mot · GC02U230 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:U230 måste driva en total och samordnad u-landspolitik. Den måste omfatta såväl handelspolitik som en politik för kunskaps- och teknikflöden och direkt bistånd. Den måste omfatta vårt handlande i internationella organ och våra egna bilaterala relationer med . föreslår att en parlamentarisk u-landsutredning tillsätts. I regeringens biståndsförslag har barnen ingen central plats. ökar åter barnadödlighet och alfabetism. Barnen blir offer för aids på två sätt, dels genom smitta från modern och dels genom att de blir föräldralösa. vill prioritera insatser som kommer barnens utveckling till godo. Omsorgen om miljön har högsta prioritet. För att förverkliga miljömålet i biståndet, måste miljökonsekvensbeskrivningar göras av biståndsprojekt och kunskapen förstärkas. bör inrätta professurer för u-landsanpassat jord- och skogsbruk. måste vara pådrivande för miljöpolitiken i och andra internationella organ. Landsbygsutveckling ska stimulera småindustri och hantverk. I storstädernas kåkstäder behövs också hjälp till billiga bostäder. Teknikbiståndet måste bli bättre anpassat till dem som ska utnyttja det. föreslår att avsätts till utvecklande av u-landsanpassad teknik. Palestinierna på och bör få hjälp att förbättra bl.a. fruktoch grönsaksodling och sina exportmöjligheter. kritiserar internationella valutafondens metoder för att förändra skuldsituation. En stregi bör utformas för hur ska bidra till skuldlättnader, som länderna kan bibehålla en social omsorg. Motionen vänder sig mot den ökande kommersialiseringen av biståndet. U-krediterna föreslås minska med till förmån för insatser som mer står i överenstämmelse med de biståndspolitiska målen. Regeringen föreslår att deltagande i FN-styrkorna i ska finansieras med biståndsmedel. Det avvisas av . måste få hjälp i sitt uppbyggnadsarbete med bl.a. minröjningsutrustning, utbildningsinsatser och stipendier för högre utbildning i . 1 1988/89.3 sami. 1988/89 U230 Särskilda miljöinsatser U-landsanpassad teknik WFP Demokrati Enskilda org. + 20 milj. kr. + 125 + 50 + 10 + 50 + 25 + 10 290 milj. kr. 250 50 125 50 600 245 Särskilda insatser till skuldtyngda länder U-krediter 290 milj. kr. 210 milj. kr. har varit en av de starkaste ekonomiska tillväxtperioderna sedan . Vårt land har fått uppleva med mycket stark ekonomisk tillväxt, och för många andra industriländer har den ekonomiska utvecklingen varit än gynnsammare. För världsekonomin i sin helhet är en stor framgångsperiod. finns det anledning att understryka att detta skett till priset av en fördjupad ekologisk kris. I bjärt kontrast till den står det faktum att en mycket stor del av världens befolkning, kanske den större delen, fått uppleva oförändrat dåliga eller rent av försämrade levnadsvillkor. Klyftorna mellan världens rika och fattiga människor har ökat. Detsamma gäller klyftorna mellan världens rika och fattiga länder. Utvecklingen bland är förvisso inte enhetlig. Ett mindre antal s.k. nyindustrialiserade länder (nic) har gjort ekonomiska framgångar som i vissa fall varit häpnadsväckande, även om de sociala och ekologiska konsekvenserna ofta varit allvarliga. Mest dramatisk har utvecklingen varit för de s.k. fyra drakarna i - , , och . Det stora flertalet har dock fått vidkännas en mycket negativ ekonomisk utveckling. Hårdast drabbade är och . Utvecklingen har i många fall skapat orimligt tunga skuldbördor och en djupnande misär för stora befolkningsgrupper. Många av de utvecklingsansträngningar som igångsattes , ofta med utländskt bistånd, har stagnerat eller som värst fallit samman. Regeringarna har tvingats att åtminstone tills vidare ge upp ansträngningarna att bygga upp flertalets levnadsstandard och har i stället fått ägna sig åt att administrera en Mot. Allvaret illustreras av det faktum att antalet U230 människor på vår jord som lever under fullständig misär stadigt ökar liksom antalet vuxna analfabeter. Det finns en lång rad skäl till att den relativa utvecklingsoptimism som präglade och stora delar av nu har förbytts i en till stora delar välgrundad pessimism när det gäller många situation. 1980-talets fallande oljepriser har inneburit kraftigt minskade exportintäkter inte bara för ett antal ändå välmående arabstater men också för stora som , , , och . Parallellt med prisfallet på olja har det också skett ett prisfall på en lång rad andra råvaror, i synnerhet mineraler. Sålunda har ett mycket stort antal fått se sina terms of trade prisförhållandet mellan exportvaror och importvaror - försämras drastiskt under det senaste årtiondet. De industraliserade länderna har genomfört en betydande teknikutveckling som innebär att kunskapsinnehållet i den produktion som sker har ökat kraftigt. har inte kunnat ta del av den utvecklingen utan kvarstår i huvudsak som producenter av råvaror och ett begränsat antal tekniskt mycket enkla produkter. De rika ländernas generositet mot de fattigare har minskat. 1970-talets ekonomiska världskris resulterade bl.a. i att många industriländer tillät sitt u-landsbistånd sjunka. 1980-talets högkonjunktur har däremot inte resulterat i någon motsvarande ökande vilja från flertalet rika länder att göra biståndsinsatser. Däremot kan man konstatera att de rika oljeländerna som började uppträda som betydande givarländer oljeboom skurit ner sina insatser i takt med sjunkande oljepriser . Sammantaget har därför u-landsbiståndet i världen stagnerat på en otillfredsställande låg nivå. De diskussioner om att skapa bättre handelsvillkor, bättre tillgång till teknologi och kapitalströmmar m.m. för utvecklingsländerna som fördes under begreppet ny ekonomisk världsordning har i stort sett upphört. Det förefaller i efterhand uppenbart att i-ländernas vilja att delta var knutet till det faktum att ett antal med oljevapnets hjälp då kunde uppträda som starka förhandlingsparter. Man såg också en risk för andra råvarukarteller i stil med OPEC. När nu råvaruleverantörernas ställning på marknaden är svagare än på mycket länge visar inte heller de rika industriländerna någon vilja att diskutera förändringar i den ekonomiska världsordningen. Ytterligare en orsak till växande misär i många fattiga länder är givetvis den fortsatt snabba befolkningsutvecklingen. Den medför att det egentligen skulle behövas en betydande ekonomisk tillväxt bara för att bibehålla en oförändrad genomsnittlig levnadsstandard hos befolkningen. När den ekonomiska tillväxten stagnerar leder det till försämrade materiella livsvillkor för invånarna. Befolkningsökningen samverkar dessutom med en fortgående miljöförstöring som långsiktigt ytterligare försämrar överlevnadsförhållandena för befolkningen. Det ökande befolkningstrycket i förening med bristfälliga odlingsmetoder leder till att allt mer av marginella jordar tas i bruk och allt mer vegetation huggs ner. Resultatet blir en omfattande 3 1* 1988189. jordförstöring som ytterligare undergräver försörjningsmöjligheterna och i Mot. allvarliga fall utlöser direkta svältkatastrofer. Särskilt hårt drabbas barnen av den växande misären. Undernäring i barndomen leder till bestående handikapp. Brister i hälsovård och utbildning innebär att många aldrig får chansen till ett acceptabelt liv. Dessa grundläggande försörjningsproblem har under den senare delen av och haft en förhållandevis låg prioritet på den världspolitiska dagordningen. Situationen är nu så allvarlig att de måste ges en topposition. Frågan om att skapa rimliga försörjningsmöjligheter för hela jordens befolkning måste betraktas som ett i alla avseenden globalt problem där alla stater har skyldighet att medverka efter förmåga. Det är ett oacceptabelt förhållande att antalet människor som lever i absolut misär växer och att t.ex. analfabetismen åter är på tillväxt. Världsfattigdomen är dessutom ett av de stora globala miljöhoten. Det är nödvändigt att stoppa uthuggningen av de tropiska regnskogarna, att stoppa ökenutbredningen, att stoppa kalhuggningen och erosionen av jordens tropiska bergstrakter. Allt detta fordrar kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med försörjningsproblem. Fattigdomen är också en ständig härd för konflikter. Det illustreras av att praktiskt taget alla de krig som förekommit sedan utspelats i den tredje världen. Fattigdomen skapar i sig motsättningar mellan dem som har och inte har. Det ökar benägenheten för priviligierade grupper att med militära maktmedel och förtryck slå vakt om sina privilegier. Politiska ledare utnyttjar konflikter för att avleda människors missnöje. Det går inte att skapa en fredlig värld utan att det också är en någorlunda rättvis värld - med en rimlig fördelning av våra samlade tillångar och kunskaper. Konflikterna och krigen bidrar i sin tur till att fördjupa fattigdomen och förhindra ett uppbyggnadsarbete. Antalet människor på flykt växer. Främst är det redan fattiga länder som får ta hand om nya skaror av utblottade människor. Den politiska avspänning som präglat borde också skapa förbättrade förutsättningar att åstadkomma ett samarbete kring jordens vitala överlevnadsproblem. I takt med att motsättningarna mellan supermakterna minskar skapas utrymme för ett ökat intresse för andra världsproblem. Samarbetsmöjligheterna mellan stormakterna bör öka i samband med att rivaliteten minskar. En militär nedrustning ökar också de ekonomiska förutsättningarna för insatser mot sådana problem som världsfattigdom, analfabetism och jordförstöring. Världssamfundets insatser för att skapa drägliga levnadsförhållanden för människorna också i de fattigare delarna av världen har misslyckats. I stor utsträckning beror det på bristande ambitionsnivå. Inför det sammanbrott som den globala u-landspolitiken har fått finns det också anledning att pröva om de hittillsvarande metoderna varit de rätta. har traditionellt spelat en progressiv roll både i fråga om våra egna bilaterala insatser och vårt handlande i olika internationella organ. Det hindrar inte att också vi i den uppkomna situationen behöver ta vår samlade u-landspolitik till förnyad prövning. Det är viktigt att har en total och samordnad u-landspolitik. måste omfatta såväl handelspolitik som politik när det gäller kapitalrörelser, Mot. kunskaps- och teknikflöden och direkt bistånd i mera traditionell bemärkel- U230 Den måste omfatta såväl vårt handlande i internationella organ som våra egna bilaterala relationer till . Det är uppenbart att olika har olika behov. För de länder som redan nått en bit på industrialiseringens väg är frågor som rör handelsvillkor, kapitalrörelser och tekniköverföringar de viktigaste. För de flesta handlar det däremot framför allt om att tillgodose basbehoven. Det är viktigt att just basbehovstänkandet också i fortsättningen får spela en huvudroll i vår u-landspolitik. Det finns anledning för oss att försöka återuppväcka en del av ambitionerna bakom 1970-talets debatt om en ny ekonomisk världsordning. Även om de planeringsfilosofier som då diskuterades kan ha förlorat sin aktualitet har behovet av att finna vägar för att anpassa de handelspolitiska spelreglerna bättre till förutsättningar inte minskat, snarare tvärtom. I bör vi noga överväga hur vi skall kunna bidra till att förbättra dialogen mellan rika och fattiga länder på handelsområdet, bl.a. för att öka de rika marknadernas tillgänglighet för u-landsvarorna. kan det vara motiverat att ställa vissa sociala minimikrav på de som på detta sätt får sina avsättningsmöjligheter ökade. Likaså finns det anledning att pröva internationella försäkringsarrangemang för att öka intresset för investeringar av kapital från i-länderna i . Ett särskilt viktigt område som bör studeras närmare handlar om kunskapsöverföringen från i-länder till . Här är klyftan mellan rika och fattiga länder särskilt påtaglig och växande. Det är i hög grad skillnaden i kunskaps- och tekniknivå som i sin tur skapar de materiella och ekonomiska skillnaderna. Det är därför viktigt med ökade ansträngningar för att ge tillgång till i-ländernas teknikkunskap för att den skall kunna tillgodogöras efter egna förutsättningar. Det är inte självklart att den teknik som är den mest lämpade i i-länder alltid är den som bäst tillfredsställer behov. De industrialiserade ländernas tekniska utveckling är anpassad till de tillgångar och de brister som finns i dessa samhällen. Det innebär att den i allt väsentligt är kapitalintensiv, kunskapsintensiv och arbetsbesparande. En teknik som tar vara på komparativa fördelar behöver i högre grad vara robust, möjlig att underhålla med enkla medel och inriktad på att ta till vara lågt utbildad arbetskraft. Eftersom de rika länderna har den ojämförligt största tekniska utvecklingspotentialen är det viktigt att vi också tar vår del av ansvaret för utveckling av sådan teknik som är särskilt inriktad på uländernas behov och förutsättningar. Miljöområdet kräver ett globalt samarbete av helt andra mått än vad vi sett. Eftersom miljöproblemen är i så hög grad internationella till sin karaktär är det särskilt viktigt att länder som saknar egna tekniska och ekonomiska resurser att bemästra sina miljöproblem får stöd utifrån av länder som har de erforderliga resurserna. Detta kan vi iaktta i vårt eget närområde, men det gäller givetvis i ännu högre grad , och . Det behövs samlade internationella program för att rädda de tropiska regnskogarna, stoppa ökenutbredningen, stoppa erosionen i de 5 Dels kräver alla dessa problem att flera länder Mot. samverkar i de berörda områdena. Dels förutsätter en lösning att i-länderna U230 kan medverka med kapital och kunskap. har i en partimotion om miljön föreslagit en stor internationell fond för det globala miljösamarbetet. Detta bör kompletteras med att miljöfrågorna får hög prioritet i den svenska u-landspolitiken. Den traditionella u-hjälpen bör som inriktas på de allra fattigaste länderna - de som inte är hjälpta med bättre handelsvillkor, bättre investeringsförutsättningar, mer tekniköverföring etc. Det rena biståndet måste mer än koncentreras på att säkra människors grundläggande överlevnadsmöjligheter och skapa en bas för en ekonomisk utveckling som långsiktigt kan skapa förbättrade levnadsvillkor. Det innebär en starkare inriktning än på projekt av ekologisk betydelse, att säkerställa basen för livsmedelsförsörjningen också för framtiden. Det gäller att stoppa jordförstöringen, att åstadkomma en återbeskogning av kala områden, att utveckla miljövänligare jordbrukstekniker, att utveckla jordbrukets binäringar, lokal livsmedelsförädling, hantverk och småindustri i byarna, utveckling av kooperativ etc. Också hälsovård, hygien och utbildning är av central betydelse. Som vi framhållit bör landprogramprincipen i biståndet tonas ner till förmån för ett mera problemorienterat bistånd. samlade u-landspolitik bör bli föremål för en översyn. Det bör ske genom att en parlamentarisk u-landsutredning tillsätts. Den bör ha i uppdrag att behandla alla aspekter på relationer till , såväl handels- och finanspolitiska som biståndspolitiska etc. Såväl våra multilaterala relationer som de bilaterala bör beröras. Syftet bör vara att lägga grunden för ett kraftfullt svenskt agerande internationellt för att åter föra fram problem till en central plats i världspolitiken och att finna vägar att göra våra egna bilaterala relationer till på alla områden mera målmedvetet inriktade. Av jordens befolkning är nära hälften barn . I utvecklingsländerna dör 80 000 av dessa . av de dödsfallen hade kunnat förhindras med enkla metoder: med rent vatten, bättre hygien, bra mat, tak över huvudet och kläder på kroppen. I flertalet länder i gjordes med biståndets hjälp betydande framsteg inom utbildning och hälsovård. Andelen barn som började ökade från år . De stora landvinningar som gjordes på det sociala området under 1960-och 1970-talen riskerar nu att raseras. Enligt aktuella uppgifter från sjunker andelen barn som börjar skolan i åtskilliga länder. Men det kanske allvarligaste tecknet på urholkningen av den sociala standarden är den ökning av barnadödligheten som bedömer ha inträffat på många håll. I regeringen biståndsförslag har barnen ingen central plats. har pekat på brister i biståndet. Omsorgen om miljön saknades . finns äntligen kvinnorna med. Men barnens roll saknas . Barnen är framtiden, därför måste omsorgen om barnen utveckling vara en Mot. central del av utvecklingspolitik. Vi anser att detta måste vara ett U230 prioriterat område i vår biståndspolitik. Vi vill med ett exempel visa hur barnen glöms bort i aidskatastrofens spår. En konsekvens av dödsfallen i aids är att det i finns 10 000-tals övergivna barn, som blivit föräldralösa. Barnen drabbas på två sätt, dels genom smitta från modern och dels genom att föräldrarna dör. Hur ska dessa barn få mat, husrum, kläder, tillsyn och skolgång? Detta är inte enbart att problem för de drabbade länderna. Det är också vårt ansvar som medmänniskor att förhindra en sådan utveckling. arbetar för att öka medvetenheten om barnens behov i de fattiga länderna och att skapa politiskt engagemang samt folkligt deltagande till stöd för förbättringar av barnens situation. Verksamheten är inriktad på att genom långsiktigt bistånd åstadkomma sociala förbättringar. arbetar i 113 länder och av biståndet går till de fattigaste länderna. Vi anser att bör öka insatserna till med till . Fattigdomen och miljöförstöringen är tredje världens största fiende. Fattigdomen är också en grundläggande orsak till stora miljöskador, som det är de fattigaste grupperna som drabbas värst av miljöproblemen. Fattiga människor förstör miljön i sin kamp för att kunna överleva. Biståndet ska syfta till att skapa en uthållig utveckling, i enlighet med rekommendationerna från Världskommssionen för miljö och utveckling. Miljöförstöringen i har alltså delvis andra orsaker än i i-länderna. Fattigdomen, ofta kombinerad med en snabb folkökning, leder till en tilltagande nötning på miljön och särskilt marken. Allt sämre jordar utnyttjas för jordbruksändamål och mera skog utnyttjas för bränsle och byggnadsvirke. Återplantering försummas och återväxt motverkas av växande boskapshjordar som betar av jorden alltför hårt. Återväxtens tidscirkel blir för kort. Detta innebär minskad vegetation på det tunna jordtäcket och ökad erosion. Markens produktionsförmåga försämras. Det krävs en helhetssyn och åtgärder på många områden som tillsammans främjar en ekologiskt balanserad miljö i . Miljöfrågorna och akuta katastrofsituationer i har ett nära samband. De fattigaste människornas levnadsförhållanden kommer att ha större inverkan på de ekologiska kretsloppens framtida stabilitet än något enskilt miljöprogram. Om man alltså vill värna om miljön måste man också vara med om att ändra nationella och internationella ekonomiska system så att också de fattiga länderna får del av välfärden. Det måste gälla agerande i såväl bistånds-, som handels-och finanspolitiken. Vetskapen om att miljöproblemen är ett av de allvarligaste hindren för ekonomisk utveckling i måste leda till att miljömålet inte bara blir ett mål för biståndet utan ett övergripande mål. bidragit till miljöförstöring på grund av okunnighet hos projektplanerarna. Miljöaspekten måste genomsyra alla projekt. Det är viktigt att miljökonse- U230 kvensbeskrivningar görs av biståndsprojekten. Hänsynen till de övriga biståndsmålen får aldrig leda till att miljömålet sätts åt sidan. När det gäller att stoppa ökenspridningen, jorderosionen och överbetning har de småskaliga projekten visat sig ge goda bidrag till att främja miljön. Det kan vara projekt för odling av byskogar på allmänningar, där man via plantskola distribuerar plantor till bönderna, och undervisar dem om skogsplantering. Terrassering av odlingsjorden är en annan viktig åtgärd. kan åtgärderna vara så omfattande att samarbete med andra länder, och inom organisationer som Världsnaturunionen, IUCN, är nödvändigt. har i annan motion föreslagit att en internationell miljöfond byggs upp för omfattande miljöinsatser. Åtgärderna bör särskilt inriktas mot bevararande av den genetiska mångformigheten och mångfalden, återställande av naturresurser, energisparande och miljöförbättrande åtgärder. Det är viktigt att arbetet inriktas till hjälp till självhjälp så att mottagarländerna bygger in miljöhänsyn i sin lagstiftning, infrastruktur och information. Forskningsresurser måste tillskapas såväl genom biståndsinsatser för att skapa regionala forskningsorgan i som genom SAREC. bör inrätta särskilda professurer för biståndsinriktat jorbruk och skogsbruk i syfte att bidra till en uthållig utveckling. Inom SIDA bör kapaciteten för att handlägga miljöprojekt förstärkas, liksom kompletterande utbildningsinsatser för nuvarande personal. Dessutom bör konsulter anlitas för expertmedverkan och projektinsatser. Enskilda organisationer måste ges ökade möjligheter att medverka i ett miljöinriktat bistånd. Efter det att miljömålet för biståndet nu fastställts måste vi som nästa steg skapa garantier för att detta nya biståndsmål får genomslag i praktiken. har kritiserats hårt för att bortse från milj 2vkonsekvenserna av sina projekt. Miljögrupper och kongressen i har aktivt påverkat för att förmå dem att bygga in miljöhänsyn i sin verksamhet. Så har också skett i viss utsträckning. har lagt fram ett handlingsprogram på miljöområdet och ett stort antal miljöexperter har tillsatts eller kommer att tillsättas. Det framstår som särskilt angeläget att föra in miljöperspektivet också i skuldfrågorna, valutapolitiken och den internationella ränte-och handelspolitiken. måste utnyttja sin position i för att ge miljöfrågorna en betydelsfull roll i bankens verksamhet. Energifrågorna är en del av andra stora globala problem, såsom utvecklingsfrågorna, miljöförstöring och riskerna för kärnvapenspridning. Hanteringen av energifrågorna kommer därför att påverka om och hur dessa andra problem kan lösas. Världen skulle kunna öka sin levnadsstandard markant med en i princip oförändrad energiförbrukning jämfört med . Industriländerna skulle Mot. kunna fortsätta sin ekonomiska tillväxt och utvecklingsländerna skulle kunna U230 nå upp till denna standard som hade . slutsatsen av en internationell studie utförd av energiforskarefrån fyra olika Forskarna föreslår en långsiktig global energistrategi som är förenlig med fortsatt ekonomisk utveckling, utan att öka världens totala energiförbrukning och därmed sammanhängande problem. Nyckeln till denna strategi ligger i att man flyttar över intresset från frågor om olika energislag och deras följdverkningar till frågan om hur energi kan användas mer effektivt för att tillgodose människors behov. Utgångspunkten är att energianvändning i sig självt inte är ett mål, utan bara ett medel för att producera tjänster som förbättrar livskvaliteten. För att verkligheten skall utveckla sig i en sådan riktning behövs beslutsamma och klarsynta energipolitiska åtgärder, både nationella och internationella. Inom FN pågår ett arbete med att utveckla förnybar energi. blev en inspiration för alternativ energiproduktion i . FN antog enhälligt en resolution om främjande av förnybara energikällor. Miljöminister har i utlovat att skulle intensifiera sina ansträngningar att främja de förnybara energikällorna. Vi har dock inte sett något resultat vare sig av nationella eller internationella insatser. Istället medverkar till att försöka avskaffa de organ som handhar dessa frågor. Vi anser att bör framlägga förslag till hur ska förverkliga genomförandet av FN-resolutionen och genom bl.a. biståndsinsatser bidra till en global energistrategi. Men mycket av de totala resurserna som satsas på energiområdet anslås till olja, kol och kärnkraft. ger genom särskilt stöd till spridande av kärnkraftsteknologi. har i en annan motion föreslagit en förändring av IAEAs uppgifter. De svenska biståndsinsatserna måste vara inriktade på att hjälpa de fattigaste länderna och de fattigaste människorna i dessa länder. En stor del av insatserna är också landsbygdsinriktade. Vi anser att det borde vara en mycket kraftigare inriktning på projekt, som siktar till landsbygdsutveckling.