mot · GC02Jo750 · 1989-01-20 00:00:00 — 1988/89:Jo750 gf av m fl (c) Mot Miljösituationen i /89 Det är nu som i riksdag aktualiserade miljöfrågorna. Bemötandet från såväl de andra partierna som samhället i stort var antingen passivt eller avvisande. Miljöfrågorna upplevdes av dessa då inte ha någon roll eller plats i den politiska debatten. Miljöproblemen var inte uppenbara och upplevdes fortfarande som närmast ovidkommande. Det ekologiska systemet bara fanns där. Miljön och naturen hade ingen plats i någon av industrisamhällets ekonomiska doktriner. vet vi annorlunda. Konsumtionssamhället och den snabba industriella utvecklingen har successivt resulterat i växande miljöproblem. Medvetenheten och insikten om naturens och miljöns begränsningar och vad den accepterar i form av föroreningar och utsläpp har gett välfärdsbegreppet en helt ny dimension. Sommarens algblomning i , säldöden och otjänligt badvatten är allvarliga signaler om det omedelbara sambandet mellan ekologisk hänsyn och ekonomisk utveckling. Alltsedan redovisade sin första miljömotion har miljöfrågorna intagit en central roll i partiets politiska arbete. De miljöpolitiska frågorna går inte att isolera från andra viktiga frågor men måste inta en särställning i det framtida samhällsarbetet såvål lokalt, regionalt, nationellt som internationellt. är en ur miljösynpunkt utsatt del av landet. har mest försurade sjöar, vattendrag och förorenade luft. En stor del av dessa föroreningar kommer från övriga . Miljöförstöringen är gränslös. Den följer inga handelshinder eller tullar. Men även om betydande delar av den snabba försurade luftsituationen går att hänföra till källor från våra grannländer får detta inte vara ett motiv för att inte vidta åtgärder vare sig mot vår egen miljöförstöring eller att bedriva ett kraftfullt internationellt miljöarbete. Kraftfulla miljöpolitiska åtgärder mot den miljöförstöring vi själva åstadkommer kan avsevärt förbättra situationen. Den rådande miljösituationen i länet väntar nu inte på fler utredningar. gäller konkret handling. Den yttre miljön i är kraftigt utsatt för såväl luft- som markoch vattenföroreningar. Luftföroreningssituationen inom vissa delar av länet är i vissa fall högre än gällande riktvärden för svaveldioxid och kväveoxid. Vidare har i de centrala delarna av länet tydliga skogsskador har några av landets suraste skogsjordar. I vissa skogsområden i sydvästra delarna av länet är PH-värdet nere på 4,5. Försurat grundvatten har också kunnat noteras inom de s k urbergsområdena i länet. Eftersom är ett mycket tätbebyggt område i synnerhet i dess västra del med stark befolkningskoncentration, industrialisering och hög trafiktäthet kombinerat med utländska luftutsläpp är framförallt luftföroreningar inom och kring de större tätorterna klart högre än för övriga länet. Halterna av olika föroreningar har påträffats på en nivå, som vissa fall innebär direkta risker för växtriket. Många av länets insjöar och vattendrag har en kväve- och fosforhalt som ligger över värdena för ett levande djur- och växtliv. Från sida kan vi inte acceptera större föroreningar från mänsklig verksamhet än vad naturen klarar av att ta emot. I grunden måste all miljöförstöring förbjudas. Experterna vid den Nordiska luftvårdskonferensen slog fast att nedfallet av svavel måste minskas med mot nuvarande nivå, för att undvika försurning av vatten och mark. Motsvarande målsättning för en minskning av kväveoxidutsläppen måste vara i förhållande till nuvarande nivå. Dessa naturens absoluta gränser för olika ämnen och föroreningar måste vara riktlinjer för såväl det internationella som det nationella miljöarbetet. Mot bakgrund av miljösituationen som råder i måste länet klassificeras som miljöskyddsområde. Det innebär att förutom de nationella regler och gränsvärden som uppsätts för miljöutsläpp bör särskilda krav ställas på miljöfarlig verksamhet i . För detta krävs kraftigt ökade resurser för den regionala miljötillsynsmyndigheten som utifrån dessa särskilda krav bör ansvara och pröva miljöärenden, anmälnings- och dispensärenden, samt anvisa gränsvärden för olika anläggningar eller utsläppskällor. Vidare bör sådan tillsynsmyndighet utfärda särskilda föreskrifter och bedriva aktiv rådgivningsverksamhet riktad till alla som driver miljöfarlig verksamhet i någon form. Förutom aktiva miljöpolitiska insatser lokalt, regionalt och nationellt är det viktigt för att komma tillrätta med de ökade miljöproblemen i att det från svensk sida i olika sammanhang bedrivs en expansiv och aktiv opinionsbildning i olika internationella organ. Det är viktigt att begär överläggningar om hur luftföroreningarna från olika förbränningsanläggningar från i första hand och snabbt skall kunna begränsas. Enligt en presenterad rapport är de polska svavelutsläppen över i storleksordningen . har i olika sammanhang påpekat nödvändigheten av att internationalisera miljöpolitiken bl a genom förslaget till att inrätta en ekonomisk luftmiljöfond i syfte att komma tillrätta med luftföroreningsproblem. Enligt de undersökningar och den statistik som bl a och gjort för är luftföroreningarna betydande inom länet. Det gäller särskilt utsläppen av svaveldioxid som 1985 uppgick till c:a . Huvuddelen av dessa eller kommer från förbränning av olja och kol. I kommuner i länet som kommit längst med fjärrvärmeutbyggnaden och användningen av nya energikällor såsom biobränslen har svaveldioxidutsläppen minskat. Användningen av miljövänligare bränslen samt naturgasintroduktionen 1985 och den fortsatta utbyggnaden av denna har bidragit till att minska de totala svavelutsläppen i länet. Utsläppen av kväveoxider uppgick till c:a varav går att hänföra till trafiken. Här svarar personbilstrafiken för , lastbilstrafiken för och traktorer och entreprenad för . Kväveoxidsituationen har till skillnad från svaveldioxid legat på en oförändrat hög nivå. Införandet av katalytisk avgasrening på personbilar kommer förvisso att bidra till minskat utsläpp av kväveoxid. kolväten släpptes ut i länet varav huvuddelen kom från trafiken. Av industrin är det i första hand den grafiska industrin och verkstadsindustrin som enligt och utredningar svarar för kolväteutsläppen - i första hand genom utsläpp av lösningsmedel. Betydande tillskott vid utsläpp av kolväten ger också den kemiska industrin och industri som använder lösningsmedel och lackeringar, t ex byggbranschen. Sammanfattningsvis kan sägas att halterna av svaveldioxid, kvävoxider och ozon generellt i länet tangerar riktvärden som tidigare angetts för att undvika skador på växtriket. Halterna av föroreningar i luft och i regnvatten är mångdubbelt högre i länet jämfört med exempelvis norra . Halterna av starka oxidationsmedel har också stadigt stigit . I de större tätorterna har halterna av svaveldioxid minskat något medan halterna av kväveoxid och koloxid fortfarande överstiger nämnda riktvärden. Effekterna av en fortsatt miljöförstöring i länet En fortsatt hög utsläppsnivå av svaveldioxid leder till att mark och vatten försuras. Höga koncentrationer av svavelutsläpp leder till mänsklig ohälsa, till skador och rubbningar i växt- och djurriket, angrepp på kulturbyggnader och kulturvärden och andra betydande materiella skador. Detsamma gäller utsläppen av kväveoxider som på nuvarande nivåer drastiskt ökar riskerna för ohälsa bland människor framförallt i områden med hög trafiktäthet. Marken inom stora delar av länet är kraftigt försurad framförallt genom en hög kvävemättnad. Enligt och beräkningar måste kvävenedfallet ner till /ha och år för att skador skall kunna undvikas på marken. är kvävenedfallet i flera områden ca /ha och år. Kolvätena är en annan grupp som innehåller en lång rad olika ämnen och substanser vars effekter kan variera men som vi än så länge vet alldeles för litet om. Förbränning av fossila bränslen i kraftverk, värmepannor och i biltrafik utgör de helt dominerande källorna vid utsläpp av svavel och kväve. Det är bara genom ändrad inriktning av energi- och trafikpolitiken kombinerat med en offensiv satsning på ny miljövänlig teknik och hushållning som luftföroreningarna radikalt kan minskas. Det bästa sättet är effektivare energianvändning och ökad användning av andra energislag än fossila bränslen. Olje- och kolanvändningen måste minskas. Förutom att ange gränsvärden som inte får överskridas måste energiskatter och miljöavgifter utnyttjas som ett miljöpolitiskt styrmedel. är ett levande landskap rikt på unika och enastående naturvärden. Dess unika fauna är i många stycken hotad om inte målmedvetna och resultatinriktade insatser vidtas. Enligt uppgifter finns av landets totalt 323 hotade växt- och djurarter 126 arter i vårt län. Framförallt är hotet mot utrotning som störst i de sydvästra delarna av länet. Vidare är olika naturtyper hårt utsatta och återstår endast mindre arealer av många unika naturområden. Som nämnts uppvisar ett stort antal träd i länets skogsområden tydliga skador. Framförallt hänger detta samman med de ökade markskadorna. Mer än hälften av skogsmarkernas näringstillgångar har försvunnit till följd av den ökade markförsurningen. Kvävemättnaden och urlakningen av skogsmarkens näringstillgångar bidrar till att aluminium frigörs. Detta bidrar i sin tur till höga koncentrationer av olika ämnen, vilket direkt får en giftig verkan på träd, mark och djur. Tungmetaller, såsom kadmium, frigörs från skogsmarkerna och förs med markvattnet ut till bäckar och vattendrag. Små vattendrag och sjöar visar på en hög kvävehalt precis som grundvattnet framförallt i de s k urbergsbygderna. Skogsbeståndets sårbarhet påverkas också av den fortgående skogsdikningen och dräneringen. Den ensidiga nyplanteringen av gran bidrar till den ökade försurningsgraden. En ökad biandskogsplantering och lövskogsplantering måste komma till stånd och ensidiga granplanteringar minimeras. Detta bör i första hand ske i samråd med skogsägarna, men om inte detta är framgångsrikt bör förbud mot granplantering övervägas. Våtmarkerna och mindre vattendrag har kontinuerligt minskat under . Genom dränering och torrläggning har våtmarksvegetationens kvävebindande roll eliminerats. Våtmarkerna i regionen måste ånyo öka och awattning och torrläggning upphöra. Regelbunden ekonomisk ersättning måste utgå till markägarna som åsamkas ekonomiskt bortfall p.g.a. att de våtmarker som tas i anspråk måste återskapas. Situationen i de skånska vattenområdena Länets sjöar, vattendrag och kustområden är hårt belastade av olika föroreningar. Speciellt är halterna av växtnäringsämnen såsom fosfor och kväve betydande. Även utsläppen av s.k. toxiska ämnen som tungmetaller har ökat. Särskilt akut är situationen vid våra kustområden. Säldöden och den stora ödeläggande algblomningen är två varningstecken på vad som häller på att hända vid våra kustvatten. Ökad frekvens av fisksjukdomar, syrefria biologiska öknar och minskat antal sjöfågel är exempel på allvarliga störningar av vår havsmiljö. Föroreningssituationen i länets vattenområden är nu så allvarlig att kraftfulla åtgärder måste vidtas. Det krävs nu omedelbar handling för att komma tillrätta med dess problem. i länet är och samt en del av de större insjöarna där närsaltshalterna är mycket höga. Fisket i har försämrats. Situationen i havsområdena är mycket allvarlig. Industriutsläpp, täktverksamhet, gipsberg är några i raden av föroreningar och miljöingrepp som skadat botten och bottenvegetation i framförallt . De skånska sjöarna och åarna Länets vatten rinner ut i , och . Avrinningen sker via marker, sjöar och åar som rinner ut i dessa tre havsområden. Det innebär att föroreningssituationen var helst den uppstår i något av dessa vattendrag också riskerar att påverka miljösituationen i andra vattendrag. Vattenflödena i länet är starkt varierande, dels beroende på vattenregleringar dels på grund av brist på naturliga vattenmagasin. De korta men kraftiga högvattenflödena innebär att föroreningstransporten till havet är störst och våren. Framförallt är det viktigt att komma tillrätta med föroreningssituationen i då detta vatten på grund av den stora befolknings- och industrikoncentrationen längs är speciellt utsatt. Huvuddelen av länet avvattnas till . är dessutom ett gemensamt svenskt-danskt vattenvårdsområde. Detsamma gäller med sitt läge mellan och . Framförallt är de skånska vattenområdena belastade av utsläpp av organisk substans och närsalter. För nedbrytning av dessa krävs syre som tas ur vattnets syrgasförråd. Alltför höga halter av organisk substans leder till minskad syretillgång med påföljd att djur- och fiskliv dör. Alltför höga halter av närsalter innebär övergödning med ökad tillväxt av vegetation och algblomning med minskad syretillgång som följd. I är närsalthalterna i vattendragen höga. Gjorda undersökningar visar att halterna och transporterna av organisk substans och närsalter i länets vattendrag är fem till tio gånger större än i andra delar av landet. Utsläppen av organisk substans och närsalter i våra kustvatten - i synnerhet - sker i första hand från de stora tätorternas avloppsreningsverk, från vissa industrier och från de tillrinnande åarna. Helt miljöfrämmande ämnen såsom tungmetaller, olja och klorerade organiska substanser förekommer också i ökad utsträckning. Under har dränering och torrläggning av landskapet, sjöregleringar och täckdikningar bidragit till ökad vattenavrinning från hela länet till havsområdena. Detta har i hög grad bidragit till att vattnens och våtmarkernas egen förmåga att rena till stor del omintetgjorts. Detsamma gäller för de flesta åarna i länet. Det minskade antalet märgelgravar och andra småvatten har också bidragit till denna utveckling. Samtliga vattenområden i länet drabbas av dessa miljöfrämmande ämnen. De kommer främst från reningsverk, industrier, dagvattenutsläpp och nedfall från atmosfären. I de flesta fall svarar såväl de kommunala som industrins reningsverk för de största utsläppen. Utsläppen av miljöfrämmande ämnen som tungmetaller måste minskas . Föroreningarna från reningsverk och industrier måste minska Genom de investeringar som gjordes på de kommunala reningsverken har utsläppen av lättnedbrytbar organisk substans och fosfor minskat medan kväveutsläppen är betydande. avhushållen i länets tätorter är anslutna till reningsverk med höggradig biologisk rening, medan en färre andel är anslutna till verk med fosforreduktion. Av de större verken är det , och MalmöKlagshamn som saknar särskild fosforreduktion. Dock är ännu inget reningsverk rustat för effektiv kvävereduktion. Utvecklingen av industrins avloppsvattenutsläpp har följt ungefär samma utveckling och befinner sig på motsvarande tekniska nivå. miljöskyddsbeslut beträffande innebär att detta fr o ip 1992 ska drivas med en 70-procentig kvävereduktion. Kvävereduktionen i samtliga av länets större reningsverk måste - uppnå en reduktion motsvarande i förhållande till dagens nivå. Flertalet industrier med avloppsvattenutsläpp är anslutna till kommunala reningsverk. Föroreningar i form av organisk substans och närsalter är fortfarande omfattande från industrin. Det finns ca ett 25-tal industrier i länet med egen avloppsvattenbehandling. Utsläppen från dessa har minskat något under . Utsläppen av framförallt fosfor är fortfarande omfattande från industrin. i svarar ensamt för en tredjedel av de totala fosforutsläppen i länet. Jordbrukets påverkan på miljön Jordbrukets utsläpp av växtnäring och närsalter från stallanläggningar och andra punktkällor har minskat betydligt. naturvårdsenhet har som tillstånds- och tillsynsmyndighet ägnat jordbruket särskild uppmärksamhet. Däremot finns inget som tyder på att växtnäringstillskottet från åkermarken har minskat. Framförallt gäller detta förlusterna av kväve som till största delen sker genom utlakning, medan det för fosforn handlar om i huvudsak ytavrinning. Eftersom lantbruket i domineras av och i mindre utsträckning av skogsmark är det relativa kväve- och fosforläckaget större här än i andra delar av landet. Växtnäringsläckagen från jordbruket måste minskas till ett minimum. Det bör i första hand ske genom att nya brukningsmetoder utvecklas. Målet måste vara att åstadkomma ett mera slutet kvävekretslopp och högre utnyttjandegrad av kvävet. Även om en drastisk minskning av användningen av handelsgödsel i jordbruket inte skulle minska utlakningen, måste miljöaspekterna påverka utvecklingen av jordbruket på detta område. Redan nu finns åtgärder som kan bidra till att effektivt minska växtnäringsförlusterna i dagens jordbruk. Särskilt i områden som . Försök som bl a gjorts av och hushållningssällskapet i visar att olika former av s k fånggrödor effektivt kan minska utlakningsförlusterna. Härvid kan olika former av energigrödor bidra till minskade kväveutsläpp från jordbruket. Målsättningen måste vara att minska kväveutsläppet i länet från nuvarande nivå . Användningen av bekämpningsmedel i såväl jordbruk, i parkanläggningar som trädgårdar har ökat i länet . Även om det mesta av bekämpningsmedlen bryts ned genom markorganismer, kan begränsade mängder försvinna till omgivningen genom avdunstning, ytavrinning etc. Förekomsten av restämnen från bekämpningsmedel i grundvatten måste särskilt uppmärksammas. Användningen av konstgödsel och bekämpningsmedel får endast ske på åker och vall. Nedfallet av kväve från luften i länet har ökat från per hektar och år till . Huvuddelen härrör från förbränningsanläggningar och från biltrafiken. har en viss kvävemättnad kunnat konstateras i vissa skogsmarker i länet. Detta medför risk för ökad utlakning till grund- och ytvatten. För att minska kvävemättnad i skogsmark bör enligt dagens kunskap tillförseln av kväve inte överstiga ca hektar och år. Kvävenedfallet från förbränningsanläggningar och biltrafik måste drastiskt minskas. Industrins stöd i miljöarbetet en förutsättning Även om skånskt näringsliv inte kännetecknas av en tung råvarubaserad industri svarar ändå tillverkningsindustrin för en betydande del av luftföroreningarna och utsläppen i länet. För att aktivt komma till rätta med miljöproblemen i länet är det viktigt att industrin aktivt medverkar till att med bästa kända teknik komma tillrätta med miljöutsläppen och få ner dem till ett minimum. Samspel mellan industrin och miljötillsynsmyndigheterna är en förutsättning för detta. Gränsvärdena för miljöutsläpp måste successivt skärpas allteftersom bättre teknik utvecklas och utnyttjas. Industrin måste bidra till att öka skyddsåtgärderna för att förebygga skador på människans hälsa och miljö. Företag vars avlopp innehåller miljöfarliga ämnen ska inte få anslutas till det kommunala avloppsnätet. Istället skall de själva eller tillsammans med annan miljöfarlig verksamhet rena sitt eget avlopp. Industrins reningsverk ska ha samma krav som de kommunala. Varje företag måste upprätta en budget över hur miljöfarliga ämnen skall hanteras i den egna verksamheten och var de slutligen hamnar. I takt med att industrin förändras och tekniken förbättras måste givna tillstånd av naturvårdsenhet omprövas. En kombination av skärpta gränsvärden med ekonomiska styrmedel såsom miljöavgifter påskyndar den miljötekniska utvecklingen i industrin. Nya industrietableringar med miljöfarlig verksamhet bör därför inte tillåtas koncession utan att absolut bäst kända teknik utnyttjas. Här bör miljöskyddslagen tillämpas strikt. I detta fall anser vi att de koncessionstillstånd som givits Saabs fabrik i inte uppfyller dess kriterier enligt miljöskyddslagen. Istället för de lösningsmedel som enligt koncessionsnämnden ges tillstånd att släppa ut innebär användningen av känd teknik att enbart bör accepteras. Trafiksystemet måste bli miljövänligare Trafiken är den dominerande föroreningskällan i våra tätorter. Också när det gäller försurning och långväga effekt från luftföroreningar är trafiken av stor betydelse. I svarar transportsektorn för mer än hälften av utsläppen av kväveoxider och kolväten. Det är mot denna bakgrund som den ökade satsningen på ett spårbundet kommunikationsnät i bör ses. Luftföroreningar, läckage av oljor liksom slitage av däck och vägbanor gör att vägtrafiken i hög grad bidrar till förorening av dagvatten. I flera länder svarar trafiken för av det totala utsläppet av kväveoxider. Resten kommer från industriprocesser och från värme- och elkraftverk. I är trafikens andel . I produceras närmare kväveoxider . Kväveoxiderna och andra delar av bilavgaserna skadar både natur och människor. Avgaserna kan också bilda skador både på natur och människor. Avgaserna kan också bilda nya ämnen som är mycket skadliga. Det gäller t ex ozon som bildas av kväveoxider och kolväten som särskilt drabbar skogen. Olika luftföroreningar i kombination förstärker varandras skadeverkningar. I tätorter utsätts växterna för en blandning av luftföroreningar. Skador inträffar redan vid låg koncentration av ozon. Det är inte bara fordonen själva som släpper ut skadliga ämnen. Också bensinen avdunstar och avger kolväten på sin väg från tankbåtar och raffinaderier, via bensinstationer och till bilens bensintank. Avdunstningen sker här främst under de varma sommarmånaderna. Ett av målen för en ny trafikpolitik måste vara att minska mängden farliga utsläpp. Ny teknik som katalytisk rening är ett steg på vägen. Miljövänliga och energisnåla motorer måste utvecklas med nya miljövänliga bränslen. Metoder för att återföra bensinångor vid depåer och bensinstationer i större tätorter måste introduceras . Kombinationen ny teknik och en satsning på alternativ till landsvägstrafiken är det enda möjliga sättet att skapa långsiktiga positiva effekter. Valfrihet och alternativa kommunikationssätt inom länet måste skapas. Här spelar utbyggnaden ev kollektivtrafiken en viktig roll. Trafikens miljöproblem är nu så betydande och fordrar så genomgripande insatser att planerna och investeringarna i de framtida trafiksystemen spelar en avgörande roll. I bor ca 1 miljon människor. Flertalet av dessa är koncentrerade till tätortsområdena i sydvästra . Till detta kommer en betydande inpendling från övriga delar av länet. Kommunikationssystemet i har under i ökad utsträckning koncentrerats till landsvägstrafiken och då framförallt till privatbilismen, medan det befintliga järnvägsnätet successivt reducerats eller ersatts med busstrafik. Detta är vare sig ur miljösynpunkt eller ur ekonomiskt synpunkt en tillfredsställande utveckling. En målsättning måste vara att minska vägtrafikflödet genom en kraftig satsning på ett modernt inomregionalt kollektivtrafiksystem. En utbyggnad av den järnvägsbundna kollektivtrafiken i länet är därför en viktig och angelägen miljöfråga. Ansvariga myndigheter och företrädesvis Länstrafikbolaget bör upprätta en handlings- och tidsplan för en sådan satsning. Nej till bro - j a till tunnel Det är bl a mot bakgrund av den akuta luftvårdssituationen i framför allt södra som bestämt säger nej till en landsvägsbro över . Den ökade privata biltrafiken, som en landsvägsbro över skulle innebära och som också Öresundsdelegationens utredning visar, skulle ytterligare drastiskt öka utsläppen av framför allt kväveoxider och kolväten. Undersökningar som från danska myndigheter gjorts i samband med projekteringen av en fast förbindelse vid Stora Bält visar vilka negativa följder på vattenströmmarna i och ett brobygge skulle kunna få. Eftersom Stora Bält och ingår i samma havsvattensystem kan motsvarande effekter av en förväntas. Istället bör en fast förbindelse över i första hand ske i form av en borrad järnvägstunnel vid den s k KM-leden. Enligt vår uppfattning är en borrad järnvägstunnel under i förhållande till en landsvägsbro lönsammare ur företagsoch samhällsekonomisk synpunkt. Det är det också ur miljöpolitisk synpunkt och som del i ett effektivt person- och godskommunikationssystem. Ett inomregionalt moderniserat järnvägssystem i regionen och utbyggnaden av SJs stamnät skulle tillsammans med utbyggnaden av gods- och persontrafiknätet med snabbtåg som sker i med bl a den s k under Engelska kanalen kunna skapa ett miljövänligt intereuropeiskt kommunikationsnät.