i första hand kontor och lokaler för arbetsplatser i storstadsområdena som byggs, ofta i ren spekulation och utan att tillgodose ett direkt behov. I de flesta andra kommuner i landet är planeringen omvänt haltande mellan arbetsplatser och bostäder. Där planeras för byggande av bostäder. Betydligt mindre resurser kan satsas på att bygga arbetsplatser. Detta förhållande har förvärrats ytterligare av att majoritet på regeringens förslag beslutat om en neddragning till av nivå av det oprioriterade byggandet utanför Stockholms- och . Det är de enskilda människorna som får lida för en sådan politik. De som drabbas värst är de som omgående är i behov av en ny bostad, ungdomar som söker bostad, unga barnfamiljer som behöver ny bostad, familjer som splittras och de som flyttar. Den socialdemokratiska politiken slår hårt och hänsynslöst mot de svaga grupperna i samhället medan vissa andra kan sko sig på de svagas bekostnad. Denna politik motverkar dessutom rörligheten som regeringen i andra sammanhang uttalat sig för. De ökade boendekostnaderna utgör ett andra mycket allvarligt hot mot den sociala bostadspolitiken. Byggkostnadsutvecklingen har medfört att byggpriserna 19851987 stigit med , medan den genomsnittliga prisökningen har varit . Av statistik från framgår att kostnaderna för nyproduktion av bostäder i vissa fall stigit från 8 000 1987 till /m2 1988. Det innebär att kostnaderna stigit . utgjorde hyran för en genomsnittlig 80 nr lägenhet i bostadsbeståndet av bruttolönen för en industriarbetare. hade hyrans andel av lönen ökat till . Det finns en rad faktorer som medverkat till att byggkostnaderna stigit så snabbt. Koncentrationen inom byggbranschen som regeringens ekonomiska politik stimulerat fram har minskat konkurrensen på byggmarknaden, vilket medfört att såväl byggkostnaderna som kostnaderna för material stigit kraftigt. De regionala obalanserna medför en hård prispress uppåt. kostar det t ex nära mer att producera en normallägenhet i i förhållande till vad det kostar att bygga samma lägenhet i t ex län. I takt med att storstadsbyggandet drar till sig allt mer av byggmarknadens totala resurser stiger också kostnaderna i övriga delar av landet. Det gör de genom den bristsituation som då uppstår där. Denna saxningseffekt medför en onormal marknadssituation med ett ständigt tryck uppåt på byggkostnaderna. Regeringens högräntepolitik och generella subventionspolitik framför att prioritera ett ökat personligt bosparande och ett mer riktat stöd driver också upp boendekostnaderna. Obalansen mellan tillgång och efterfrågan framförallt i storstäderna skapar överpriser. En del tjänar stora pengar med hjälp av skattemedel medan det stora flertalet tillhör förlorarna. Många ställs utan en bostad därför att de inte har ekonomiska resurser att hänga med i priskarusellen. Stora resurser binds till bostäder utan att vi får vare sig fler eller bättre bostäder. Så är t ex det senaste årets mycket kraftiga prisuppgång på villor den största reala värdeökning på villor som uppmätts av SCB . Miljö och kvalitet åsidosatt Larmrapporter om dåliga bostäder kommer allt oftare. Antalet fukt- och mögelskadade hus ökar. Felaktig isolering och bristfälliga ventilationssystem ger dålig luft, försämrar inomhusklimatet och gör allt fler bostäder osunda. En stor del av dessa problem har sin grund i det s k miljonprogrammet och den socialdemokratiska bostadspolitikens åsidosättande av kvalitets- och miljökrav vid byggnation och planering av boendemiljö. Det är först efter ett kraftfullt agerande och ett enhälligt beslut i anledning av motioner i bostadsutskott som processen för att komma till rätta med problemen i de sjuka husen kunnat komma i gång. har hemställt om att en bred översyn skall ske i syfte att komma till rätta med bristerna i byggnaders inomhusmiljö och problemen med sjuka hus. Den ekonomiska politikens koncentrationsinriktning förstärker obalansen och den negativa kostnadsutvecklingen. Vidare sker finansiering, planering och byggande av bostäder och arbetsplatser på ett sådant sätt att koncentrationen till de expansiva storstadsregionerna och andra expansiva centra främjas. Detta förhållande driver fram en onormal situation på bostadsmarknaden och bäddar för dåliga boendemiljöer. Regeringens politik efter regeringsskiftet har präglats av kortsiktighet. De grundläggande bostadspolitiska problemen har knappast berörts. De konkreta förslagen har därmed fått en felaktig utformning och förvärrat problemen på bostadsmarknaden. försök till en samlad helhetslösning på de bostadspolitiska problemområdena har således ryckts sönder av regeringsförslag med fortsatt inriktning på detaljreglering och subventioner. Fastighetsskatten är t ex en sådan åtgärd som radikalt ändrat förutsättningarna för en helhetsbedömning av boendekostnaderna. De äldres boende, ungdomars boende, de sjukas och handikappades boende har behandlats var för sig när krav på insatser blivit akuta och utan att någon hänsyn tagits till de samlade effekterna av åtgärderna. I årets budgetproposition finns dock uttalanden från föredragandens sida som ansluter till de krav som vi tidigare ställt från sida. Det gäller bl a den aviserade parlamentariska översynen av kostnaderna för boendet, förstärkningen av insatserna mot fukt och mögel, prövning av möjligheterna att stoppa kontoriseringen av bostäder och hur s k övernattningslägenheter skall kunna ställas till den reguljära bostadsmarknadens förfogande. Steg i rätt riktning är också förslaget att bostadslån inte utan särskilda skäl skall lämnas för installation av direktverkande el vid nybyggnad eller för byte till direktverkande el vid ombyggnad liksom den aviserade förändringen för beräkning av låneunderlag och pantvärde genom övergång till en förenklad schablonmetod. Dessa förslag är i linje med de krav vi framfört från sida. Däremot saknas fortfarande omedelbara konkreta åtgärder för att komma till rätta med den akuta bostadsbristen och den accelererande kostnadsutvecklingen inom byggsektorn. Genom flera nu aktualiserade delutredningar ter sig också översynsarbetet fortfarande mycket splittrat och dåligt samordnat. Det finns därför fortfarande en uppenbar risk för att möjligheterna att återupprätta den sociala bostadspolitiken kan gå förlorade. Mot denna bakgrund anser vi från sida att den aviserade översynen av bostadssubventionerna bör breddas och att en samlad översyn av bostadspolitiken utifrån ovan skisserade riktlinjer måste ske. Förutsättningar måste skapas för att beslut skall kunna tas som förhindrar att tryggheten i boendet för alltfler går förlorad. Det gäller inte minst för de många människor som står utan bostad främst i storstäderna. En sammanhållen bostadspolitisk utredning är också nödvändig med hänsyn till den planerade reformeringen av beskattningen och behovet av att noggrant analysera den påverkan denna kommer att få på boendekostnaderna och därmed många människors bostadssociala situation. En bostadspolitisk utredning skulle ge bättre förutsättningar att bedöma denna fråga. Arbetet bör ske inom ramen för en parlamentariskt sammansatt bostadspolitisk utredning med målsättningen att ta fram ett underlag för att återupprätta den sociala bostadspolitiken. bör enligt vår mening hos regeringen begära förslag om en bostadspolitisk utredning enligt ovan skisserade riktlinjer och med direktiv att slutföra sitt arbete . En bostadspolitisk utredning får dock inte tas som intäkt för att angelägna åtgärder på det bostadspolitiska området uppskjuts. Den förda koncentrationspolitiken har skapat akuta problem på det bostadspolitiska området. Dessa måste lösas. Det är mot denna bakgrund våra förslag nedan till omedelbara åtgärder skall ses. I särskilda kommittémotioner på bostadsområdet tar vi dessutom upp anslagsfrågor m m i anledning av budgeten, upprustning av VA-nätet, hyresgästernas situation, lokalhyreslagstiftningen och energisparfrågor. förslag för fler, bättre och billigare bostäder Låt koncentrationen betala överkostnaderna i boendet Åtgärder måste vidtas både för att klara bostadsbristen i storstäderna och för att förhindra att koncentrationen av befolkning och näringsliv fortsätter. Den pågående utvecklingen innebär ett allt starkare tryck på bostadsmarknaden med ökande kostnader för boendet i koncentrationsorterna. Det som främst orsakar koncentrationen är arbetsmarknadens utseende. Det är därför enligt vår mening rimligt att de som både orsakar och tar ut vinsterna av koncentrationen får betala åtminstone en del av de kostnader de boende oförskyllt drabbas av. Vi anser att koncentrationen måste bära en del av de kostnader den åstadkommer i form av krav på ökad service, fler skolor, bostäder, barnomsorg m m. Detta innebär att de avgifter som bör belasta koncentrationen också måste kunna återföras till den region där den tas ut. Intäkterna kan då bl a användas till investeringar som syftar såväl till nyproduktion av bostäder som förbättringar av miljö och infrastruktur. Detta är nödvändigt för att kompensera de boende för ökade kostnader som följer av koncentrationen och för åtgärder som vidtas på andra områden för att främja en utveckling mot regional balans. Bättre samband arbete - service - boende Samhället måste planeras så att arbete, service och boende får ett nära samband med varandra i lokalsamhällen. Det grundläggande måste vara att med en samlad politik för regional balans förhindra de krafter som styr mot fortsatt koncentration och segregation. Bostadspolitiken måste ligga i överensstämmelse med en sådan strävan. De angelägnaste uppgifterna inom bostadssektorn just nu är att lösa ungdomens bostadsproblem och den accelererande kostnadsutvecklingen. Det måste ske utan kategorilösningar. Ökat bostadsbyggande och bättre tillgång på bostäder Vi anser att en bostadspolitik med målsättningen att komma till rätta med bostadsbristen skall inrymma följande åtgärder: - En politik för regional balans som minskar trycket på bostadsmarknaden i de överhettade områdena. - Införande av en 25-procentig investeringsavgift på nya lokaler för att styra över byggandet till bostadssektorn och bromsa utbyggnaden av kontorsoch lokalytor i de mest expansiva delarna av storstadsregionerna. - Ett särskilt statligt stimulansbidrag på inrättas som skall utgå till kommunerna för varje ny lägenhet som tillskapas. - Ett stopp för sammanslagning av smålägenheter. Lånereglerna skall ändras så att statliga lån inte utgår för ombyggnation som medför lägenhetssammanslagningar utan särskilda skäl. - beslut (prop 1988/89:47, Fi 1988/89:10) om fördubbling av den garanterade räntan för statliga ombyggnadslån i vissa fall bör rivas upp. Det är inte ombyggnadsverksamheten som medfört att nyproduktionen av bostäder inte motsvarat behovet utan det alltför omfattande byggandet av kontor och lokaler. Enligt vår mening bör därför ombyggnader av bostäder som är nödvändiga av bl a kvalitets- och miljöskäl kunna genomföras enligt de räntevillkor för ombyggnadslån som gällde tidigare. Motsvarande bör även gälla ombyggnader som ger tillskott av bostäder t ex inredning av vindar till ungdomslägenheter. Däremot bör ombyggnader som bedöms alltför luxuösa, ersätter normalt underhåll eller leder till sammanslagningar av lägenheter ej komma ifråga för ombyggnadslån. Detta bör kunna frigöra resurser för nyproduktion av bostäder. - Förändrade beräkningsgrunder för bostadslån som syftar till att minska byråkratin och behovet av administrativ hantering i avsikt att nå en så snabb handläggning av låneärenden som möjligt. - Åtgärder som gör det lättare för fler att hitta en lämplig bostad genom att bl a nu tomma övernattningslägenheter frigörs för bostadsmarknaden. - Möjligheter bör öppnas så att i bruksvärdeshyran hänsyn kan tas också till bostadens belägenhet. Byggkostnaderna får inte stiga i den takt som skett under de socialdemokratiska regeringsåren om en rimlig boendesituation skall kunna garanteras alla. Kraftfulla åtgärder måste sättas in med syftet att kostnadsutvecklingen för boendet skall pressas ned under gällande pris- och löneutveckling. Grundläggande för möjligheterna att nå en sådan utveckling är vid sidan av en ny bostadspolitik, offensiva regional- och näringspolitiska satsningar för att nå en regional balans. Vi anser att en politik för billigare bostäder skall innehålla följande åtgärder: Reformerat bostadsstöd och effektivare bostadsfinansiering Samhällets stöd till bostadssektorn måste utgå från att alla, även vanliga inkomsttagare, skall kunna efterfråga en bra bostad. Stödet måste utformas så att dels marknaden inte blir kostnadsokänslig, dels prioriterar dem som bäst behöver det. Enkelhet i regelsystemet måste eftersträvas. En rättvis resursfördelning över landet är också angelägen. Mot denna bakgrund bör finansieringen av bostadsbyggandet enligt vår mening förändras enligt följande riktlinjer: - Generella räntebidrag skall utgå endast till normalkostnaden för en bra bostad - lika för hela landet, med en övre gräns satt för storlek och med hänsyn till kvalitet och funktion. - Merkostnader eller mervärde som beror på läge, extra utrustning eller större yta, som inte direkt motiveras av kraven på god kvalitet och funktion skall finansieras utan statliga subventioner. - De direkta bostadsbidragen höjs så att de kompenserar låg- och normalinkomsttagarna för den generella räntebidragsjusteringen. - En reformerad beskattning får inte innebära att boendekostnaderna i normalfallet förändras på ett sådant sätt att de boende försätts i en ohållbar social situation. Ett bostadsstöds- och finansieringssystem efter dessa riktlinjer tvingar byggföretagen att bygga bra och till en lägre kostnad om de skall vara konkurrenskraftiga på marknaden. Lånehanteringen blir också klart enklare. Stabila spelregler för marknaden En bättre stabilitet i bostadsproduktionen måste eftersträvas.