mot · GC02Fi701 · 1989-01-11 00:00:00 — Betalningar till och från staten har det i moderata motioner föreslagits förenklingar och förbättringar i det statliga betalningssystemet. Dessa förslag har regelmässigt avvisats av riksdagsmajoriteten, men i efterhand har ändå vissa steg tagits i moderniserande riktning. Som motiv för att avslå de moderata motionskraven har ibland hänvisats till pågående översyns- och utvecklingsarbete inom (). Denna myndighet överlämnade till regeringen en promemoria angående det statliga betalningssystemet. Däri redovisades en teknisk omläggning, som bör leda till en bättre kassahållning. Vidare belystes frågan hur ersättningen till postgirot för förmedlingen av statliga betalningar skall utformas. Slutligen diskuterades en ökad medverkan av bankerna och bankgirocentralen i denna verksamhet. Betalningarna till och från staten omfattar mycket stora belopp - . De statliga myndigheterna är därvid i princip skyldiga att använda postgirot eller . Postgirot svarar för något mer än hälften av det nämnda beloppet och en helt dominerande del av antalet transaktioner. Enligt RRV fungerar det nuvarande systemet mindre bra. Det fyller inte moderna kassahållningskrav, som servicen till både myndigheter och allmänhet företer brister. Dessa svagheter sammanhänger med att postverket för sin verksamhet ansetts behöva förräntningen av den s.k. float som uppkommer genom att in- och utbetalningarna ligger kvar i postgirot . Dessa intäkter kan uppskattas till ca . Några tekniska skäl för att behålla en float av nuvarande omfattning finns inte enligt RRV. Dessutom skulle det innebära fördelar för såväl enskilda myndigheter som allmänheten om bankgirot gavs ett ökat utrymme i den statliga betalningsförmedlingen. Moderata samlingspartiet ser det som angeläget att privatpersoner och näringsliv har tillgång till snabba och smidiga betalningsformer. Både posten och bankväsendet har utvecklat sin service. Som exempel kan nämnas att bankerna ger privatpersoner möjlighet att till ett räntebärande konto knyta olika tjänster för betalningsförmedling såsom privatgiro eller sparbanksgiro samt kort för automatiska uttag eller betalning vid köp. Denna övergång till rationella betalningsformer hämmas emellertid av att staten håller fast vid sina otidsenliga rutiner. Detta är så mycket mera allvarligt som staten gör stora förluster från kassahållningssynpunkt. Det kan ta ända , innan en betalning från ett företag eller en 1 1 1988/89.3 sami. privatperson till en statlig myndighet når sin slutstation - statsverkets Mot. checkräkning i - och därmed kan reducera statens upplåningsbe- Fi701 hov och därav följande räntekostnader. Beräkningar utförda på basis av uppgifter i den statliga utredningen girohantering (SOU 1979:35) tyder på att statsverkets korta upplåning skulle kunna minskas med inemot , om betalningar till statliga mottagare fick gå direkt till utan omvägen över postgirot. statsskulden skulle kunna minska med ca . Enligt vår mening bör statens betalningssystem fungera så kostnadseffektivt och praktiskt som möjligt. Förutsättningen härför är fri konkurrens mellan olika institut och betalningsformer. och bankerna skall då åläggas att inleverera inkommande likvider direkt till statsverkets/myndighetens konto i . Utbetalningar kan på motsvarande sätt ske genom att erforderligt belopp dras direkt på detta konto på utbetalningsdagen. Med detta system skulle staten spara avsevärda belopp, som myndigheter, företag och enskilda bereds tillfälle att fritt välja post- eller bankgiro för sina betalningar. behov av intäkter för att upprätthålla en rikstäckande verksamhet är inget hållbart motiv för att bevara orationella betalningsrutiner. Statens betalningssystem bör utformas så kostnadseffektivt och serviceinriktat som de tekniska förutsättningarna medger. Den viktiga fråga som rör finansieringen av postverksamheten i glesbygd får lösas i annat sammanhang. I , då avreglering och bättre kassahållning är nyckelbegrepp, är det inte rimligt att postgirot får behålla sin gynnade ställning, när likvärdiga eller bättre betalningsformer finns att tillgå på annat håll. Postgirots monopol vid betalningar till och från staten bör således upphävas. Ökad användning av bankgirot har det blivit möjligt att vid viss skatteuppbörd göra inbetalningar via bank/bankgiro. Det gäller källskatt (inkomst- och förmögenhetsskatt m.m.) samt arbetsgivaravgift. utbetalningar av barnbidrag, sjukpenning, pensioner m.m. kan också ske genom insättningar direkt på bankkonto. Att detta uppskattas av mottagarna framgår av att de i flertalet fall väljer att utnyttja denna möjlighet. På andra - ofta närliggande - områden föreligger emellertid inte denna valfrihet. Nedan anges ett antal exempel på betalningar, där möjlighet bör öppnas för betalningar direkt via bank. Moms och punktskatter borde kunna betalas på samma sätt som källskatt och arbetsgivaravgift, vilket skulle innebära en väsentlig förenkling för många företag och privatpersoner. Det skulle också ge dem fördelar från räntesynpunkt, eftersom inbetalningen då kan göras på förfallodagen direkt från bankkontot i stället för dagen före, vilket nu krävs när överföring måste ske från exempelvis checkkonto till postgirot. har i betänkande 1984/85:49 uttalat förståelse för detta önskemål om förenklat inbetalningssätt. Återbetalning av skatt bör kunna ske direkt till bankkonto. Det gäller återbetalning av moms och punktskatter. Men störst betydelse skulle förändringen få vid återbäring av inkomstskatt m.m. En utbetalningsavi för Mot. 1988/89 överskjutande skatt kan numera lösas in på bankkontor likaväl som på Fi701 posten. Men utsändningen via posten är en onödig omgång, som leder till extra kostnader för statsverket och ränteförluster för betalningsmottagarna. Större delen av de medel som skatteväsendet betalar till postverket för denna hantering torde kunna inbesparas genom att man övergår till en kontorutin. Säkerhetsskäl motiverar också en ändring av nuvarande utbetalningsrutiner för skatteåterbäringen. Detta understryks av brottsförebyggande rådet, som i sina båda utredningsrapporter om ökat skydd för värdetransporter (BRÅ PM 1979:1 och 1983:2) framhåller att kontantlösa betalningsrutiner bör användas i ökad omfattning. I fråga om skatteåterbäringen framhåller rådet följande (PM 1983:2, s. 19): Nuvarande utbetalningssystem innebär att stora kontanta värdemängder upplagras och hanteras. Återbetalningen av överskjutande skatt är den största punktutbetalningen . Post och banker rekvirerar då mycket stora summor från vilka sprids över landet under loppet av någon vecka. Antalet löne- och pensionskonton i bankerna som är tillgängliga för automatiska betalningar av detta slag utgör drygt 5 miljoner, vartill kommer drygt 1 miljon postgirokonton. Förutsättningarna för ökad användning av kontantlösa betalningsrutiner är därför mycket goda. Tillgång till ett rationellt och säkert utbetalningssystem finns. Detta måste utnyttjas bättre än vad som är fallet . Om den skattskyldige i samband med självdeklarationen anger ett postgiro/ bankkontonummer, kan eventuellt förekommande överskjutande skatt utbetalas direkt till detta. Denna metod - som tillämpas i med gott resultat - sparar tid, är betydligt säkrare och torde dessutom få en viss sparstimulerande effekt. Deklarationsblanketter bör således innehålla en ruta för uppgivande av kontonummer, dit vederbörande skattemyndighet åtar sig att sända eventuell överskjutande skatt. Ett alternativ kan vara att betalningsmottagaren ger sin bank i uppdrag att uppbära eventuell skatteåterbäring och sätta in beloppet på hans/hennes konto på samma sätt som sker beträffande barnbidrag m.m. Uppbörd av studiemedelsavgift via bankernas autogiro skulle medföra större effektivitet för centrala och staten, som servicen och säkerheten ökar för låntagarna. Den möjlighet till försöksverksamhet som öppnats på detta område bör utnyttjas med sikte på införande av en permanent ordning. Även räntor och amorteringar på statliga bostadslån bör kunna betalas på detta sätt. Betalningar från staten bör mer allmänt kunna avregleras. Övergången till kontoutbetalningar av pensioner, sjukersättningar och barnbidrag torde ha medfört en besparing för staten på ca , och dessutom blir det säkrare och bekvämare för mottagarna. Det är därför angeläget att andra statliga förvaltningar som gör utbetalningar kan följa efter. Det gäller t.ex. överföringen av landstings- och kommunalskattemedlen från länsskattemyndigheterna. PKbankens särställning och postverkets likviditetsförvaltning Mot. Möjligheter föreligger numera för staten att utbetala löner, barnbidrag, Fi701 pensioner m.m. via annan bank än PKbanken. Överläggningar har också förts med andra banker om en flyttning av betalningsuppdraget. Trots att staten därvid erbjöds fördelaktigare villkor, träffades nytt avtal med PKbanken. Med hänsyn till de besparingsmöjligheter som ett anbudsförfarande skulle medföra, bör regeringen uppdra åt statens löne- och pensionsverk att i föreskriven ordning föranstalta om upphandling avseende förmedling av statliga löner, pensioner och utfallande belopp på grupplivförsäkringar till kontohavare i andra banker än PKbanken. har PKbanken inte längre monopol på förvaltningen av postverkets likvida medel. Därmed har ett gammalt moderat krav gått i uppfyllelse. Den gamla ordningen framstod som allt mera stötande, efterhand som PKbanken likställdes med andra storbanker och t.o.m. partiellt privatiserades. Förändringen har dessutom gett postverket möjlighet att tillgodogöra sig de finansiella intäkter som tidigare tillföll PKbanken. I samband med att postverket övertog förvaltningen av sina likvida medel fattades emellertid beslut i vissa andra frågor beträffande postens verksamhet, där vi företräder en annan uppfattning. gavs, i enlighet med förslag från regeringen (prop. 1986/87:100 bilaga 1), bl.a. rätt att betala ränta till vissa postgirokonton och medge viss övertrasseringsrätt. Dessa möjligheter vidgar postgirots tidigare uppgift att enbart förmedla betalningsuppdrag till att också bedriva viss bankverksamhet. Redan den tidigare ordningen, som innebar att ränta endast gavs på juridiska personers konton, stod i strid med riksdagsbeslut, enligt vilket vid PKbankens tillkomst endast den del av postgirorörelsen som inte var räntebärande skulle stanna kvar inom postverket. Den senare förändringen genomfördes av postverket 1980 utan att regeringen eller godkände detta. Grundsynen att bankverksamhet inte får utvecklas inom postverket kräver att principer upprätthålls samt att således postgirot inte på egen räkning får ge inlåningsränta till några som helst kunder och att någon övertrasseringsrätt inte får tillåtas. beslut bör därför ändras. I årets budgetproposition återkommer regeringen till frågan om förvaltningen av postverkets likvida medel (prop. 1988/89:100, bil. Det föreslås att postverkets möjligheter att placera sina likvida medel skall vidgas utöver inlåningsräkning i bank och guldkantade värdepapper och att regeringen skall bemyndigas att besluta om sådana ändringar. Vi kan i och för sig tänka oss att postverket kan ges vidgade placeringsmöjligheter. Men vi är inte beredda att ge regeringen handlingsfrihet på denna punkt så länge de ovan påtalade överskridandena av gränslinjen mot bankverksamhet kvarstår. Regeringen bör återkomma till med förslag såväl i dessa avseenden som beträffande nya riktlinjer för placeringsverksamheten. Med hänvisning till det anförda hemställs Fi701 1. att som sin mening ger regeringen till känna att postgirots gynnade ställning vid statliga betalningar bör upphävas, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om snabbare överföring till och från av statens betalningar, 3. att begär att regeringen ändrar bestämmelserna om inbetalning och återbetalning av mervärdeskatt och punktskatter så att sådan betalning kan ske via bank, 4. att begär att regeringen framlägger förslag om utbetalning av överskjutande skatt i enlighet med vad som i motionen anförts, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande uppbörd av studiemedelsavgift och betalningar på statliga bostadslån, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om betalningar från staten, 7. att begär att regeringen uppdrar åt statens löne- och pensionsverk att föranstalta om upphandling avseende förmedling av statliga löner, pensioner och utfallande belopp på grupplivförsäkringar till kontohavare i andra banker än PKbanken, 8. att avslår prop. 1988/89:100, bilaga 1, punkt 4 och begär nytt förslag till riktlinjer för postverkets förvaltning av sina likvida medel i enlighet med vad som i motionen anförts. () () () () gotab 16482, 1989