mot · GC02Sk374 · 1989-01-24 00:00:00 — 1988/89 :Sk374 av m.fl. (m) Mot En skattereform för 1990-talet 1988/89 1 Frihet och välfärd genom sänkta skatter 2 2 Skatteutvecklingen i och i omvärlden 3 2.1 Världens hårdaste skattetryck 3 2.2 Skatternas fördelning 4 2.3 Skatteutvecklingen till 1976 .. 5 3 Regeringens skattepolitik efter 1982 6 4 Sänkta skatter ger ökad tillväxt och högre välfärd 7 4.1 Negativa verkningar av höga skatter 7 4.2 Dynamiska effekter av skattesänkningar 12 5 Skattereform för 90-talet 13 5.1 Skattereform eller skatteomläggning? 5.2 Utgångspunkter för en moderat skattereform 14 5.3 Minskat skattetryck, avreglering och brutna monopol 15 5.4 Lägre marginalskatter 16 5.5 Återinfört inflationsskydd 17 5.6 Reformerad familjebeskattning 17 5.7 Skatt på kapitalinkomster och kapitalvinster 19 5.8 Reformerad företagsbeskattning 20 5.10 Skattereformens effekter 21 5.10.1 Bättre lönebildning-stärkt konkurrenskraft 21 5.10.2 Arbete och utbildning lönar sig 22 5.10.3 Tjänstesektorn kan växa 22 5.10.4 Ökat sparande 23 5.10.5 Färre i fattigdomsfällan 23 5.10.6 Ökad tillväxt 23 6 Finansiella konsekvenser av förslagen i denna motion 23 1 Frihet och välfärd genom sänkta skatter är det land i den fria världen där människor är mest beroende av politikers värderingar och politiska beslut. Det innebär att det svenska samhället också har den fria världens hårdaste skattetryck. Ingen annanstans har så stor del av medborgarnas inkomster socialiserats. Ingen annanstans har marknadsekonomin trängts undan så mycket som i . Ingen annanstans är utrymmet för enskilt sparande och enskilt ägande så begränsat som i . rekordhårda skattetryck har vuxit fram under ett långvarigt socialdemokratiskt regeringsinnehav. Den enda period då skattetrycket varit oförändrat är 19771982. Skatteutvecklingen avspeglar en medveten socialistisk politik. Kollektiva lösningar har prioriterats. Vård, omsorg och inkomstomfördelningar över livscykeln handhas av offentliga - huvudsakligen skattefinansierade - monopol. Till detta kommer att den bedrivna konjunkturpolitiken konsekvent har utformats så att åtstramning skett genom skattehöjningar medan efterfrågan stimulerats genom offentliga utgiftsprogram. Den skattepolitiska debatten blir lätt en jämförelse av effekter på kort sikt för olika typer av hushåll i kronor räknat. Det är i sig viktigt. Det är emellertid ännu viktigare att skattepolitiken diskuteras med utgångspunkt i den långsiktiga utvecklingen och det sätt på vilket den påverkar utvecklingen av vårt samhälle. Den genomsnittliga inkomsttagaren i får för egen del förfoga över ungefär en tredjedel av vad han eller hon har arbetat ihop. Mer blir inte kvar sedan arbetsgivaravgifter, inkomstskatter och konsumtionsskatter betalats. Politiker i stat och kommun styr över ungefär två tredjedelar av ekonomin, medan medborgarna själva direkt kan bestämma över den resterande tredjedelen. Skatteuttaget sker huvudsaklingen i former som hårt drabbar låg- och medelinkomsttagare. Detta gäller särskilt de skattehöjningar som genomförts efter 1982. De enskilda medborgarnas valfrihet har efter hand kraftigt inskränkts medan politikernas makt ökat. Socialdemokraterna har format ett samhälle där staten beskattar medborgarna så hårt att de flesta inte har möjlighet att välja annan vård eller omsorg än den staten och kommunerna erbjuder. De utlämnas till den politiska sektorn - när den offentliga sjukvården, barnomsorgen eller äldreomsorgen inte fungerar finns inga möjliga alternativ. I socialdemokraternas är det bara de som har råd att själva betala för icke subventionerad vård och omsorg som kan slippa köer och välja fritt. Offentliga monopol och inskränkt valfrihet leder också till en felaktig fördelning och ett sämre utnyttjande av våra totala resurser. Skatter, avgifter och subventioner minskar möjligheterna för de enskilda att bestämma hur produktionsresultatet skall fördelas. Trögheten i de stora offentliga systemen och bristen på konkurrens ger dålig effektivitet. I en nyligen presenterad internationell undersökning konstateras att svensken bor väsentligt bättre men äter väsentligt sämre än invånarna i flertalet jämförbara länder. Det är följden av regleringar och subventioner. Man kan som () beskriva vad som skett på följande vis: De höga marginalskatterna och den offentliga tjänsteproduktionen bidrar till att familjen i ökad utsträckning ägnar sig åt vård av föremål, medan offentliga institutioner allt mer tar över vård av människor, vilket tidigare ansetts vara familjens speciella uppgift i samhället. 1 en välfärdsstat av svensk typ är det inte företagen som socialiserats, utan familjen, eller rättare många av familjens traditionella funktioner. Kanske kan man säga att medan klassisk socialism betyder socialisering av företag, så innebär en välfärdsstat av svensk typ en socialisering av hushållens traditionella vård och omsorg av människor. Ett samhälles utvecklingsförmåga och dynamik är beroende av människornas möjligheter att ta initiativ och ansvar. Högskattesamhället tvingar enskilda, organisationer och exempelvis massmedia till ett bidragsberoende. De höga skatterna påverkar människors ekonomiska levnadsvillkor, så att egna önskemål om boende, barnomsorg eller sjukvård får vika. De kilar som slås in mellan värdet av produktionen och ersättningen efter skatt till den enskilde för en extra arbetsinsats gör att det i praktiken blir näst intill omöjligt att utveckla nya arbeten inom områden som är av stor betydelse för den framtida sysselsättningen, främst tjänstesektorn. Genom lägre skatter öppnas möjligheter för enskilda människor att ta initiativ, satsa på företagande, spara och äga. Ägandet kan spridas till enskilda människor. Det är viktigt för nyföretagandet och för tillväxten i ekonomin. Lägre skatter medför ett ökat arbetsutbud genom att skattekilarna minskar och extra arbetsinsatser blir mer lönsamma. Lägre skatter motverkar svåra sociala problem, som exempelvis den nyfattigdom som gjort hundratusentals människor beroende av socialbidrag. Genom ökad tillväxt och genom att människor kan disponera en större del av sin arbetsersättning skall det vara möjligt att kunna leva på sin lön. 2 Skatteutvecklingen i och i omvärlden 2.1 Världens hårdaste skattetryck Det totala skatteuttaget i förhållande till de samlade inkomsterna (skattetrycket) i är extremt högt i ett internationellt perspektiv. av de samlade inkomsterna går till skatt. Eftersom beskattningens syfte är att finansiera offentliga utgifter är frågan om skattetryckets nivå liksom skattesystemets utformning i övrigt i hög grad ideologiskt präglad. En socialistisk politik med liten tilltro till enskilda människors förmåga att ta ett eget ansvar leder till kollektiva lösningar, stora offentliga utgifter och därmed till ett hårt skattetryck. Den offentliga verksamheten fyller förvisso en viktig funktion i det svenska samhället. Men därav följer inte automatiskt att den offentliga sektorn bör ges största möjliga omfattning. Det svenska skattetrycket är hårdare än genomsnittet för , se diagram 1. Det innebär att vi totalt betalar - eller per yrkesverksam svensk - mer i skatt jämfört med om skattetrycket i hade varit , vilket är OECD-genomsnittet. 1* 1988189.3 sami. Svenskarna betalar västvärldens högsta skatter Totala skatteintäkter som procentuell andel av BNP 0 10 20 30 40 50 60 Siffrorna för , , och avser 1985 Socialdemokraterna har med stor uppfinningsrikedom infört en rad nya typer av indirekta skatter. För att kunna öka de offentliga utgifterna har de infört bl.a. moms och olika arbetsgivaravgifter, vilka till betydande del haft karaktären av löneskatter. Syftet med dessa skatter förefaller bl.a. ha varit att söka dölja det verkliga skatteuttaget för medborgarna. Det hade helt enkelt inte varit möjligt att uppnå och vidmakthålla nuvarande extremt höga skatteuttag med endast direkta skatter på hushållen. Även om inte hela skatteuttaget har formen av direkta skatter på hushållens inkomster, betalar hushållen ändå dessa skatter i form av t.ex. högre priser och lägre löner. Den personliga inkomstskatten är störst och svarar för av BNP. Av denna utgör kommunalskatten den dominerande delen (av BNP). Inkomstskatternas andel av BNP ökade . Därefter har de totala skatternas andel ökat framför allt genom höjda arbetsgivaravgifter, höjd moms och höjda bensin-, el- och oljeskatter. Även om inkomstskatternas andel av BNP inte ökat har ändå de högsta skattesatserna bland de industrialiserade västländerna. En inkomsttagare med i inkomst får i betala i skatt på en inkomstökning (marginalskatt), vid en skatt på . Till detta kommer att en inkomstökning ofta leder till avtrappade bostadsbidrag och höjda daghemsavgifter samt marginaleffekter av andra indirekta skatter och arbetsgivaravgifter. erhålles den totala marginaleffekten, som i normala inkomstlagen kan uppgå Mot. 1 till mellan . I vissa extrema fall kan den totala marginalef- Sk374 fekten bli eller t.o.m. mer. De lagstadgade arbetsgivaravgifterna var 1965 . Dessa avgifter har femdubblats och uppgick då till på bruttolönen. Den starkaste ökningen skedde första hälft. Egenföretagare erlägger s.k. egenavgifter som är en motsvarighet till arbetsgivaravgifterna. De beräknas på företagsinkomsten och ökar därmed marginaleffekten för företagaren. Om marginalskatten (beräknad endast på inkomstskatten) är , blir marginaleffekten om effekterna av egenavgifterna medtas. infördes i en mervärdeskatt. Den ersatte den tidigare omsättningsskatten. Mervärdeskatten, som sedan införandet höjts , har förutom för att finansiera offentliga utgifter också använts i konjunkturpolitiskt syfte. Den har sänkts , 1974 och 1981. Mervärdeskatten uppgår, efter den höjning som genomdrevs av socialdemokraterna , till av priset inkl. moms, vilket för konsumenterna innebär ett påslag på priset . 2.3 Skatteutvecklingen till 1976 steg skattetrycket kontinuerligt i takt med att de offentliga utgifterna ökade, se diagram 2. Det uppgick till av BNP och ökade sedan i jämn takt då det var . Totala skatteintäkter som procentuell andel av BNP i 1960-1988 1970 lade den dåvarande socialdemokratiska regeringen fram förslag om en skattereform som skulle ge två tredjedelar av svenska folket sänkt skatt. Moderata samlingspartiet motsatte sigförslaget, bl.a. med hänvisning till den den starkt skärpta progressiviteten i den statliga inkomstskatteskalan. Det visade sig snart att förändringen ledde till höjda skatter för i stort sett alla till följd av kombinationen av höga marginalskatter och snabb inflation. Så gott som framtvingades därför nya skatteomläggningar. I den statliga inkomstskatteskalan sänktes skattesatserna i lägre inkomstskikt, medan de bibehölls och även höjdes i vanliga och högre skikt. höjdes successivt arbetsgivaravgifterna i syfte att uppväga de avsedda sänkningarna av inkomstskatten. Eftersom den statliga skatteskalan inte var inflationsskyddad, ledde inflationens verkningar till att skattetrycket i realiteten skärptes. Det steg från 1970 till 1977. kom upp på en nivå, där skattetrycket låg av BNP högre än i i genomsnitt. Den borgerliga valsegern 1976 innebar en viktig förändring i den skattepolitiska utvecklingen. Visserligen skärptes skattetrycket , men denna ökning berodde på skattehöjningar som genomdrivits av den socialdemokratiska regeringen våran 1976. Skattehöjningen skulle ha blivit ännu större detta år om inte den nya borgerliga regeringen tagit tillbaka vissa beslutade höjningar. Den allmänna arbetsgivaravgiften avskaffades. förblev det totala skattetrycket oförändrat. Eftersom inte obetydliga kommunala skattehöjningar genomfördes (den genomsnittliga kommunalskatten steg 1976-1982 med ), innebar detta att det statliga skattetrycket minskade i motsvarande mån. Vissa marginalskattesänkningar genomfördes också , även om de borde ha fått en större omfattning. inflationsskyddades skatteskalan genom den under trepartiregeringen beslutade indexregleringen av skiktgränserna. Därigenom skapades garantier mot att inflationen automatiskt skärpte skatteuttaget. Indexregleringen gav ett realt innehåll åt de genomförda marginalskattejusteringarna och därmed hejdades den tidigare fortlöpande skärpningen av progressiviteten i skattesystemet. Trepartiregeringen beslöt att genomföra en genomgripande marginalskattereform . träffade , och socialdemokraterna en uppgörelse som innebar en senarelagd skatteomläggning. Den innebar också att inflationsskyddet urholkades, att marginalskattesänkningen blev mindre omfattande än avsett och att symmetrin i skattesystemet bröts genom avdragsbegränsningen. Omläggningen skulle finansieras genom höjda arbetsgivaravgifter eller s.k. proms. 3 Regeringens skattepolitik efter 1982 Efter valsegern 1982 har socialdemokraterna höjt eller infört sammanlagt 124 olika skatter. De senaste ingreppen i denna långa rad annonserades och innebär en kraftig skärpning av företagsbeskattningen samt införande av allvarliga asymmetrier i beskattningen av enskilt I genomsnitt har socialdemokraterna genomfört en skattehöjning . Detta har resultaterat i en kraftig skärpning av skattetrycket, vilket framgår av tabell 1. När socialdemokraterna återkom i regeringsställning var skattetrycket . väntas det bli . Det rör sig således om en höjning med eller med . Skattetryck (skatternas andel i procent av BNP) 56,0' 1 Inklusive den föreslagna vinstskatten och förändringar av avdragsrätten för reaförluster. Källa: Preliminär nationalbudget 1989 och moderata beräkningar Den socialdemokratiska regeringen har således, trots upprepade löften om motsatsen, höjt skattetrycket kraftigt sedan den återkom i regeringsställning . Den totala marginaleffekten, som anger hur mycket av en inkomstökning som försvinner i form av olika typer av skatter och inkomstrelaterade bidrag, är högre 1989 än vad den var 1982. Detta visar att den underbara nattens skatteomläggning misslyckades, vilket vi förutsåg , och att det senaste årets justeringar av inkomstskatterna varit otillräckliga. Även om enskilda företrädare för den socialdemokratiska regeringen ibland säger att skattetrycket är för högt, att det inte kan tillåtas stiga ytterligare och att det vore önskvärt med en sänkning , menar de uppenbarligen inte allvar. De senaste årens mycket snabba stegring av skattetrycket tyder på att socialdemokraterna inte på allvar insett att skatterna är en av huvudanledningarna till problemen med inflationen och den viktigaste förklaringen till att halkar efter i den internationella tillväxtligan. 4 Sänkta skatter ger ökad tillväxt och högre välfärd 4.1 Negativa verkningar av höga skatter har tillväxten varit lägre i jämfört med ett genomsnitt av de västliga industriländerna (). Det är också som skattetrycket i har skjutit i höjden. Hade tillväxten i under dessa decennier varit densamma som i andra industriländer som i genomsnitt har ett väsentligt lägre skattetryck - skulle totala produktion (BNP) ha varit större. Det motsvarar per yrkesverksam svensk eller mer än dubbelt så mycket som hela sjukvården kostar. Det är således fråga om betydande belopp. Det framhålls ibland från socialdemokratiskt håll att vårt höga skattetryck skulle vara en förutsättning för välfärden. I själva verket håller nuvarande nivå på skattetrycket i stället på att bli ett hot mot välfärden, eftersom 1** 1988/89.3sami. skattetrycket verksamt medverkar till alltför låg tillväxt. Av diagram 3 Mot. 1988/89 framgår att den svenska tillväxttakten - då Sk374 skatteutveckling började avvika kraftigt från omvärldens - legat under såväl totalt som . BNP i och Index 1970=100 1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 Höga skatter har en negativ inverkan på viljan att arbeta, spara och investera. De höga skatterna leder till allvarliga snedvridningar av resursanvändningen och därmed sammanhängande effektivitets- och välfärdsförluster för svensk ekonomi. Den ökade internationaliseringen innebär också att de negativa effekterna av det extremt hårda skattetrycket i vårt land tilltar. Detta gäller beskattningen av både kapital och arbetskraft. Internationaliseringen har inneburit att såväl arbetskraften, t.ex. företagsledare, tekniker, forskare samt välutbildade arbetare och tjänstemän, som kapitalet har blivit mer lättrörligt. Genom de skattereformer som genomförs i allt fler industriländer kommer de negativa effekterna av våra höga skatter att bli än större. Den relativt goda överensstämmelsen mellan privatekonomisk och samhällsekonomisk avkastning för enskilda individers arbetsinsatser och sparande som förelåg råder inte längre. Skatterna slår nu in en bred kil mellan å ena sidan produktionstillskott och å andra sidan ersättning till individen. Denna kil kan mätas som skillnaden mellan vad företagen får betala för en ytterligare arbetsinsats eller för att få disponera ett ökat sparande och vad arbetstagaren respektive spararen får behålla för egen del efter alla skatter. Alla typer av skatter, såsom inkomstskatter, mervärdeskatter och löneskatter, dvs. den del av arbetsgivaravgifterna som inte ger någon motsvaran- 8 de förmån, leder till marginaleffekter och därmed sammanhängande skattekilar. De stora skattekilarna har medfört att många tjänster har kommit att utföras i den svarta eller den grå sektorn. Ett exempel på att så har skett är att tiotusentals barn tas omhand av svarta dagmammor. Verksamheten sker med myndigheternas tysta godkännande. Det rådande skattetrycket gör att varken föräldrar eller dagmammor har råd att betala respektive arbeta för de summor det skulle bli frågan om, om verksamheten skulle bedrivas skattemässigt legalt. Ett annat område där svarta marknader drivs fram till följd av skattetrycket är underhåll och reparationer av villor. Om en hantverkare kräver en ersättning på efter skatt för att utföra ett visst arbete måste den vanlige småhusägaren arbeta ihop före skatt för att kunna betala hantverkaren. Det är lätt att inse att marknadssektorn för privata tjänster till hushållen har svårt att utvecklas och expandera med ett sådant skattetryck. Höga marginalskatter och stora skattekilar minskar arbetsutbudet och ökar benägenheten att välja mer fritid. Den enskildes kostnad för ökad fritid är mycket låg jämfört med den totala kostnad som motsvarar produktionsbortfallet. Om en sänkning av arbetstiden med ger en minskning av lönekostnaden (och ett produktionsbortfall) med exempelvis , vilket är den samhällsekonomiska förlusten, minskar skatteintäkterna till stat och kommun med vid heltidsarbete. Kostnaden för den enskilde för en extra timmes fritid är således endast , till följd av de stora skattekilarna. Anpassningen till mer fritid kan ske genom t ex val av deltid för en person som i annat fall skulle ha valt heltid, genom individuella eller kollektiva avtal om kortare veckoarbetstid eller genom längre semester. Skatternas potentiella effekter kan studeras genom en jämförelse mellan olika länder, vilket görs i diagram 4. I är det genomsnittliga antalet arbetade timmar 23,7 per person och vecka, medan motsvarande siffra är för i genomsnitt. Den kortare arbetstiden i kan sannolikt förklaras bl.a. med de väsentligt högre marginaleffekterna i . Av en extra arbetsinsats får de svenska inkomsttagarna endast behålla hälften så mycket (23,) som i andra länder (46,). Källa: , Skatter och samhällsekonomi, SNS 1986. Timmar par partén och i a S ch««a ir o t*'1*" r- i~ i i 30 32 34 36 50 S2 54 66 )a Snar ige Diagram 4 Mot. 1988/89 Marginaleffekt och arbetstid i olika Sk374 Höga skatter snedvrider också resursallokeringen. Många investeringar görs bara därför att de är skattemässigt fördelaktiga. Andra investeringar blir inte av trots att de är samhällsekonomiskt lönsamma, eftersom skatten gör dem privatekonomiskt olönsamma. Den höga marginalskatten för svenska företag har medfört att de i stor utsträckning valt att behålla vinstmedel inom det egna företaget. Resultatet har blivit att förändringar i näringslivets struktur inte skett så snabbt som vore önskvärt. I stället för att vinster förs över till mer expansiva sektorer har de i alltför stor utsträckning blivit kvar i de företag där de en gång uppstod. De höga skatterna hämmar utvecklingen av små och medelstora företag. Skillnaden mellan vad företaget tjänar brutto och vad företagaren får kvar netto är betydande. Detta är särskilt allvarligt eftersom dessa företag kan förväntas spela en större roll för den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen. De höga skatterna i leder dessutom till höga lönekrav. Diagram 5 visar löneutvecklingen för en genomsnittlig industriarbetare . Den övre delen av staplarna visar den reala arbetskraftskostnad företaget betalar den anställde och den helsvarta delen av varje stapel visar den nettolön som den enskilde får behålla efter skatt. Av diagrammet framgår att nettolönen, i fasta priser, ökat mycket måttligt. reallön efter skatt är dessutom lägre än den var både 1975 och 1980. Kraftigt stigande arbetsgivaravgifter, ökad progressivitet i den statliga skatteskalan och höjda marginalskatter ligger bakom denna utveckling. Det höga och ständigt stigande skattetrycket har därför i betydande omfattning försämrat möjligheterna att nå rimliga uppgörelser i avtalsrörelserna. tkr, pris 180 1960 1965 1970 1975 1980 1988 De höga skatterna medför också stelhet på arbetsmarknaden. Erbjudanden om nya jobb eller högre befattningar ger ofta alltför liten utdelning för den enskilde. I stället för att förändra sin situation förblir han eller hon hellre vid det gamla. Den successiva och smidiga överföringen av arbetskraft från mindre lönsamma till mer lönsamma arbetsuppgifter och företag förhindras och fördröjs. Därmed bromsas näringslivets strukturomvandling. Alla skatter har snedvridande effekter på samhällsekonomin. Det är emellertid uppenbart att inkomstskatten genom sin progressivitet särskilt påverkar viljan till ytterligare arbetsinsatser, sparande och produktiva kapitalplaceringar, vilket medför allvarliga konsekvenser för samhällsekonomin. 4.2 Dynamiska effekter av skattesänkningar Höga skatter innebär att lönsamheten förskjuts till nackdel för beskattad och till fördel för obeskattad verksamhet. Detta leder till ett minskat arbetsutbud och till att tillgängliga produktionsresurser används mindre effektivt. Omvänt leder lägre skatter till ökad vilja att göra en extra arbetsinsats och till att ekonomin fungerar smidigare. Från moderat sida har länge framhållits att en sänkning av skatterna ger dynamiska effekter i form av högre ekonomisk tillväxt. Det är självklart att det blir mer intressant för den enskilde att arbeta, spara, utbilda sig eller starta företag om det också blir en slant kvar i handen när skatten är betald. har också ett flertal studier gjorts på svenska förhållanden som inte bara bekräftar det moderata synsättet utan även visar att en sänkning av exempelvis marginalskatterna ger upphov till omfattande materiella välfärdsvinster. Sådana studier har bl.a. gjorts av i en offentliggjord underlagspromemoria till (RINK), av och i bilaga 15 till långtidsutredning och av i en rapport från och Samhälle. Mer blygsamma effekter på arbetsutbudet redovisas dock i en rapport till RINK av . Gemensamt för dessa studier är att de endast fokuserar på skatternas inverkan på arbetsutbudet. Andra effekter som minskat skattekineseri, ökad vilja till utbildning, smidigare arbetsmarknad, ökad produktivitet, minskad utvandring, mer entreprenörskap m.m. tillför ytterligare dynamik i ekonomin efter en skattesänkning. Storleksordningen på de dynamiska effekterna kan studie tas som exempel på. I ett experiment sänks marginalskatten för inkomster . En sådan sänkning leder, enligt , till en ökning av arbetsutbudet . Nettoutfallet av sänkningen för statskassan, efter det att hänsyn tagits till kostnaden för sänkningen och de ökade intäkter som det större arbetsutbudet och därmed den snabbare ekonomiska tillväxten leder till, är positiv. Skatteintäkterna ökar enligt studien, vilket innebär att marginalskattesänkningen är mer än självfinansierande.