mot · GC02Jo542 · 1989-01-23 00:00:00 — av och (båda vpk) Avveckling av pälsdjursfarmerna Mink och räv är de vanligaste burfarmade djuren i . I landet produceras ca 2 miljoner minkskinn och 60 000 rävskinn. Antalet päldjursfarmer var 1988 ca 650 stycken. Djuren lever i nätburar med en burbottenyta på 0,24 kvm för mink och 1 kvm för räv. Burgolvet består även det av nät. Mink och räv har farmats och måste betraktas som vilda djur. Exempel på domesticerade djurarter, dvs till människan anpassade, är nötkreaturen som människan tog till sig och hunden som vi haft i vår närhet i 14 . Jämförelsen visar att räv och mink inte kan betraktas som anpassade husdjur. Dessa båda djurslag är rovdjur, till största delen ensamlevande och med behov att röra sig över stora markytor. är en god simmare som lever och jagar vid vattendrag. I farmerna tvingas djuren leva i burar tätt tillsammans, vilket ger hög stressnivå och stor känslighet för yttre störningar. Exempelvis resulterar överflygningar mycket ofta i aborterade eller ihjälbitna valpar. Pälsdjursuppfödningen har ofta kritiserats , bl.a. av länsveterinärerna i och . I båda fallen har man stött på grova försummelser av djurens skötsel på ett flertal farmer. De båda länsveterinärerna har ansett förhållandena vara så allvarliga att man genom skrivelser till lantbruksstyrelsen (LBS) krävt snara förbättringar. läns länsstyrelse framhåller dessutom i skrivelser till och () att pälsdjursfarmningen bör förbjudas eftersom den inte är förenlig med nya djurskyddslagen. Man vill därför att regeringen låter utreda hur och inom vilken tid avveckling av befintlig uppfödning av pälsdjur skall kunna ske. Nya bestämmelser för pälsdjuren har utarbetats av och beräknas kunna tas i bruk . De förbättringar som föreslagits är ytterst marginella och innebär inga större förbättringar för djuren. framhåller i sin rapport (1988:11) att mink och räv som är utpräglade rovdjur med stort rörelsebehov ännu inte är domesticerade. Att hålla dessa djur i bur avviker enligt gruppen radikalt från djurens De föreslår - onekligen något motsägelsefullt - att näringen skall få på sig att utveckla förhållanden som motsvarar djurskyddslagens krav. 4 § i lagen lyder: "Djur som föds upp eller hålls för produktion av livsmedel, ull, skinn och pälsar skall hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. I lagens 2 § sägs också: "Djur skall behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Nuvarande uppfödning står helt i strid med dessa paragrafer. Några förslag på alternativ djurhållning av mink och räv finns inte och skulle med all säkerhet inte vara möjlig av ekonomiska skäl. Till detta kommer att päls inte på något sätt är nödvändig för människans existens, utan dess främsta uppgift är att fungera som statussymbol. har opinionen växt sig starkare mot alla former av djurförtryck, i hög grad också mot pälsdjursuppfödning. Som följd har försäljningen av päls och handeln med skinn minskat betydligt. Näringen försvaras ofta med att den ger arbete i glesbygden. Hela pälsindustrin ger ca 4000 arbetstillfällen, endast en mindre del av dessa i glesbygden. Farmningen drivs ofta som komplement till traditionellt jordbruk och är arbetsintensiv endast under pälsningen (), vilket gör att man inte kan erbjuda några fasta anställningar. Med anledning av det i motionen anförda hemställs 1. att beslutar om avveckling av uppfödning av pälsdjur i bur, 2. att beslutar om ett nyetableringsstopp av pälsdjursföretag. (vpk) (vpk) 1988/89 Jo542