ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GD02Bo24 · 1989-10-04 00:00:00 — Motion till 1989/90: B o24 av m.fl. (mp) med anledning av prop. 1988/89:154 om en ny regional statlig förvaltning I regeringsförslaget ligger tyngdpunkten fortfarande på en stark statlig reglering på regional nivå både vad gäller sättet att utse landshövdingar och ansvarsfördelningen mellan stat och regionala organ. var det meningen att landstingen skulle utgöra folkviljans manifestation på den regionala nivån och vara det regionala parlamentet. En har gått men regional styrning och insyn saknas fortfarande. är det få som vet hur den regionala beslutsgången egentligen ser ut och vilka beslut som fattas. Vad beror då detta på? Är de regionala frågorna ointressanta? Eller är det beslutsfattandet som är otydligt och svårbegripligt? Från demokratisk synpunkt är det befintliga systemet helt otillfredsställande och måste därför revideras från grunden. Landstingens och länsstyrelsernas kompetensområden är otydliga och stelbenta och därmed kreativitetshämmande. Landstingen har trots allt en relativt demokratisk beslutsapparat med bl.a. landstingsval och öppna möten. Men det som var tänkt att bli ett regionalt parlament har mer eller mindre blivit ett sjukvårdsparlament. De andra parlamentariska frågorna har allt mera försvunnit in i den slutna . I denna viktiga styrelse hålls oftast de minsta landstingspartierna utanför. Där finns en ordförande som inte är vald utan utsedd med en makt över styrelsen som är allt annat än ringa. I den aktuella propositionen vägrar man ta ett nytt grepp för att vitalisera och demokratisera den regionala förvaltningen. I stället förvärrar man läget ytterligare. Landshövdingens makt förstärks genom att hon/han skall sitta som ordförande i de nu föreslagna nämnderna för miljö, lantbruk, kommunikation, utbildning och fysisk planering och får därmed ännu större inflytande/makt på det regionala arbetet utan att kunna ställas till svars för detta i demokratiska och allmänna val. Samma persons vilja kan sålunda i princip bli allenarådande inom dessa viktiga områden. Vidare är sättet att utse nämndernas ledamöter ytterligare ett hot mot mångfalden och kvaliteten i det regionala beslutsfattandet. Enligt förslaget skall det vara 10 ledamöter varav 5 utses av regeringen och 5 av . Risken för att sammansättningen blir 3 s, 1 m och 1 fp gånger 2 är uppenbar - eller är det till och med tanken? Här krävs nya grepp. de gröna anser i stället att en form av direktvalda regionala Mot. parlament skall inrättas, och att dessa parlament övertar nuvarande lands- Bo24 tings, länsstyrelsers och väsentliga delar av den centrala förvaltningens uppgifter. Förslag om utredning av en sådan reform har tidigare lämnats i motion 1988/89:K229. Förslaget innebär bl.a. att det regionala självstyret avsevärt stärks. Med hänvisning till ovanstående yrkar vi 1. att avslår proposition 1988/89:154, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att frågan om stärkt regionalt självstyre i form av direktvalda regionala parlament enligt vad som anförts i motionen utreds. Hans Leghammar (mp) () () ()
mot · GD02Bo26 · 1989-10-04 00:00:00 — Motion till 1989/90: B o26 av och (båda s) med anledning av prop. 1988/89:154 om en ny regional statlig förvaltning I tidigare motioner om länsstyrelsernas sociala funktioner har vi pekat på vikten av att de skyldigheter som är lagreglerade kan fullföljas. Men också att länsstyrelsernas sociala funktioner bör vara intitativtagare till ett fortgående utvecklingsarbete samt att uppföljning och tillsynsarbetet bör utvecklas. Dessutom bör en större medverkan ske i samhällsplaneringen. I en ny organisation måste de sociala funktionerna få den plats som gör att de kan leva upp till de intentioner och de krav som finns fastlagda i socialtjänstpropositionen. Frågor som rör den sociala omvårdnaden har och kommer att få en mera betydelsefull roll om de förslag som lämnats av utredningen om sociala funktioner kommer att förverkligas. Vi vill därför betona vikten av att de sociala funktionerna får en tydlig roll i organisationen och att tillräckliga resurser tillförs. Ytterligare uppgifter kommer att tillföras de sociala funktionerna och innehållet i verksamheten kommer också att behandlas i andra sammanhang. Vid en organisationsförändring bör hänsyn tagas till hur den totala verksamheten kommer att bli. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om de sociala funktionernas roll i den nya organisationen.
mot · GD02Bo28 · 1989-10-04 00:00:00 — Motion till 1989/90: B o28 av och (båda s) med anledning av prop. 1988/89:154 om en ny regional statlig förvaltning I propositionen föreslås att landshövdingen normalt skall fungera som ordförande i de särskilda nämnderna inom den nya . Om en länsstyrelse så begär skall dock annan än landshövdingen kunna förordnas som ordförande. I likhet med flera tunga remissinstanser bl.a. , och anser vi att det skall stå styrelse fritt att utse vem som skall vara ordförande i resp. nämnd. Enligt vår mening bör det normala vara att ordföranden hämtas bland de förtroendevalda i nämnden. Detta skulle, som bl.a. LO framhåller, stärka förtroendemannainflytandet. Även den önskade sektorssamordningen kan vinna på att landshövdingen inte är direkt involverad i de beslut som fattas i nämnderna. I det sammanhanget kan noteras att landshövdingen i , med erfarenhet av försöksverksamhet med samordnad länsförvaltning, ser det som en fördel att landshövdingen och hans ställföreträdare kan agera obundet i rollen som ordförande/föredragande i styrelsen. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att själv beslutar om vem som skall vara ordförande i resp. nämnd.
mot · GD02Bo6 · 1989-10-04 00:00:00 — Motion till 1989/90: B 06 av och (båda med anledning av prop. 1988:89:154 om en ny regional statlig förvaltning I proposition 1988/89:154 lämnas förslag om en ny regional statlig förvaltning. Förslaget innebär att en ny länsstyrelse bildas. I propositionen lämnar regeringen sin syn på hur länsstyrelsernas arbete bör organiseras. Bl.a. föreslås att det vid sidan av styrelse skall finnas fem obligatoriska nämnder nämligen en utbildningsnämnd, en planering, en lantbruksnämnd, en kommunikationsnämnd och en miljönämnd. Reformen avses träda i kraft . I propositionen föreslås att nämnderna skall ha elva ledamöter. Landshövdningen skall i normalfallet vara ordförande. Av övriga ledamöter föreslås fem utses av eller i förekommande fall av de kommuner som fullgör landstingsuppgifter. Regeringen föreslås utse fem ledamöter. Föredragande statsrådet anför att reglerna för hur nämnderna skall utses allmänt bör grundas på samspelet mellan politisk förankring och sakkunskap inom sektorområdena. Denna uppfattning ligger bakom förslaget i propositionen avseende val till nämnderna. Nämnderna skall tillämpa generell lagstiftning, se till att nationellt fastställda mål följs samt följa upp och utvärdera verksamheter. Vad i propositionen anförts gäller enligt vår mening i allt väsentligt också för styrelse. väljs ledamöterna i av landstingen eller av de kommuner som utför landstingsuppgifter. Med tanke bl.a. på funktion av regional statlig myndighet finns goda motiv att den ordning som föreslås gälla för val till länsnämnderna också skall gälla för styrelse. Av ledamöterna i styrelse bör hälften utses av regeringen och hälften av landstingen eller motsvarande. Därigenom skapas en god balans mellan olika intressen som bör finnas representerade i styrelse. uppnås överenskommelse mellan valsättet till styrelsen och till nämnderna. I propositionen anförs att regeringen avser att återkomma till bl.a. med förslag till de lagändringar som kan bli erforderliga med anledning av beslut i ärendet. bör förslag också lämnas om ändrad utformning av reglerna om utseende av förtroendemän i styrelse i enlighet med vad som förordats i denna motion. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utseende av förtroendemän i styrelse. () ()
mot · GD02Bo7 · 1989-10-04 00:00:00 — Motion till 1989/90: B o7 av och (båda c) med anledning av prop. 1988/89:154 om en ny regional statlig förvaltning Det är viktigt att staten också i fortsättningen har ett övergripande ansvar för fiskevården, även när kommunernas ansvar ökar. De regionala fiskenämnderna bör behåilas. En ändring av den nuvarande regionala fiskenämndsorganisationen så att centrala enheter övertar beslut och arbetsuppgifter av regional karaktär skulle medföra en otidsenlig och onödig centralisering. Vården av fiskevatten blir allt angelägnare. Vattenbruket är en växande näringsgren och sportfiskets betydelse ökar. av fiskenämndernas verksamhet berör yrkesfisket. Det är därför inte motiverat att avskaffa fiskenämnderna på grund av rationaliseringar på yrkesfiskeområdet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bibehållande av de regionala fiskenämnderna i den statliga regionala förvaltningen.
mot · GD02Fi1 · 1989-10-16 00:00:00 — Motion till 1989/90: Fil med anledning av prop. 1989/90:1 om 1989/90 ändring i lagen (1989:329) om en folk- och Fil-2 de gröna har tidigare i en motion motsatt sig genomförandet av FoB 90 på de grunder som har fastställt. Skälet till detta har varit att vi inte anser att integritetsfrågorna har lösts på ett tillfredsställande sätt. föreslås i propositionen att grundmaterialet skall lagras i efter det att det nu aktuella statistikarbetet har genomförts. Det finns ingen tidsgräns angiven för hur länge materialet skall vara lagrat. Från de grönas sida vill vi att det insamlade materialet skall förstöras efter det att de beslutade statistikarbetena är genomförda och att det skall ha skett senast efter det att datainsamlandet har avslutats. de gröna avslår därmed regeringens proposition i denna fråga. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att avslår proposition 1989/90:1, 2. att beslutar att det insamlade materialet skall förstöras senast efter det att datainsamlandet har avslutats.
mot · GD02Fi3 · 1989-10-24 00:00:00 — av m.fl. (m) med anledning av prop. 1989/90:15 om fortsatt kreditpolitisk lagstiftning 1989/90 Fi3-6 I propositionen föreslås att giltighetstiden för lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel och lagen (1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp förlängs med , dvs. till utgången av . Regeringens avsikt med förlängningen av lagen om kreditpolitiska medel är att se över den nuvarande och i väsentliga stycken onödiga lagstiftningen. Vi delar regeringens uppfattning att den kreditpolitiska lagstiftningen bör ändras och bli en ren beredskapslag. Vi vill då redan på detta stadium anföra att denna beredskapslag endast bör kunna tillgripas i särskilda krissituationer. Enligt vår mening bör en sådan översyn kunna ske snabbare än vad regeringen anför. I likhet med flertalet remissinstanser anser vi att översynen bör kunna ske i sådan takt att en ny lagstiftning kan träda i kraft . Nuvarande lag om kreditpolitiska medel bör mot denna bakgrund endast förlängas med , dvs. till utgången av . I samband med tidigare riksdagsbehandlingar av bemyndiganden för regeringen att meddela föreskrifter om villkor vid kreditköp har moderata samlingspartiet motsatt sig sådana förslag. Enligt vår mening bör kreditmarknaden i möjligaste mån vara fri från regleringar. Alla kreditpolitiska åtgärder som syftar till att påverka den privata konsumtionens utveckling bör vara marknadskonforma. Såväl den kreditpolitiska utredningen som praktisk erfarenhet har dessutom visat att denna typ av regleringar är verkningslös. Mot denna bakgrund motsätter vi oss regeringens förslag om en förlängning av giltighetstiden för lagen om bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att giltighetstiden för lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel förlängs till utgången av , 2. att avslår regeringens förslag om fortsatt giltighet av 1 1 1989/90. lagen (1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter om be- Mot. talningsvillkor vid kreditköp. () () () ()
mot · GD02Fi4 · 1989-10-25 00:00:00 — med anledning av prop. 1989/90:15 om fortsatt kreditpolitisk lagstiftning Det begärda bemyndigandet för regeringen att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp innebär - i likhet med vad som är fallet - en långtgående fullmakt för regeringen att av kreditpolitiska skäl ingripa mot konsumentkrediterna och därmed sätta konsumentkreditlagen ur spel. Formellt sett gör bemyndigandet det möjligt för regeringen att till och med helt förbjuda köp som icke sker mot kontant betalning. En sådan ordning går självfallet icke fri från allvarliga betänkligheter från konstitutionella synpunkter; den träder normgivningskompetens för när. Mot den sålunda klandrade ordningen kan även åberopas att regeringen kan ingripa i den fria prisbildningen och i enskilda konsumenters levnadsvillkor på ett icke godtagbart sätt. Det begärda bemyndigandet bör följaktligen icke beviljas. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att avslår propositionen såvitt angår förslaget till lag om fortsatt giltighet av lagen (1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp.
mot · GD02Fi5 · 1989-10-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fi5 av m.fl. (c) med anledning av prop. 1989/90:15 om fortsatt kreditpolitisk lagstiftning Den i propositionen föreslagna översynen av lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel innebär en nödvändig anpassning till de nya förhållanden som inträtt framför allt genom avregleringen av kreditmarknaden och avvecklingen av valutaregleringen. Vi tillstyrker att lagen om kreditpolitiska medel omvandlas till en beredskapslag. I likhet med flera remissinstanser menar vi emellertid att det bör vara fullt möjligt att åstadkomma den åsyftade översynen till utgången av 1991, alltså snabbare än vad propositionen föreslår. De skäl som propositionen anför för att omvandla lagen till beredskapslag innebär ju i sig ett stöd för att inte i onödan kvarstå vid det gamla otidsenliga regelverket. Det är tvärtom viktigt att utan dröjsmål nå den beredskap som översynen skall leda till. I likhet med anser vi att översynen bör bedrivas förutsättningslöst men att en strävan bör vara att renodla lagen till en beredskapslag. Vi ställer oss emellertid tveksamma till permanent lagstöd för tillsyn över obligationsmarknaden. Denna fråga bör dock utredas vidare och kan således ingå i översynen. Giltighetstiden för lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel bör i enlighet med det sagda förlängas till utgången av 1991. Vad gäller lagen (1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp tillstyrker vi propositionens förslag att giltighetstiden bör förlängas till utgången av 1992. Med hänvisning till vad vi anfört om lagen om kreditpolitiska medel, instämmer vi inte i propositionens åsikt att de två lagarna måste samordnas avseende giltighetstiden. Med hänvisning till det anförda hemställs att med avslag på propositionen i denna del beslutar att förlänga giltighetstiden för lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel till utgången av . () () () () () () 1989/90 Fi5
mot · GD02Fi6 · 1989-10-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fi6 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 1989/90:15 om fortsatt kreditpolitisk lagstiftning Regeringen föreslår i propositionen att giltighetstiden för lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel och lagen (1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp förlängs med . Vi motsätter oss förslaget att förlänga giltighetstiden för lagen om bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp. Enligt vår mening bör kreditmarknaden, liksom andra marknader, i möjligaste mån vara fri från regleringar. I den mån regleringar behövs måste dessa utformas så att de inte snedvrider konkurrensen och ger upphov till att beteenden hos marknadens aktörer anpassas, utan att det ursprungliga syftet uppnås. Ett exempel på sådan anpassning är att regleringen kraftigt minskat avbetalningsköpen medan i stället direktkrediterna ökat kraftigt. Det var knappast den avsedda effekten. Den kreditpolitiska utredningen har också mycket riktigt kommit fram till att denna typ av regleringar är verkningslös. Däremot hälsar vi med tillfredsställelse att regeringen nu ser över lagen om kreditpolitiska medel. I långa stycken är den nuvarande lagstiftningen onödig och föråldrad. Vi delar också regeringens uppfattning att den kreditpolitiska lagstiftningen bör ändras för att i stället bli en ren beredskapslag. Vår uppfattning är att denna beredskapslag endast bör kunna tillgripas i särskilda krissituationer. De flesta remissinstanserna påpekar att den översyn som skall göras borde kunna ske snabbare. Vi delar denna bedömning och anser därför att en ny lagstiftning kan träda i kraft . Därav följer att den nuvarande lagen om kreditpolitiska medel inte behöver förlängas , som regeringen föreslår i propositionen, utan endast med , dvs. till utgången av 1991. Med anledning av det anförda hemställs 1. att avslår regeringens förslag om fortsatt giltighet av lagen (1986:1202) med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kreditköp, 2. att beslutar att giltighetstiden för lagen (1974:922) om kreditpolitiska medel förlängs till utgången av . () () 1989/90 Fi6
mot · GD02Fö13 · 1989-10-25 00:00:00 — Motion till 1989/90:Föl3 med anledning av prop. 1989/90:9 om arméns utveckling och totalförsvarets planeringssystem, m.m. I propositionen framförs att Bergslagens militärområdes materielförvaltning och Bergslagens militärområdes verkstadsförvaltning skall läggas ned. Propositionen föreslår att nya myndigheter inrättas: Mellersta militärområdets materielförvaltning och Mellersta militärområdets verkstadsförvaltning. Dessa myndigheter skall tillsammans med militärbefälhavaren i Mellersta militärområdet lokaliseras till . Enligt min mening bör i stället förvaltningarna lokaliseras till . Inte minst regionalpolitiska skäl talar för detta. IREK-87 (regionalpolitiska kommitté) finns det en bred uppslutning bakom tanken att se de s.k. mellanstäderna som en resurs att bygga upp fungerande regioner. Mellanstäder som ses som attraktiva alternativ till en alltför snabb volymmässig expansion av storstadsregionerna. Om nuvarande milostab och förvaltningar avvecklas förlorar ca 100 arbetstillfällen. Om de nya förvaltningarna förläggs till skulle 60 arbetstillfällen kunna räddas i . Det har inte varit svårt att rekrytera personal till . har tvärtom varit rekryteringsvänligt med avseende på arbete för hustru, skolsituationen, barnpassning, bostäder osv. I finns också möjligheter till växeltjänstgöring dvs. lokalt, regionalt och centralt. De erfarenheter man fått från etableringen av karolinermyndigheterna bestyrker allt detta. Konkurrenssituationen om personal i är större än i . En lokalisering av förvaltningarna till skulle kunna ske utan kostnad för ombyggnad. De nya förvaltningarna skulle kunna inrymmas i nuvarande milostab B, FMB, och VFB lokaler. Förslaget att lokalisera förvaltningarna till rimmar illa med vad den regionalpolitiska kommittén har föreslagit angående omlokalisering av statlig verksamhet som medel att uppnå fungerande regioner. Den kommittén förordar stimulansåtgärder för att ge statliga myndigheter och affärsverk incitament för omlokalisering till mellanstäder, typ . pendlar av den militära personalen vid milostaben i och förvaltningarna i . I är motsvarande siffra . Skillnaderna beror på att personalförsörjningen i bygger på närheten till . Man flyttar inte - särskilt inte till utan gör lokal, regional och central tjänst i området. Med hänvisning till ovanstående hemställs Fö 13 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att lokalisera de nya myndigheterna Mellersta militärområdets materielförvaltning och Mellersta militärområdets verkstadsförvaltning till .
mot · GD02Fö16 · 1989-10-29 00:00:00 — Motion till 1989/90:Föl6 av m.fl. (s, m, fp, c, vpk, mp) med anledning av prop. 1989/90:9 om arméns utveckling och totalförsvarets planeringssystem, m.m. I propositionen föreslås förändringar i grundorganisationen vilket bl.a. innebär att 117 avvecklas. Vi anser att grunderna för att nu fatta beslut om en nedläggning av 117 inte är övertygande. Det finns därför anledning att avvakta ett slutligt beslut till dess att vi får en helhetssyn av den framtida försvarspolitiken. Kostnaderna för den allmänna värnplikten är stora såväl i ekonomiska mått som mätt i uppoffringar för den enskilde. Utbildning långt från hemorten ökar ytterligare kostnaderna genom långa och dyra resor samt minskar den värnpliktiges motivation och effektivitet i utbildningen. I och , och bor omkring 900 000 människor. Att minska utbildningskapaciteten i detta område är från värnpliktssocial och ekonomisk synvinkel mindre klokt. Inte minst mot bakgrund av att tusentals ungdomar måste vänta för att genomföra värnpliktstj änstgöringen. Vi anser det felaktigt att nu ta ställning till en nedläggning av 117 innan slutlig ställning tagits till den krigsorganisation för vilken utbildningen bedrivs. Det finns många skäl till att bibehålles. Det handlar bl.a. om - Försvarsviljan i regionen - Behovet och viljan att delta i frivilligförsvaret - Trovärdigheten i vår säkerhetspolitik minskar vid en nedläggning - Kostnadsbesparingarna vid en nedläggning är oklara Vi anser att ett beslut nu om en nedläggning av I 17 leder till att handlingsfriheten i ett försvarsbeslut blir kraftigt beskuren. Därför bör ett beslut om en eventuell nedläggning av 117 anstå till ett samlat beslut om totalförsvaret 1991. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att avslår förslaget om en nedläggning av 117 i avvaktan försvarsbeslut. 1989/90 Fölö () () () ()