mot · GC02Fi602 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fi602 av m.fl. (m) Hushållssparande och ägandespridning 2 Sparandebristen i svensk ekonomi 4 2.1 Det totala sparandet 4 2.2 Den offentliga expansionens roll 6 2.3 Fördelningen på sektorer 6 3 Hushållens sparandebrist 8 3.1 Utvecklingen i 8 3.2 Internationell jämförelse 9 4 Orsaker till minskningen av hushållens sparande 10 5 Hushållens förmögenhetstillgångar 11 5.1 Finansiellt och realt sparande H 6 Moderat politik för sparande och ägandespridning 18 6.1 Sänkt skatt och fasta spelregler 18 6.2 Startsparande och pensionssparande i bank 19 Det dåliga sparandet i svensk ekonomi är ett allvarligt problem. Den synliga sparandebrist som kommer till uttryck i bytesbalansens underskott förvärras nu enligt de bedömningar som görs i finansplanen. Men eftersom investeringsnivån i svenskt näringsliv alltjämt är för låg, är den verkliga sparandebristen i ekonomin långt större. Ett viktigt inslag i den s.k. tredje vägens politik var att öka sparandet och kapitalbildningen. Det enda som har skett sedan regeringsskiftet är emellertid att de tidigare underskotten i de offentliga finanserna har omvandlats till sparandeunderskott i den enskilda sektorn. Det dåliga hushållssparande! utgör en viktig orsak till sparandeproblemet totalt sett i svensk ekonomi, både stabiliseringspolitiskt och strukturellt. Regeringen räknar med att hushållens sparkvot kommer att vara minus och minus 1989. Från moderat sida har länge uttryckts oro för konsekvenserna av att medborgarna inte sätter av någon del av sina inkomster för framtiden utan tvärtom ökar sin skuldsättning. Vi anser att staten bör bedriva en aktiv politik för att främja människors sparande. Ett ökat sparande förutsätter en generell politik med följande inriktning: - Stabila regler. Den osäkerhet som regeringen skapat genom de många försämringarna för pensionssparandet och aktiesparandet samt genom skärpt skatt för sparande i företagsanknutna vinstandelssystem får motsatt verkan. En ekonomisk politik som långsiktigt ökar hushållens disponibla inkomster, genom ökad tillväxt och minskat skattetryck, och höjer avkastningen efter skatt på sparandet. De moderata förslagen om reformerad kapitalbeskattning gör det t.ex. mer lönsamt att spara och mindre lönsamt att låna. Det är särskilt viktigt att stimulera långsiktigt bundet sparande samt att sprida ägandet av bostäder och aktier. Inom dessa områden finns det därför anledning att föreslå särskilda åtgärder: Långsiktigt sparande bör stimuleras genom att ett startsparande införs som gör det möjligt för föräldrar och släktingar att, med vissa skattefördelar, bygga upp ett startkapital för barn och ungdomar. Vidare bör pensionssparandet breddas så att det också kan ske i bank med liknande skattefördelar som gäller för det nuvarande försäkringssparande!. Försäkringssparandet bör främjas genom att genomförda försämringar för kapitalförsäkringar återtas och genom att möjligheter till nya försäkringskonstruktioner öppnas. - En breddning av bostadsägandet är det bästa sättet att åstadkomma en jämnare fördelning av förmögenhetstillgångarna. Sänkta inkomstskatter och slopande av både nuvarande avdragsbegränsning och fastighetsskatt är viktiga inslag i en moderat politik för att öka bostadsägandet. Omvandling av hyreslägenheter till bostadsrätts- och även ägarlägenhe 1* 1988/89. ter bör underlättas. Ett målinriktat bosparande i bank bör stödjas med statliga . I en marknadsekonomi är det särskilt angeläget att aktiesparandet är väl spritt bland medborgarna. Det enskilda aktiesparandet har straffbeskattats, vilket lett till att hushållen sålt ut betydande aktieinnehav till institutioner. Denna utveckling måste vändas, vilket förutsätter att nuvarande skattemässiga diskriminering av privatpersoners aktieägande upphör. Därför bör bl a följande åtgärder vidtas: löntagarfonderna avskaffas och tillgångarna används som sparstimulans så att en majoritet av den vuxna befolkningen kan bli aktiesparare, statliga företag försäljs, reavinstbeskattningen av aktier förenklas och lindras, dubbelbeskattningen av aktieutdelningar avskaffas, taxeringsvärdet vid arvs-, gåvo- och förmögenhetsbeskattningen sänks, omsättningsskatten på aktier avskaffas och anställdas andel-i-vinst-system premieras och utvidgas. 2 Sparandebristen i svensk ekonomi 2.1 Det totala sparandet går mot växande underskott i bytesbalansen. Bytesunderskottet är ett uttryck för bristen på sparande i landet. Den verkliga sparandebristen kan sägas vara större än den synliga, eftersom investeringsnivån är för låg med hänsyn till bl.a. näringslivets utbyggnadsbehov. Ett tillräckligt sparande - sett i ett medellångt perspektiv - kan sägas föreligga när bytesbalansen är i jämvikt och investeringarna befinner sig på en nivå som är förenlig med en balanserad tillväxt för ekonomin som helhet. Med tillväxt avses i detta sammanhang inte enbart en uppgång i kapacitetsutnyttjandet utan också den fortlöpande utveckling och utbyggnad av produktionskapaciteten som på bestämmer tillväxten. Det totala sparandet har fallit trendmässigt i . Det totala bruttosparandet minskade från av BNP (bruttosparkvoten) 1982 och har återhämtats till endast 1988 (se diagram 1). Bytesbalansens utveckling framkommer i diagram 1 såsom skillnaden mellan bruttosparkvoten och bruttoinvesteringskvoten. Om sparkvoten ligger över investeringskvoten föreligger ett överskott i det inhemska finansiella sparandet, vilket kommer till uttryck i ett överskott i bytesbalansen. Omvänt uppstår ett underskott i bytesbalansen om investeringarna överstiger sparandet. Eftersom bruttoinvesteringkvoten (fasta bruttoinvesteringar och lagerinvesteringar som andel av BNP) låg på nivån , fanns då inte något sparandeunderskott i egentlig bemärkelse, även om bytesbalansen visade underskott på knappt en procent av BNP. Efter den första oljekrisen föll bruttosparkvoten till 1978, varefter den återhämtades något för att efter den andra oljekrisen fortsätta fallet till 1982. föll även investeringskvoten, men inte lika mycket: från 25-procentsnivån till som lägst 1983. Bruttosparande och bruttoinvesteringar sorn andel av BNP 1970-1989 Procent av BNP 26 i nvester i ngskvot 1970 72 74 76 78 80 82 84 86 88 1990 Källa-, SCB och decemberprognos 1988 Eftersom sparkvoten föll snabbare än investeringskvoten blev följden att bytesbalansen uppvisade underskott och inledningen av . 1982 var bytesbalansunderskottet av BNP, vilket kan sägas ha varit det synliga sparandeunderskottet detta år. Med hänsyn till den låga investeringskvoten, jämfört med inledningen av , var emellertid det verkliga sparandeunderskottet väsentligt högre. Av diagram 1 framgår vidare att sparandet återhämtats något jämfört med bottennivån 1982. Enligt (Kl) decemberprognos (1988) väntas bruttosparkvoten bli 1989. har bruttoinvesteringskvoten ökat, främst till följd av en uppgång i ersättnings- och rationaliseringsinvesteringar. Denna utveckling har lett till förnyade bytesbalansunderskott, som enligt både Kl och regeringens finansplan väntas öka successivt, trots en alltför låg investeringsnivå. För att det skall vara möjligt att varaktigt nå en högre tillväxt och för att vi verkligen skall lösa de ekonomiska problemen, krävs att den uppgång i näringslivets kapacitetsutnyttjande som ägt rum leder vidare också till en utbyggnad av kapaciteten. Var exakt den optimala investeringskvoten skall ligga går inte utan vidare att bestämma, men mycket talar för att den skulle behöva öka till den nivå som rådde , dvs till . En sådan höjning av investeringskvoten förutsätter att sparandet förbättras med för att expansionen skall Mot. 1988/89 kunna ske med bibehållande av balans gentemot utlandet. Jämfört med Fi602 dagens nivå skulle således det totala sparandet behöva öka med uppemot 70 miljarder. Bristen på sparande är således totalt sett mycket stor i . 2.2 Den offentliga expansionens roll Även i andra västliga industriländer har sparandet minskat, men inte alls i samma omfattning som i . För hela OECD-området har sparandet fallit med endast ett par procentenheter. Inte heller investeringskvoten har fallit med mer än ett par procentenheter . Den svenska utvecklingen inger sålunda oro med avseende på ekonomins långsiktiga tillväxtförmåga vid extern balans och vid en jämförelse med utvecklingen i andra industriländer. Våra möjligheter att på nytt återta en ledande position bland de utvecklade industriländerna, efter nästan två decenniers tillbakagång, förutsätter en ordentlig utbyggnad av näringslivet. Utvecklingen i vårt land har ofta bromsats av en alltför snabb efterfråge- och konsumtionsutveckling. Ekonomin har därmed tvingats till åtstramning till följd av ständigt återkommande externbalansproblem, d.v.s. ett alltför lågt synligt sparande. Bakom det låga sparandet ligger en kraftig expansion av den offentliga konsumtionen, vilken ökat sin andel med av nationalinkomsten, medan den privata konsumtionen minskat sin andel . Det är således främst den offentliga expansionen som ligger bakom sparandebristen i ekonomin. Detta problem kvarstår. Genom att produktivitetsutvecklingen i den offentliga sektorn varit negativ har också allt större resurser åtgått enbart för att försöka upprätthålla servicen till medborgarna. Bara måste skattekvoten höjas med till följd av bristande produktivitetsutveckling. Därmed ökade ekonomins resursåtgång med lika mycket enbart för att upprätthålla den offentliga konsumtionsstandarden, något som självfallet bidragit till att permanenta den nästan kroniska sparandebristen i den svenska ekonomin. Ofta brukar det emellertid från socialdemokratiskt håll framhållas att ett minskat skattetryck skulle försämra sparandet och leda till ökat bytesbalansunderskott. I själva verket förhåller det sig uppenbarligen tvärtom, eftersom en varaktig minskning av skattetrycket också måste åtföljas av en nedgång av den offentliga utgiftsandelen. Ett ökat totalt sparande i ekonomin kräver således att den resursåtgång som erfordras för viktig samhällsservice begränsas genom effektivare utnyttjande. Detta förutsätter i sin tur att de offentliga monopolen bryts upp och privata alternativ släpps fram. Därigenom kan skattetrycket sänkas och det totala sparandet i ekonomin öka. 2.3 Fördelningen på sektorer har det skett en betydande förskjutning av sparandet mellan olika sektorer. Det mest slående i tabell 1 är att medan den offentliga 6 sektorns sparande förbättrats, har sparandet i den privata sektorn försämrats med näst intill lika mycket . Socialdemokraternas tal om att den tredje vägens politik varit framgångsrik och att detta återspeglas i en kraftig förbättring av det statliga budgetsaldot är föga relevant, när det finansiella sparandet i den privata sektorn försämrats i nästan lika stor utsträckning. Finansiellt sparande i olika sektorer, miljarder kronor Bytesbalans = totalt inhemskt sparande Den nödvändiga utbyggnaden av näringslivet kräver ett ökat sparande totalt sett, inte en omfördelning av sparandet som under den socialdemokratiska regeringsperioden. I andra jämförbara industriländer är det hushållen som står för det nödvändiga sparandet. Men som framgår av tabellen är i det finansiella sparandet i denna sektor negativt. Den socialdemokratiska politikens uttalade syfte är att skapa bestående överskott i den offentliga sektorn. En sådan inriktning av den ekonomiska politiken innebär att den politiska sfären ackumulerar fordringar på övriga sektorer. Denna väg leder mot ett successivt överförande av ägandet från den privata till den offentliga sektorn, vilket skulle innebära en fortgående socialisering av ekonomin. Införandet av löntagarfonderna, uttaget av pensionsskatten och utvidgningen av AP-fondens placeringsmöjligheter är konkreta exempel på att denna utveckling redan inletts. En fortsättning på den inslagna vägen förutsätter fortsatt rekordhårt skattetryck med åtföljande negativa verkningar på viljan att arbeta och spara i den privata sektorn. presenterade LO krav om ökat kollektivt sparande. Bl.a. föreslogs att s.k. ledighetsfonder och nya pensionsfonder skall byggas upp, liksom att AP-fonden fritt skall få placera sina medel i bl.a. aktier, vilket skulle leda till en långtgående fondsocialism i vårt land. Därigenom skulle den privata sektorns produktionsförmåga undergrävas och skattetrycket måste skärpas ytterligare. En sådan politik skulle leda ekonomin in i en ond cirkel och minska förutsättningarna för att återta sin ställning som ledande industrination. Moderata samlingspartiet förespråkar en annan väg. Det sparande som krävs för näringslivets utbyggnad skall ske i företagen och i hushållen. Det offentliga sparandet bör i stort vara i balans. 1 * * 1988189.3 sami. Förändringar i hushållens konsumtions- och sparandemönster är av stor betydelse för utvecklingen av det totala sparandet i ekonomin, då den privata konsumtionen svarar för ca hälften av BNP. Förskjutningar i konsumtionsrespektive sparandeandelen av hushållens disponibla inkomster kan alltså leda till kraftiga genomslag på den samlade efterfrågan i ekonomin. Sparkvotens trendmässiga utveckling är därför av stor betydelse vid uppläggningen av den ekonomiska politiken. Det dåliga hushållssparande! utgör ett av de allvarligaste problemen i den svenska ekonomin. Regeringen räknar med att hushållens sparkvot summan av hushållens reala och finansiella sparande i förhållande till den disponibla inkomsten - kommer att vara minus 1989. Det innebär att hushållen fortsätter att låna och ta av sina sparmedel för att konsumera. Det faktum att hushållen har en negativ sparkvot är en ny företeelse. uppgick sparkvoten till mellan , vilket internationellt sett då var en mycket låg siffra. Ändå har hushållssparandet fallit ytterligare . I diagram 2 visas utvecklingen av hushållens sparkvot . Av diagrammet framgår att det skett en trendmässig nedgång av hushållssparandet . Den inlagda linjen visar att Trendlinjen har lutningen 0,5 (r2=0,7), vilket innebär att sparkvoten fallit trendmässigt med en halv procentenhet 1963. sparkvoten trendmässigt fallit med ungefär en halv procentenhet . Under den borgerliga regeringsperioden vidtogs viktiga sparfrämjande Fi602 åtgärder. Sparkvoten kunde därmed hållas över trendlinjen. Under de socialdemokratiska regeringsperioderna har i stället sparkvoten fallit under trendlinjen, varvid de senaste årens utveckling lett till ett markant fall. En stor trendmässig förändring av hushållens sparbeteende inträffade då hushållens sparkvot sjönk från knappt 8 till . Denna nedgång kan till största delen förklaras av att den finansiella sparkvoten föll kraftigt. Under praktiskt taget var det finansiella hushållssparande! negativt som det reala sparandet låg på en förhållandevis hög och stabil nivå. Huvudförklaringen till detta var hushållens stora investeringar i små- och fritidshus, ofta finansierade med upplåning på kreditmarknaden. 1980-talets första hälft kännetecknades av en markant nedgång i hushållens reala sparande. Bakom denna utveckling låg det minskade intresset för investeringar i en egen bostad, vilket i sin tur förklaras av de skattemässiga försämringar som genomfördes för främst småhusägarna . det finansiella sparandet var dåligt. , när sparkvoten blev negativ, ligger såväl det reala som det finansiella sparandet i genomsnitt under noll. Tabell 2 visar hushållssparandets omfattning i några . Där framgår att sparkvoten fallit något även i andra länder men som regel inte alls till samma låga nivå som i . Utvecklingen i sammanhänger med nedgången i oljeinkomster, och hushållssparande! återhämtas där nu snabbt. Sparkvoter hos hushållen i 16 Procentandel av disponibla inkomster 1986 1987 Bakom de stora skillnaderna i hushållssparande! ligger delvis olikheter i Mot. Det höga hushållssparande i Fi602 kan förklaras av - förutom kulturella och sociala faktorer - att många små och medelstora företag räknas in i hushållssektorn. sparkvoten i länder som , och ligger ett traditionellt gott sparklimat. Dessa länder har alltid månat om en hög sparkvot hos hushållen. Detta blir än tydligare, om man tar hänsyn till att hyggliga placering är en följd av att så gott som allt pensionssparande är privat. Utanför är det, förutom , som har den lägsta hushållssparkvoten. Detta har fått betydelse för möjligheterna att rätta till landets balansproblem. Det mycket omtalade federala budgetunderskottet är egentligen inte särskilt stort - av BNP. Överskott på delstatlig och nivå medför dessutom att underskottet i den samlade offentliga sektorn blir drygt en procentenhet mindre. Men sparandet i den enskilda sektorn räcker alltså inte till för att väga upp detta. Problemet i den amerikanska ekonomin är således bristen på sparande totalt sett. Det var inte hade än större budgetunderskott, men dessa motsvarades mer än väl av ett positivt privat sparande. Till skillnad från t.ex. dagens finns det i inte något högt hushållssparande, som kan fylla ut bristen i den offentliga sektorn. Följden blir det besvärande underskott i det ekonomiska utbytet med andra länder som hotar tillväxten i världsekonomin. är ett gott exempel på att det inte räcker att återställa balansen i statens budget. Trots att det t.o.m. förekommit budgetöverskott, brottas landet med ett stort underskott i sina utrikes betalningar. Utvecklingen är på väg åt samma håll i . Det är betecknande, att tre av det fåtal som enligt organisationens "Economic Outlook () väntas få överskott i den samlade offentliga sektorn är , och - länder som i övrigt utmärks av hårt skattetryck, lågt privat sparande och problem med den yttre balansen. 4 Orsaker till minskningen av hushållens sparande Den kraftiga utbyggnaden av de kollektiva skyddsnäten i har medfört att många enskilda hushåll dragit slutsatsen att de inte själva behöver spara för framtida behov. Motiven för hushållen att spara blir färre, när det offentliga övertar en allt större del av ansvaret för den enskildes försörjning. Att spara för pensionering, sjukdom, arbetslöshet, oförutsedda påfrestningar m.m. är inte nödvändigt när staten garanterar den framtida tryggheten. Ett eget sparande kan tvärtom i många fall leda till väsentligt sämre förmåner än eljest. Det är sannolikt att utbyggnaden av de kollektiva försäkringssystemen och socialpolitikens utformning har bidragit till att trendmässigt sänka hushållens sparande i . Hushållens möjligheter att spara har också påverkats av att de disponibla inkomsterna utvecklats dåligt . Det finns en tendens att vilja upprätthålla en någorlunda jämn konsumtionsökning med åtminstone någon procent . Sker inte minst motsvarande ökning av den disponibla inkomsten, går det ut över sparandet. Detta innebär att den kraftiga höjningen av skattetrycket, vilken syftat till att ta i anspråk konsumtionsutrymme för den offentliga sektorns räkning, har motverkats genom att hushållen har dragit ned sitt sparande. Även den uppbromsning av näringslivets utveckling som skett , med åtföljande dämpning av samhällets totala inkomstökning, har negativt påverkat hushållens inkomster och därmed minskat deras sparande. Till stor del sammanhänger således den trendmässiga försämringen av sparandet med utbyggnaden av den offentliga sektorn och det hårda skattetrycket. Raset i sparkvoten förklaras också av att det reala sparandet - främst hushållens bostadsinvesteringar - minskat kraftigt. Bakom denna utveckling återfinns bl.a. den begränsning av avdragsrätten för boenderäntor som genomfördes . Lärdomen av denna utveckling är att ytterligare begränsningar torde sänka sparkvoten än mer. Den försämring som inträffat kan dessutom förklaras av att avregleringen på kreditmarknaden ökat tillgången på krediter för hushållen, något som tillsammans med höga marginalskatter gjort lånefinansierad konsumtion mindre kostsam än vad den annars skulle ha varit. För att hushållens sparande skall öka krävs förutom varaktigt ökade realinkomster också en god realavkastning efter skatt på sparandet. Det måste helt enkelt löna sig bättre att spara än att låna. En annan faktor bakom det dåliga sparandet är att hushållen tenderar att tillfälligt minska sparandet när det sker en oväntad nedgång av inflationstakten, vilket skedde till följd av fallande internationella råvarupriser. En bestående låg inflationstakt har däremot en gynnsam inverkan på sparandet. Ytterligare en viktig orsak till det dåliga hushållssparande! är den osäkerhet om sparandets framtida avkastning som den socialdemokratiska regeringens politik framkallat. Som exempel kan nämnas de många försämringar av aktiebeskattningen som genomförts. På samma sätt riskerar genomdrivandet av pensionsskatten och beslutet att kraftigt höja beskattningen av företagsanknutna vinstandelssystem att ytterligare försämra sparandet. För att människor skall våga spara långsiktigt krävs att spelreglerna ligger fast över tiden. 5.1 Finansiellt och realt sparande De svenska hushållens finansiella bruttoförmögenhet uppgick till . Räknas skulderna bort återstod en finansiell nettoförmögenhet på . Av tabell 3 framgår att den största tillgångskategorin utgjordes av bankmedel och kontanter. av förmögenheten var banktillgodohavanden. tillgångar i allemanssparande!, obligationer, börsaktier, aktiefondsandelar, Mot. 1988/89 försäkringar m.m. Fi602 Hushållens finansiella förmögenhet 1986 Tabell 3 upptar endast de finansiella tillgångarna. Det innebär att t.ex. småoch fritidshus, jordbruksfastigheter och hyresfastigheter inte finns medtagna. En uppskattning visar emellertid att av hushållens totala tillgångar, dvs både de finansiella och reala, låg i boendet, varav enbart små- och fritidshus svarade för . Hushållens tillgångar i form av banktillgodohavanden och kontanter motsvarade 1982 inte mer än av det uppskattade marknadsvärdet på fastighetstillgångarna. Även om det torde ha skett vissa förskjutningar , förefaller det troligt att fastighetstillgångarna alltjämt svarar för den dominerande delen av hushållens tillgångar totalt sett. Den viktigaste sparformen för hushållen har varit bostaden. uppgick hushållens reala investeringar i småhus till av den disponibla inkomsten . Ett resultat av detta sparande var att småhusens andel av förmögenheten växte från 1969 till 1979 (bostadsrättsandelar inräknas inte). Nedgången i småhusinvesteringarna torde ha medfört att småhusens andel av förmögenheterna då föll något. Bakom förmögenhetsförändringarna i småhus ligger inte enbart ändringar på volymsidan. En viktig orsak till att dessa förmögenhetstillgångar först växte för att sedan falla är rena priseffekter. uppvisade småhusen en snabb realvärdeökning. första hälft föll realvärdena i stället. En egen bostad är ett angeläget sparmål för många och dessutom det bästa sättet att sprida förmögenhetstillgångarna i samhället. Ökat bostadsägande medför ekonomisk trygghet för den enskilde. Dessutom förbättras vården av bostaden, vilket medverkar till att begränsa driftskostnaderna. fördel från både privatekonomisk och samhällsekonomisk synpunkt. Att småhusboendet har minskat beror på att villkoren för bostadsägande försämrats i flera avseenden. Den genomförda avdragsbegränsningen, som skärpts ytterligare , innebär kraftigt höjda kapitalkostnader. För villaägandet har dessutom beskattningen höjts genom den nya fastighetsskatten, höjda taxeringsvärden, höjd förmögenhetsskatt, fördubblad stämpelskatt på pantbrev, höjda energiskatter och införandet av den s.k. fyraårsregeln vid försäljning. Även beskattningen av bostadsrätter har skärpts genom införandet av en permanent realisationsvinstbeskattning. Därtill skall läggas det höga ränteläget, höjda kommunala taxor och ökade uppvärmningskostnader. Av tabell 3 framgår att aktier utgjorde av hushållens finansiella tillgångar. Denna siffra innebär emellertid en överskattning av hushållens aktieägande, eftersom SCB även inkluderar stiftelser och organisationer i statistiken. var hushållen nettosäljare av aktier . Av diagram 3 framgår att takten i nettoförsäljningen accelererade . En viss dämpning skedde , men hushållens nettosparande i aktier är fortsatt starkt negativt.