mot · GC02So523 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:So523 av och (båda c) Dental kvicksilverförgiftning Mot. 1988/89 So523531 Som en del i en utredning om misstänkt amalgamförgiftning anger beträffande blodprov att: Kvicksilver i helblod bör analyseras på alla patienter med besvär som är förenliga med kvicksilverförgiftning samt vid stark oro om detta. Dessutom kan urinanalyser göras. Kvicksilverkoncentration i helblod under 50nmol/l anses normalt och talar starkt emot en symptomgivande kvicksilverexponering. Om kvicksilverkoncentrationen i blodet överstiger 50 nmol/1 rekommenderas nytt blodprov samt även urinprov för kvicksilveranalys. Föreskriften ingår även i () allmänna råd för prövning enligt tandvårdsförsäkringen. Vid tillämpningen av de allmänna råden inom vården i försäkringsväsendet har dessa mätningar fått större vikt än vad avsett. anger att diagnosen kronisk kvicksilverförgiftning bör grundas på positiva kriterier såsom karaktäristiska besvär, känd exponering och förhöjd kvicksilverkoncentration i blod/urin vilket 19880617 preciserats enligt följande: Om man utrett en patient och inte kommit till ett konkret resultat utvisande att ett visst annat ämne än amalgam orsakar besvären kan det vara aktuellt att pröva ett utbyte av amalgamfyllningar i tänderna. Grundproblemet med helblodsmätningar är att dessa inte är relevanta annat än för industriell exponering och i praktiken förhindrar att amalgamfrågan Redan utredning (LEK) konstaterar detta: Det bör påpekas att vare sig blod- eller urinhalter är några bra indikationer på kvicksilver i hjärnan (det kritiska organet) och anför: Det finns teoretiska grunder och observationer som stöder påståenden att kvoten Hg/Selen i plasma och glutationsperoxidas i blod skulle vara bättre som diagnostiska hjälpmedel än analys av enbart kvicksilver. har i yttranden över utredningen förklarat orsaken härtill: Nästan genomgående i redovisningen har kvicksilver i helblod (B-Hg) diskuterats. Vid exposition för oorganiskt kvicksilver ses i första hand en 1 1 1988/89. ökning av kvicksilver i plasma (P-Hg) medan kvicksilver i röda blodkroppar är ökat vid exposition för organiskt Hg. Användningen av B-Hg i stället för P-Hg är därför betydligt osäkrare, när det gäller bedömning av effekter av amalgam. De olika gränsvärden som anges för bedömning av eventuell Hg-förgiftning borde därför anges som plasmavärden. Samma kritik gäller de föreslagna laboratorieundersökningarna. P-Hg snarare än B-Hg borde ingå bland de primära analyserna. upprepade denna uppfattning vid offentlig utfrågning i socialutskottet . Att de av föreskrivna helblodsmätningarna saknar diagnostiskt värde har visats av yrkesmedicinaren m.fl. i rapport till arbetsmiljöfonden (Dnr 84:1242) I kontrollgruppen (ej exponerade i kloralkalifabrik) fanns en statistiskt signifikant samvariation mellan Hg-koncentrationen i urin och antalet amalgamytor. Koncentrationen av Hg i helblod samvarierade ej med antalet amalgamytor. Prof. , odontologen , har enligt 8/88 kommit till en ännu mera långtgående slutsats: Endast mängden plasmakvicksilver var positivt korrelerad till mängden amalgamytor. Inga andra av de många undersökta blodvärdena visade några statistiskt säkerställda skillnader mellan de båda grupperna. Med hänvisning till vad som ovan redovisats kan konstateras att det är klarlagt att primära metod för kvicksilvermätningar saknar värde, är ett slöseri med skattemedel och en fara för de tusentals patienter som undersöks för dental kvicksilverförgiftning. Allt talar för att helblod valdes därför att den var vetenskap och beprövad erfarenhet (vid industriexponering) och därför att alternativa mätmetoder ej fanns att tillgå vid statliga institutioner eller inom landstingen. 10 000 å 12 000 patienter har däremot mätt plasmakvicksilver eller kvoten kvicksilver/selen vid tre å fyra tillgängliga laboratorer efter remiss från läkare eller privattandläkare. Flertalet har gjort detta på egen bekostnad bl.a. därför att möjligheten att få remiss från t.ex. vårdcentraler har minskat /87. Frågan om mätmetod och om att karakteristiska symptom analyseras har stor betydelse då 370 000 personer anser sig ha problem från amalgam. Urvalsundersökningar anger frekvensen till av den vuxna befolkningen (blodcellsmätningar) eller mellan 0,6 och 1,1 miljoner svenskar (karaktäristiska symptom). I allmänna råd måste därför helblodsmätningar tas bort som kriterium och ersättas med plasmamätning, PIXE-metod eller annan mätmetod. bör också tillse att en systematisk analys av karaktärestiska symptom får avsedd vikt vid den praktiska tillämpningen inom vården och vid bedömningar av försäkringsfrågor. 1988/89 So523 Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att hos regeringen begär att erforderliga initiativ tas för att helblodsmätningar vid dental kvicksilverförgiftning ersätts med annan metod, 2. att hos regeringen begär att erforderliga initiativ tas för att människors symptom beaktas enligt intentionerna i allmänna råd. () () 1988/89 So523