mot · GC02Fi223 · 1989-01-25 00:00:00 — Risken med en ren priskoppling är å ena sidan att finansieringsbördan kan bli mycket tung för de förvärvsarbetande vid en svag ekonomisk tillväxt medan å andra sidan pensionärernas inkomster kan bli mycket låga jämfört med de förvärvsarbetandes vid en god ekonomisk tillväxt. Därtill kommer vissa klyftor mellan gamla och unga pensionärer. Utan att här ta ställning till om en förändring av den nuvarande värdesäkringsmodellen är önskvärd föreslår vi att den redan arbetande pensionsberedningen noga studerar detta problem, bl.a. i ljuset av den förväntade befolkningsutvecklingen som vi redovisat ovan. Syftet måste vara att befästa ett pensionssystem som möjliggör en trygg ålderdom för alla. Alla de problem som vi har diskuterat kräver enligt uppfattning ett långsiktigt och målmedvetet arbete för att stärka och förbättra socialförsäkringssystemet. har framlagt en rad förslag med detta syfte. Vi har t.ex. pläderat för lägre kompensationsnivåer inom vissa system (inom sjukförsäkringen för korttidssjukvaro och inom delpensionssystemet) och ansett det motiverat att bevara en karensdag inom sjukförsäkringen. Vi har också arbetat för en ökad egenfinansiering inom arbetslöshetsförsäkringen, bl.a. i syfte att stärka incitamenten till en mer återhållsam löneutveckling. Vi har föreslagit en förlängning av samordningsperioden mellan sjukförsäkring och arbetsskadeförsäkring. Vi motsatte oss den modell för timsjukpenningen som infördes . Om dessa förslag hade genomförts skulle åtskilliga av de problem som behandlats ovan ha varit avsevärt lindrigare. De totala kostnaderna för socialförsäkringssystemet skulle ha varit åtskilliga miljarder kronor lägre, uppskattningsvis 5-10 miljarder. Vi skulle också med stor sannolikhet ha haft 20 en sundare samhällsekonomi med lägre inflation och mindre brist på arbetskraft inom viktiga sektorer av arbetslivet. Historiens film kan emellertid inte vevas baklänges. måste reformer i socialförsäkringssystemet utgå från de villkor som gäller. De måste också ta hänsyn till de avtal som har träffats mellan arbetsmarknadens parter och som i vissa fall innebär att kompletterande kompensation utgår utöver den som ges genom den allmänna försäkringen. Detta gäller såväl inom pensionssystemet som vid sjukfrånvaro, arbetslöshet och arbetsskador. Inte minst mot denna bakgrund är det en stor fördel om reformer i socialförsäkringssystemet kan utarbetas i samförstånd med parterna på arbetsmarknaden. Vi förordar att det utredningsarbete som pågår - inom pensionsberedningen samt, såvitt avser arbetsskadeproblem, inom den nya arbetsmiljökommissionen - vidgas till att täcka även sjukförsäkringen och arbetsskadeförsäkringen. För det första bör möjligheten till en sammanslagning av dessa försäkringar undersökas. Mot en långtgående samordning av sjukförsäkring och arbetsskadeförsäkring brukar ibland anföras att den senare fyller en viktig signalfunktion genom att anmälda arbetsskador kan underlätta viktigt skadeförebyggande arbete. Vi vill emellertid hävda att även sjukledighetsfallen måste uppmärksammas från samma synpunkt. I arbetet med att eliminera olycksrisker och dåliga arbetsmiljöer bör all frånvaro noga studeras, oavsett dess angivna orsak. För det andra bör frågan om en utvidgad arbetsgivarperiod prövas. En sådan förändring i sjukförsäkringen skulle kunna leda till administrativa förenklingar och minskad arbetsbörda i försäkringskassorna, vilket i sin tur skulle kunna medge att större resurser användes för viktiga och försummade uppgifter inom t.ex. rehabilitering, aktivt arbete med långa eller ofta återkommande sjukdomsfall, etc. Genom arbetsgivarperiod är det också möjligt att införa ett visst mått av kostnadsdifferentiering som skulle kunna stimulera företagen till god personalvård och insatser mot dålig arbetsmiljö. Med en arbetsgivarperiod kan också följa vissa problem (t ex för handikappade, småbarnsföräldrar m.fl.). Dessa förtjänar noggrann uppmärksamhet. Erfarenheterna från våra grannländer visar dock att sådana problem i allmänhet kan bemästras. Vi hänvisar i denna fråga till den färska 1988:68 Kan vi lära av grannen?. En tredje fråga som bör belysas är kopplingen mellan sjukförsäkringen och sjukvården, där det bör finnas möjligheter att nå längre än till de i och för sig värdefulla förslag som har framlagts av rehabiliteringsutredningen. Vi ser det som önskvärt att successivt ge försäkringskassorna en mer aktiv roll i arbetet för en god hälsa och därmed bättre ta till vara och utveckla den kompetens som finns hos kassorna. Ett naturligt led vid översynen bör vara att överväga kompensationsnivåer och övriga villkor för försäkringsförmånerna i relation till socialförsäkringens kostnader. I avvaktan på denna översyn bör endast begränsade förändringar i socialförsäkringssystemen göras. 6.7 Statsskuldspolitiken Mot. Räntorna på statsskulden är en mycket stor utgift i statens budget. För Fi223 /90 beräknas räntorna uppgå till , eller av statsbudgetens utgifter. För budgetens totala omslutning är det därför av största vikt att förvaltningen av statens skuld hanteras rationellt. Som exempel kan nämnas att om kostnaden för statsskulden minskade med en tiondel skulle skattetrycket kunna sänkas med en procentenhet. har tillsammans med moderata samlingspartiet och i en motion till föreslagit en utförsäljning av statliga företag och annan statlig egendom. Skälen för en sådan försäljning är många och beskrivs i motionen. I detta sammanhang förtjänar dock påpekas att vi förordar att de influtna medlen används till att lätta statens skuldbörda genom avbetalning på statsskulden. Till inte oväsentlig del finansieras räntebetalningarna på statsskulden genom allmänhetens insättningar på allemanssparande!. Detta innebär flera nackdelar. För det första har det visat sig att allemanssparande! blivit allt dyrare för staten. Räntekostnaden är vilket är avsevärt högre än för andra upplåningsformer som och sparobligationer. För det andra leder en fortsatt ökning av allemanssparandet till att likvidiseringen av statsskulden tilltar. Allemanssparandet är en avista sparform som ger insättaren rätt att ta ut sina insatta medel mot en mindre uttagsavgift. Upplåningen är således extremt kort till sin karaktär vilket underminar . En tredje allvarlig invändning är att möjligheter att bedriva en effektiv kreditpolitik försvåras när vid sin upplåning i begränsad utsträckning kan använda sig av statsskuldväxlar och riksobligationer, eftersom allemanssparandet tränger ut dessa instrument. Statsskuldsväxlar och riksobligationer är kostnadseffektiva upplåningsformer som fungerar smidigt och därför bör ges företräde framför andra instrument. I en särskild motion om kapitalmarknaden behandlas penning- och valutapolitiken. Vi vill i detta sammanhang uttrycka vår tillfredsställelse över att valutaregleringen äntligen kommer att avvecklas. När detta nu sker anser vi det naturligt att också ansluter sig till det valutasamarbete som sker inom EMS. Det innebär en ytterligare markering av att inflationsmål och valutakursnormer måste tas på allvar. Därigenom skulle erhålla del av det stöd som centralbankerna i EMS-länderna ger varandras valutor om behov uppkommer. Det skulle också vara en tydlig signal till EG om vårt intresse av ett närmare samarbete. I finansplanen förs en mycket begränsad diskussion om kommunernas ekonomi. Regeringen avser återkomma med anledning av kompletteringspropositionen senare i vår. Vi vill därför begränsa oss till ett fåtal allmänna kommentarer. Den viktigaste faktorn bakom kostnadsutvecklingen i kommuner och landsting är pris- och löneökningstakten. De kalkyler som den kommunalekonomiska arbetsgruppen redovisar visar detta med all önskvärd tydlighet. Om lönekostnaderna 1990 och 1991 ökar med av finansministern antagna och inflationen blir därefter kommer det finansiella sparandet i kommuner och landsting att sjunka kraftigt. Hotet om kommunala skattehöjningar blir då starkt. Om däremot lönekostnadsökningen kan begränsas till blir utvecklingen betydligt gynnsammare och det finansiella sparandet uppvisar ett stort överskott. För att den viktiga verksamhet som bedrivs av kommuner och landsting skall kunna fullföljas är det därför helt avgörande att den ekonomiska politiken lyckas i uppgiften att dämpa pris- och lönekostnadsökningen. Kommuner och landsting kommer att i hög grad påverkas av den skattereform som ser som nödvändig. Detta ställer krav både på ett väl fungerande skatteutjämningssystem och på att kommunsektorn inte fyller ut den statliga inkomstskattesänkningen med kommunala skattehöjningar. Vi har tidigare krävt väsentliga förändringar i systemet för statsbidragsöverföringar från staten till kommunerna. Det viktigaste är enligt vår mening att den statliga detaljstyrningen försvinner så att kommuner och landsting får större möjligheter att själva bestämma hur pengarna skall användas. En sådan ökad decentralisering och flexibilitet är en del av det reformationsarbete som vi anser måste känneteckna arbetet för att förnya den offentliga sektorn. budgetalternativ är utformat med utgångspunkt från tre riktlinjer. För det första kan vi inte acceptera de allvarliga brister inom vård, omsorg och utbildning som blir alltmer uppenbara. Detta kräver en genomgripande förnyelse av hela den offentliga sektorn men också i det korta perspektivet resurstillskott. För det andra är det lika uppenbart att utgifterna i de stora generella systemen för inkomstöverföringar håller på att explodera. En omfattande översyn krävs för att undvika detta. I avvaktan på att denna ger resultat kan vissa besparingar göras, i huvudsak för att finansiera de nödvändiga förbättringarna i själva verksamheterna. För det tredje är det önskvärt med en sänkning av det totala skattetrycket. Vi föreslår därför satsningar på viktiga verksamheter och grupper inom det glömda enligt tabellen nedan. Det glömda 1 200 milj. kr. Kultur och idrott 100 1 000 milj. kr. Utgiftsökningarna till det glömda innefattar statliga stimulansbidrag till utbyggnad av egna rum på långvården och till gruppbostäder för dementa, kraftigt höjt vårdbidrag till familjer med barn med handikapp, andra reformer för handikappade samt ökade resurser för att korta sjukvårdsköerna. Vi föreslår resurser för fasta vikarier inom och för att ta de första stegen mot mindre klasser. Högskoleutbildningen ges en rejäl ökning. Medel föreslås vidare för viktiga insatser inom miljöpolitiken, främst forskning och andra åtgärder mot havsföroreningarna. Vi föreslår att barnbidraget höjs med . per barn och år, vilket finansieras genom avskaffade mjölksubventioner. Vi föreslår också att ett vårdnadsbidrag på . per förskolebarn och år införs. Regionalpolitiken bör läggas om till en mobiliseringspolitik. Dessutom bör länsanslagen höjas rejält. U-hjälpen bör successivt öka. föreslår 200 milj. kr. mer än regeringen. Den internationella solidariteten kräver en generös flyktingpolitik och föreslår bl.a. att den s.k. flyktingkvoten höjs med 500 personer. De konkreta förslagen kommenteras utförligt i andra motioner. Sammantaget innebär förslagen, utöver vad regeringen anvisar, ett utrymme på ca för i första hand sänkning av inkomstskatten 1990. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som anges i motionen, 2. att godkänner de riktlinjer för budgetregleringen som anges i motionen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om god miljö som mål för den ekonomiska politiken, 4. att som sin mening ger fullmäktige i till känna vad i motionen anförs om anslutning till EMS, 5. att som sin mening ger fullmäktige i riksgälden till känna vad i motionen anförs om statsskuldspolitiken, [att hos regeringen begär förslag till reformering av arbetslöshetsförsäkringen enligt vad som anges i motionen,1] 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om utgiftsram (cash limit) för de statliga myndigheterna, [att hos regeringen begär en översyn av sjukförsäkringen och arbetsskadeförsäkringen enligt de riktlinjer som anges i motionen.2] () () () () () () () () 1 1988/89:A283. 2 1988/89:Sf369.