mot · GC02N374 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:N374 av m.fl. (fp) Fri handel Frihandeln var en av liberalismens nydaningar. Målet med frihandeln är att genom internationell arbetsfördelning öka produktionen och sänka priserna. Frihandeln leder till ökad konkurrens och därmed till fortlöpande kostnadspress. Den gör det möjligt även för mindre länder att utnyttja stordriftens fördelar. En avgörande förutsättning för det välstånd vi har i är att frihandeln bevaras och förstärks. Mer än hälften av allt som svensk industri tillverkar säljs på export, huvuddelen till . har också en omfattande tjänsteexport. Skulle den svenska exporten drabbas av ökade handelshinder fick vi snabbt en försämrad ekonomi och stigande arbetslöshet. Också importen är väsentlig för vår välfärd. Den förser oss med energi och andra råvaror, med maskiner, datorer och insatsvaror till våra industrier och kontor och med en mängd konsumentvaror som vi behöver och värdesätter. Utan en fri import skulle näringslivet inte kunna behålla och utveckla sin konkurrenskraft. För oss alla som konsumenter innebär frihandeln att vi får både större valfrihet och mera för våra pengar. Frihandeln är således grunden för en stark svensk ekonomi. Dess principer utvecklades i kampen mot merkantilism och en av konservativa krafter styrd protektionism. blev också socialismen med sin starka betoning av planekonomi en motståndare till frihandel. Socialdemokraterna har länge haft en ambivalent inställning till frihandel. Det är därför glädjande att regeringen övergivit motståndet mot en fullständig avreglering på tekoområdet. Vi återkommer till detta nedan. De flesta västeuropeiska stater har i och med EG:s och EFTA:s uppkomst kraftigt reducerat sina genomsnittliga tullnivåer. Inte bara utan också bl.a. och har minskat sina tullar som resultat av förhandlingar och överenskommelser inom . Å andra sidan har försöken att begränsa importen via icke-tariffära handelshinder, som t.ex. kvoter, s.k. frivilliga importbegränsningar, krångliga tullförordningar, märkningskrav och diskriminerande offentlig upphandling, blivit allt vanligare. Innebörden av de ovan nämnda frivilliga exportbegränsningarna är att de Mot. fattiga länderna tvingas åta sig att inte exportera mer än en viss angiven N374 kvantitet till industriländerna. Dessa behöver då inte höja sina tullar utan kan utåt framstå som frihandelsvänliga. Bördan att administrera protektionismen har i stället lagts på de fattiga ländernas axlar. Den fria handelns betydelse för utvecklas i partimotion om biståndet. Det kan således se ut som om den gamla frihandelsargumentationen dragit det kortaste strået gentemot protektionismens falska förespeglingar om minskad arbetslöshet och en förbättrad bytesbalans. De protektionistiska strömningarna har dessutom tagit sig uttryck i "nya" och svåridentifierbara former för att det land som tillämpar protektionismen skall undgå handelspolitiska vedergällningar. Även om protektionismen är skadlig också för det samhälle som tillämpar den, kan den gynna enstaka påtryckningsgrupper. Dessa försöker därför ofta vinna gehör för en, för dem själva, gynnsam protektionistisk politik. Protektionismen skadar dock samhället som helhet, då varje krona som gruppen tjänar" kostar övriga medborgare totalt sett mera. Ju fler påtryckningar som regeringar ger efter för, desto mindre blir den totala kaka som samhället får kvar att dela på. importrestriktioner har gradvis reducerats . Det är i huvudsak ett resultat av dels de överenskommelser varit med att träffa inom ramen för , dels medverkan i det Västeuropeiska frihandelsområdet. Den nu pågående GATT-rundan, den s k Uruguay-rundan, har som mål att ytterligare reducera tullar och andra hinder mot en friare världshandel. En av de viktigare uppgifterna för den pågående Uruguay-rundan är att bryta trenden mot allt fler bilaterala handelsavtal. Förhandlingarna omfattar också den för viktiga frågan om frihet för handeln med tjänster. Mötet i var dock ett misslyckande. Men slutsatsen av detta får inte bli att våra ansträngningar minskas. Tvärtom måste de öka så att slutresultatet blir positivt. EG:s beslut att till utgången av upprätta en inre marknad inom vilken människor, varor, tjänster och kapital skall kunna röra sig fritt är av största betydelse också för del. I en partimotion om Europeiska Gemenskapen redovisar sina synpunkter och förslag i denna sak. handelspolitik är i många avseenden en politik för ökad handel. Men inom några områden för en politik med klart protektionistiska drag. Det gäller teko- och jordbruksområdena. Dessa områden skall här belysas. I budgetpropositionen hävdas att tekopolitiken inleddes 1970.1 själva verket inleddes den , då införde den första kvantitativa restriktionen (kvoten) på T-shirts från . , , kan vi konstatera, att det enda bestående resultatet av hela den 20-åriga tekopolitis- 4 ka eran är uppskattningsvis i välfärdsförlust och en Mot. svensk tekoindustri som helt säkert skulle varit konkurrenskraftigare teko- N374 politiken förutan än vad den nu är. De oerhörda kostnaderna för tekopolitiken består företrädesvis av de fördyringar av kläder och textilvaror, som åsamkats genom kvoteringarna av importen från till slut över 30 länder (och statshandelsländer). Konstaterandet att tekoindustrin skulle varit i ett bättre läge all tekopolitik förutan finns det många belägg för. Det viktigaste bland dessa är iakttagelsen att de främsta svenska tekoföretagen präglas av marknadsanpassning, dvs. de har låtit marknadens förväntade krav leda till förändringar i den egna verksamheten. Andra viktiga iakttagelser utgörs av de jämförelser som kan göras med andra länder, vars tekoindustri av olika skäl kan konstateras vara utsatt för hårdare konkurrens än . Dansk tekoindustri och framför allt schweizisk tekoindustri har i en hårdnande konkurrenssituation (har över huvud taget inga kvantitativa importrestriktioner) klarat sig jämförelsevis bättre än den svenska industrin, trots att de har ett kostnadsläge, som i vart fall för vidkommande vida överstiger det svenska. Schweizisk tekoindustri svarar för en större andel av den schweiziska samlade industriproduktionen än vad svensk tekoindustri gör för den svenska. I industriellt avseende har den svenska tekopolitiken sammantaget endast lett till att omstruktureringsfasen blivit onödigt utdragen. I stället för att sätta in åtgärder för att underlätta omstruktureringen och satsa på omställningsbidrag etc. har pengar satsats på att upprätthålla verksamheter som inte haft någon kommersiell motivering, dvs. fyllt sin plats på marknaden. Den allvarligaste följden av den bedrivna tekopolitiken är emellertid inte att svenska konsumenter drabbats av en tekopolitiskt betingad indirekt beskattning eller att den svenska tekoindustrins marknadsanpassning försenats, utan att tekoexporterande industriproduktion hållits tillbaka. De uteblivna exportinkomsterna som dessa gått förlustiga kan aldrig ersättas. Det är den bittraste slutsatsen man tvingas dra när nu en omprövning av tekopolitiken äntligen skett inom det socialdemokratiska partiet, även om den är betingad av den tredje vägens misslyckande att bryta , i jämförelse med omvärlden, oacceptabla inflationsutveckling. Vad som är viktigt är att alla politiker i lär sig två saker utifrån den i stort sett misslyckade tekopolitiken. Det är dels att man har ett övergripande ansvar som företrädare för oorganiserade intressen, och inte får falla till föga för krav från intressegrupper som strider mot vad som långsiktigt är nödvändiga samhällsförändringar, dels att man skall ha is i magen och inte acceptera konservativa protektionistiska krav. Ett brev, skrivet av guvernör 1829, åskådliggör den andra av dessa två viktiga lärdomar. Kanalsystemen i vårt land hotas av utbredningen hos en ny form av transporter som kallas 'järnvägar. Den federala regeringen måste bevara kanalerna av följande skäl: Om kanalfartyg undanträngs av 'järnvägar kommer allvarliga syssel- Mot. sättningsproblem att bli resultatet. Kaptener, kockar, förare, stall- N374 drängar, reparatörer och slussvakter kommer att utlämnas utan möjligheter att försörja sig, för att inte nämna alla de farmare som ägnar sig åt att odla hö till hästarna. Båtbyggare kommer att drabbas och de som tillverkar bogserlinor, piskor och seldon lämnas helt på bar backe. Kanalbåtarna är av utomordentlig vikt för försvar. I händelse av de väntade problemen med är Erie-kanalen den enda vägen vi överhuvudtaget har för att upprätthålla den försörjning som är så viktig för att utkämpa ett modernt krig. har drivit kravet att teko-restriktionerna bör avskaffas. De fördyrar för alla konsumenter och särskilt för barnfamiljerna. Flera forsknings- och utredningsrapporter har slagit fast att handelspolitiken inte kan användas som medel för något försörjningspolitiskt mål inom teko-området och att en vanlig svensk barnfamilj skulle tjäna på billigare kläder (vilket motsvarar ca före skatt). Det är oförståeligt varför de svenska konsumenterna och textilarbetarna i tredje världen skall behöva vänta i ytterligare innan gränshindren avskaffas. Det är visserligen sant att det s k multifiberavtalet MFA IV löper ut , men ingenting hindrar att häver gränshindren tidigare. Vi anser att så kan ske med omedelbar verkan. 3.2 Jordbruks- och trädgårdsnäringen Ingen handel är så reglerad och i hög grad föremål för protektionistiska åtgärder som den med jordbruks- och trädgårdsprodukter. Internationell handel har främst blivit en handel med överskottsprodukter, som ofta utbjuds på marknaden till priser som ligger långt under vad det kostat att producera varorna. export av livsmedel skiljer sig härvidlag inte nämnvärt. För det svenska folkhushållets del innebär den förda politiken att vi som konsumenter får betala ett väsentligt högre pris för våra livsmedel än om vi tillät ökad import. För länder med naturliga förutsättningar att producera bra livsmedel till låga priser leder protektionismen på världsmarknaden till att de inte kan utnyttja sina konkurrensfördelar. Till de länder som drabbas hårt hör bl.a. - ett land som kämpar med stora bytesbalanssvårigheter. Det finns således skäl att pröva nya vägar för svensk jordbrukspolitik. Med hänsyn till den struktur som råder på världsmarknaden för livsmedelsprodukter är ett totalt slopande av det svenska gränsskyddet inte ett realistiskt alternativ. Färdriktningen i jordbrukspolitiken är dock väsentlig och bör aktivt arbeta för en ökad avreglering. I Uruguay-rundan har man i en GATT-förhandling inkluderat handeln med jordbruksprodukter och andra livsmedel. Det är väsentligt att i dessa förhandlingar tillhör de pådrivande staterna och genom konstruktiva förslag bidrar till ett breddat handelsutbyte också på Den svenska handelspolitiken med avseende på frukt och grönsaker har i Mot. 1988/89 stor utsträckning präglats av producentintressena. Konsumenternas behov N374 och önskemål har inte i tillräcklig utsträckning fått genomslag. Regeringen föreslog att den nuvarande importregleringen i fråga om äpplen och päron skulle avvecklas för att ersättas med en tull för färska äpplen och päron. Det var i och för sig glädjande att regeringen föreslog att importregleringen skulle avskaffas, men oförsvarbart att föreslå införandet av tull. De svenska konsumenterna gynnas inte av handelshinder mot frukt och grönsaker. Strävan bör vara att konsumenterna i ökande utsträckning fritt skall få välja varor efter vars och ens önskemål och ekonomi. Enligt vår uppfattning är tiden inne att vända trenden och minska och helt avskaffa de svenska hindren mot import av frukt och grönsaker. En sådan inriktning av politiken utesluter inte att staten genom anslag, t.ex. i form av generösa röjningsbidrag, underlättar för de svenska producenterna att genomföra en nödvändig omställning. Kostnadsberäkningar av handelspolitiska skyddsåtgärder Trots att handelshindrens effekter - dvs. kostnader - för konsumenterna är betydande, saknas oftast beräkningar av dessa kostnader i utredningsförslag och propositioner. Regeringens proposition angående bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om tull för äpplen och päron var inget undantag härvidlag. har tidigare föreslagit att statens pris- och kartellnämnd, numera pris- och konkurrensverket, dels ges i uppdrag att utveckla metoder för att kostnadsberäkna olika typer av handelspolitiska skyddsåtgärder, dels rutinmässigt tillställs förslag om skyddsåtgärder för sådana kostnadsberäkningar. Vi återkommer med det förslaget. Med anledning av det anförda hemställes 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om uppgift att inom Uruguay-rundans ram verka för ett breddat handelsutbyte med jordbruksprodukter och andra livsmedel, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om avreglering av handeln med frukt och grönsaker,1] 2. att beslutar avskaffa samtliga handelsrestriktioner inom tekoområdet, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om kostnadsberäkning av handelspolitiska skyddsåtgärder. () () 1988/89 N374