mot · GC02Jo522 · 1989-01-25 00:00:00 — av och (båda c) Avgiftsbeläggning av djurförsök m.m. har åtskilliga gånger uttalat att antalet djurförsök skall minska och ett antal åtgärder har vidtagits i detta syfte. Åtgärderna har dock inte varit tillräckliga. Antalet plågsamma djurförsök är fortfarande mycket stort och många djur utsätts för onödigt lidande. Ytterligare åtgärder behöver därför vidtas. Lantbruksstyrelsen har att utöva tillsyn enligt djurskyddslagen. Ett område där tillsynen, enligt vår mening, varit bristfällig är djurförsöken. I och med den nya djurskyddslagens skärpta bestämmelser om djurförsök krävs betydligt ökade resurser för att lagen verkligen skall få genomslag i praktiken. En metod som bör prövas för att tillskapa nödiga resurser, och även medverka till att nedbringa antalet djur som används för djurförsök, är en avgiftsbeläggning. Ett sådant avgiftssystem bör utformas på så sätt att en avgift tas ut för varje djur som används i försöken. Antalet använda djur framgår av ansökan till djurförsöksetisk nämnd. En sådan avgift torde leda till en viss självsaneringen inom djurförsöksverksamheten och leda till att färre djur används. För att motverka att syftet med avgiften kringgås, genom att samma djur används i flera experiment, bör en bestämmelse införas i tillämpningsföreskrifterna som förbjuder en sådan hantering. Detta är en fråga av principiell betydelse ur etisk synpunkt, eftersom lidandet för det enskilda djuret blir större, om det utsätts för upprepade ingrepp eller manipulationer. I den nya djurskyddsförordningen stadgas att djurförsök skall kunna avstyrkas av djurförsöksetisk nämnd om likvärdig kunskap kan erhållas med andra metoder. För att detta skall kunna ges en effektiv tillämpning fordras en inventering av dels de alternativa metoder som finns, dels de rutiner och tekniker som finns, som kan lindra djurens lidande i de försök som sker. Erfarenheter från granskningar av ansökningar om djurförsök som behandlats av de djurförsöksetiska nämnderna, visar att rutinerna och metoderna för hantering av djuren i olika moment av försöken varierar mellan de olika institutionerna. Likaså visas att kunskaperna om bästa metod, för försöksdjuret, också varierar mellan de personer som skall hantera dem. När det gäller anvisning av alternativa metoder till det föreslagna djurförsöket har praxis varierat i nämnderna. En samlad kunskap om vilka alternativ som är möjliga finns inte . Därför bör en inventering, som nämnts ovan, göras. Det aktuella kunskapsläget måste också förmedlas till de berörda, dvs forskare och ledamöter i de djurförsöksetiska nämnderna. Det är också viktigt' att kunskaperna hålls aktuella i takt med utvecklingen. En sådan kunskapsuppbyggnad och kunskapsförmedling bör vara en uppgift för centrala försöksdjursnämnden i sin egenskap av högsta myndighet för djurförsöksverksamheten i landet. Med anledning av vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om avgiftsbeläggning av djurförsök, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om inventering av alternativa metoder till djurförsök. () () 1988/89 Jo522 16810, Slockholm 1989