mot · GC02So237 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89: So237 finns två svenska socialarbetare placerade i . De är organisatoriskt knutna till . Också och har på liknande sätt socialarbetare i . Enligt den nordiska socialkonventionen skall nordiska medborgare ha rätt till fullständig social trygghet var de än befinner sig i . Efter krav från myndigheter i och tillkom verksamheten med nordiska socialarbetare i som ett komplement till den nordiska konventionens bestämmelser. Länderna var eniga om att läge och dragningskraft på framfor allt ungdomar med missbruksproblem motiverade denna åtgärd. De svenska socialarbetarna har kontakt med drygt 500 svenska klienter . 1988 var under . Flertalet har allvarliga missbruksproblem. Antalet personer med allvarliga psykiska störningar har ökat och klienterna har generellt en mer belastad bakgrund . De flesta kommer från (). En mindre andel kommer från södra eller norra (17 resp. ). har det diskuterats om verksamheten skall ligga kvar under och andra huvudmän har övervägts. Man har kommit fram till att är det bästa alternativet, eftersom verksamheten är en riksangelägenhet och anknytning till erfordras. offentliggjorde en rapport med förslag till förändringar i uppgifter och organisation. Av rapporten framgår att en översyn av de nordiska socialarbetarnas verksamhet pågår efter beslut av nordiska kontaktmannaorganet för narkotikafrågor. Det antyds i rapporten att översynen kan leda till att inte längre kommer att ha socialarbetare placerade i . Om översynen visar att även i fortsättningen bör ha ansvar för verksamheten så är det vår bestämda uppfattning, att inte bör vara huvudman för denna, står det. Man hänvisar vidare till den nordiska socialkonventionen och att det skulle vara danska socialmyndigheters uppgift att ta ansvar för de klienter, som de svenska socialarbetarna har kontakt med. Man förbiser därvid att huvuddelen av klienterna () inte tillhör den grupp, som åsyftas i konventionens regler om social trygghet. De omfattas i stället av den danska utlänningslagstiftningen. Av den framgår att utlänningar, inkl. svenskar, inte har rätt att vistas i om de a. är medellösa vid ankomsten eller inte planerat hur de skall få pengar till sin försörjning, b. intager euforiserande stoffer, c. är störande för lag och ordning (t. ex. tiggeri, fylleri, sover i trappuppgångar m. d. begår brott, e. redan tidigare är utvisade från . Samtliga punkter leder till avvisning vid gränsen eller utvisning. Person, som faller under någon av punkterna, hänvisas till polisen för hemsändning och inte till danska socialmyndigheter. När svenska socialarbetare placerades i skedde detta bl. a. på grund av att dansk polis påtalat det meningslösa i att utvisa ungdomar, som återfanns i samma misär i missbrukarkvarter. håller svenska socialarbetare kontakt med den unge, söker motivera vederbörande att åka hem och arbetar med att initiera ett skyddsnät, som förhindrar att klienten återvänder. Man tar t. ex. kontakt med skola, föräldrar, fosterhem eller olika typer av behandlingsalternativ så att man är beredd att ta emot den unge på bästa sätt och få honom eller henne att stanna i . De svenska socialarbetarna i har gjort en ovärderlig insats i sin uppsökande verksamhet bland svenska ungdomar på väg att bli socialt utslagna på grund av missbruk, kriminalitet, prostitution eller psykisk sjukdom. De kan klienternas modersmål, känner till vilka förutsättningar som finns till hjälp och stöd på olika håll i och kan uppehålla en meningsfull kontakt med klienterna medan hemkomsten förbereds. Signaler om att verksamheten eventuellt skall upphöra är därför mycket oroande, speciellt som klientelet är mer belastat än tidigare och hjälpbehovet därför större . I då vi i vill satsa på en offensiv narkomanvård vore det märkligt att lägga ner den enda spjutspets vi har mot drogernas och HIV-smittans centrum i , . Det är också svårt att finna självklara motiv för utredarnas bestämda uppfattning att inte bör vara huvudman för verksamheten. Det är visserligen riktigt att inte skall syssla med direkt klientarbete inom landets gränser. Men här gäller det en verksamhet, som har hela landet som upptagningsområde och som är beroende av anknytning till i hemlandet. Verksamheten är så pass udda att det inte finns någon självklar organisatorisk modell. Bland de okonventionella lösningar som är möjliga har man tidigare gjort bedömningen att är bäst lämpad som huvudman. Sammanfattningsvis bör även i fortsättningen ha svenska socialarbetare placerade i . Eftersom verksamheten är en riksangelägenhet, som måste ha anknytning till , bör vara huvudman. Detta bör ge regeringen till känna. Mot bakgrund av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om svenska socialarbetare i , 2. att som sin mening ger regeringen till känna att bör kvarstå som huvudman för verksamheten.