mot · GC02Jo257 · 1989-01-24 00:00:00 — 1988/89: Jo257 av m. fl. (m) Jordbruket 1988/89 Jo257 Jordbruket utgör ett väsentligt inslag i det svenska samhället. Det ger oss bra livsmedel och är en förutsättning för en befolkad landsbygd. Den svenske jordbrukaren är förvaltare av ett kulturarv. Från beredskapssynpunkt är det viktigt att upprätthålla ett effektivt och rationellt jordbruk. Livsmedelsproduktionen bör under fredstid inriktas på en hundraprocentig försörjning. Skogen är av avgörande betydelse för många jordbruksfastigheters fortbestånd, ger brukaren inkomster, och landet stora exportintäkter. Inom många områden i vårt land är skogsbruket den dominerande näringen. jord- och skogsbrukare skall vara fria företagare. Ägande och förfoganderätt till mark är en förutsättning för detta. En allt mer ökad statlig styrning är ett hot mot näringens utvecklingsmöjligheter. Vår grundläggande inställning är att information, rådgivning och stimulanser bör ersätta tvång och regleringar. Moderata samlingspartiet vill åstadkomma en successiv avreglering av jordbruket. Omvärldens skydd och stöd för sin jordbruksproduktion nödvändiggör ett gränsskydd även för svenskt jordbruk. Avregleringen måste därför anpassas till i första hand den som sker inom ramen för västvärldens jordbrukspolitik och ske i takt med denna. Jord- och skogsbruket styrs också i övrigt av statliga lagar och regler, en del av dessa kan avskaffas. Vissa kan förenklas. Jordbruksnäringen måste huvudsakligen själv komma till rätta med sina överskottsproblem och bör få en rimlig tid för att finna alternativ. En effektiv jordbruksproduktion innebär att insatsmedel i form av gödning och växtskyddsmedel får användas efter grödans behov. Miljöanpassning inom jord- och skogsbruket är både möjlig och nödvändig. Ett effektivt jordbruk går att förena med god miljö. Den moderata skattepolitiken har en gynnsam inverkan även på denna näring. Moderata samlingspartiet anser att en betydande andel av den offentligt ägda jorden och skogen skall säljas till enskilda jord- och skogsbrukare. Jordförvärvslagen och prisprövningen skall slopas för enskilda personer. Den bör däremot bibehållas när det gäller juridiska personer. I proposition 1988/89:100 redovisar regeringen bl. a. att en parlamentarisk arbetsgrupp tillsatts för att ompröva jordbrukspolitiken. 1 1988/89. Regeringens utgångspunkt för gruppens arbete är att nya metoder skall Mot. 1 införas oavsett resultatet av dessa. Vår utgångspunkt är att ett livskraftigt svenskt jordbruk skall bibehållas och att jordbrukarna även skall vara självständiga företagare. Politikernas uppgift är att skapa förutsättningar för att så kan ske. kan inte heller leva isolerat från omvärlden. Den pågående Uruguay-rundan i kan komma att leda till dramatiskt förändrade förutsättningar för jordbruksstödet i hela världen. bör aktivt verka för att där få en internationell minskning av stödet till stånd. Strävandena att harmonisera näringsliv med EG:s bör också innefatta jordbruket, som således omfattas av den strategi för stegvis anslutning till EG som vi förordar. Jordbruket är en viktig basnäring i . Den måste säkerställa en trygg livsmedelsförsörjning i fred men även i kris och beredskapssituationer. En levande landsbygd bibehålles genom kombination jord skog och andra näringar. Den inhemska livsmedelsproduktionen fördelad över hela landet bör under fredstid inriktas på en hundraprocentig försörjning. Därigenom skapas också rimliga förutsättningar att klara försörjningstryggheten vid kris och krigssituationer. Denna produktion bör betalas direkt genom konsumentpriserna. Produktionen därutöver måste dels täcka behovet av livsmedelshjälp, katastrofbistånd och viss annan produktion som från samhällets synpunkt är angelägen. För denna produktion bör det allmänna stå för merkostnaderna. Jordbrukarna är den bästa garantin för att odlingslandskapet kulturarvet bevaras och förvaltas samt att stora miljövärden och en levande landsbygd kan värnas. Den svenska jordbruksnäringen styrs emellertid hårt av olika statliga och halvstatliga regleringar. Stat och kommun har skaffat sig allt större befogenheter att reglera markanvändningen. Den enskildes rätt att äga och bruka sin mark har urholkats. Detta har hämmat initiativlusten och utvecklingsmöjligheten inom näringen. Brukarens egna idéer måste, enligt vår mening, i stället stimuleras och tas tillvara. Aviserade ändringar i fastighetsbildningslagen skulle dock kunna leda till mer av önskvärd mångfald och flexibilitet i näringen. Regionalpolitiken underlättas om jord- och skogsbruket ges långsiktiga och klara signaler för verksamhet och utveckling. Stor oro och osäkerhet råder bland näringens utövare. Fortsatt oklarhet skapar ovisshet och misstro samt oreparerbara skador för näringen. De unga söker sig i allt mindre omfattning till lantbruksutbildningen och rekryteringen av kunniga yrkesutövare äventyras. I ett läge där det framöver kan förväntas än högre krav på den enskilde företagaren är detta mycket allvarligt. Jordbrukspolitiken har ständigt varit under debatt. Kraven har ställts att jordbruket skall producera livsmedel av hög kvalitet och till rimliga priser. En ständig rationalisering har därför varit ett naturligt och nödvändigt Mot. 1 inslag i den förda jordbrukspolitiken. Jordbruket i har lyhört sökt anpassa sig till ställda krav. Bonden har blivit allt skickligare, använt känd och beprövad teknik, följt forskningens nya rön och en allt intensivare rådgivning. Livmedelsråvarorna som produceras i har hög kvalitet. Den hygieniska standarden ligger på en hög nivå. Kraven på ytterligare åtgärder då det gäller djurhållning och hänsyn till miljön leder till nya kostnadsökningar. Näringen, som redan tidigare belastas av höga produktionskostnader såväl för arbetskraft, maskiner som handelsgödsel, proteinfoder m.fl. produktionsmedel, har lönsamhetsproblem. Riksdagsbeslutet innebar starka krav på att näringen själv skulle ta ansvaret för en anpassning av animalieproduktionen medan staten skulle ta ett delansvar för spannmålsöverskottet. Regeringen har emellertid under det innevarande regleringsåret svikit då det gäller det 40-procentiga delansvaret. infördes förbud mot stråförkortningsmedel och cirkulerade planer på kraftigt sänkta spannmålspriser. har nya skattehöjningar på handelsgödsel och växtskyddsmedel införts, som höjt produktionskostnaderna ytterligare. Beslut om avveckling av tvåprissystemet på mjölk har tagits. Lantbruket har f. n.. uppnått ganska god balans inom animalieproduktionen och dessutom genom omställning-90 lyckats sänka spannmålsöverskottet. har nya orosmoln dykt upp: från med sina revolutionerande synpunkter om jordbrukspolitiken, om säkerhetspolitiska aspekter på livsmedelsförsörjningen med utvärdering bl. a. av jordbruksstödet/skyddet ur beredskapssynpunkt, samt studie av svensk jordbrukspolitik och dess jordbruksstöd/skydd. Jordbruket är ett nyckelområde i den stora multilaterala handelsförhandling som äger rum inom . Förhandlingarna omfattar samtliga åtgärder som direkt och indirekt påverkar jordbrukshandeln. De syftar bl. a. till att liberalisera handeln och förbättra konkurrenssituationen genom ökad disciplin och gradvis neddragning av stöd och skydd till jordbruket. Förhandlingarna har främst inriktats på en frysning av nuvarande stöd och skydd, samt metoder för att dra ner stödet. Vid mötet i har man i förhandlingarna inte lyckats nå enighet kring jordbruksfrågorna. Förhandlingarna har ajournerats till . Skulle en överenskommelse om en frysning av jordbrukets stöd och skydd komma till stånd kan komplikationer uppstå för genom att kostnadsutvecklingen och inflationstakten i vårt land är högre än omvärldens. Regeringen har tillkallat en parlamentarisk arbetsgrupp med huvudsaklig uppgift att utforma förslag till en ny livsmedelspolitik fr. o. m. fl 1988/89. dagens politiska partier är representerade i arbetsgruppen till vilken adjungerats representanter för jordbruket (LRF) och konsumenterna (jordbruksnämndens konsumentdelegation). I regeringens budgetproposition 1988/89:100 framhålles att den första utgångspunkten för arbetsgruppens arbete är att uppnå ett lägre gränsskydd . Dock skall det pågående arbetet i beaktas och en ensidig svensk neddragning av gränsskyddet sägs inte vara aktuell. Vidare skall gruppen söka uppnå en minskning, och i vissa fall borttagande, av de interna marknadsregleringarna på de jordbruksprisreglerade produkterna. Tekniken med pris- och avsättningsgarantier avses omprövas. Dessutom aviseras att nya medel bör utvecklas för att nå bl. a. de berdskapsmässiga, regionalpolitiska och miljömässiga målen. Arbetsgruppens uppgift är att utvärdera livsmedelspolitiska beslut, utforma förslag till en ny livsmedelspolitik fr. o. m. 1990 samt föreslå en provisorisk lösning för om en sådan blir nödvändig med hänsyn till GATT-förhandlingarna. Med hänsyn till uppdragets omfattning och efarenheten av tidigare jordbruksutredningars tidsbehov syns det oss att den parlamentariska arbetsgruppen, som inlett sitt arbete, står inför en övermäktig uppgift. En nations möjlighet till oberoende och trygghet begränsas i hög grad av dess produktionskapacitet av livsnödvändiga varor. Livsmedelsproduktionen intar här en särställning. Jordbrukspolitiken har därför varit inriktad på att jordbruket skall klara av att försörja vårt land med livsmedel även under avspärrning och krig. Det medel som valts i är att hålla lönsamheten i jordbruket på en sådan nivå att en tillräcklig produktion erhållits. 1 dagens är avkastningen i jordbruket beroende av importerade insatsvaror. Därför behövs det en viss säkerhetsmarginal mellan fredsproduktionen och den tänkta krisproduktionen. Denna marginal tar sig uttryck i en målsättning för lägsta antalet mjölkkor, lägsta tänkbara areal åker etc. Lagerhållningens omfattning och inriktning har också stor betydelse.Tillgången på kvävegödselmedel måste ägnas speciell uppmärksamhet, eftersom ammoniaktillverkning har upphört. På grund av den strategiska betydelsen skyddar eller stöder alla med jämförbara länder sitt jordbruk på olika sätt. Två principer kan urskiljas. Högprislinje med en inhemsk prisnivå över världsmarknadspriserna. Detta åstadkoms med ett gränsskydd vid import. Gränsskyddet motsvarar i princip skillnaden mellan åsyftat inhemskt pris och världsmarknadspris. Lågprislinje med en inhemsk prisnivå vilken är lika med världsmarknadspriserna. Ett direkt statligt stöd måste då utgå till jordbrukarna. Detta är den linje som vi valt att använda i . Fördelen med en högprislinje är att den är generell. Jordbrukarna får konkurrera på lika villkor under stor marknadspåverkan. Producerar jordbruket mer än vad som efterfrågas av någon vara får antingen priset i sänkas eller också måste varan exporteras. Även då blir priserna till producenterna lägre. En högprislinje medför att jordbruket fortsätter att utvecklas tekniskt, biologiskt och marknadsmässigt. Byråkratin för att administrera gränsskydd och därmed följande prisreglering är relativt begränsad. Fördelen med en lågprislinje är att landets komparativa fördelar slår igenom i jordbruksproduktionen. Detta medför dock att färre produktionsgrenar kan konkurrera. Ett ensidigare jordbruk blir följden. En lågprislinje betyder att jordbrukarna blir helt utlämnade åt politiska beslut genom att den måste kombineras med statsbidrag i en eller annan form. Politikerna kan genom t. ex. arealbidrag välja vilka jordbruk som skall stödjas. Stödbeloppen kan differentieras efter vad som är politiskt gångbart för dagen geografi, djuretik, intensitet etc. Ett totalreglerat jordbruk blir följden. Byråkratin blir massiv. Utvecklingen hämmas om bidragen inte utgår efter prestation. Eftersom vi nu har en högprislinje riskerar dessutom dagens jordbrukare att vidkännas stora kapitalförluster vid en övergång till en ren lågprislinje. Alla jordbruksutredningar har prövat frågan om vilken av dessa två principer som är att föredra. Alla har kommit till slutsatsen att en högprislinje är lämpligast. En enig riksdag sade 1985: Såväl statsfinansiella skäl som behovet av omfattande regleringar för själva jordbruksföretagen talar mot en världsmarknadsprislinje. För oss moderater, som vill minska politikerinflytandet och ge ett större ansvar till de enskilda medborgarna, är det en främmande tanke att medverka till införande av ett politikerstyrt jordbruk. Vi avvisar därför ett införande av en renodlad lågprislinje och därav följande arealbidrag eller andra stöd. Att vara självförsörjande med baslivsmedel är ett huvudmål för i stort sett alla världens länder. En betydande överskottsproduktion av framför allt spannmål har uppstått i de västliga industriländerna. Den internationella spannmålsmarknaden karakteriseras därför i överskottssituationer av låg kommersiell efterfrågan. Marknaden kännetecknas då av låga priser och avsättningssvårigheter. Torkan 1988 i bl. a. har lett till minskade världslager och f. n.. högre världsmarknadspriser. Å andra sidan tycks öka odlingsarealen 1989. Syftet anses vara att sätta handelspolitisk press på . Inom EG är f. n. smörberget borta och visst inköpsbehov av torrmjölk föreligger. Detta tyder på att man även inom EG nu är angelägen om att uppnå en bättre produktionsbalans och att minska exportkostnaderna. En betydande del av EG:s budget åtgår för prisreglerande åtgärder på jordbrukets område. En strävan efter avreglering och ökad öppenhet mellan länderna även då det gäller handeln med jordbruksprodukter är nu på gång. En sådan utveckling måste ske ömsesidigt och i samma takt länderna emellan. kan givetvis inte ensidigt avveckla sitt jordbruksskydd, men bör deltaga i de internationella förhandlingarna och där arbeta för en rättvis gemensam avreglering. Trots detta kan det bli tal om en utmaning för svenskt jordbruk. En viktig förutsättning för ett positivt resultat för vidkommande är dock att vårt jordbruk även får bedrivas på ett effektivt och rationellt rätt. Moderata samlingspartiet vill successivt avreglera det svenska jordbruket. Situationen på världsmarknaden och de övriga industriländernas stöd till sina respektive jordbruk försvårar detta. avreglering måste därför ske i takt med dessa länders. Avregleringen skall också ske med hänsyn till och i samarbete med producenterna och får inte medföra besvärande kapitalförluster och omställningssvårigheter för den svenske jordbrukaren. Vi anser att producenterna av svenska livsmedel måste tillförsäkras trygga betingelser. Moderata samlingspartiet ser det svenska jordbruket som en grundläggande trygghetsfaktor. Det gäller att ge det svenska folket den trygghet som stora delar av världens folk saknar, nämligen säker tillgång till mat för dagen. Jordbruksnäringen måste därför utvecklas och ges möjligheter att verka framöver så att detta mål kan upprätthållas såväl i fredstid som under kris eller ofärdstid. Den är en nödvändig del av vårt totalförsvar. Enskilt ägande ger möjligheter Den enskilda äganderätten skall vara basen för den effektiva och breda jordbruksproduktion som behövs. Jordbrukaren måste vara en fri företagare. Då skapas den dynamik som är nödvändig för att svenskt jordbruk skall kunna klara sig i konkurrens med omvärlden. I ett sådant klimat tas initiativlust och framåtanda väl tillvara. Vi ser också positivt på en avreglering som förenklar och underlättar företagandet. Förenklingar kan relativt snabbt genomföras, men en mera långtgående avreglering måste baseras på förnuft och vissheten om att inte nya regler, ökad byråkrati och administrativt krångel följer. Nuvarande system får inte ersättas av ett i än högre grad politikerstyrt jordbruk. Förändringar får ej heller leda till att klyftor och motsättningar mellan brukare i olika delar av landet uppstår. Den enskilde skall fritt få förvärva och etablera företag med beaktande av de regler som gäller från djurskyddssynpunkt och med hänsyn till de krav som finns på miljöområdet. Djurhållningen skall baseras på arealunderlaget. Vi är förespråkare för ett mångfaldens jordbruk. Vill vissa konsumenter ha livsmedel producerade på visst sätt skapas naturlig efterfrågan efter dessa produkter och de kommer då att produceras, men givetvis till de priser detta betingar. Kraven på mångfald kommer att öka inte minst från konsumenthåll. Detta kommer enligt LRF:s ordförande att driva fram ett jordbruk med rik variation vad gäller driftsinriktning, produktslag och egenskaper, företagsstorlek osv. Vi instämmer i denna bedömning. Vi tror på den enskildes förmåga och uthållighet. Detta fordrar ett fritt boende och en friare handel med fastigheter. Nytt kapital måste få tillföras landsbygden inte minst för att säkra ett långsiktigt och uthålligt jordbruk. Genom att enskilda människor fritt kan äga och disponera marken skapas förutsättningar för ökad valfrihet för både konsumenter och producenter. Den lagstiftningsiver som visas från regeringshåll men tyvärr också från annat politiskt håll leder till likriktning, inte till mångfald. I stället för att formulera krav och ange ramar skapar man detalj regler och i stället för att stimulera initiativförmåga och framåtanda sätter man upp hinder. En sådan politik skapar misstro samt besvikelse och bromsar näringens utvecklingsförmåga. Detta är djupt olyckligt då vi vet att morgondagens lantbrukare måste bli ännu kunnigare för att bli framgångsrika. Han eller hon måste, enligt LRF:s ordförande vara en biologiskt, tekniskt och ekonomiskt kunnig, driftig småföretagare som använder tillgänglig teknik etiskt och miljömässigt medvetet. Vi kan instämma även i detta påstående. Vi moderater vill underlätta att den möjligheten skapas och är då också övertygade om att vi i även får lantbrukare som är beredda att ta ansvar för en näring i utveckling och med konkurrensförmåga gentemot omvärlden. En uppenbar risk föreligger f. n.. att jordbrukspolitiska beslut tas som innebär en tillbakagång till ett lågproduktivt och extensivt jordbruk. En del politiker tycks tro att den lösningen skulle leda till ett mer miljövänligt och kvalitetsproducerande jordbruk. Detta saknar verklighetsgrund och vi moderater avvisar bestämt en sådan syn. Ett jordbruk som byggts upp steg för steg med hänsyn till forskning och beprövad erfarenhet måste också framöver ges möjlighet att bygga vidare på basen av detta. Att kasta bort generationers erfarenhet som skapat ett av världens bästa jordbruk vore förödande för näringen, jordbrukarna och landet. Svenskt jordbruk för producenterna Vi anser det nödvändigt att den svenske jordbrukaren skall kunna räkna med fasta spelregler i sin planering. Om snabbt avreglerar jordbruket blir förutsättningarna helt annorlunda än de var när dagens jordbrukare gjorde sitt yrkesval. De hade då ingen möjlighet att förutse t. ex. den socialdemokratiska regeringens plötsliga försök att förändra den svenska jordbrukspolitiken från en traditionell högprislinje till ett mellanting mellan högpris- och lågprislinje. Då jordbruk är en kapitalintensiv, biologisk näring med långa planeringsperioder behövs långa omställningsperioder vid förändringar i jordbrukspolitiken. Detta måste självklart gälla även i samband med nu aviserade förändringar av den svenska jordbrukspolitiken. Den svenske jordbrukaren måste få möjligheter att konkurrera på lika villkor med kollegorna i omvärlden. Så är det inte . Restriktioner och krav vad gäller produktionsmetoder, inte minst vad gäller användning av växtskyddsmedel och lagringsbehandling av produkterna, är ofta betydligt hårdare i . Detta förhållande är ett problem. Samma krav måste ställas på de färdiga livsmedlen oavsett om de producerats i eller utomlands. Vårt närmande till den europeiska gemenskapen måste innebära en strävan att harmonisera också dessa krav. Höga miljökrav måste vara en självklar ambition. Svenskt jordbruk för konsumenterna Vi vill säkerställa konsumentens valfrihet. Detta förutsätter en marknad för livsmedelsprodukter, där efterfrågan återspeglas i priset. Subventioner till vissa livsmedelsprodukter snedvrider efterfrågan och ger felaktiga prissignaler till producenterna. Efterfrågan på alternativodlade produkter är relativt liten. När konsumenten väljer, bedöms både pris och kvalitet. Därför är märkningen av produkterna viktig för att ge underlag för konsumentens val. Det är troligt att de svenska producenterna får vissa konkurrensfördelar av s. k. svenskmärkning som lanserats, inte minst med hänsyn till den debatt som förekommit om importerade livsmedel och de ofta lägre krav som ställts på dessa. Det är logiskt att, bl. a. i konsumentupplysande syfte, verka för ursprungsmärkning av även de importerade livsmedlen även om de praktiska förutsättningarna för detta inte får övervärderas. Våra livsmedels kvalitet har ofta debatterats. Debatten har gällt växtnäringstillförsel och bekämpning av skadegörare i växande gröda samt livsmedlens hantering i industrin. Det har från vissa håll hävdats att användandet av handelsgödsel, växtskyddsmedel och livsmedelstillsatser skulle äventyra människors hälsa. Detta är fel. Handelsgödsel är en nödvändig del i en biologiskt balanserad produktion. Med skördeprodukterna bortförs ämnen från jorden. ersättas om inte åkermarken skall utarmas. Stallgödseln räcker inte till för Mot. 1 att täcka förluster genom odlingens bortförsel av växtnäring, och många Jo257 jordbruk saknar helt denna. Vid har noggranna studier visat att produkternas kvalitet blir lika hög med oorganisk gödsling. Minskad intensitet i växtodlingen på växtnäringssidan påverkar dessutom brödsädens bakningsegenskaper negativt. Undersökningar visar att det är mängden tillgänglig växtnäring i jorden som påverkar avkastningens storlek oberoende av om näringen tillförs i organisk eller oorganisk form. En övergång till organiska gödselmedel (stallgödsel) vid fältmässig köksväxtodling skulle t. ex. inte medföra att produkterna fick vare sig ett högre näringsvärde, bättre kemisk sammansättning eller större lagringsformåga. Växtskyddsmedel används för att förhindra angrepp av växtskadegörare. Den kontroll av livsmedel som sker visar att inga kända hälsorisker föreligger. En slopad användning av växtskyddsmedel kan däremot komma att äventyra livsmedelssäkerheten framfor allt genom att risken för skadliga svampangrepp ökar. Detta framgår av cancerkommitténs rapport. Kommittén är alltså mer orolig över ämnen som gynnas i grödor som inte behandlats med växtskyddsmedel än över de restsubstanser som finns i svenska grödor. Kemikalier används också för att minska hälsorisker och förlänga hållbarheten hos färdiga livsmedel. Utan sådana tillsatser skulle hälsoriskerna och matkostnaderna öka dramatiskt. Den svenska livsmedelslagstiftningen hör till de mest restriktiva i världen. Bestämmelserna gällande främmande ämnen, tillsatser, m. m. är utformade med en stor säkerhetsmarginal. Livsmedelskontrollfrågorna är mycket viktiga och kommer att uppmärksammas i en särskild proposition. Dock kan redan här konstateras behovet av en ytterligare skärpt lagstiftning. Huvuddelen av den offentligt ägda jord- och skogsmarken bör utbjudas i första hand till dem som arrenderar marken. Redan nu kan delar av domänverkets markinnehav utbjudas till försäljning. Intäkterna av denna försäljning kan beräknas inbringa till statskassan . Lantbruksnämndernas innehav av fastigheter är betydande. I den s. k. jordfonden ligger fastigheter till ett betydande värde. I innehavet ingår en stor del skogsmark som drivs i egen regi. Med hänsyn till den liberaliserade forvärvstillståndsprövningen bör den del av innehavet som inte är nödvändig från strukturomvandlingssynpunkt avvecklas. Genom detta beräknar vi att kan tillföras statskassan. Detta skulle också skapa förutsättningar för ett ökat glesbygdsboende. beslöt att staten skall bidra av de s. k. exportkostnaderna för spannmål. Efter femårsperiodens slut skulle stödet utvärderas och omprövas såväl till sitt innehåll som till sin storlek. Regeringen genomdrev emellertid ett beslut i som i princip innebär en halvering av detta åtagande.