mot · GC02A204 · 1989-01-12 00:00:00 — Den del av befolkningen som f.n. inte ingår i arbetskraften utgör sålunda en arbetskraftsreserv. En ökning av arbetskraftsdeltagandet i skogslänen skulle alltså betyda tillskott av arbetskraft. När lokaliseringspolitiken tillkom var ett av argumenten för den att understödja ett rationellare resursutnyttjande. Överhettning och bristsituationer i expansionsområden skulle åtgärdas genom att man via offentliga insatser understödde expansion i de delar av landet där outnyttjad kapacitet fanns. Detta argument för en aktiv regionalpolitik kommer att äga aktualitet även framöver i en situation med mer permanent brist på arbetskraft. måste regionalpolitikens former vara andra än . Lokaliseringspolitiken byggde på att staten genom selektiva bidragssystem skulle styra industriföretagens investeringar till de delar av landet där man upplevde problem. Den nya regionalpolitiken måste i stället ha en mobiliseringspolitisk utgångspunkt. Regional balans skall uppnås genom att understödja lokal mobilisering, enskilda initiativ och skaparanda. I regionalpolitiska motion utvecklas närmare riktlinjerna för en sådan politik. Denna ansats innebär att en rad sektorer vilka inte traditionellt definierats som regionalpolitiska nu får relevans i detta sammanhang. Politiken måste syfta till att skapa och understödja allmänna miljöer där skapande och enskilda initiativ kan frodas. Därmed blir frågor om utbildning och forskning, kommunikationer och även kultur viktiga vid sidan om stödsystemen. Det är av mycket stor vikt att man även i de delar av landet som upplever problem kan skapa förutsättningar för god utbildning och goda kontakter med landet i övrigt jämte ett gott kulturutbud. En central aktör i detta sammanhang är länet. Mot denna bakgrund har drivit på och deltagit i beslut om kraftigt höjda länsanslag, och vi vill också öka friheten att på länsnivå avgöra dessa anslags användning. När det gäller de centralt givna stöden förespråkar vi en politik där dessa ges mer generell inriktning. Den tidsperiod vi här diskuterar kommer med all sannolikhet att präglas av en snabb teknisk utveckling. har informationstekniken genomgått en utveckling som mycket väl kan karakteriseras som en revolution. Det finns inget som tyder på att takten i utvecklingen kommer att avstanna. Även inom andra områden - som biotekniken - kan en mycket snabb utveckling väntas. i perspektiv av den demografiska utveckling vi relaterat i det ovanstående kan flera slutsatser dras rörande den tekniska utvecklingens roll. För det första understryks det felaktiga i en politik som bygger på en negativ inställning till ny teknik och därmed en negativ inställning till fortsatt ekonomisk omvandling och utveckling. Den nya tekniken innebär att produktiviteten i arbetet kan öka, vilket är ett nödvändigt villkor för att vi skall klara en situation med minskade årskullar i de aktiva åldrarna. Vissa ser den tekniska utvecklingen som ett hot mot sysselsättningspolitiska mål. Denna syn vilar på bräcklig grund - och kommer i än högre grad att göra det . En snabb teknisk utveckling kan leda till arbetslöshet på kort sikt. Det är vanligen lätt att peka ut de existerande arbetstillfällen som försvinner genom t.ex. datorisering. Samma utveckling medför dock att nya arbetstillfällen också skapas. Ökade krav kommer därför att ställas på en politik som snabbt kan lösa anpassningsproblem och som kan underlätta rörlighet på arbetsmarknaden. Den tid som människor befinner sig utan arbete måste minimeras. Detta blir än viktigare då andelen av befolkningen i aktiv ålder är mindre än . En effektiv förmedling bör leda till att behovet av andra arbetsmarknadspolitiska åtgärder minskar. har AMS genomfört ett förnyelsearbete. Målstyrning har ersatt detaljreglering. AMS skall som man uttrycker det gå från att vara myndighet till att vara serviceföretag. Viktiga beståndsdelar i detta arbete är bland annat en ökad satsning på långsiktiga åtgärder, tillgänglighet, resultatuppföljning och öppenhet för lokala initiativ. Satsningen på långsiktiga åtgärder innebär en ökad betoning på insatser för näringslivet. Genom att skapa en relation till företagen på orten hoppas man uppnå ett mera effektivt förmedlingsarbete och en förbättrad service för både företag och arbetssökande. Detta närmande till näringslivet skall baseras på en förmåga hos arbetsförmedlingarna att påta sig rekryteringsuppdrag och ge en god rekryteringsservice till företagen. En ökad anpassning efter de lokala förhållandena är en förutsättning för detta arbete. Förändringen av AMS arbete utgör ett steg i riktning mot en sådan lokal anpassning. Det är mycket positivt att ansvar delegeras till lokal nivå och att arbetsförmedlingarna själva får ta ställning till de önskemål om service som finns på orten. Detta får dock inte innebära att arbetsförmedlingen tar över uppgifter som åligger företagen och inte heller att förmedlingarna förlorar insikten att deras främsta uppgift är att hjälpa människor utan arbete att hitta ett sådant. Förändringen innebär också rationaliseringsmöjligheter inom AMS. Vår bedömning är att detta arbete bör kunna fortsätta bl.a. genom ökat teknikutnyttjande. En väl skött statlig arbetsförmedling, med starka lokala enheter, måste Mot. 1988/89 vara den stabila grunden för förmedling av jobb och för att ta hand om A204 stödåtgärder som behöver finnas. Enligt vår mening skulle det dock vara en fördel om vissa arbetsuppgifter kan utföras av förmedlingar knutna till yrkesområden med speciella behov. En ökad mångfald inom förmedlingsområdet skulle ytterligare stärka den flexibilitet och anpassbarhet som utgör en förutsättning för en effektivare arbetsmarknad. Detta krav på mångfald inom arbetsförmedlingsområdet innebär inte att vi gör avkall på kraven på en effektiv offentlig arbetsförmedling. De offentliga förmedlingarna bör tillhandahålla en god service över hela arbetsmarknaden. Därför behövs kännedom om alla lediga platser för extern rekrytering och ett väl utbyggt kontorsnät med god teknisk utrustning. När en sådan service finns tillgänglig för alla utan avgift kan det finnas klara fördelar med privata förmedlingar som komplement. Det skulle förmodligen förbättra servicen till såväl arbetssökande som arbetsgivare och innebära en stimulerande utmaning för de offentliga förmedlingarna. Argumenten för ökad mångfald inom den offentliga sektorn är relevanta även för detta område: valfriheten ökar för den enskilde som möjligheterna ökar för de anställda att få utlopp för sin kreativitet. Vi vill därför upprepa det krav vi framfört i andra sammanhang på att tillåta mer än en form av arbetsförmedling. Huvudinriktningen inom arbetsmarknadspolitiken måste även framöver vara den s.k. arbetslinjen. Den långsiktiga situationen vad gäller arbetskraftsutbudet är ingen orsak att ompröva denna ståndpunkt - tvärtom blir den ännu mer relevant. Det skydd som erbjuds dem som trots denna politik drabbas av ofrivillig arbetslöshet är inte tillfredsställande. Den omfattar inte alla. Det finns därför starka skäl för att införa en allmän arbetslöshetsförsäkring. En sådan bör i princip omfatta alla i åldern som står till arbetsmarknadens förfogande. Ersättningen bör utgå till alla såväl löntagare som företagare. Ett sådant generellt system skulle enligt vår mening sannolikt medverka till en effektivare arbetsmarknad. Vetskapen att man omfattas av ett likformigt, generellt skydd mot arbetslöshet skulle sannolikt minska eventuellt motstånd mot rörlighet. Regeringen bör utarbeta ett förslag i enlighet med vad som här anförs. När regeringen under /87 slopade starthjälpen försvann en stödform vars syfte var att underlätta rörlighet på arbetsmarknaden. motsatte sig förslaget. Det är bra att de nu återkommit, om än med benämningen merkostnadsbidrag. är attityderna till internationell rörlighet av arbetskraft hårda. Företag som saknar personal får i regel inte tillstånd av länsarbetsnämnderna att anställa utländska medborgare som inte redan bor i - inte ens om de sökt med ljus och lykta efter människor med den rätta kompetensen i . Vi anser att denna attityd från myndigheterna måste mjukas upp. Det kan inte vara rimligt att konsekvent hindra företag från att rekrytera arbetskraft utifrån om den omöjligtvis finns att få i . Inom EG:s tolv medlemsländer pågår nu en intensiv utveckling för att A204 förverkliga den inre marknaden. Fri rörlighet över gränserna skall även arbetskraften få. anser att vi måste få ett nära samarbete och en långtgående integration med EG-marknaden. Den ambitionen måste innebära att vi också är öppna för att tillåta arbetskraftsrörlighet mellan och EG. arbetar många svenskar ute i , i företag och i internationella organisationer. Ytterligare många, kanske framförallt unga människor, ser nya möjligheter i en internationaliserad värld med öppnare gränser. Det är inte självklart att öppnare gränser mot skulle innebära en nettoinvandring till . Det kan mycket väl bli så, åtminstone inom vissa specialiteter och kompetensområden, att flödet kommer att gå ut från . Exempel finns redan på hur de svenska inkomstskatterna försvårar forskningssamarbete med andra länder: utländska gästforskare har beviljats undantag från våra höga marginalskatter. I det ålderschocksperspektiv som vi inledningsvis skisserade är det därför av största vikt att vi från svensk sida arbetar för en stor öppenhet i båda riktningarna. Argumenten för att lägga stor vikt vid att arbetsmiljöerna skall vara goda är flera. Inte sällan är det så att de föroreningar vi kan notera utanför arbetsplatsernas väggar finns i koncentrerad form innanför dessa väggar. På allmänna grunder är det oacceptabelt med arbetsmiljöer vilka skadar arbetstagarna eller sliter ut dem . brukar det hävdas att det finns en oöverstiglig konflikt mellan lönsamhetskrav och arbetsmiljökrav. Som allmän karakteristik av förhållandena inom arbetsmiljöpolitiken är detta felaktigt. En god arbetsmiljö är också ett sätt att hushålla med personalen; en minskad personalomsättning och sjukfrånvaro kan medföra viktiga positiva effekter på ett företags lönsamhet. I tider av brist på arbetskraft utgör en god arbetsmiljö även en viktig faktor för att underlätta rekrytering. Det finns flera kopplingar mellan arbetsmiljöpolitiken och det framtidsperspektiv vad gäller arbetskraftsutbudet som denna motion utgår från. Dels finns de ovan nämnda synpunkterna om relationen mellan god arbetsmiljö och t.ex. minskad sjukfrånvaro. Dels kommer arbetsmiljöpolitiken att ställas inför särskilda krav i när en allt större andel av arbetskraften befinner sig i högre åldrar. Det är inte omöjligt att den ökning av belastningsskadorna vi redan kan notera bl.a. beror på att de stora ålderskullar som är födda nu börjar nå åldrar där förslitningsskador börjar göra sig påminda. De åldersrelaterade arbetsmiljöskadorna kan sålunda bli mer märkbara framöver. Vi har självklart ingenting emot att regeringen beslutat tillsätta en kommission med uppgift att bl.a. inventera den aktuella situationen vad gäller arbetsmiljöns utveckling. Vi förutsätter dock att kommissionen inte endast skall studera de 400 000 farligaste arbetsplatserna. Av ännu större vikt är att man har en bred ansats, där förhållanden och utvecklingstrender inom området som helhet studeras. Kommissionen bör också studera vilka Mot. 1988/89 problem som kan uppstå inom arbetsmiljön på , bland annat mot A204 bakgrund av den demografiska utgångspunkt vi diskuterat i det ovanstående. I detta sammanhang vill vi också poängtera att tillkomsten av arbetsmiljökommissionen inte får medföra att dubbelarbete utförs. Inom bl.a. arbetarskyddsstyrelsen pågår ett omfattande forsknings- och utredningsarbete som en del av den ordinarie verksamheten. Den nytillsatta kommissionens uppgift måste vara att koncentrera sig till frågor som inte inryms inom detta. Statistiken över arbetsolycksfall visar att det är inom den offentliga sektorn som olyckorna ökat . Talen visar på en ökning med mellan . Inom andra sektorer har olycksfallen minskat. Inom tillverkningsindustrin, t.ex., har de minskat med ungefär en fjärdedel. Förhållandena inom den offentliga sektorn måste alltså på ett helt annat sätt än under tidigare debatter om arbetsmiljöfrågorna ges stor vikt. Detta är icke minst viktigt mot bakgrund av att vi kan förutse ökade krav framöver på den offentliga sektorn - icke minst gäller det vården. I motion om den offentliga sektorn framförs en rad krav i syfte att öka valfriheten och effektiviteten inom denna. Vi vill i detta sammanhang understryka att de reformer vi vill se i riktning mot ökad decentralisering, frihet för personalen och mångfald måste ses också ur ett arbetsmiljöperspektiv. Flera av de föreslagna reformerna kommer att innebära att den psykiska och sociala arbetsmiljön i den offentliga sektorn förbättras. Den ökade decentraliseringen kommer dessutom att underlätta lokala lösningar på arbetsmiljöproblem. har fått direktiv att studera möjligheterna att införa ekonomiska styrmedel inom arbetsmiljöområdet. Detta skulle innebära att det system länge kämpat för inom den allmänna miljöpolitiken - miljöavgifter - också tillämpas mot risker i arbetsmiljön. Vi ser positivt på att denna möjlighet nu undersöks. Om man kan finna ett system med avgifter, eller någon annan form av ekonomiska styrmedel, där dessa relateras till skador och sjukdomar vilka kan visas direkt härröra från arbetsmiljöbrister på den aktuella arbetsplatsen, skulle det sannolikt få en styreffekt mot bättre arbetsmiljöer. Sannolikt kommer de arbetsmiljörisker vilka bäst angrips via förebyggande åtgärder att ha ökad relevans framöver. Mot denna bakgrund är det viktigt att icke minst den lokala partssamverkan fungerar väl. Minst lika viktigt är att den allmänna utvecklingstakten i näringslivet är hög. Inte sällan är det så att de avgörande besluten om arbetsmiljön tas i samband med ny- och reinvesteringar. Sådana beslut kan vara svåra att ändra när anläggningen väl tagits i drift. Ett näringsliv i utveckling, goda konkurrensvillkor och en god vinstnivå utgör sålunda viktiga förutsättningar för, inte hot mot, en fortsatt förbättring av arbetsmiljöerna. Det är i expansionsskeden som möjligheterna finns att ianspråkta den nyaste tekniken och fatta de ofta strategiska besluten om arbetsmiljöns utseende. Reformera den offentliga sektorn! Den offentliga sektorn har fått allt svårare att rekrytera och behålla personal. Det har kommit många larmrapporter om detta . Problemen märks bl.a. på minskat antal sökande till vårdutbildningar, på daghem och vårdavdelningar som stängs p.g.a personalbrist. Domare, officerare, skattejurister och tekniker hoppar av till mer lönsamma arbeten i näringslivet. Var åttonde Iågstadielärare har lämnat yrket . Sjukskrivningsfrekvensen hos bl.a. socialsekreterare är hög, liksom personalomsättningen. Det finns också undersökningar som visar att de offentligt anställda ofta har en mer negativ bedömning än privatanställda t.ex. vad gäller befogenheter att planera sitt dagliga arbete, belöningssystem och uppmuntran för extra insatser och bättre utfört arbete samt karriärmöjligheterna. har i partimotioner föreslagit en rad åtgärder för att vända den negativa trenden inom den offentliga sektorn. Vår syn på de två reformationerna, dvs inre förnyelse genom ökad flexibilitet och yttre reformation genom ökad konkurrens från enskilda alternativ, beskrivs i vår partimotion om den offentliga sektorn. De förslag som utvecklas i den motionen är i högsta grad relevanta också i arbetskraftsbristperspektivet. Den inre reformationen innebär att människor får större valfrihet i den offentliga servicen. Politiker skall ange mål och kontrollera resultat - inte lägga sig i alla detaljer. De anställda - som besitter den största sakkunskapen och erfarenheten - måste få större utrymme för sin professionalism. Dessutom behövs en yttre reformation som släpper fram enskilda initiativ. Då ökar mångfalden och människors valfrihet både som kunder och anställda. Då tvingas alla aktörer bli effektivare. Ökad konkurrens stimulerar därför också den offentliga verksamheten. Som ett exempel på insatser där ökad flexibilitet krävs kan nämnas den offentliga personalpolitiken som varit mycket konservativ och stel. Felet ligger inte enbart hos arbetsgivarna utan beror också på de fackliga organisationerna. Antal tjänsteår och formella meriter har ofta betytt mer än kompetens och skicklighet. Möjligheterna att ta egna initiativ och att få personlig utdelning av kreativa idéer är alltför begränsade. Lönesättningen är för stel och lönenivåerna för sammanpressade. Den yttre reformationen handlar om att uppmuntra alternativ till de offentligt producerade tjänsterna. Enskilda alternativ har stor betydelse som nyskapare, katalysatorer och inspirationskällor också för den offentliga sektorn. Det finns många exempel på att enskilda alternativ har fört fram nya idéer som sedan har fått bredare genomslag, allt ifrån samskolor och barnkrubbor till cityakuter och hemläkarjourer. Enskilda alternativ kan naturligtvis också ha fördelar som inte är mätbara i ekonomiska termer, t.ex. i form av personligt engagemang, starkare profilering och mindre institutionsprägel. Idéburna alternativ som drivs av t.ex. föreningar och kyrkor, kan tillföra kvaliteter som är svåra att föra in i den offentliga verksamheten. Detta innebär givetvis inte att enskilda alternativ alltid är bättre än Däremot kan man utgå ifrån att en offentlig producent blir bättre Mot. om den utsätts för konkurrens. Även konkurrens mellan olika offentliga A204 producenter kan ha en sådan effekt. Men det är bara då enskilda alternativ tillåts verka på rimliga villkor som de offentliganställda kan få en chans att visa att de verkligen är bäst. Det är i mycket hög grad de anställdas motivation och kompetens som avgör kvalitet, service och effektivitet i produktionen av tjänster. Det finns allvarliga brister i den offentliga personalpolitiken. En huvuduppgift inför 1990-talet är att frigöra den kraft som finns hos de offentliganställda. Ett övergripande mål för den offentliga löne- och personalpolitiken är att underlätta rekrytering och utveckling av bra arbetskraft. Den offentliga sektorn måste kunna erbjuda konkurrenskraftiga arbetsvillkor i förhållande till den privata sektorn. Detta kan visserligen kosta en del. Men man bör komma ihåg att en otillräckligt kvalificerad personal och en hög personalomsättning ofta innebär höga kostnader i onödan. Den offentliga sektorn behöver ett mer flexibelt lönesystem för att klara denna uppgift. Den offentliga sektorns attraktionskraft på arbetsmarknaden är dock bara delvis en fråga om löner och andra direkt mätbara anställningsvillkor. Även det s k osynliga kontraktet, dvs den anställdes befogenheter, ansvar, relationer till chefer etc., har stor betydelse. Lärare, sjuksköterskor, hemvårdare, byrådirektörer och andra offentliganställda måste ges möjligheter att pröva egna idéer till att förbättra verksamheten. Många verksamheter utvecklas bäst om alla anställda kan förenas kring en speciell idé, t.ex. en viss pedagogisk metod eller vårdideologi. För att metoden skall fungera krävs att personal och konsumenter är motiverade. Helst skall de ha sökt sig till skolan, vårdhemmet etc. just därför att de tror på idén. Möjlighet till idébildning och profilering förutsätter därför att man lokalt kan skapa flexibla lösningar av organisation, personalrekrytering Den offentliga sektorn måste bli bättre på att använda belöningar till de anställda, såväl individuella som kollektiva. Om man gör besparingar på en arbetsplats måste de anställda kunna få behålla en del av vinsten för t.ex. personlig utveckling eller för att förbättra verksamheten. Även resultatlöner och resultatbonus bör bli vanligare. Förnyelse också inom det privata näringslivet Den offentliga sektorn är politiskt reglerad. Därför går det också att skapa förutsättningar för förbättringar av den genom politiska beslut. Det innebär inte att det endast är där som åtgärder krävs för att lösa brist på arbetskraft och förbättra arbetsmiljöerna i vid bemärkelse. Under den nuvarande högkonjunkturen har många företag fått erfara att de befinner sig på en säljares marknad där arbetstagarna i ovanligt stor utsträckning kan välja mellan flera potentiella arbetsgivare. Detta är fallet i de överhettade storstadsområdena, men även i det företagstäta och det industritäta Norrköpings-Linköpingsområdet, för att bara nämna några exempel. Generellt har det främst varit hotell- och restaurangbranschen, transport- och samfärdselbranschen, inkl. post och Mot. 1988/89 tele, banker och försäkringsbolag, samt den privata tjänstesektorn (förutom A204 stat och kommuner) som har rapporterat in ett ökande antal kvarstående lediga platser - dvs. brist på personal. Den privata tjänstesektorn var för övrigt den bransch som uppvisade den största sysselsättningsökningen, eller hela 40 000 personer () av den totala sysselsättningstillväxten på 58 000 personer. Industriarbetslösheten är nere i och industrin som helhet väntas få fortsatta problem att rekrytera i stort sett alla typer av yrkesarbetare . Det gäller även yrkesgrupper med relativt kort utbildning. Dessutom saknas tekniker inom industrin. Situationen har gjort att många företag tvingats vässa argumenten för att locka människor till sig och därför skapat en rad förbättringar i arbetsvillkoren. Dit hör flexibla och valfria arbetstider, ambitiösa program för intern utbildning och utveckling, erbjudanden till de anställda att köpa konvertibler, andel-i-vinstsystem och sist men inte minst försök att göra själva arbetsinnehållet mera attraktivt. Naturligtvis hör också löneläget dit, men konkurrensen om arbetskraften gör att företagen i de mest attraktiva och/eller bristdrabbade branscherna vittnar om att de pekuniära aspekterna inte förslår. Det är inte endast lönen som styr. För industriföretagens del handlar det t.ex. också mycket om försöka att förändra attityderna till industriarbete hos de nyinträdande på arbetsmarknaden. En undersökning som tidningen gjort (nr 46/88) visade t.ex. att vissa branscher upplevs som avsevärt mera lockande än andra för ungdomarna, nämligen de som representerar vissa positivt färgade möjligheter-en bättre arbetsmiljö, en känsla av delaktighet, möjlighet till kontakt med andra människor. Motpolen är industrin som, i likhet med den offentliga sektorn, står för tristess, byråkrati och ofrihet. Uppenbart är att mycket återstår att göra på dessa områden och att långt ifrån alla företag insett vikten av att förbättra arbetsmiljön. Även om en mycket stor del av förändringarna inom företagen inte berör områden där beslut fattas av politiker utan snarare är en fråga för varje enskilt företag och dess anställda eller arbetsmarknadens parter, finns all anledning att följa dessa utvecklingstendenser noga. Inom de överhettade områdena finns spjutspetsföretag när det gäller attraktionskraft som har en hel del att lära andra, såväl inom det privata näringslivet som den offentliga sektorn. De akuta problem med arbetskraftsbrist som här beskrivits för näringslivet har sina motsvarigheter i det längre perspektivet, även när industrikonjunkturen vänder nedåt. Det beror på den demografiska strukturen och de minskade ungdomskullarna. Att inom företagen skapa arbetsorganisationer som möjliggör inflytande och karriärvägar för dem som kommer efter det stora antalet fyrtiotalister som kanske besätter en stor del av alla chefsposter blir en utmaning. En annan blir förstås att öka produktiviteten hos de anställda och organisera arbetet så att det behövs färre personer att utföra det när inflödet av arbetskraft avtar. Det gäller även kvalitet Mot. Bristproblemen på dagens och framtidens arbetsmarknad kan inte lösas med aldrig så effektiva åtgärder för att öka kvantiteten, om inte också kvaliteten förbättras. Lika lite som en ständigt ökad insats av mängden energi eller råvaror i produktionen, kan en fortgående ökning av de totala arbetsinsatserna i det långa loppet vara lösningen.