mot · GC02Jo310 · 1989-01-23 00:00:00 — a. mot bakgrund av att förbränning inte ökar koldioxidhalten i atmosfären och leder till mycket begränsade utsläpp av svavel. Flis, avverkningsrester, sågspån m. m. bör därför utnyttjas i ökad utsträckning i svensk energiförsörjning. Även energiskog bör användas. En utveckling mot ökad användning av biobränslen underlättas när varje energikälla genom miljöavgifter får bära kostnaderna för de miljökostnader de orsakar. Ett avskaffande av lagen om träfiberråvara skulle också ge biobränslena en bättre chans. Frågan om biobränslen behandlas utförligare i energipolitiska motion. De ordinarie statliga bidragen till främst skogsvård och skogsbilvägar uppgår /89 till ca 350 milj.kr. Här ingår bl. a. bidrag till särskilda skogsvårdsåtgärder i det skogliga stödområdet, det s. k. 5:3bidraget (dvs bidrag till skogsodling efter avverkning av lågproducerande bestånd), dikning och översiktliga skogsinventeringar. I princip bör statsbidrag till skogsbruket utgå till insatser som är samhällsekonomiskt lönsamma även om de är privatekonomiskt olönsamma. Till den kategorin hör restaurering av glesa och skadade skogar. Denna typ av åtgärder är motiverad också med tanke på att de återställer en naturresurs för kommande generationer och för att de redan nu ger ett om än begränsat tillskott av virke. Statsbidrag får dock inte utgå till åtgärder som strider mot starka naturvårdsintressen. Vi återkommer till denna fråga i avsnittet om skog och miljö. Skogsbilvägarna har stor betydelse framför allt för att skogsbruket skall kunna bedrivas rationellt men de innebär också att skogen med dess andra värden blir mer lättillgänglig för allmänheten. Byggande av skogsbilvägar är i allmänhet lönsamt för skogsägaren. Statsbidragsgivning kan dock ibland vara motiverad för att myndigheterna skall kunna stimulera från samhälls- och naturvårdssynpunkt mer nyanserade vägdragningar samt för att åstadkomma samverkan mellan berörda skogsägare. Det är positivt att har fastställt regler om ökad naturvårdshänsyn vid byggande av skogsbilvägar. Med tanke på en del kontroversiella beslut som fattats är det angeläget att utvärdera hur bidragsgivningen nu fungerar från miljösynpunkt. Vissa statliga bidrag till skogsvård och skogsbilvägar har åtminstone delvis regionalpolitisk karaktär. Det är naturligt med tanke på skogsnäringens betydelse i våra glesbygder. Det bör understrykas att beslut om hur regionalpolitiska insatser skall utformas i större utsträckning bör fattas på regional nivå där kunskapen om de lokala förhållandena finns. Höjda regionalpolitiska ambitioner bör därför leda till utökade länsanslag. Det bör övervägas om inte länsanslagen också, när länsstyrelserna anser det lämpligt, skulle kunna användas till regionalpolitisk! motiverade insatser i skogsbruket. Statens marker omfattar ungefär en femtedel av skogsarealen. Dessa förvaltas av domänverket. kommer även att spela en viktig roll som markförvaltare. Vi anser dock att domänverkets nuvarande tillgångar i betydande utsträckning bör överföras i enskild ägo. Detta bör vara ett led i strävandena att stärka och komplettera det enskilda jord- och skogsbruket och därmed skapa ökade möjligheter för människor att bo kvar och försörja sig i glesbygder. Frågan om försäljning av domänföretagen och av delar av domänverkets markinnehav behandlas i en särskild motion från , och moderata samlingspartiet. 5 Skog och miljö Skogsbruket skall bedrivas rationellt men det måste ta hänsyn till att skogen fyller många funktioner för naturen och därmed för oss människor. Frågan om miljöpolitiken i skogsbruket behandlas utförligare i andra motioner från , i första hand partimotionen om naturvård. Här skall dock vissa riktlinjer anges. De miljöpolitiska instrument som i första hand bör användas för skogens del är: Utbildning, rådgivning och information för att främja från naturvårdssynpunkt positiva skogsbruksmetoder. Bevarandebeslut för skydd av värdefulla skogsmarker. Miljökonsekvensanalyser så att effekterna för miljön av olika ingrepp och brukningsmetoder klarläggs. Miljöavgifter på förorenande utsläpp för att bekämpa luftföroreningar och försurning. Om hänsyn till naturvården får spela en större roll än i skogspolitiken innebär det vissa ytterligare begränsningar av skogsägarnas handlingsfrihet på detta område. Dessa begränsningar måste accepteras med tanke både på kommande generationer och på skogens framtida produktionsförmåga. I gengäld innebär förslagen i övrigt i denna motion väsentligt färre regler och ökade möjligheter för den enskilde skogsägaren att ta ansvar för sin skog. De begränsningar föreslår gäller framför allt bevarandebeslut som skall kombineras med ersättning för intrång i pågående markanvändning. Vad gäller skogsbruksmetoder är det vår uppfattning att stimulansåtgärder såsom information, rådgivning och viss bidragsgivning i första hand skall komma i fråga. finns därtill vissa bestämmelser som styr vilka skogsbruksmetoder som får användas. Det kan givetvis inte uteslutas att reglerna på detta område ibland måste skärpas men den metoden bör utnyttjas med försiktighet. Det starkt växande intresset för naturvård bland dem som är verksamma i skogsbruket är en mycket stor tillgång som måste utnyttjas i miljöarbetet. Den enskilde skogsbrukarens vilja och engagemang är av avgörande betydelse för att skogens naturvärden på rätt sätt skall tas till vara. Som framhölls i avsnittet om skogsvårdslagen bör skogsägarnas möjligheter att frivilligt bedriva ett mer naturvårdsinriktat skogsbruk öka. 1 vissa fall bör även ett särskilt bidrag av ungefär samma slag som utgår för naturvårdsåtgärder i odlingslandskapet utgå till markägare som vill ta mer långtgående naturvårdshänsyn än lagen kräver. föreslår i en annan motion att 30 milj.kr. anslås för detta ändamål. Även om intresset för naturvård har ökat starkt inom skogsbruket återstår avsevärda brister på en del håll. På 1/3 av hyggena tas det enligt en undersökning inga naturvårdshänsyn alls. De nuvarande hänsynsreglerna i skogsvårdslagen med tillämpningsföreskrifter bör i och för sig vara tillräckliga för att nå våra syften om reglerna efterlevs i praktiken. Men det är angeläget att med utbildning, rådgivning och information ytterligare stärka respekten för naturvården och förbättra uppföljningen av hur hänsynsreglerna följs. Ett syfte bör vara att åstadkomma att de mest radikala metoderna inte används i områden med särskilda natur- eller friluftsvärden, att hyggenas storlek begränsas, att man låter bli att avverka i vissa känsliga områden och att ursprungliga skogstyper bevaras. Det är också angeläget att införande av nya starkt markomvandlande brukningsmetoder föregås av miljökonsekvensanalyser. Samma krav måste ställas vid införande av främmande trädslag i . Restriktiviteten bör vara stor och tillräckliga skyddszoner till nationalparker och naturreservat säkerställas. Kampen mot försurning och luftföroreningar måste bedrivas med långt större kraft och beslutsamhet än . Målen måste sättas högre än regeringen varit beredd att göra. Ett handlingsprogram mot försurningen bör upprättas med utgångspunkt från vad naturen tål på lång sikt. Dessa frågor behandlas vidare i en särskild motion om luft- och vattenföroreningar. Vid en internationell jämförelse har skyddat förhållandevis begränsade skogsarealer. Strävan bör vara att bevara både ovanliga skogstyper, främst urskogar och urskogsliknande områden, och representativa exempel på olika kulturpåverkade skogar. Behovet av ytterligare skydd är olika i olika delar av landet. Särskilt i södra och krävs snabba och omfattande åtgärder. Samtliga kända urskogar i södra och bör ges ett tillfälligt skydd i avvaktan på ett ambitiöst bevarandeprogram. Dessa skogar utgör hela och relativt opåverkade ekosystem som är hemvist för många hotade arter. De har också stor betydelse som referenser för skoglig forskning. Det finns även en hel del andra skogsområden som rymmer mycket stora naturvärden t. ex. sumpskogar och skärgårdsskogar. Trycket mot urskogarna är hårt som resurserna för att bilda naturreservat är helt otillräckliga. Med nuvarande takt i bevarandebesluten kommer ett stort antal av våra få kvarvarande urskogar att gå förlorade. Därför behövs snabba åtgärder och avsevärt ökade resurser för nya naturreservat. Den höjning som regeringen nu sent omsider föreslår efter många års framstötar från är därför välkommen. Statlig mark av stort naturvårdsvärde bör vidare kunna föras över till naturvårdsfonden. Det löses genom att domänfonden skrivs ner och naturvårdsfonden skrivs upp. Med ett program av det här slaget skulle man kunna uppnå målet om skydd för av den produktiva skogsmarken (sammanlagt ca 200000 ha) nedanför de fjällnära barrskogarna. De skyddsbeslut som här avses bör i första hand gälla de delar av landet där inte redan stora arealer undantagits från skogsbruk. Det finns ett glapp mellan skogsvårdslagens hänsynsregler och naturvårdslagens skyddsinstitut. SVL används i allmänhet inte för skydd av större ytor och NVL inte för mindre arealer. Därför är biotopskyddet av t. ex. strandzoner och branter svårt att tillgodose. Den viktigaste åtgärden för skydd av sällsynta eller hotade arter är att säkerställa deras livsmiljöer, deras biotoper. Men i regel krävs stora samverkande naturvärden för att naturreservat skall komma i fråga. Därtill kommer att det är mycket svårt att med naturvårdslagens hjälp tillfälligt skydda en lokal som endast är häckningslokal för en hotad art. För att skydda alla våra mest hotade djur- och växtarter skulle vi behöva något tusental skyddade småområden (under 10 ha). Gapet mellan skogsvårdslagens hänsynsregler och naturvårdslagen bör därför tätas. Möjligheterna att bilda mindre reservat bör utökas, eventuellt genom införande av ett särskilt och mer lätthanterligt skyddsinstitut i naturvårdslagen. Statligt stöd bör inte utgå till skogsvårdsinsatser som skadar väsentliga naturvårdsintressen. Det gäller t. ex. vissa skogsbilvägar och stöd till avverkning av s. k. skräpskogar (5:3-bidraget). 5:3-bidraget har lett till att värdefulla hagmarker liksom en del skyddsvärda skogar av särskild betydelse för olika fågelarter har förstörts. 5:3-bidraget bör avskaffas och ersättas med en bidragsform som har till syfte att restaurera skadad och felaktigt avverkad skog, särskilt i norra . För detta ändamål (och för de begränsade naturvårdsinsatser som görs med skogsvårdsmedel) bör 50 milj.kr. För att undvika risken att okända men värdefulla områden drabbas bör det slås fast att bidrag inte skall utgå om naturvårdsenhet säger nej. Vi noterar med förvåning att regeringen trots de utfästelser som gjorts i valrörelsen inte avskaffar 5:3-bidraget. De fjällnära barrskogarna är unika inte bara för att de rymmer stora urskogsområden utan också för att de utgör en sammanhängande relativt orörd miljö. Skyddet för de värdefulla fjällnära skogarna bör förstärkas. En långsiktig lösning bör bygga på en naturvårdsgräns längs fjällkedjan (väster om skogsodlingsgränsen) och skydd för värdefulla urskogar genom reservatsbildning. En sådan lösning innebär att den gamla skogsodlingsgränsen kan avskaffas som administrativ gräns. I princip bör skogsbruket nedanför naturvårdsgränsen kunna bedrivas på samma sätt som i övrigt i området för svårföryngrad skog - under hänsynstagande till rennäringens intressen. På detta sätt kan den omfattande och kostnadskrävande samrådsverksamheten också begränsas. Naturvårdsgränsen skall dras väster om den f. d.. skogsodlingsgränsen. Utformningen bör ske i nära kontakt med berörda kommuner och företrädare för andra lokala intressen, inte minst skogsbrukarna. Ovanför gränsen skall ett till naturvärdena anpassat och mera småskaligt skogsbruk kunna förekomma blädning och mindre hyggen i stället för kalavverkning t. ex. Skogsägare som drabbas av inskränkningar skall självfallet kompenseras, i första hand med annan mark. En möjlighet vore att träffa överenskommelser där markägaren åtar sig att bedriva ett anpassat skogsbruk mot ekonomisk ersättning från staten. Speciella regionalpolitiska insatser bör kunna bli aktuella i områden där naturskyddsbesluten är särskilt omfattande inte minst för att stimulera turismen. förslag beträffande de fjällnära skogarna utvecklas i en partimotion om naturvården. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en samlad översyn av skogspolitiken, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en reformering av skogsvårdslagen i enlighet med de riktlinjer som anges i motionen, 3. att hos regeringen begär förslag till sådana ändringar i skogsvårdslagen att möjligheterna att frivilligt ta större naturvårdshänsyn än lagen kräver ökar i enlighet med vad som anförts i motionen, 4. att beslutar avskaffa kravet på obligatoriska skogsbruksplaner, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en förlängning av skogskontotiden från till dess att en sänkning av marginalskatterna i enlighet med vad som anges i motionen genomförts fullt ut,1] [att beslutar om sådan lagändring att ett dödsbo skall företrädas av en ställföreträdare,2] [att beslutar om sådan ändring av lagen om vissa samägda jordbruksfastigheter som föreslås i motionen,2] [att beslutar avskaffa lagen om träfiberråvara,3] 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att statsbidrag inte bör utgå till ändamål som strider mot starka naturvårdsintressen, 6. att beslutar avskaffa det s. k. bidraget till skogsodling efter avverkning av lågproducerande bestånd m. m., 7. att beslutar om en ram på 50 milj.kr. för bidrag till ersättning av skadad skog m. m. i enlighet med vad som anförts i motionen, 8. att till Bidrag för skogsvård m.m. för /90 anslår 50 milj.kr. mindre än regeringen föreslagit eller således 198 milj.kr., 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skogsbilvägarna och en utvärdering av bidragsgivningen från miljösynpunkt. () () () () () () () () () 1 1988/89: Sk370 2 1988/89: L502 5 1988/89: N259