mot · GC02So301 · 1989-01-25 00:00:00 — - Forskning krävs också för att få mer kunskap om riskbeteenden och hur hälsoupplysning skall utformas och förmedlas för att tas emot och användas, dvs. hur information kan resultera i beteendeförändringar. En viktig fråga för den framtida alkoholpolitiken är om vi på alla punkter har tillräckliga kunskaper för att kunna hantera alkoholproblemen. Visserligen finns det ett omfattande kunskapsmaterial som visar alkoholens skadliga verkningar på den mänskliga organismen. Det finns också forskningsresultat som visar sambandet mellan alkoholmissbruk och våld, kriminalitet och sociala svårigheter av olika slag. Inte desto mindre behövs en förstärkt alkoholforskning och en systematisk utvärdering och uppföljning av alkoholpolitiken för att ge bättre underlag för samhällets åtgärder. Bl.a. behövs en kartläggning av alkoholmissbrukets sociala och ekonomiska skadeverkningar för missbrukarnas familjer och omgivning. Särskilt viktigt är att få till stånd en större undersökning av förhållandena för barn i missbrukarfamiljer. WHO har pekat på behovet av nationell alkoholpolitik och politisk vilja att driva alkoholpolitik. Vid de tekniska diskussionerna om alkohol vid världshälsoförsamlingen 1982 tog man också upp behovet av reglering av den internationella handeln med alkohol. Man uttalade oro för export av alkohol till länder utan alkoholtradition och alkoholproduktion. Man insåg att eventuella regleringar skulle möta stort motstånd på grund av de ekonomiska intressen som finns i alkoholhandeln. Man såg det som nödvändigt att hälso- och sjukvårdsministrarna engagerar sig i denna fråga. Några synbara effekter har inte dessa uttalanden haft. Också exporterar alkohol och denna export är inte begränsad enbart till s.k. industriländer. anser att bör verka för en sanering av handeln gentemot . Narkotikamissbruket är ett av världens största sociala problem. Stora penningsummor är involverade i narkotikahandeln och människor lockas därför in i den. I narkotikasmugglingens spår följer inte bara ett stort lidande för narkomanerna och deras anhöriga utan också korruption och brott av olika slag som mord och egendomsbrott. Produktionen av narkotika är vitt spridd i världen. Heroin kommer t.ex. huvudsakligen från där det framställs för legalt bruk samt från , , , , , och . Cannabis kommer huvudsakligen från , , , , , och . Kokainet kommer från , och . Odlarna är ofta människor som i brist på andra inkomstmöjligheter ägnar sig åt odlingen. Deras svåra ekonomiska situation utnyttjas sedan hänsynslöst av uppköparna, som genom förskottsbetalning binder upp odlarna. Handeln med narkotika är omfattande, men storleksordningen är inte känd. Statistik finns över beslag gjorda av polis och tull, men experter anser att beslagen endast utgör av all narkotika som smugglas. Narkotikaläget i världen är inte bara kritiskt utan katastrofalt. Mer än 12 miljoner människor i världen beräknas vara djupt hemfallna åt missbruk av olika droger. Åtskilliga miljoner är på väg att bli det. 1 har vi sett narkotikamissbruket som ett av vårt lands allvarligaste samhällsproblem. Narkotikamissbruket växte snabbt i omfattning senare hälft, och uppskattade man antalet tunga missbrukare till 6 (XX). Missbruket spred sig också över hela landet. och Narkotika (CAN) redovisar regelbundet tillgänglig statistik över narkotikamissbruket. Av den kan man utläsa att tillfälligt narkotikamissbruk visserligen har minskat under 7080 talet bland skolelever i årskurs 9, men att nedgången nu brutits och en utplåning skett . Bland värnpliktiga har en kraftig minskning kunnat iakttas första hälft, med en stegring av dem som använt narkotika 1986, något som också måste ses som en allvarlig signal att något kan hålla på att hända när det gäller tillfällighetsbruk. Andelen värnpliktiga och elever i årskurs 9 som 1986 använt narkotika senaste månaden låg mellan . Någon statistik över det tillfälliga - experimentella - narkotikamissbruket i åldrarna finns inte. Utredningen om narkotikabrukets omfattning () redovisade 1979 en omfattande kartläggning av tungt narkotikamissbruk. Man uppskattade då antalet till mellan 10 (XX) och 14 000 personer, varav 7 50010 000 var injektionsmissbrukare. Det tunga missbruket dominerades av centralstimulantia. Även biandmissbruk var vanligt. Någon rikstäckande kartläggning av narkotikamissbruket av senare datum finns inte. skriver i sin folkhälsorapport (redovisar 1987:15) att narkotikautvecklingen är svårbedömd bl.a. därför att de indikationer vi har på utvecklingen inte bara påverkas av det faktiska missbruket utan också av olika legala ändringar och deras tillämpning samt att det råder stor osäkerhet om hur många injektionsmissbrukare det finns i . Vissa uppskattningar talar om ca 8 000. Vad kan göras? För att komma åt narkotikahandeln krävs insatser både internationellt och nationellt. Sådana satsningar görs också. Men eftersom man inte klarat av situationen och den är allvarlig måste vi rannsaka oss och se efter varför framgångarna har varit så begränsade. Narkotika är föga skrymmande och därmed lätt att smuggla och gömma. Härtill kommer att de ekonomiska krafter som stöder produktion och handel är starka. 1 några länder är de myndigheter som arbetar med narkotikafrågorna korrumperade. Andra orsaker till svårigheterna är ländernas olika lagstiftning, med kraftigt varierande straff. En tredje orsak är förekomsten av skatteparadis där brottspengar kan gömmas i ett i det närmaste slutet bankväsende. () med sina dotterorganisationer har prioriterat narkotikabekämpningen. WHO har som mål satt upp att användningen av vanebildande droger skall minskas 2 000.1 sitt åtgärdsprogram lägger man stor vikt vid stöd till riskgrupper och allmän hälsoupplysning om riskerna med drogmissbruk. Många länder gör också kraftfulla satsningar när det gäller att bekämpa narkotikamissbruket. Tyvärr finns det emellertid också åtskilliga länder där dessa strävanden inte är så påtagliga och där man inte kan se någon aktiv verksamhet mot narkotikamissbruk och smuggling. Hälsoupplysning om narkotika i skolan och i massmedierna samt avståndstagande från narkotikaförhärligande böcker och filmer är förebyggande åtgärder som varje land borde arbeta med. Tillämpning av lagar och internationella överenskommelser är en del av varje lands självklara insatser mot både narkotika och brottslighet i allmänhet. Men detta räcker inte. En viktig internationell satsning är att få odlarna av opiumvallmo, cannabis och cocabusken att odla ersättningsgrödor. Detta prövas med varierande framgång. Det krävs stora penninginsatser och tålamod för att gå vidare på denna väg. Det tar säkert årtionden innan man lyckas få odlarna att inse fördelarna med att odla andra grödor. I längden torde denna politik löna sig. måste man skapa system som kan förhindra att man i stället övergår till syntetisk framställning av narkotika. För att minska narkotikainförseln krävs även ett effektivt nordiskt samarbete. En utökad tullkontroll bör därför kopplas till ett ökat nordiskt samarbete. utgör en yttre gräns i det nordiska viseringsområdet och är ofta den första anhalten för narkotikahandeln till . Därför är det viktigt att skapa en effektiv narkotikabekämpning vid gränser. bör i ta upp frågan om ett gemensamt agerande när det gäller att hindra införsel av narkotika till de nordiska länderna. Kampen mot narkotikans spridning Att hindra narkotikans spridning är en uppgift för flera myndigheter. Tullen måste ha goda resurser att hindra införsel av narkotika i landet. För kriminalvården gäller det att hindra en spridning på fångvårdsanstalterna. Polisen måste bl.a. genom fältarbete (gatulangningsgrupper) kunna ingripa mot narkotikahandel i parti och i minut. beslut att kriminalisera all olovlig befattning med och allt olovligt bruk av narkotika har inte fått avsedd verkan som ett rättsligt medel att ingripa mot den icke-medicinska konsumtionen. Bestämmelsen har icke tillämpats i ett enda fall efter dess ikraftträdande (). Från polishåll har omvittnats avgörande svårigheter att få fram ändamålsenlig bevisning. Inskränkningen av påföljden för eget bruk av narkotika till enbart böter medför att bevismedel som blod- eller urinprov eller husrannsakan ej fått nyttjas i polisens förundersökning. De farhågor om att bestämmelserna ej skulle få avsedd verkan som vi uttryckte vid behandling av regeringens förslag har således besannats . Narkotikautvecklingen visar på fortsatt allvarliga problem med god tillgång på narkotika och nyrekrytering av missbrukare. Det finns därför än större anledning att samhället genom en ändamålsenlig och praktisk tillämpbar lagstiftning skaffar sig möjligheter att ingripa mot det enskilda missbruket. Enklaste sättet att säkerställa detta är att bestämmelserna om begränsning av påföljden för eget bruk av narkotika till endast böter får utgå. Polisen får därmed samma möjligheter att utreda olovligt bruk av narkotika som trafiknykterhetsbrott genom att nyttja kroppsvätskeprov. Bevisningen blir därmed klarare. Domstolarna får större möjligheter att ingripa individualpreventivt mot olovligt bruk. Vid valet av påföljd bör domstolarna i största möjliga utsträckning utnyttja möjligheterna att döma till skyddstillsyn eller kontraktsvård med föreskrifter att undergå behandling innefattande kontroll av drogfrihet. har ansträngningar gjorts för att komma till rätta med det omfattande narkotikamissbruk som förekommer på fängelserna. Hittillsvarande ansträngningar har inte visat sig ge mer än marginella framsteg. Enligt vår mening måste arbetet med att få kriminalvårdsanstalterna fria från narkotika därför intensifieras. Ett åtgärdsprogram för att komma till rätta med narkotikaproblemen inom kriminalvårdsanstalterna måste utan dröjsmål arbetas fram. Ett sådant program måste ta sikte både på lagstiftningsåtgärder och på budgetmässiga och organisatoriska förbättringar. Ett element i ett sådant program är verkningsfulla åtgärder för att skära av tillförseln av narkotika till anstalterna. Det angelägna i att så sker är enligt vår mening uppenbarligen så framträdande att intresset av att de intagna helt garanteras personlig integritet måste ge vika. Detta måste i förekommande fall även gälla för besökande och andra som i sammanhanget kan komma i beröring med narkotika. 3 Ungdomar och droger Det finns inget enkelt svar på frågan varför någon börjar knarka. För ungdomar är det ofta ren nyfikenhet och kamrattryck som kommer dem att pröva. Känslan av att framtiden är osäker skapar också grogrund för den flumkultur som narkotikan är en del av. Unga människors benägenhet att pröva och att ta risker är också en orsak, liksom sociala svårigheter. Alkoholism, arbetslöshet och kriminalitet utgör förhållanden som minskar den enskildes motstånd mot narkotika. Även om en personlig kris kan vara en förklaring till ett missbruk så får det aldrig utgöra ett försvar för att fortsätta att knarka. Inte heller får det storskaliga samhällets avigsidor bli en ursäkt för missbrukaren att fortsätta. I arbetet med att få en missbrukare att sluta använda narkotika måste samhället ge ett starkt stöd, men beslutet att sluta måste missbrukaren själv fatta. Vi vill framhålla att varje individ bör ta ansvar genom att säga ifrån när man upptäcker att någon missbrukar. Vi som medmänniskor kan åstadkomma mycket i missbruksarbetet. Det gäller allt från att sätta normer för barn till att vara ett personligt stöd för en missbrukare. Problemen blir inte mindre för att vi väntar med att säga stopp. Tar vi itu med problemen från början kan vi undvika många tragedier. Förebyggande insatser mot missbruk De förebyggande insatserna bör involvera många grupper i samhället: föräldrar, förskolans personal, lärare, idrottsledare, artister och beslutsfattare på olika nivåer, inte minst politiker, dvs. alla grupper som på ett eller annat sätt är kunskapsförmedlare och föredöme för andra människor. Föräldrarna är den allra viktigaste målgruppen eftersom de står närmast sina barn och är både föredömen och kunskapsförmedlare. av ett barns liv är mycket viktiga. Då läggs grunden för den kroppsliga utvecklingen men också för normer och beteenden som är avgörande för barnets framtid. Små barn behöver trygghet, omtanke och kärlek. De behöver också uppskattning och normer. Det är viktigt att föräldrar tidigt sätter gränser. Grundtrygghet i hemmet och fasthet från föräldrarnas sida gör barnen bättre rustade att stå emot impulser som senare riskerar att leda in i ett framtida beroende av alkohol och narkotika. Barn till föräldrar som missbrukar får en sämre start i livet än andra barn. I barns ögon förändras föräldrarna under alkohol- och drogpåverkan. Det inger barnen en känsla av osäkerhet. kommer barnen ofta i en situation där de tar över ansvaret för familjen. De blir vuxna och försöker ofta dölja föräldrarnas missbruk för andra. Dessa barn får svårare att klara sig i skolan. Har föräldern kommit så långt som till missbruksmottagningen bör det äldre barnet alltid ges möjlighet att följa med. Det blir då naturligt att förklara för föräldrarna hur missbruket påverkar barnet. Även i barnens dagliga miljö, på dagis och senare i skolan, gäller det för personalen att vara lyhörd och ha mod att ställa upp som kontakt - en vuxenkontakt som barnen kan vända sig till utanför familjekretsen. Barn till föräldrar som missbrukar har större behov att identifiera sig med andra vuxna. öppnas en helt ny värld för barnet. För de flesta barn är detta fylld av spänning, då man är mycket mottaglig för intryck utifrån. Kamraterna får stor betydelse och läraren blir en ny vuxen att ty sig till och se upp till. Men tobaks, alkohol- och narkotikadebuten sker allt längre ner i åldrarna. Barns och ungdomars kroppar tål alkohol sämre och det är direkt skadligt, inte minst för hjärnan, att utsättas för alkohol. Därför är det angeläget för föräldrar och skola att medveka till att alkoholdebuten (om den alls blir aktuell) kommer i livet. När det gäller narkotika måste utgångspunkten vara att debuten aldrig skall infinna sig. Det är ytterst viktigt att informera föräldrarna dels om de skador som följer av missbruk, dels om att användningen av narkotika är förbjuden. Hälsofostran är en viktig uppgift för skolan. På mellanstadiet bör en mer grundläggande hälsoinformation om både alkohol och narkotika förmedlas och därefter följas upp på högstadiet. Traditionell information i hälsofrågor har visat sig ha liten effekt på barns beteenden. Om skolan låter eleverna ta aktiv del i planeringen av undervisningen om drogmissbruk skulle resultatet och intresset öka. Detta brukar kallas involverande pedagogik. Denna metod har prövats i projektet Du bestämmer bland skolelever i . Utgångspunkten är att genom intervjuer och enkäter få eleverna att klargöra vad begreppet hälsa innebär för dem personligen och att få dem att sätta upp egna mål för hur de vill förändra sin livssituation. Undersökningen uppvisade mycket goda resultat. En annan framgångsrik metod att påverka barns beteenden har visat sig vara att eleverna vaccineras mot kamrattryck med hjälp av rollspel. Genom replikskiften får man träna sig att säga nej första gången till t.ex. tobak och alkohol. Förståelse för den drabbade individen bör också byggas in här. Det är en punkt som lätt kommer bort. En tredje väg att uppmärksamma drogproblem är att bjuda in före detta missbrukare och deras organisationer, t.ex. RFHL, Länkrörelsen eller AA (Anonyma Alkoholister), till skolan för att ge ungdomarna verklighetstrogna skildringar av missbruket. Tonåringen befinner sig i en brytningstid. På vägen till vuxenlivet känner många att de hamnar i ett tomrum, där de varken är barn eller vuxna. Det är viktigt att ungdomar får entydiga signaler från alla vuxna, särskilt med tanke på att kontakten med föräldrarna inte alltid fungerar bra under tonåren. Att hitta sig själv innebär för många tonåringar att man reagerar mot det etablerade. Det är en påfrestande tid då föräldrarna ofta uppfattas som oförstående. Denna frigörelseprocess leder inte sällan till ett avståndstagande från föräldrarna . Kamraterna blir viktiga. Det gäller att hänga med och att vara en i gänget. Tonåren är då många prövar sig fram. Det är spännande att testa nya saker. Tobak, alkohol och narkotika betraktas ofta som spännande i tonåringens värld. De flesta ungdomar tar sig igenom tonårstiden och klarar av mötet med vuxenvärlden. För vissa ungdomar blir dock svårigheterna övermäktiga; de kan då fly in i ett missbruk av alkohol och narkotika. När det gäller narkotika blir av dem som prövar drogen beroende. Övriga tar sig ur missbruket, men ingen vet på förhand sina gränser. Därför är det bäst att aldrig pröva. Och en enda snedtändning på hasch kan ge psykiska problem . Föräldrar måste få råg i ryggen att sätta gränser. Den kampanj mot langning som genomfördes visade sig ha positiv effekt och gjorde många föräldrar medvetna om det olagliga i att langa. Liknande kampanjer bör genomföras också . Föräldrar behöver också stöd från skolan. Vid t.ex. föräldramöten kan information ges om alkoholens och narkotikans skadeverkningar, om typiska beteenden vid tidigt missbruk och om vart man vänder sig för att få hjälp när man misstänker att barnet missbrukar. Den information om droger som förmedlas till eleverna bör också komma föräldrarna till del. De som arbetar i skolan bör vara mer observanta på elevernas beteenden. När en elev har skolkat måste läraren kontakta föräldrarna och tillsammans med eleven reda ut orsakerna till frånvaron. En anledning till skolk kan vara missbruk. Vid tidig upptäckt och med föräldrarnas och skolans stöd kan man rädda en ung människa från missbruk. Föräldrar måste också våga ta kontakt med andra föräldrar. Av barnen kan detta uppfattas som negativ kontroll, men det är i själva verket omtanke om och intresse för barnet. På många håll i landet har föräldrar sökt sig ut bland ungdomar, särskilt . Aktioner av det slaget är positiva. Man visar att man bryr sig om vad barnen gör. Det är också positivt om föräldrar öppnar sina hem för barnens kamrater. På så sätt finns flera trygga kontaktpunkter för ungdomarna. Skolan har ett särskilt uppföljningsansvar, som i allmänhet skall utföras av SYO-konsulenter, av efter avslutad grundskola. Det är ett ansvar och arbete, som måste utvecklas ytterligare. Bl.a. bör samarbete med arbetsförmedlingen fördjupas. Den kontinuerliga kontakten med eleven innebär att SYO-konsulenterna på ett tidigt stadium kan slå larm om de upptäcker missbruk. Ungdomar som blivit missbrukare glider bort från sina familjer och ett normalt liv. Det tar sig ofta uttryck i ett totalt avståndstagande från vuxenvärlden. Ungdomar bildar, inom gruppen, egna normer och värderingar. Av utomstående betraktas individerna som inåtvända. Stora störningar uppstår i kontakt med icke-missbrukare. Detta gäller främst de som röker hasch medan andra narkotikamissbrukare kan agera ut i kriminalitet och destruktivt beteende. Den normala mognadsprocessen, som tonåringen genomgår, stannar upp eller uteblir helt vid narkotikamissbruk. När upplevelsen av omvärlden endast är kopplad till ett rustillstånd, när kontaktlösheten är stor och när självbilden är förstörd, är det omöjligt att bli vuxen. Man stannar kvar i en evig förpubertet, och det krävs hjälp från andra att komma ur detta tillstånd. Alla måste hjälpas åt att hindra ungdomar från att skolka från livet. Det krävs mycket aktiva åtgärder för att tidigt upptäcka ungdomar som börjat missbruka. Det är viktigt att i större utsträckning utnyttja de kontakttillfällen man har med dem som missbrukar. Det handlar om allas personliga ansvar, att som nära anhörig eller kamrat våga säga ifrån och försöka hjälpa. Ett problem är att skolpersonal, läkare och företrädare för myndigheter ofta gömmer sig bakom sekretesslagen och därmed avstår från att t.ex. meddela föräldrar eller, om det skulle vara nödvändigt, sociala myndigheter. Föräldrarna måste få veta vad som håller på att hända deras barn. När en ung människa missbrukar tung narkotika, utsätter hon sig för livsfara. Hasch kan här vara ingången till sådant missbruk. Till dess att barnet blir myndigt bör föräldrarna informeras. Föräldrarna bör också få information om vart man vänder sig för att få hjälp när man upptäcker missbruk. Ett annat kontakttillfälle är när någon omhändertagits av polisen för berusning och blivit förd till en tillnyktringsenhet. Vid intagningen sker ofta uppföljning med återbesök och samtal. I vissa fall är detta tillräckligt. De ungdomar som är i behov av ytterligare stöd får här kontakt med kurator och socialsekreterare. Särskilda tillnyktringsenheter för ungdomar bör finnas på större orter och förmedla kontakt med barnpsykiatrisk expertis. På vissa större orter finns ungdomsmottagningar där man bedömer vilken vård eller behandling som kan vara lämplig. Boendemöjligheter finns också . Bedömningen av vårdbehovet sker i samarbete med . Ungdomsmottagningen har kontinuerlig kontakt med ungdomar och en naturlig uppföljning sker. Här finns en samlad kompetens kring ungdomars särskilda problem. En utökning av verksamheten med ungdomsmottagningar skulle kunna rädda fler ungdomar. Vård av nya missbrukare För dem som behöver vård bör utgångspunkten vara att den skall ske frivilligt genom att ungdomarna redan från början är motiverade. Eftersom ungdomarna är i olika åldrar och har olika vårdbehov är det viktigt att det finns alternativ. En rad institutioner, familjehem och frivilligorganisationer bedriver missbruksvård för ungdomar. Många av behandlingsenheterna har både frivilligvård och tvångsvård. Om missbruket går så långt att den unga människan inte kan klara sig utan stöd kan länsrätten besluta om omhändertagande enligt lagen om vård av unga (LVU), som kan tillämpas för ungdomar upp till . Beslut om omhändertagande gäller , varvid ungdomarna vistas på någon typ av institution eller i familjehem. Därefter måste ny utredning göras och ärendet omprövas av socialnämnd och länsrätt. För en del ungdomar med stora sociala problem kan det innebära placering på institution eller familjehem. På är avsikten att ungdomarna skall få ordning på vardagslivet och planera en yrkesutbildning. Efter vistelse på en LVUinstitution behöver många en mjuk övergång för att klara av vardagen igen. Vissa institutioner har separata utskrivningsenheter, nära ungdomarnas hemmiljö, där arbete och skolgång är ordnad, där reglerna är friare och där personal finns tillgänglig. har ett stort antal institutioner lagts ned. finns inte tillräckligt antal platser för att placera ungdomar. Detta hänger bl.a. samman med ett illa fungerande statsbidragssystem. Regeringen har inte gjort sig någon brådska att bereda de två betänkanden som avgivits om problemen inom ungdomsvården. En proposition har emellertid nu aviserats, och vi återkommer i denna fråga när regeringen har preciserat sina ståndpunkter. I familjehemmet skall ungdomarna fungera som familjemedlemmar. Denna form är för flertalet ungdomar det bästa alternativet. Familjehemmen gör mycket stora insatser och behöver ökat stöd från samhället. Särskilt viktigt är att förbättra utbildningen för dem som tar på sig ansvaret att uppfostra ett barn med missbruksproblem. Detta underlättar också rekryteringen av familjehem. Man bör från kommunens sida sträva efter att skapa kontakt mellan familjehemmen, vilkas medlemmar kan ha ett stort behov av att träffa varandra. har ensamt arbetat för ett statsbidrag till familjehemsorganisationerna, i syfte att förbättra fosterhemsföräldrarnas utbildning och stödja erfarenhetsutbyte mellan olika familjehem. Vi noterar med tillfredsställelse att regeringen nu äntligen i årets budget går oss till mötes på denna punkt. En form av familjehem som visat sig vara en god vårdform för ungdomar är småkollektiv där 3-4 ungdomar bor tillsammans i lägenhet eller hus och där fosterföräldrarna bor utanför kollektivet. Ungdomarna får här ansvar att klara sig själva men har en fast punkt i familjehem.