mot · GC02U202 · 1989-01-16 00:00:00 — Den regelbundet återkommande dialogen med mottagarländerna bör därför i än högre grad användas för att främja de mänskliga rättigheterna och markera demokratimålets betydelse. Det är givetvis av stor vikt att alla svenska personalkategorier, som är indragna i biståndsarbetet (handläggare på SIDA i och på biståndskontoren, experter m.fl.) är införstådda med och på olika sätt främjar demokratimålet. - Vid valet av nya programländer bör våra möjligheter att bidra till en demokratisk utveckling vara ett väsentligt kriterium. Vi menar att bör använda en del av ett ökande bistånd till att uppta samarbete med nya programländer. Vid valet av dessa bör möjligheterna att bidra till en demokratisk samhällsutveckling vara ett väsentligt kriterium. Det innebär - som vi understrukit tidigare - inte att vi främst skall söka efter stabila demokratier. Däremot bör vi undvika att ta upp biståndssamarbete med stater vilkas regimer är stabilt totalitära och där vi bedömer våra möjligheter att bidra till en förändring inom överskådlig framtid som små. När vi värderar demokratiska inslag i tänkbara mottagarländer bör vi ta hänsyn bl.a. till möjligheterna att framföra kritik utan risk för repressalier, rättssäkerheten och existensen av oberoende organisationer och demokratiska krafter vid sidan av statsmakten. - Vi bör i väsentligt ökad utsträckning gå in med begränsade demokratistödjande insatser även utanför kretsen av programländer. I har vi länge givit humanitärt bistånd till diktaturernas offer men dragit oss ur för snabbt, när militärjuntorna kastats ur sadeln och en mer demokratisk utveckling stått för dörren. I länder där demokratin är ung är stöd till organisationer och politiska föreningar särskilt angeläget. De demokratiska institutionerna är i allmänhet ännu bräckliga, folkrörelsetraditionerna ofta mycket begränsade Mot. 1988/89 och partierna svaga. Även begränsade biståndsinsatser under demokratins känsliga barndom kan därför vara av stort värde. Här kan förslaget om bistånd via svenska stiftelser få stor betydelse. Men även andra demokratistödjande insatser bör komma i fråga. Det är glädjande att anslagsposten Särskilda program numera kan användas i detta syfte. Anslaget bör höjas med för utökat bistånd av detta slag. Även den utbildningsverksamhet som bedrivs i BITS:s regi bör aktivt användas som ett demokratifrämjande instrument dels genom att moment av detta slag läggs in i olika typer av utbildningar, dels genom att särskilda kurser som behandlar demokratifrågor anordnas. - Det humanitära biståndet som går bl.a. till offer för diktaturerna i och bör utvidgas både geografiskt och ekonomiskt. I en situation där det politiska förtrycket i hårdnar är det angeläget att utökar sina humanitära insatser. Även i finns liknande mycket omfattande behov. Det finns dock ingen anledning att som begränsa möjligheterna att ge humanitärt bistånd till människor som utsatts för förföljelse enbart till och . En motsvarande anslagspost för är väl motiverad, inte minst mot bakgrund av situationen i och . Detta anslag bör bl.a. kunna användas för kurderna och för insatser för människor som bor i de av ockuperade områdena utan att vara flyktingar och lever under mycket svåra förhållanden. Vi föreslår att avsätts för detta ändamål. - Demokratimålet bör ges ökat utrymme i den biståndspolitiska beslutsprocessen. Frågan om demokrati och mänskliga rättigheter har behandlats relativt summariskt i biståndspolitiska beslutsunderlag, både från SIDA och från regeringen. I budgeten behandlas visserligen dessa frågor under en särskild rubrik, men situationen i de enskilda mottagarländerna redovisas mycket sparsamt. Detta gäller även måluppfyllelsen i övrigt. Vi menar att demokratimålet bör ges ökat utrymme både när SIDA utarbetar underlag för nya samarbetsavtal och i den redovisning för biståndssamarbetet med olika länder som regeringen lämnar i budgeten. Informationen bör gälla såväl den aktuella situationen som en bedömning av det svenska biståndets möjligheter att påverka utvecklingen. I utarbetar en rapport om förhållandena beträffande demokrati och mänskliga rättigheter i de norska mottagarländerna. Regeringen bör ta initiativ till att liknande oberoende redovisningar utarbetas även i . Enskilda organisationer, särskilt missionen, utgjorde pionjärerna i svenskt internationellt solidaritetsarbete i de fattiga länderna. Den kunskap, erfarenhet och förståelse för de människor och kulturer det rör sig om som organisationerna givit har varit och är ovärderlig. har det rått en vanföreställning att endast staten kan bedriva en effektiv biståndsverksam- Mot. 1988/89 het. Särskilt sedan 1976 inom regeringen fick ansvar för det U202 svenska biståndet har denna uppfattning vederlagts och biståndet genom de enskilda organisationerna ökat betydligt. Ideella organisationer har ofta lättare att nå ut till de människor som verkligen behöver hjälp och når beundransvärda resultat med blygsamma insatser. De har ofta en erfarenhet av u-landsarbete som sträcker sig långt utöver vad de statliga biståndsorganen kan uppvisa. Åtskilliga har skaffat sig en lokal kunskap som gör insatserna effektiva. Ideella organisationer är flexibla och kan gå direkt på problemen utan formella omvägar. Deras administration på hemmaplan är oftast liten och obyråkratisk. De har kontakter med organisationer i mottagarlandet vilket är en av förutsättningarna för att svenska ansträngningar skall mötas av motsvarande engagemang ute på fältet. Enskilda medarbetare gör engagerade insatser som biståndsarbetare, ofta till lägre kostnader än offentlig biståndsverksamhet. Organisationerna ger utrymme för eldsjälar som är ovärderliga för svenskt bistånd. De ideella organisationernas medlemmar och lokala föreningar i gör beundransvärda insatser både för att samla in mer resurser till ulandsverksamheten och för att sprida information om och bilda opinion för u-landsbistånd och internationell solidaritet. föreslår i en annan motion till detta en avdragsrätt för gåvor till internationellt bistånd. Det är angeläget att på detta sätt uppmuntra enskilt ansvarstagande för hjälpen till de fattiga länderna. Förslaget kan också bidra till att större resurser överförs från till . Särskilt när biståndet inriktas på de fattigaste människorna och på landsbygdsutveckling är det naturligt att låta en växande andel av biståndet kanaliseras via enskilda organisationer. Det kan också vara ett sätt att utnyttja ett ökat u-landsbistånd utan en alltför kraftig ökning av . är det viktigt att SIDA:s kapacitet, främst vid biståndskontoren, att ge råd och hålla fortlöpande kontakt med de olika organisationerna förstärks. En långsiktig utfästelse bör nu ges om fortsatt växande anslag till en miljard . Det skulle öka organisationernas möjligheter att planera för nya insatser och vidga sin biståndsförmedlande kapacitet. För nästa budgetår bör anslaget höjas med 50 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. Det är angeläget att organisationernas möjligheter att arbeta inte begränsas av brist på personal. har det framkommit att personer som vore lämpliga för korttidsuppdrag vid katastrofinsatser har svårigheter att med kort varsel få tjänstledigt från sin ordinarie arbetsgivare. Den rekommendation som tidigare utfärdats har visat sig otillräcklig. En rätt till tjänstledighet för biståndsarbete bör därför införas. Det är också angeläget att u-landstjänstgöring värderas som merit vid anställningar i . Biståndsarbete av detta slag skall inte försvåras av att arbetsgivare gör snäva bedömningar. Det är en viktig opinionsbildande uppgift att förmå offentliga och privata arbetsgivare att inse hur värdefulla erfarenheter u-landstjänstgöring ger. Enligt mening är det naturligt att nu överväga om inte ytterligare samarbetsländer bör tillkomma. Ett skäl kan vara att vi som i fallet önskar avveckla programlandsamarbetet. Ett annat skäl kan vara att vi inte bedömer det som möjligt eller lämpligt att höja anslagsramen till vissa programländer som redan nu har svårigheter att utnyttja vårt bistånd på ett effektivt sätt. I båda dessa fall kommer ett utrymme för nya samarbetsländer att uppstå. har försökt koncentrera biståndssamarbetet till ett begränsat antal stater. Denna koncentrationsprincip kan emellertid medföra en risk för att vi blir alltför stora som biståndsgivare i ett enskilt land. Det kan dels ge för stort inflytande, dels ge för stort direkt ansvar för utvecklingen i landet. Det förefaller således rimligt att då överväga att inleda biståndssamarbete med nya länder som likaså har angelägna biståndsbehov. Ett skäl som åberopats mot nya programländer är svårigheten att avveckla ett redan inlett samarbete med ett programland. Argumentet har dock inte hindrat från att även inleda biståndssamarbete med nya länder. Biståndssamarbetet bör dessutom göras mer flexibelt, så att formerna lättare kan anpassas till nya omständigheter. Länder bör, utan att kravet på en betydande långsiktighet upprätthålls, lättare kunna infogas i och avföras ur programlandskretsen utan den dramatik som alltför ofta förknippats med sådana förslag och beslut. För innebär slutligen kravet på en fortsatt real ökning av det svenska biståndet utöver av BNI ytterligare skäl att överväga nya samarbetsländer. Det torde inte påverkas av om en ökad andel av biståndet kanaliseras via enskilda organisationer eller multilaterala biståndsorgan. 5.1 Principer för val av nya mottagarländer Vid val av nya samarbetsländer skall de biståndspolitiska målen vara styrande. vill att målet demokratisk samhällsutveckling framhålls i högre grad än vad som varit fallet. Vid val av nya samarbetsländer bör ytterligare några aspekter vägas in vid sidan av det ovan sagda: - tidigare kunskaper och erfarenheter från landet - icke-statliga svenska erfarenheter och verksamhet i landet (t.ex. missionen) - svensk biståndsnärvaro i andra länder i regionen - regionövergripande inriktning av det svenska biståndet i andra länder i regionen (t ex miljö/markvård). I har en mycket omfattande biståndsnärvaro. Såväl genom SIDA som genom en rad enskilda organisationer och missionen är den svenska kunskapen om och erfarenheten av regionens övriga länder förhållandevis stor. , och hör vidare samtliga till världens fattigaste länder. Utvecklingsproblemen i regionen är likartade. alltmer på regionövergripande insatser, särskilt på markvårdssidan som expanderar. Inom markvården har stora förutsättningar att utföra goda biståndsinsatser. fruktansvärt inbördeskrig söker den nya ledningen i starta en fredlig utveckling i landet. , pärla, ansågs ha stora förutsättningar att utvecklas efter självständigheten . Landet har emellertid skövlats och brutits ned såväl fysiskt och ekonomiskt som moraliskt under de gångna 15 årens terrorvälde. Därtill kommer spridningen av aids. Biståndsbehovet är därför för överskådlig tid stort. Den nya ledningen har av många bedömts ha ovanligt goda förutsättningar för att få landet på rätt väg, även om utgångsläget gör det näst intill omöjligt för vem som helst. torde förutsättningarna härför i mycket stor utsträckning vara avhängigt kraftiga biståndsinsatser i ett tidigt skede. Vad gäller demokratimålet torde förutsättningarna i vara bättre än de varit . Ett relativt lugn och en utbredd ordning har i huvudsak härskat i större delen av . Men det allmänna missnöjet har åter gjort sig gällande i det av starka etniska motsättningar präglade . Risken är därför stor att om den nya ledningen misslyckas med att vända utvecklingen och inge förtroende snart åter slits sönder i inbördeskrig och upplösning. har givit bistånd till ur katastrofanslaget och via organisationer (42 milj. kr. /88) men samarbetet har successivt fått en mer långsiktig karaktär. SIDA föreslog mot den bakgrunden att en särskild anslagspost Övriga länder, skulle inrättas och uppgå till 75 milj. kr. Regeringen föreslår i stället att pengar till skall kunna utgå dels från en utvidgad post för katastrofbistånd (Katastrofer, stöd till återuppbyggnad m.m.), dels från anslagsposten Projektbistånd till vissa . En mer naturlig lösning vore att nu använda programlandsformen, särskilt som regeringen tillkännager sin avsikt att upprätta ett avtal med . Genom insatser utöver katastrofbistånd kan vi ge signaler om ett mer långsiktigt engagemang, vilket skulle vara av stor betydelse för framtidstron hos såväl landets befolkning som dess ledning. Det är nu dessa insatser behöver göras bl.a. i demokratifrämjande syfte. Vi föreslår därför att nu görs till nytt programland med en landram på 75 milj. kr. är ett av de fattigaste . Landet har hyst mellan en halv och en miljon flyktingar från , många av somaliskt ursprung. Detta i ett land som har knappt 5 miljoner invånare. till fick svenskt bistånd utan att vara programland. har utvecklats till ett av största samarbetsländer. har således redan ett visst biståndssamarbete och åtskilliga års erfarenhet av samarbete med . Det skall sägas att situationen i landet har förvärrats, bl.a. till följd av de tilltagande väpnade konflikterna i de norra delarna av landet med den Etiopienbaserade och understödda motståndsrörelsen. är ett av de relativt få länder som varit programland för svenskt bistånd och med vilket samarbetet upphört (). Ett av de Mot. 1988/89 tyngsta skälen härför torde vara de inbördeskrigsliknande förhållandena i U202 södra . är ett av de länder som drabbats hårdast av torka i Sahelområdet. Landet har drygt 20 miljoner invånare och är det till ytan största landet i . hör till den arabiska världen medan den södra, mindre utvecklade, hör till den afrikanska. Denna uppdelning liksom motsättningarna mellan muslimer och kristna utgör grund för de återkommande motsättningarna som åter givit upphov till väpnade strider i de södra delarna. Under president skärptes förhållandena alltmer första år. Förföljelsen av oliktänkande blev alltmer utbredd. Sedan Nimeiri störtades inleddes en utveckling mot mer demokratiska förhållanden. till parlamentet hölls. fick då ett av de mest representativa parlamenten i söder om , även om valen bojkottades av den sydsudanska motståndsrörelsen. har påfrestningarna emellertid åter förvärrats bl.a. som en följd av den stora fattigdomen hos många människor liksom av höstens översvämningskatastrof, vilket ökat regeringens samarbetsproblem. Motsättningarna inom landet har också tilltagit. har goda naturliga förutsättningar för ett utvecklat jordbruk. Somliga talar rent av om som en av kornbodar. Landet är dock starkt skuldsatt och behoven av bistånd är därför stora. slöts ett avtal med IMF, som skall underlätta ett ekonomiskt återhämtningsprogram. Främst genom katastrofbistånd och livsmedelsbistånd har erhållit svenskt stöd. Det är angeläget att de möjligheter till ytterligare insatser i och som ges tas till vara, särskilt med tanke på ländernas utsatta situation och erfarenhet av och förutsättningar för bistånd i detta område. Inte minst gäller detta möjligheterna att söka stimulera politisk mångfald och ökad respekt för mänskliga rättigheter och en demokratisk samhällsutveckling, både mot bakgrund av de övergrepp som har rapporterats och den relativt lovande politiska utvecklingen i . Medel bör t.ex. kunna ställas till förfogande från anslagsposten Projektbistånd till vissa . Polisarios kamp för frihet åt har pågått . Stora delar av den västsahariska befolkningen tvingades fly undan de marockanska ockupanterna. Polisarios sätt att organisera verksamheten i de algeriska flyktinglägren imponerar. har också lämnat bistånd till de västsahariska flyktingarna. Enligt vår mening finns det nu skäl att kanalisera ett ökat bistånd också direkt via Polisario som visat sig kunna väl motsvara ett sådant förtroende. Situationen i har successivt skärpts . Påfrestningarna i form av ekonomiska repressalier och rena militära överfall på frontstater har ökat i styrka. Behoven av och motiven för ett än högre bistånd till frontstaterna såväl bilateralt som genom samarbetsorganisationen SADCC kommer att öka än mer . Det finns också mer hoppingivande tecken. Det avtal om avkolonisering som undertecknades måste räknas dit. Det är angeläget att alla möjligheter till insatser för att underlätta denna övergång tas till vara. Det ter sig naturligt att en framgångsrik övergång till självständighet för följs av ett beslut om att blir ett nytt programland för svenskt bistånd. Regeringen föreslår en mycket begränsad höjning av anslaget för Humanitärt bistånd till södra . Vi anser att en ytterligare höjning på 25 milj. kr. På den sydasiatiska kontinenten har haft ett omfattande biståndssamarbete. och är de länder till vilka det största biståndet gick. är utsatt för en mycket omfattande miljökatastrof genom skogsskövling och markerosion på bergssluttningarna. Detta är också en av huvudanledningarna till de stora översvämningarna i och särskilt floddeltan. Landet hör till världens fattigaste. Förberedelser bör igångsättas för att göra till programland för svenskt bistånd. Ett biståndssamarbete med bör ha en tydlig miljöinriktning. Den sovjetiska ockupationen och inbördeskriget i har slagit sönder och skövlat ett redan tidigare mycket fattigt land. har genom katastrofbistånd sökt stödja offren för kriget. Detta bistånd bör fortsätta och utvecklas - inte minst med tanke på den påbörjade om än mycket osäkra sovjetiska reträtten. Stödet till bl.a. UNHCR:s arbete med de afghanska flyktingarna måste också öka. arbete är vidare utomordentligt värdefullt. De insatser som görs från svensk sida innebär en god grund för framtida svenskt bistånd den dag ett oberoende kunnat återupprättas. Utvecklingen på utgör utan jämförelse det mest positiva som hänt i tredje världen vad gäller demokratisk samhällsutveckling. Det filippinska folket har visat en anmärkningsvärd politisk mognad och uthållighet under den ibland kaotiska och hotfulla händelseutveckling som ägt rum sedan det bar fram Corazon Aquino som efterträdare till diktatorn . Det sätt på vilket presidentvalet liksom folkomröstningen och parlamentsvalen 1987 genomfördes ger anledning till förtroende för det fortsatta arbetet med att permanenta och befästa demokratiska förhållanden i landet. Den kommunistiska gerillans återupptagande av väpnade aktiviteter liksom de upprepade militärkuppförsöken utgör dock ett ständigt och allvarligt hot. hör till gruppen mellaninkomstländer med en BNP per capita på . Befolkningen på ca 55 miljoner växer snabbt. Urbaniseringen som är en följd av stor arbetslöshet på landsbygden skapar stora sociala problem. Förhållandena på landsbygden ligger till grund för de alltjämt pågående väpnade oroligheterna på vissa öar. Under tid har ekonomin stadigt körts i botten. Behoven är stora. Det finns alltså starka biståndspolitiska skäl att ge bistånd till . bör därför göras till svenskt programland. Vi föreslår en landram på 50 milj. kr. för nästa budgetår. 5.2 Avbrytande och avveckling av svenskt bistånd Mot. I valet av mottagarländer bör demokratimålet spela en mer framträdande roll än . Det är inte lika enkelt att dra sig ur ett biståndssamarbete när det en gång påbörjats. Den politiska situationen i växlar ofta snabbt. Om vårt bistånd skall följa dessa konjunkturer blir det ineffektivt. När långsiktigheten överges är det de mottagande människorna som förlorar. Vi kan ändå inte bortse från att tillståndet i vissa mottagarländer ställer oss inför svåra moraliska och biståndspolitiska problem. I något fall, såsom , pågår grova kränkningar av mänskliga rättigheter i en politiskt instabil situation. I andra länder pågår visserligen ingen utveckling i fel riktning men i gengäld är diktaturen stabil. Förutsättningarna för en förändring eller för att svenskt bistånd skulle bidra till en förändring är små. Till denna kategori hör . Den biståndspolitik som förs innebär att det i praktiken bara är militärkupper typ 1973 som - från demokratisynpunkt - kan leda till att bistånd avvecklas eller avbryts. Den smärtgränsen är för högt satt. Beslut om huruvida ett programlandssamarbete skall fortsätta eller avvecklas innefattar svåra avvägningar. Det får emellertid inte leda till att bistånd fortsätter år helt utan hänsyn till hur de mänskliga rättigheterna respekteras. Man kan visserligen i varje läge invända att beslut om avveckling utgör demonstrationspolitik, att våra möjligheter att påverka i varje läge är större om vi fortsätter än om vi avvecklar. Men detta handlar inte bara eller ens i första hand om demonstrationspolitik. Det handlar i stället om demokratimålets trovärdighet bland våra mottagarländer. uppfattning om mänskliga rättigheter väger sannolikt lättare om mottagarna vet att deras beteende inte påverkar biståndssamarbetets framtid. Det handlar också om att pengarna skulle kunna komma till användning i länder och biståndsformer där demokratimålet lättare kan nås. Bedömningen av om ett biståndssamarbete skall fortsätta måste innefatta flera hänsyn: - om biståndet är effektivt och når sina målgrupper - om biståndet kan bidra till att en utsatt nation kan stärka sitt oberoende - om enskilda organisationer som är verksamma i mottagarlandet har behov av ett biståndssamarbete på statlig nivå som stöd och komplement till sin egen verksamhet - om det finns starka skäl att bedriva ett katastrofförebyggande arbete - om en utveckling mot demokrati och en ökad respekt för mänskliga rättigheter kan skönjas - om vi har realistiska möjligheter att genom vårt bistånd bidra till en demokratisk samhällsutveckling. Det är alltså fråga om en avvägning som måste göras från fall till fall och där exakta kriterier inte kan uppställas. Men några riktlinjer kan ändå anges. Det måste finnas mycket starka särskilda skäl om ett land med ett stabilt totalitärt system skall få finnas kvar i kretsen av programländer. Enbart fattigdomskriteriet är inte tillräckligt. Det finns exempelvis fattiga afrikanska länder med bättre förutsättningar för demokrati än . På samma sätt måste länder bedömas, där omfattande och systematiska kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheter - inklusive tortyr varit en del av vardagen. En del debattörer har hävdat att länder som bedriver anfallskrig bör uteslutas som mottagare av svenskt bistånd. Kriteriet är i praktiken avsett för . Man har dock inte hävdat att biståndet till borde avvecklats i samband med invasionen av , inte heller att biståndet till borde avvecklas mot bakgrund av krigföringen i . Tillfälliga krig är tyvärr en del av verkligheten utanför terrorbalansens . De kan inte i sig föranleda snabba biståndspolitiska omprövningar utan att långsiktigheten i samarbetet tar allvarlig skada. Krig med långvarig ockupation måste däremot betraktas som en allvarlig belastning på ett biståndssamarbete. Bistånd bör avbrytas bara när de förutsättningar som samarbetet vilar på dramatiskt förändras. Avveckling kan ske över en längre tidsperiod. Den bör ske i ordnade former så att inte biståndets innehåll och trovärdighet som biståndsgivare tar skada. Gällande avtal skall fullföljas. Om det är nödvändigt skall enstaka projekt kunna drivas vidare även efter att landramen avskaffats och övrigt samarbete upphört. Katastrofbistånd, humanitärt bistånd och bistånd genom enskilda organisationer skall kunna ges även efter att ett programlandssamarbete avvecklats. Avvecklingen bör föregås av tydliga signaler i dialogen mellan givare och mottagare. Om utvecklingen går i fel riktning, om antalet kränkningar av de mänskliga rättigheterna tilltar eller om totalitära tendenser förstärks bör vi reagera på flera olika sätt. Både dialogen och andra diplomatiska kontakter bör utnyttjas för att framhålla uppfattning. Landramen kan vid behov frysas eller sänkas. Slutligen bör vi söka biståndsformer som i så stor utsträckning som möjligt dels går vid sidan av regeringskanalerna, dels främjar politisk och ekonomisk mångfald. Regeringens förslag till landramar bygger i huvudsak på SIDA:s förslag. Vi kan med två undantag tillstyrka förslagen. När kriget i upphörde var det naturligt att landet gjordes till mottagare av svenskt bistånd.