ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02So472 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So472 av och (båda s) Abortförebyggande åtgärder Då den nya abortlagen infördes gjordes en kraftfull satsning på flera områden för att förebygga oönskade graviditeter och därigenom minska antalet aborter. Preventivmedelsrådgivningen byggdes ut. Man satsade på upplysningsverksamhet och utbildning av informatörer och rådgivare. Trots detta fick inte preventivmedelsrådgivningen den utbredning och integrering som var tänkt. Upplysningsverksamhetens intensitet har också avtagit efter hand. Aborterna har ökat från cirka 31 1985 till drygt 37 1988. Abortfrekvensen uppvisar stora regionala skillnader, och storstäderna har dubbelt så hög frekvens som exempelvis och län. Det finns också stora inomregionala och lokala skillnader. Det har också visat sig att speciella abortförebyggande satsningar ger resultat, som t.ex. där rådgivningen byggdes ut och decentraliserades och skedde i samverkan från både hälso/sjukvård, skola/ fritid, socialtjänst samt frivilliga organisationer. De har betonats att abort skall betraktas som en nödfallsåtgärd och abort inte får bli ett medvetet alternativ till familjeplanering med preventiva åtgäder. En abort är i regel en traumatisk upplevelse för den som berörs och är därför en dålig preventivmedelsmetod. Olika larmrapporter om preventivmedlens biverkningar har orsakat rädsla och osäkerhet, och därigenom bl.a. bidragit till en minskad användning av p-piller. Det behövs ökade resurser, forskning och utveckling kring preventivmedel så att de bättre anpassas till människors behov och förutsättningar. Att aborterna nu ökar visar att samhällets insatser är otillräckliga när det gäller det abortförebyggande arbetet. Upplysningsverksamheten kring sexualitet och samlevnad måste på ett mer genomgripande sätt integreras i den ordinarie verksamheten i primärvård, förskola, skola och fritidsverksamhet. Det behöver skapas en diskussion och medvetenhet kring dessa frågor i samhället. För att minska antalet aborter krävs ökade informationsinsatser och en särskilt riktad information till vissa grupper såsom ungdomar, invandrare m.fl. Preventivmedelsrådgivningen har inte fått en given plats i den förebyggande hälsovården, trots ansvaret enligt nya hälso- och sjukvårdslagen, utan visar brister i bl.a. omfattning, tillgänglighet och integrering i den vanliga verksamheten. Utbyggnaden har inte skett så att en fullgod rådgivning kan erbjudas. Det måste bli lättare att komma till, kortare väntetider och en bättre utbyggd efterkontroll för dem som genomgått abort. behövs ytterligare satsningar på de yngre åldersgrupperna. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av en ökad abortförebyggande verksamhet, 2. att begär förslag till åtgärder för att minska antalet aborter. () () 1988/89 So472
mot · GC02So473 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So473 av () Inoperation av antabuskapsel Alkoholens grepp på människor kan bli totalt. Att komma ifrån suget och återanpassa sig till ett normalt fungerande liv är svårt, ja, nästan omöjligt om inte extraordinära åtgärder vidtages för den som blivit alkoholist. En gång alkoholist, alltid alkoholist, är ett begrepp som måste bli klart för den drabbade och för omgivningen. Krafttag måste tas för att den som själv inte förmår resa sig skall kunna återanpassas till ett normalt liv. Det är givetvis inte bara en åtgärd, som skall vidtas för att förändring skall kunna ske. Förändrat umgänge, fast arbete och bostad är delkomponenter i ett lyckat resultat. Antabus är ett hjälpmedel för vissa människor att kunna motstå kravet efter sprit. Om inte antabus intas regelbundet är risken stor att det blir återfall. Ett kännetecken för alkoholisten är att han försöker bedra både sin omgivning och sig själv med att han behärskar situationen utan medicinsk hjälp. I mitt hemlän, , har människor med svåra alkoholproblem sökt hjälp i och fått antabuskapslar, som verkar , inopererade. Erfarenheterna är positiva och alkoholisterna har med den åtgärden som grund och med kompletterande rehabiliteringsåtgärder kunnat leva som friska, delta i arbetslivet och ha en normal social situation i familj och i umgängesliv i övrigt. Det bör enligt min mening också i vårt land skapas samma möjligheter som i att utföra inoperation av antabus. Eventuella författningshinder för detta bör självklart undanröjas. Det måste vara tillåtet att låta människor, som frivilligt underkastar sig en inoperation av antabus, att få denna operation utförd. Det kan handla om en människas chans att helt enkelt överleva. Därför bör - som ett första steg - starta försöksverksamhet och anförtro projektet till ett landsting och sedan låta utvärdera försöksverksamheten. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om inoperation av antabus, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att den i motionen förordade försöksverksamheten anförtros läns landsting, som bör få i uppdrag att genomföra ett projekt gällande Mot. 1988/89 inoperation av antabus.
mot · GC02So475 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:So475 av Bo Finnkvist m.fl. (s) Läkarförsörj ningen i glesbygden Problemen med läkarförsörjningen i glesbygden kvarstår fortfarande. Utöver sysselsättningssvårigheter, utflyttning m.m. upplever vi på detta område, som borde vara påverkbart från samhällets sida, en stor orättvisa. Sjukvården är utbyggd i glesbygden, det finns förhållandevis bra tillgång till personal, utom vad det gäller en mycket viktig grupp - läkare. Situationen har varit besvärande . På många håll är obesatta tjänster mer vanliga än besatta. Däremot förekommer det att extra tjänster inrättas vid de mycket stora vårdinrättningarna. Frivilliga överenskommelser om att läkarförsörjningen skall lösas vid de små vårdinrättningarna i glesbygden har inte lett till önskat resultat. Vakanserna har ökat på en del håll. De invånare som blir sjuka råkar ut för extra stora påkänningar på grund av detta. Det kan vara långa transporter till någon stor vårdinrättning eller det förhållandet att man aldrig får träffa samma läkare vid återbesök. Det enda som återstår att pröva är någon form av kvotering. Man kan inte i längden behandla vissa sjuka sämre än andra. Regeringen bör ta upp förhandlingar med och läkarnas organisationer, så att i varje fall nyutbildade läkare förmås att tjänstgöra vid vårdinrättningar med dålig läkarförsörjning. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behov av kvotering av läkare till vårdinrättningar med dålig läkarförsörjning. Bo Finnkvist (s)
mot · GC02So476 · 1989-01-23 00:00:00 — 1988/89: So476 av (m, fp, c) m. fl 1988/89 So476 480 I Hälso- och sjukvårdslagen 1982:763 heter det i §8: 1 planeringen och utvecklingen av hälso- och sjukvården skall landstingskommun samverka med samhällsorgan, organisationer och enskilda. 1 av författade kommentarer läses en mera detaljerad uttolkning av denna paragraf, baserad på förarbetena till lagen. Det heter: Andra organisationer som berörs av denna samverkansskyldighet är t. ex. patientföreningar och handikapporganisationer. Det sägs vidare att detta innefattar föreningar som koncentrerat sin aktivitet till bevakning av speciella patientgruppers intressen, både på riksplanet och det lokala planet. Om denna formulering rätt återger vilja i detta sammanhang innebär det en implicit önskan att sådana föreningar som anges skall finnas som kontaktorgan mellan de sjukvårdande myndigheterna och patienterna, som betraktas som den aktiva parten i sjukvårdsarbetet. Det är då också rimligt att sådana föreningar ges finansiella möjligheter att på ett för vårdarbetet gagnande sätt fullgöra sin del av insatserna. Då det gäller de i traditionell mening handikappade har staten genom anslagit medel för sådant stöd. Bestämmelserna tycks dock vara så utformade att en del patientorganisationer av formella skäl utesluts och att därför en del patientgrupper hänvisas till rent ideella insatser som då skall utföras av personer som är drabbade av svåra, ofta livshotande sjukdomar, eller av deras anhöriga. Exempel på detta återfinns i ett utlåtande från i samband med beslut om anslag för /89. Det sägs i skrivelse till regeringen , Dnr 10/88, angående två av de anslagssökande organisationerna, vilkas ansökan avstyrkts nämligen STROKE, kärlskjukdomar och RFB, : Eftersom organisationerna bedriver en viktig verksamhet föreslog emellertid att frågan om stöd till dem ur andra medel än anslaget Bidrag till handikapporganisationer borde prövas inom Hälso- och Sjukvårdsberedningen (S 1987:4). Prövningen ledde inte till någon regeringens hemställan om anvisning av medel för ändamålet. Längre fram i skrivelse står det: Emellertid är de fyra organisationerna i starkt behov av löpande bidrag till sin allmänna verksamhet. .. Beträffande RFB och STROKE är det alltjämt uppfattning att de bör tillerkännas bidrag ifrån medel som beräknas för hälso- och sjukvård m. m. 1 1988/89. Med hänvisning till vad som ovan anförts och till i HSL uttalade avsikt att ge patientorganisationer en aktiv roll i sjukvårdsarbetet hemställs att anvisar medel för grundläggande organisationsarbete för de två av speciellt nämnda STROKE och RFB med . vardera för /90, att administreras genom i tillägg till dess tidigare verksamhet. () () 1988/89 So476
mot · GC02So480 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89: So480 av m.fl. (m) Sjukvårdens anpassning till ålderssjukdomar, m. m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89: Ub625 hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av länsvisa, för diagnostik och utredning av ålderssjukdomar och demensliknande tillstånd ansvariga utredningsavdelningar, 2. att i som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av regionala centra för forskning och behandlingsutveckling inom neurogeriatriken, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nödvändigheten av att den svenska hälso- och sjukvårdspolitiken bättre anpassas till de ålderssjukas behov. Per Stenmarck (m)
mot · GC02So488 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: So488 Skydd för yrkestitel psykolog Legitimation för psykologer infördes . Legitimationen har som grund avlagt psykologexamen och praktisk tjänstgöring för legitimation. Psykologexamen avläggs efter en femårig utbildning - nu enligt en linjeutbildning och studieplan . Det skydd som legitimationen representerar har varit och är väsentligt för allmänheten och har även på annat sätt haft stor betydelse för yrkesutövningen inom de många olika samhällsområden där psykologer är verksamma. Emellertid förekommer fortfarande ett missbruk av psykologiska utrednings- och behandlingsmetoder som bedrivs utan psykologisk kompetens. Enskilda personer utan erforderlig utbildning kallar sig psykolog och bedriver en verksamhet som i vissa sammanhang kan ha direkt skadliga konsekvenser. En del exempel på sådan verksamhet finns i flera utgåvor av telefonkatalogens gula sidor under rubriken psykologer övriga. Sådana tendenser tycks förstärkas i och med att en yrkeskategori legitimeras. Utbudet av tjänster från gruppen psykologer övriga har ökat . Motsvarande situation har uppstått också sedan psykoterapeuter legitimerats. En växande marknad av psykoterapeuter övriga har sålunda framträtt i annonser. Yrkesutövare med otillräcklig kompetens har vidare sökt ge sken av kompetens och respektabilitet genom att utge sig för psykolog eller att använda en sammansättning av en yrkesbeteckning där titeln psykolog ingår. Allmänheten som söker hjälp för psykiska besvär kan tyvärr inte alltid ha tillräcklig kunskap om vilka kvalifikationskrav som man kan ställa på en fullgod yrkesutövare. Detta kan leda dels till att hjälp uteblir, dels till att enskilda människors lidande förvärras. Därtill kommer negativa konsekvenser för leg. psykologer i form av risk för oförskyllt vanrykte, något som kan få överspridning till den offentliga hälso- och sjukvården. De erfarenheter som finns leder till slutsatsen att legitimationens skydd bör kompletteras också med ett skydd för yrkesbeteckningen psykolog. () anförde i sitt remissvar behörighetskommittés betänkande följande i frågan: Intet hindrar att en person som helt saknar utbildning för yrket utger sig för att vara psykolog eller psykoterapeut med den risk för missbruk av psykologiska arbetsmetoder, både inom psykodiagnostik och psykoterapi, som detta för med sig, till skada för sjuka människor som utsätts för sådan behandlig. Någon förändring har inte skett beträffande skydd för yrkestiteln psykolog. Lag om behörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvården m. m. bör därför kompletteras i §9, stycke 1, varvid yrkestiteln psykolog likställs med yrkestitlarna barnmorska, läkare och tandläkare. I denna förändring bör inkluderas såväl den som avlagt psykologexamen och som fullgör praktisk tjänstgöring för legitimation och den som meriterar sig för legitimation enligt övergångsbestämmelser genom tjänstgöring och vidareutbildning. Mot denna bakgrund hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstiftning för att skydda yrkestiteln psykolog. 1988/89 So488
mot · GC02So489 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89: So489 av m. fl. Till de sjukhus som bedriver läkarutbildning kan särskilda statliga ersättningar utgå för anskaffande av exempelvis utrustning. Fördelningen av dessa medel tillkommer , . Nämnden har enligt sin instruktion till uppgift att för statens del granska och godkänna förslag till byggnadsarbeten och anskaffande av utrustning vid kommunala undervisningssjukhus, i de fall där statlig investeringsersättning kan utgå enligt avtal om läkarutbildning och forskning, samt handha de uppgifter i övrigt som regeringen bestämmer. NUU skall bl. a. ta till vara utbildningens och forskningens intressen med beaktande av sjukvårdens krav, följa planeringen för undervisningssjukhusen och verka för en samordnad och väl avvägd utbyggnad samt lägga synpunkter på dimensionering, placering och utformning. Stark kritik har riktats mot NUU. Framför allt har denna kritik berott på en alltför detaljerad styrning från NUUs sida, en styrning som i vissa fall visat sig olycklig från vårdsynpunkt. Det har också anförts att mycket tid går åt till förhandlingar med NUU och att en onödig byråkrati därmed har uppstått. Detta aktualiserades bl. a. då Radiumhemmet i trots lång väntan inte fick besked från NUU angående inköp av behövliga strålkanoner. För att komma bort från denna byråkrati och detaljstyrning, som ibland tenderat att beröra även andra än , föreslår vi att de investeringsersättningar som utgår enligt bestämmelserna om statlig investeringsersättning i nuvarande avtal så snart som så kan ske ersätts med schablonmässiga belopp som fördelas inom ramen för avtalen. Då behövs inte längre NUU. är fortfarande tillsynsmyndighet för undervisningssjukhusen, varför en avveckling av NUU inte behöver leda till några nackdelar från statens synpunkt. Det bör ankomma på regeringen att komma med förslag i enligt med de riktlinjer som här redovisats. 1988/89 So489 () () () Med anledning av vad som i motionen anförs hemställs att hos regeringen begär förslag till en avveckling av NUU i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GC02So496 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89: So496 av och (båda mp) Rekrytering av blodgivare är inte självförsörjande på blodplasma. Det borde vi kunna vara. Vi föreslår att medel anslås för en kampanj till förmån för att det vid den militära grundutbildningen skall bli självklart, men frivilligt, att bli blodgivare. Det skulle även kunna gälla dem som gör sin repetitionsmånad. Ersättningen skulle vara minst den som våra civila blodgivare får, ca . Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att medel bör anslås till en kampanj för att öka intresset för att bli blodgivare under den militära grundutbildningen och under repetitionsövningarna.
mot · GC02So497 · 1989-01-22 00:00:00 — Motion till 1988/89: So497 av m. fl. (mp) Smärtkliniker Smärta är något som vi alla drabbas av i livet. En del drabbas av kronisk smärta som inte är övergående och har varat i över . Den ger en både psykiskt och fysiskt handikappande effekt. Resurserna för smärtlindring i vårt land står inte i rimlig proportion till behovet. Detta är inte tillfredsställande, varken ur personlig eller samhällsekonomisk synvinkel, för att inte tala om det mänskliga lidande som smärta medför. Att inte kunna bota kronisk smärta är oerhört påfrestande för både den vårdade och vårdaren. En viktig utgångspunkt inom all vård måste vara patientens egen uppfattning av sin sjukdomssituation. Patientens upplevelse av sina smärtor måste tas på allvar och bedömas därefter, även om läkaren inte lyckas diagnostisera smärtans ursprung. Personal och patient måste samråda. behöver även anhöriga involveras. I varje utvärdering av smärtbehandlingen skall man ta med patientens bedömning av nyttan av behandlingen. Smärtvårdsenheter skall finnas i varje landsting. Självklart skall det inte bara gälla cancersmärtor. Det finns redan etablerade smärtgrupper runt om i landet och deras erfarenhet skall tas tillvara vid inrättandet av nya smärtvårdsenheter. Det finns s. k. gästhem för cancerpatienter i projektform, som arbetar med alternativ vård, dvs. en helhetsvård där man tar hänsyn till patientens fysiska, psykiska och sociala status. Det finns ofta ett samband mellan patientens ryggsmärta och den psykosociala situationen. Detta gör inte smärtan mindre men kanske kan behandlingen underlättas, om man tar hänsyn till så många orsaksfaktorer som möjligt. Här kan utbildade och kunniga chiropraktorer, naprapater och ortopedmedicinare göra stor nytta. Detta har tagit upp i en annan motion. Det är också viktigt att utnyttja de legitimerade psykoterapeutemas kunskaper. Behandlingen hos dessa vårdgivare skall vara ersättningsberättigad från den allmänna sjukvårdsförsäkringen, vilket vi tagit upp i en annan motion. Smärtlindring skall i stå på en så hög nivå, att man inte skall behöva åka utrikes för att få vård. 1988/89 So497 () () () Med stöd av ovanstående hemställs att uttalar sig för att landstingen inrättar smärtkliniker i varje landsting och att personalen får den utbildning och vidareutbildning som denna verksamhet kräver.
mot · GC02So498 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89: So498 av och (båda mp) Mot Samhällstjänst i vården /89 Personalkrisen inom vården är akut och hotar att bli kronisk. Radikala åtgärder måste sättas in. Konkurrensen om arbetskraften hårdnar. Åtgärder som högre löner, bättre arbetsmiljö och kortare arbetstid måste till men kan troligen inte lösa hela problemet. a. krävs en attitydförändring ute i samhället till vårdande yrken så att det blir fler sökanden till utbildning och tjänster inom vården. Den övervägande delen av vården har utförts av kvinnor, dels oavlönade inom hemmen, dels lågavlönade inom institutionsvård. utbildar sig allt fler kvinnor till andra yrken med högre lön och bättre status. Det finns inte heller en kvinnokraftsreserv inom hemmen som kan rycka in i nödsituationer. Detta leder till kris inom vården om inte nya grupper kommer in som ersättare. Ett sätt att få nya människor att arbeta inom vårdyrken och andra bristyrken av stor vikt för samhället vore att utvidga värnplikten till samhällstjänst. Den kulle omfatta både kvinnor och män. Den nuvarande militärtjänsten skulle i ett sådant system bli en av flera möjliga uppgifter för en svensk medborgare. Alla skulle få sin uppgift och ingen skulle frikallas. Var och en skulle få en utbildning för sin uppgift på liknande villkor som ges de värnpliktiga. Ett forsta inkallande för denna utbildning kunde lämpligen ske direkt efter gymnasieskolan eller . Möjlighet till uppskov bör finnas så att individen själv kan påverka när samhällstjänsten skall fullgöras. Samhällstjänsten inom vården bör tidsmässigt vara lika omfattande som den militära värnplikten. I nuvarande bristsituation måste vårdbiträden ofta tjänstgöra efter bara några veckors utbildning. Denna bristande utbildning kan vara en av förklaringarna till att så många slutar sin tjänstgöring . Samhällstjänst inom vården skulle ge en god grundläggande utbildning och ge möjlighet för den som så önskar att vidareutbilda sig inom vårdyrkena. Det är viktigt att samhällstjänsten utformas så att många fortsätter att yrkesmässigt arbeta inom vården. Samhällstjänst inom vården är ett sätt att öka förståelsen för den viktiga del av samhällets välfärd som består i en god omvårdnad. Härigenom kan en attitydförändring komma till stånd som ökar vårdyrkenas status och det kan vara en av lösningarna med bristande personalresurser inom vården. 1 1988/89. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning i enlighet med vad i motionen anförts om införande av samhällstjänst med inriktning på tjänstgöring inom vården. () () 1988/89 So498
mot · GC02So504 · 1989-01-25 00:00:00 — 1988/89: So504 av () m. m. 1988/89 So504 511 och även har ett antal fall av hastigt förlöpande streptokockinfektion inträffat i . Upp emot ett 40-tal dödsfall har inträffat. Från rapporterades motsvarande siffror . Det har framkommit uppgifter kring vissa av sjukdomsfallen i som gör att det kan ifrågasättas om vårdpersonal tillräckligt snabbt och aktivt informeras när nya eller ovanliga sjukdomstyper uppträder. Efter neurosedyntragedin utvecklades en rapportering om läkemedelsbiverkningar som synes fungera väl. är det främst infektionssjukdomar som överraskar med sin styrka och plötslighet. Det finns anledning att fråga om det inte borde finnas en motsvarighet till biverkningsregistret när det gäller plötsliga eller orsaksobestämda dödsfall, särskilt när dessa drabbar yngre och tidigare friska människor. Snabbare och konkretare information kunde då nå ut till såväl infektionskliniker som sjukvårdsupplysningar, vilka ofta är patientens första vårdkontakt. Ett närliggande problem är de ofta förekommande influensaepidemierna, där sjukdomsbilden är mer välkänd men där beredskapen ifråga om både kunskap och vaccintillgång inte är tillfyllest. 1 väntas regeringen lägga fram ett förslag till ny organisation av . Likaså är organisationen av statens bakteriologiska laboratorium (SBL) under omprövning. I samband med dessa omorganisationer bör hänsyn tas till hur en effektivare smittskyddsorganisation kan byggas upp. Det bör vidare uppmärksammas om kunskapsinsamling och information om nya eller ovanliga infektionssjukdomar fungerar tillfredsställande. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om smittskyddsorganisation och infektionsregister. (fp) 1 l 1988/89.
mot · GC02So505 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89: So505 av och (båda vpk) Patienter inom sjukvården, såväl kroppssjukvården som psykiatrin, utgör en svag och utsatt grupp i dagens samhälle. Detta gäller även handikappade. För att ge dem möjligheter till inflytande och rättssäkerhet i förhållande till vården och andra berörda samhällsorgan, anser vpk att det behövs ett fristående, opartiskt ombud, en patientombudsman. Erfarenheter från förtroendenämnder, ansvarsnämnder, patientförsäkringen och läkemedelsförsäkringen visar att patienter som klagar på vården, inte minst den psykiatriska vården, är i ett klart underläge. Det är mycket svårt att få rättelse eller ersättning vid felbehandlingar eller behandlingsskador. En patientombudsman ska vara fristående från vårdens huvudmän. Arbetsuppgifterna kan exempelvis vara följande: Allmän bevakning för att rätta till brister i pågående vård och behandling, uppsökande verksamhet, information och bevakning av patienters och handikappades rättigheter, påpeka missförhållanden och bevaka forsknings- och läkemedelsetiska frågor. Hjälpa patienter och handikappade att klaga på vård och behandling som de utsatts för, ge råd och biträda både patienter/handikappade och deras anhöriga, initiera utredningar. Specialbevakning av tvångsintagningar, tvångsvård och andra tvångsingripanden. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om inrättandet av en patientombudsman i enlighet med motionen. (vpk) (vpk)