mot · GC02Ub332 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ub332 Arbetarrörelsen har under hela sin existens kämpat för en god utbildning, likvärdig för alla. har vi en obligatorisk nioårig grundskola för alla barn och en överväldigande majoritet av eleverna fortsätter sedan två eller i gymnasieskolan. Men fortfarande finns orättvisor, skolan fungerar inte så att den ger alla elever en bra och likvärdig utbildning. Vpk arbetar för att alla elever skall få en likvärdig utbildning oavsett var eleven bor, vilken samhällsklass hon eller han kommer ifrån eller vilket kön eleven tillhör. Vi arbetar för en kvalitativt bättre utbildning, en skola där eleverna lär för livet och skaffar sig kunskaper som de kan använda. Vi arbetar för en skola som det är roligt att gå i. I den här motionen vill vi föra fram en del av våra åsikter och tankegångar kring för alla. Det gäller arbetsformer och innehåll både i och gymnasieskolan. Vi i vpk är bekymrade över att ordet "kunskap i skolan ofta begränsas till att enbart gälla fakta, läroböcker, kursplaner samt mätbara och definierbara kunskaper. Vi menar att begreppet kunskap rymmer mycket mer; praktiskt kunnande, kännedom om samhällsförhållanden, kunskap för förändring, livserfarenhet, yrkeskunskap och yrkeserfarenhet, kunskap om den egna personen och de människor som står en nära osv. Kunskap går knappast att mäta och är mycket svår, om ens möjlig eller önskvärd, att definiera. Vad är kunskap? Den frågan måste alltid hållas levande och ständigt diskuteras i olika sammanhang. En aktiv och skapande process Att lära sig är en aktiv och skapande process. Tyvärr är det sällan det fungerar så i dagens skola och resultatet blir därefter. Undervisningen domineras av att läraren förmedlar fakta till eleverna. Det upplevs ofta som att bli matad med färdigtuggade faktabitar som eleven sedan förväntas rapa upp vid lämpliga tillfällen (prov och förhör). En sådan undervisning hämmar och förstör på ett effektivt sätt elevernas naturliga lust att lära. Undervisningens syfte blir att uppnå så högt betyg som möjligt. naturliga kunskapstörst fungera som en drivkraft för eget analyserande och sökande efter lösningar tillsammans med andra. I en undervisning som bygger på aktiva elever kan man inte använda sig av läroböcker på samma sätt som . Vpk menar att det borde finnas basläromedel, som inte är styrda av privata intressen, i varje ämne. Basläromedlen skulle ta upp de grundläggande momenten som är fastställda i läroplanen och som alla behöver. Utifrån en sådan lärobok skulle sedan elever och lärare tillsammans planera undervisningen och vilka andra läromedel de behöver. I sökandet efter kunskap är så gott som alla medel tillåtna , t ex böcker, tidningar, TV, uppslagsverk, studiebesök, radio, inbjudna föreläsare, praktiska försök. Dessa medel kan användas för att inhämta fakta och erfarenheter som elever och lärare sedan bearbetar på olika sätt, både teoretiskt och praktiskt, för att skaffa sig kunskaper. Vpk menar att varje elev behöver flera olika sorters grundläggande kunskaper. Förutom att kunna t ex läsa, räkna, skriva behöver eleverna även lära sig att t ex dra slutsatser, ifrågasätta, skapa, teckna mm. Ofta framstår skolan som om den inte gör annat än sprider neutrala och rent faktamässiga kunskaper, att den är objektiv. Det är den inte och det kommer skolan aldrig att bli, det är inte heller önskvärt. Det är farligt med falsk objektivitet, dvs att eleverna tror att allt som de lär sig i skolan är sant, att det bara finns en syn på saken, den som skolan förmedlar. Vpk menar att skolan bör sträva efter mångfald. Samhället, livet, naturen och världen är fyllda av motsättningar. Att försöka att neutralisera dessa leder till ett ljummet jasså och en obegriplig bild av omvärlden. Eleverna bör få möta flera olika ståndpunkter och uppgifter för att lära sig att hantera det faktum att få "sanningar" är oemotsagda. Elevernas förmåga att kritiskt granska och ifrågasätta för att sedan kunna bilda sig en egen uppfattning bör ges hög prioritet i skolan. fungerar skolan tvärtom, den ideala" eleven konsumerar passivt och okritiskt den kunskap som läraren och läroboken serverar. För att nå en skola för kritiskt tänkande måste skolan och undervisningen ändras och ifrågasättandet uppmuntras. I livet efter skolan kommer eleverna vid åtskilliga tillfällen att ställas inför motstridiga uppgifter både i arbetslivet och i samhällsdebatten. Deras förmåga att kritiskt bedöma information och fakta blir då av största vikt. Utbildning och kunskap är ingen livslång ryggsäck som man skall fylla i ungdomen och sedan leva med resten av livet. Vpk anser istället att alla bör få möjlighet att varva studier och arbete under hela sitt liv. Bildning och kunskap har ett värde i sig, inte bara för ett kommande arbete eller som en investering för högre lön. Följande finns att läsa i Läroplan för angående kunskaper och färdigheter (sid 14-15): "Eleverna tillägnar sig kunskaper och färdigheter även utanför skolan. Redan då de kommer till skolan har de kunskaper och färdigheter men också vetgirighet och nyfikenhet. Skolan måste i sitt arbete knyta an till detta. Det är dess uppgift att från denna utgångspunkt leda elevernas kunskapssökande in på väsentliga områden och succesivt vidga deras perspektiv och fördjupa deras kunskaper. Eleverna ska därför få insikt i centrala begrepp och sammanhang som kan bilda grunden för deras kunskapsutveckling. Kunskapsinhämtandet är en aktiv och skapande process och innebär träget arbete som syftar till ett bestämt mål. En undervisning i , som mekaniskt leder barnen genom stoff och problem utan att de lär sig att behärska grundläggande begrepp och förstå övergripande sammanhang, kan ha negativa följder för deras självtillit och motivation och därmed för hela deras arbets- och livssituation. Tydligt är att det finns en motsättning mellan vad som slås fast i läroplanen och hur verkligheten i våra skolor ser ut. Det är uppenbarligen inte bristande målsättning som gör att den kunskapssyn som vpk menar bör prägla skolan fortfarande lyser med sin frånvaro. Betygsfrågan har haft en central roll i skoldebatten. Vpk har länge krävt att betygen bör avskaffas i både och gymnasieskolan. Det finns flera skäl till detta. Ett av de viktigaste argumenten är att betygen utgör ett besvärligt hinder för den kunskapssyn som vi menar bör prägla undervisningen. Lärare som ambitiöst vill arbeta efter läroplanens mål och intentioner kommer snabbt i konflikt med de mål för skolarbetet som betygssystemet i sig själv alstrar. Betygen får konsekvenser för hela undervisningen. De gör att undervisningen inriktas på sådant som är mätbart, oftast teoretiska faktakunskaper. Det leder till ytliga kunskaper som snabbt glöms bort eller anses som oanvändbara eftersom eleverna inte ser dem i sitt sammanhang. Den centrala roll som betygen har gör att prov och annan kunskapskontroll blir dominerande inslag i skolarbetet. För eleverna är det inte ovanligt att det upplevs som viktigare att visa vad man kan, och dölja sina brister, än att fråga om det man inte kan eller inte har förstått. Betygen påverkar relationen mellan lärare och elev. Läraren ges en roll som domare. Av den anledningen är det vanligt att elever avstår från att kritisera eller ha en annan åsikt än läraren. För många elever är betygen inte bara en drivkraft, utan till och med själva syftet med skolan. Eleverna vänjs vid att det är naturligt att skolarbetet är något tråkigt som man får stå ut med eftersom man kan få belöning för det i form av ett högt betyg. Vpk anser att man måste se det som ett misslyckande när skolan behöver en konstlad motivation för något som borde vara naturligt och roligt; att lära sig och få kunskap. Alla människor har ett behov av och en vilja att lära sig saker. Men i betygsskolan blir betygen det viktiga, inte sökandet efter kunskap. När läraren väl har satt sitt betyg är det många elever som lägger av och struntar i skolarbetet. Eftersom betygen är det viktiga, pluggar eleverna på det sätt som är mest lönsamt ur betygssynpunkt. 1* 1988189. Betygen är till för att bedöma den enskilde elevens prestationer. Det gör att det blir svårare att samarbeta. Grupparbeten blir ointressanta vid betygssättningen om inte grupparbetet istället är en grupp av enskilda arbeten. Proven är avgörande och man läser för att kunna så mycket som möjligt vid provtillfället, man läser för att kunna svara på de frågor som man kan förvänta sig skall dyka upp på provet. När eleven sedan får resultatet av provet är det vanligt att man nöjer sig med att konstatera hur det gått för att sedan gå vidare till nästa avsnitt. Vpk menar att betygen är ett mycket dåligt instrument för utvärdering. Vi vill att man i skolan skall ha en kontinuerlig utvärdering av elevernas kunskaper. I denna utvärdering bör eleverna själva aktivt medverka för att lära sig att själva finna sina kunskapsluckor och för att sedan fylla dem. Varje form av utvärdering måste resultera i åtgärder för att rätta till det som inte är tillfredsställande. Vpk menar att skolan aldrig ska nöja sig med att konstatera allvarliga kunskapsbrister eller otillräckliga färdigheter hos en elev. Det är skolans skyldighet att fungera så att varje elev kan få de kunskaper och färdigheter som läroplanen anger. Skolan måste ställa resurser till förfogande för de elever som behöver extra hjälp för att uppnå de fastställda målen. I dagens betygsskola resulterar konstaterade brister i ett manifesterande av dessa brister, dvs i ett lågt betyg. Naturligtvis har de allra flesta lärarna ambitionen att alla elever skall lära sig och ingen skall gå ur skolan med allvarliga kunskapsbrister. Men resurserna är otillräckliga och betygssystemet konstruerat på så sätt att några måste ges de lägsta betygen. Eleverna vänjs vid att bristande kunskaper inte är något att göra åt, utvärderingen i form av dagens prov resulterar ju sällan i några åtgärder. De elever som har de största svårigheterna och de lägsta betygen kommer därmed att uppfatta sig själva som dumma och hopplösa. Betygen är det viktigaste instrument som skolan använder för att sortera in eleverna i fack med sämre och bättre". Betygen mäter i vilken grad eleven lyckats leva upp till skolans krav, men de upplevs som något slags objektiv bedömning av elevens intelligens, förmåga, kunskap och värde. I är det ca 50 000 elever som blir stämplade som sämst i klassen. Vpk menar att alla elever har rätt att lyckas. En skola som tillåter alla elever att lyckas måste vara betygsfri. I alla betygssystem sker det en rangordning av eleverna som gör att några måste bedömas som sämst. Det nuvarande relativa betygssystemet innebär att eleverna konkurrerar med varandra, det blir inte lönsamt ur betygssynpunkt att hjälpa sina kompisar eller att samarbeta. Det faktum att eleverna tävlar med varandra leder även till en olycklig likformighet. I tävlandet om de höga betygen undertrycks elevernas individuella särart och de anpassar sig till den norm som läraren använder vid rangordningen. Några får höga betyg och andra får låga, men de liknar varandra allt mer i sin anpassning till rangordningsmodellen. De centrala proven i gymnasieskolan och standardproven i är Mot. 1 det viktigaste instrumentet för att upprätthålla det relativa betygssystemet. Ub332 Eftersom vi i vpk motsätter oss betygssystemet är vi också negativa till de centrala proven och standardproven i den utformning och funktion de har . Enligt vår mening bidrar dessa prov i hög grad till den olyckliga koncentrationen på mätbara faktakunskaper. Dessutom medför dessa prov en olycklig centralstyrning. Vpk förslår därför att samtliga dessa standardoch centrala prov skall vara frivilliga. Klassen och lärarna skall tillsammans kunna avgöra ifall de vill använda sig av dessa prov eller inte. 1 debatten om betygsskolan har andra betygssystem förts fram som alternativ till dagens relativa system. Det gäller framförallt olika varianter av kurs- eller målrelaterade betyg. Vpk menar att ett sådant betygssystem på flera sätt är sämre än dagens relativa system. Det skulle innebära en hårdare centralstyrning av undervisningen och en än stelbentare kunskapssyn . Kunskapsnivån för varje betygssteg måste rimligen vara densamma i hela landet och dessutom på förhand bestämd och definierad så att eleven vet vad hon eller han skall prestera för att uppnå ett visst betyg. Vpk menar att ett sådant betygssystem skulle leda till en tidigare och tydligare uppdelning efter elevernas klass- och könstillhörighet . Ett kurs- eller målrelaterat betygssystem med i förväg fastställda kunskapsnivåer innebär i princip att eleven i förväg måste välja vilken betygsnivå hon eller han vill uppnå. Tillgänglig statistik över elevernas val till alternativkurserna på högstadium och linjevalet till gymnasieskolan visar att eleverna väljer efter klass- och könstillhörighet snarare än efter förmåga och intresse. Det finns inget som tyder på att valet av betygsnivå skulle ske efter ett annorlunda mönster. engagerar sig föräldrarna olika mycket i sina barns skolgång. Barn från akademiker- och högre tjänstemannahem får generellt sett mer stöd och engagemang i skolarbetet hemifrån än barn från arbetar- och lägre tjänstemannahem. Det beror bl a på de skilda villkor som de olika samhällsklasserna lever under. Skillnaderna gäller t ex arbetstid, utbildningsnivå, lön, tillgång till studierum, tillgång till böcker osv. En del elever får mycket stöd hemifrån, andra får det inte. I en skola med kurs- eller målrelaterade betyg kommer denna skillnad att få ännu större betydelse än vad den har . Vpk befarar att föräldrarnas ambitioner och uppmuntran kommer att spela större roll än med dagens betygssystem. Det positiva i att eleverna i ett sådant system inte jämförs med varandra utan med en fastställd kunskapsnivå skulle kunna innebära att alla elever kan lyckas utan att det sker på bekostnad av någon annan. Men om betygen skall fortsätta att fungera som urval och sortering inför vidare studier så kan inte alla få bra betyg utan att systemet kapsejsar. Därför blir även sådana betyg i praktiken relativa. Alla typer av betygssystem bygger på den i grunden felaktiga föreställningen att det på ett rättvist sätt går att mäta kunskap. kan ta bort betygens alla nackdelar. Vpk menar därför att hela och hela gymnasieskolan bör göras betygsfria. Den betygsfria skolan, kunskapsskolan, ställer höga krav på lärare och elever. När inte betygen finns som morot och piska måste skolan fungera så att kunskaperna och erfarenheterna är syftet och belöningen för det arbete eleven lägger ned i skolan. Utan betygsnormen öppnar sig nya möjligheter för elever och lärare att vidga skolans kunskapssyn samt öka sitt engagemang och förståelsen av större sammanhang. I den betygsfria kunskapsskolan är grundsynen att alla kan lära sig. Om de kontinuerliga utvärderingarna visar att man inte uppnått de mål man gemensamt satt upp måste det resultera i ytterligare insatser. Ingen elev skall riskera att gå ur utan de grundläggande kunskaperna och färdigheterna. När en elev genomgått en utbildning, både i och på gymnasieskolan, ska eleven få ett intyg på att hon eller han deltagit i undervisningen och klarat av den grundläggande målsättningen. Den betygsfria skolan är ingen utopisk idealskola även om det kan låta så, också från vpks sida, i debatten. Betygen utgör ett stort och otympligt hinder, dels för att uppnå läroplanens mål och intentioner, dels för att kunna göra den kunskap, som vårt utvecklade samhälle kräver, tillgänglig för eleverna. Även i en betygsfri skola finns åtskilliga problem och svårigheter att övervinna. Avskaffandet av betygen innebär inte automatiskt att vi får en bra och jämlik kunskapsskola, men den betygsfria skolan har betydligt större möjligheter än dagens system. Urval till högre studier används betygen vid urvalet till gymnasieskolan samt till universitet och högskola. Vpk menar att varje skolform själv bör bära sina bekymmer. Med det menar vi att det är orimligt att hela skall tvingas att underordna sig betygssystemet och dess kunskapssyn bara för att ett urval måste ske till vissa gymnasielinjer. På motsvarande sätt anser vi det vara orimligt att gymnasieskolans alla linjer tvingas in i betygssystemet bara för att en minoritet av gymnasieeleverna senare skall söka in till översökta utbildningslinjer på universitet och högskola. Vpk menar att det urval som behöver ske till vissa utbildningar bör ske vid ingången till den högre utbildningen. sker urvalet i princip vid utgången från den lägre utbildningen, vilket gör att hela undervisningen inriktas på konkurrens om platserna i nästa utbildning. Dessutom menar vpk att betygen ger dålig information om vad eleven egentligen kan, och vilka förutsättningar eleven har att klara av en framtida utbildning. De principer som vpk anser bör vara vägledande vid ett urvalsförfarande utan betyg och den modell för detta urval som vi förordar har vi redovisat i andra sammanhang och vi avstår därför från att upprepa oss här. Vpk menar dock att olika modeller för en betygsfri antagning till gymnasieskolan och till högre studier behöver prövas. Vpk föreslår att en försöksverksamhet med betygsfri antagning till gymnasieskolan startas. Undervisningen bör utgå från elevernas egna frågeställningar. Dessutom menar vpk att ett viktigt inslag i skolan ska vara att lära eleverna att formulera frågor, att problematisera. Eleverna skall formulera frågor att söka lösningar på och målsättningar att uppnå kring ett visst tema. Frågorna och målsättningarna kan lämpligen vara dels individuella, dvs olika för varje elev, och dels gemensamma för hela klassen. T ex kan klassens målsättning för en temaperiod vara att lära sig hur styrs samt besöka ett antal maktcentra medan en enskild elevs målsättning är att ta reda på vem som bestämmer över skolan och hur det går till att besluta om fria läroböcker i skolan. Utifrån målsättningarna och frågeställningarna skall sedan eleverna själva, tillsammans eller i grupp, söka sig fram. Läraren med sin kunskap och erfarenhet ska fungera som elevernas viktigaste resurs i kunskapssökandet. I vårt högt utvecklade informationssamhälle har det blivit allt viktigare att skolan utvecklar elevernas förmåga att själva söka den kunskap de eftersträvar. Viktigt är också att eleverna tränas i att kritiskt bedöma den information och de fakta de inhämtar. Den katederundervisning som är dominerande i skolan riktar sig ofta till 30 elever på en gång. Dessa elever har skilda behov och skilda förutsättnnigar. Varje elev är en unik individ och det är en stor tillgång i skolan. För att kunna ta tillvara varje elevs möjligheter krävs en utveckling som frångår katederundervisningen till förmån för en mer individualiserad undervisning. Vpk menar att undervisningen bör utgå från varje elevs egen verklighet och egen erfarenhet och nyfikenhet. Det innebär att läraren måste fungera som en handledare som stöder och stimulerar elevens kunskapssökande. För att läraren skall ha en rimlig chans att kunna hjälpa och stödja varje elev utifrån elevens egna förutsättningar måste klasstorleken radikalt minskas. Vpk menar att klasstorleken i hela bör begränsas till max 25 elever per klass. Vi föreslår därför att regeringen får i uppdrag att skyndsamt lägga fram en plan för hur klasstorlekarna successivt kan minskas till max 25 elever i hela . Vpk menar att eleverna i skolan skall tränas både i samarbete och i självständigt arbete, både i att gemensamt lösa en uppgift och i att själva kunna planera sitt arbete. Därför menar vi att den nu förhärskande katederundervisningen skall ersättas med dels arbete i grupp och dels enskilt arbete. För att lära sig självstudier och självständigt arbete kan eleven arbeta med en uppgift även utanför lektionstid, men kan kalla det en läxa om man vill. Men vi i vpk värjer oss mot läxor i den form de vanligen är , nämligen ett sätt att utöka skoldagen för eleverna. Vi tycker att det är orimligt att eleverna skall få i uppgift att själva, hemma, slutföra det som läraren inte hann med på Många elever, framförallt i nionde klass på högstadiet och på de teoretiska linjerna i gymnasieskolan, har en orimlig arbetsbörda med en veckoarbetstid långt tack vare massor av läxor och prov. Det är stor skillnad på de möjligheter som elever ur arbetarklassen har att klara av sina läxor jämfört med t ex elever från akademikerhem. För att motverka dessa orättvisor i samhället föreslår vpk att tid avsätts för självständigt arbete under skoltid. Skolan skall hålla med ändamålsenliga lokaler för självstudier och det skall finnas tillgång till lämplig litteratur och någon person att fråga om hjälp när man inte förstår. Det skulle kunna gå till så att en lärare alltid finns i självstudielokalerna under självstudietid. För läraren får då denna timme i självstudiehjälp räknas som en vanlig undervisningstimme i tjänsten. En sådan hjälp för elevernas självstudier skulle kraftigt förbättra möjligheterna för elever ur olika samhällsklasser att få en likvärdig skolgång. Vpk föreslår att regeringen får i uppdrag att utarbeta ett förslag på hur elevernas möjligheter till att bedriva självstudier under likvärdiga förhållanden kan stärkas. Undervisningen är uppdelad på en mängd olika ämnen, fördelade på 40-minuterspass. Så ser ju inte verkligheten ut. Det är viktigt att skolan tar tillvara den fördjupade kunskap i ett visst ämnesområde som läraren har eller som finns i samhället. Men dagens splittring leder lätt till att eleven inte förstår sammanhang och orsakssamband. Vpk anser att undervisningen ska bryta den snäva ämnesindelningen. Vi menar att t ex temastudier och arbete i lärarlag är steg i rätt riktning. I en demokratisk skola kan lärare och skolledning inte använda hot om bestraffningar för att få sin vilja igenom. Det leder till en orimlig situation då eleverna blir tvingade till kunskap. Vpk menar att alla typer av bestraffningar, hemanmärkning, kvarsittning mm måste bort. Regler måste naturligtvis finnas på skolan och i klassen. Dessa skall arbetas fram gemensamt av alla på skolan. I livet utanför skolan hamnar vi alla i situationer som "lärare" eller "elev", utan att vi tänker på det. Det är oftast roligt, intressant och viktigt att lära sig något nytt och vi tar tacksamt emot hjälp och kunskap av någon som har erfarenhet och kan mer. På motsvarande sätt gläds vi då vi kan förklara något för någon annan så att hon eller han förstår. Vi är ofta ivriga att dela med oss av erfarenheter och kunskaper som vi har. Vpk menar att även förhållandet mellan lärare och elev i skolan skulle kunna fungera på det viset. Kunskaper och erfarenheter samt förmedlingen och utvecklingen av dem är inget som sker endast i skolan eller endast i ungdomen. Tvärtom är det något som i större utsträckning borde ske kontinuerligt under hela livet. I ett demokratiskt samhälle krävs att alla människor har kunskap och möjlighet att tillvarata sina rättigheter. Det är därför nödvändigt att alla får möjlighet att lära sig att tänka kritiskt, analysera och dra slutsatser, samarbeta och fatta beslut tillsammans med andra människor. Den viktigaste samhälleliga förmedlaren av denna kunskap måste rimligen vara skolan. Trots fina intentioner i bl a läroplanerna syftar dagens undervisning i skolan snarare till att lära eleverna lydnad än ifrågasättande. Vpk menar att det grundläggande felet står att finna i skolans och undervisningens organisation. Demokratin fungerar inte tillfredsställande i skolans värld. Istället för att tillämpa ett demokratiskt arbetssätt, där samarbete, kritiskt tänkande osv har en naturlig plats, har demokrati ryckts loss från sitt innehåll och blivit något som skall pluggas in. Vanligen är den enda tillämpningen av demokrati att några lektioner ägnas åt att lära eleverna mötesteknik. Grunden till en verklig demokratisk skola ligger i att eleverna verkligen känner att de kan påverka sin egen situation och att man använder sig av ett demokratiskt arbetssätt.