mot · GC02Ub38 · 1989-05-10 00:00:00 — 1988/89: Ub38 av m. fl. med anledning av prop. 1988/89:150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /90, m. m. Kompletteringspropositionen aktualiserar än en gång och starkare än någonsin frågan: Har regeringen någon skolpolitik? I finansplanen utlovade regeringen att kompletteringspropositionen skulle innehålla en strategi för strukturomvandlingen i offentlig sektor. När innehållet i en sådan kommande strategi skulle antydas hämtades exemplen bl. a. från skolområdet. Och resonemangen lät lovande. Det skulle bli större möjligheter att välja skola. Det sades att det är angeläget att kvaliteten i den grundläggande utbildningen i skolan hävdas. Det talades t.o. m. om ett inslag av konkurrens mellan skolor. Mot denna bakgrund och eftersom regeringen uppenbarligen är oroad över kostnadsutvecklingen på skolområdet hade man väntat sig att kompletteringspropositionen i ett avsnitt om skolan skulle innehålla t. ex. följande: Konkreta förslag om långtgående decentraliseringar för att ge de lokalt verksamma lärare, elever och föräldrar större beslutsrätt över skolverksamheten. Ett nytt statsbidragssystem. Ett personalpolitiskt program med bl. a. avsevärt vidgade möjligheter till fortbildning för lärare. Ett program för att sänka skolans kostnader, t. ex. genom mindre byråkrati, genom generellt krav på anbudsförfarande vid beslut om kringtjänster som städning, fastighetsskötsel, skolmat etc., men också som LO-chefen föreslog i en intervju i genom att stimulera skolorna att köpa tjänster av lokala utbildningsföretag. Av detta återfinns ingenting. Det är inte första gången. Socialdemokratisk skolpolitik präglas numera av mycket ord men lite handling. Regeringspartiet saknar en genomtänkt skolpolitik. Man snurrar som en kompassnål på . säger man att en kommunalisering av lärarna ska utredas. Med det skedde för bara ! Stymingsberedningen var ju tillsatt bl. a. för att utreda den frågan. Beredningen sade enhälligt nej till en kommunalisering. Ordförande var skolministerns statssekreterare. Han har förflyttats. Utbildningsminister ville härom året sänka skolpliktsåldern till . Partiet sade nej. Han har förflyttats. När skolminister skulle skriva proposition på styrningsberedningens förslag krävde enligt uppgift i bl. a. att den skulle innehålla förslag om ett elevrelaterat statsbidrag och skolstart . Han har förflyttats. Statsminister lovade på den socialdemokratiska partikongressen 1987 satsningar på skolan. I budgetpropositionen föreslog finansminister en besparing på 167 milj. kr. Varken statsministern eller finansministern har förflyttats. har skett en förskjutning av skolans finansiering från staten till kommunerna. vill forcera den utvecklingen och vill därför att kommunerna ska ta över ansvaret också för lärarna. För att inte längre ska möta motstånd har till skolminister utsetts ett kommunalråd och denne har försetts med en statssekreterare från ! I kompletteringspropositionen talas om en ny utredning av den s. k. skolbarnsomsorgen. Men den frågan är också grundligt utredd ganska . Skolministern den sedemera förflyttade föreslog att elever som väljer allmän kurs inte skulle kunna få betygen 4 och 5. Partivännerna i är kallsinniga. Förslaget behandlades inte med de övriga och har skjutits . Finansplanen talade om rätt att välja skola, sjukhus och vårdcentral i högre grad än , men skolministern - den nyutnämnde - avfärdar i intervjuer tanken på att vidga möjligheterna att välja skola. Det är mycket oklart vem som företräder socialdemokratisk skolpolitik och vad den innebär. Propositionens avsnitt om skolans utveckling I propositionen behandlar de föredragande statsråden och framtiden för det svenska skolväsendet. Enligt ministrarna är den hittillsvarande styrmetoden nu tömd på sin kraft. ska makten över skolan decentraliseras och det lokala ansvarstagandet öka. En fråga inställer sig redan här: Hur mycket låter sig skolans folk numera imponeras av formuleringar av det slaget? Redan på SIA-reformens tid talades det om att makten över skolan skulle decentraliseras. Vaije ny reform har sedan presenterats med den etiketten. Men verkligheten är en annan. Nästan alla lärare i den svenska skolan tycker att deras arbete försvåras av direktiv och bestämmelser som kommer uppifrån. De noterar att deras egen arbetsbörda växer, men att det framför allt är de administrativa funktionerna som förstärks. Skolminister har själv målande beskrivit de vidlyftiga bokhyllorna på rektorsexpeditionerna fyllda med pärmar med centrala direktiv, som illustration till vilken orimlig situation vi hamnat i. I partimotion om skolan liknades regeringens uppträdande på skolområdet vid en elefants i en porslinsbutik. Vi syftade bl. a. på den okänslighet som präglade besparingsfbrslaget i budgetpropositionen i relation till givna löften från valrörelsen och . Det finns anledning att i skolpolitiken prioritera personalpolitiken. Man bör helst genomfora åtgärder som ökar lärarnas arbetsglädje och motivation och i vaije fall undvika åtgärder med motsatta effekter. Regeringen har gång på gång vidtagit åtgärder som skapat besvikelse och irritation i den svenska skolan i allmänhet och lärarkåren i synnerhet. Självfallet måste politikerna ibland vara beredda till strid också mot lärarnas fackliga organisationer. har inte tvekat att göra det när vi ansett att andra intressen måst vägra tyngre än lärarnas fackliga krav. Vi har t. ex. ansett att lärarnas fortbildning i huvudsak ska äga rum på ickelektionstid. Men det är olyckligt om politikerna genom sitt agerande spär på en redan utbredd känsla hos lärarnas att deras insatser ses med misstro. Minnen av gamla uttalanden från s-håll, t. ex. det om att skolan kan bli bra först när vi fått en ny lärargeneration, blandas med nyare, t. ex. sådana om att lärarnas arbetstider måste regleras eftersom många inte arbetar tillräckligt. Domen i mot en lärare som ingrep för att avstyra en misshandel har också förvånat många. Resultatet av allt detta blir att känslan av misstro från det omgivande samhället förstärks. Regeringens förslag att kommunalisera lärartjänsterna kommer inte att öka arbetsglädjen bland lärarna. Vår grundinställning till frågan om kommunalisering framgår av följande avsnitt ur den rapport, Skola 2000, som låg till grund för beslutet om skolprogram: Det diskuteras om 'makten över skolan skolan bör ligga hos staten eller kommunerna. Vår inställning i den frågan är att jämfört med dagens läge bör makt och beslutsrätt flyttas från både statliga och kommunala politiker och administratörer till vaije skola, och där till de tre kategorier som är närmast berörda, alltså lärare och andra anställda, elever samt elevernas föräldrar. ledamot i stymingsberedningen biträdde beredningens slutsats att lärartjänsterna inte borde kommunaliseras. Socialdemokraternas syn präglas mycket av att det är inom politikeroch administratörskollektivet som makten ska flyttas. Förslaget om kommunala skolplaner handlar om det, liksom kommunaliseringstanken. är tiden inne för att låta konsumenterna, dvs. elever och föräldrar, i högre grad forma skolans inriktning och utveckling tillsammans med de pedagogiska experterna, lärarna och skolledarna. syn i dessa frågor delas av bl. Hem och Skola-rörelsen. Tidningen , organ för , skrev i en ledare följande: (Det borde) nu vara dags att på allvar diskutera, inte kommunalisering av skolan, men väl frågan om en decentralisering av beslutanderätten över skolan direkt ut från statsmakten till den enskilda skolans personal, föräldrar och elever. Kanske är tiden mogen för lärama och deras organisationer att byta tankar när det gäller den hittillsvarande inställningen till, inte så mycket en kommunaliserad skola, men väl en till de enskilda skolorna decentraliserad beslutanderätt över ekonomi, organisation, lokaler, läromedel, skolmat och skolskjutsar. I försöken att få lärare att nappa på kroken om kommunalt huvudmannaskap för lärarna agnar skolministern med fett bete. Vid en presskonferens som förslaget offentliggjordes antydde att om lärarfacken bara gick med på kommunalisering skulle nog både frågan om undervisningsskyldigheten och fortbildningen kunna lösas. Även här inställer sig frågor om uttalandets trovärdighet: Vem tror på att kommunerna, som redan sitter med personalkriser upp över öronen, skulle bli några mönsterarbetsgivare på skolområdet? Varför skulle det finnas pengar till kortare arbetstid och mer fortbildning här, när det inte finns det för personalen inom barn- och äldreomsorgen? Och om det är mer statliga pengar som ska till, varför föreslog man en neddragning av skolanslaget så sent som ? Och vem tror att en eventuell generositet i ett avtal som okar på statsbidraget till lärarlöner inte kompenseras genom indragning av något annat statsbidrag, t. ex. det till skolledning? Oturligt nog för uttalade sig kommunförbundets ordförande i om sin syn på skolan och dess kostnader innan propositionen lades fram. () ännu en partitalesman i skolfrågor hade sin uppfattning klar: nu har den svenska skolan blivit så dyr att klasserna måste bli större! Det uttalandet går helt emot vad en massiv lärår- och elevopinion önskar. Klasserna på mellan- och högstadiet bör bli mindre, inte större. Tittar man närmare på skolministerns sätt att argumentera präglas det av en grundläggande motsättning. För att få igenom förslaget utlovas förändringar som skulle göra det meningslöst. Det är därför egentligen mycket oklart vad kommunaliseringsförslaget innebär i praktiken. Det officiella motivet är att åstadkomma en klarare fördelning av ansvaret för skolan. Den enda rimliga tolkningen av den formuleringen i propositionen är att det kommunala ansvaret ska öka och det statliga minska. Det sannolika underliggande motivet är som vi sagt att vill minska statens ekonomiska engagemang i skolan. Men för att lugna lärama agnas som sagt fett. Förutom ett bra avtal som avskedspresent lockar ministern med skrivningar om att det är viktigt att skapa klarhet i hur de nationella målen om kvalitet och likvärdig utbildning kan garanteras vid ett eventuellt kommunalt huvudmannaskap för lärarna. Det ska ske genom läroplanen, lärutbildningen, regler för behörighet till läraryrket, fortbildningen, utvärderingen och ett specialdestinerat statsbidrag. Än en gång: Hur trovärdiga är regeringens uttalanden? Ta detta med ett specialdestinerat statsbidrag. Det räcker med att läsa ett av finansministerns mera övergripande resonemang i kompletteringspropositionen för att få en helt annan bild av den frågan. Om specialdestinerade statsbidrag skriver finansministern i ett av sina avsnitt: Mot denna bakgrund (att inte begränsa kommuners möjligheter att välja de lämpligaste sätten att uppnå önskade resultat) bör inriktningen vara att för kommuner och landsting reducera inslaget av specialdestinerade statsbidrag med omfattande regleringar och bestämmelser. Alltså, det lärarförbunden kan tänkas vilja ha för att acceptera en förändring är precis det som vill undvika, nämligen mer pengar och fortsatt statligt engagemang i skolans styrning. För att sammanfatta är inställning till regeringens förslag om kommunalisering denna: Frågan behöver inte utredas för den har utretts . Lärarnas inställning bör tillmätas en avgörande betydelse vid frågans avgörande. Kommunalisering är inte en deccntraliseringsreform av det slag skolan egentligen skulle behöva. De antydningar om förhållandena efter en kommunalisering som skolministern gjort är dåligt underbyggda, eftersom han dels lovar ut pengar han knappast förfogar över, och dels lovar en grad av statlig detaljkontroll som skulle göra hela förändringen meningslös. I propositionen föreslås att särskilda utbildningsinsatser skall riktas till bamomsorgspersonal som varit borta från yrket. Detta är mycket bra. Men det är otillräckligt. I samband med att fattade principbeslutet om full behovstäckning inom barnomsorgen gjorde en beräkning av hur utbildningen av förskollärare måste byggas ut. Regeringen har tidigare inte varit beredd att acceptera den och har heller inte föreslagit en tillräcklig dimensionering av utbildningen av förskollärare. Vi vill i det här sammanhanget aktualisera ett yrkande som vi framförde under den allmänna motionstiden , nämligen att öka dimensioneringen av förskollärarutbildningen med 300 utbildningsplatser. avslog detta krav , men alla uppgifter som framkommit tyder på att kravet i vår motion var väl underbyggt. Ett glädjande faktum är att antalet sökande ökat på vissa orter. Personalproblemen inom barnomsorgen är akuta i många kommuner. Värst är situationen i storstäderna och från flera håll har kommit kritik mot regeringen för att den sviker sitt ansvar för bamomsorgsutbyggnaden genom den otillräckliga personalutbildningen. Vi instämmer i det. får istället ta det ansvaret på sig och utnyttja detta tillfälle till att korrigera ett olyckligt beslut om förskollärarutbildningens dimensionering. Mot bakgrund av vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en kommunalisering av lärartjänster och alternativa, verkliga, decentraliseringsreformer på skolområdet, 2. att under anslaget Utbildning för undervisningsyrken, utöver vad tidigare beslutat och utöver vad som föreslås i prop 1988/89:150 anvisar ytterligare 7 milj. kr. till en utökad utbildning av förskollärare med 300 platser. () () () ()