mot · GD02N60 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:N60 av m.fl. (m) v 7 Mot. med anledning av prop. 1989/90:88 1989/90 Vissa näringspolitiska frågor N60-61 2. Inledning 3 Kollektivt nationellt kapital 4 4.2.1 Statligt förvaltningsbolag 6 Skatterna hotar nyföretagandet 8 Bättre villkor för nyföretagandet 9 Anslag till vägar 15 1989/90 N60 Regeringens näringspolitiska proposition är ett utslag av dess kvarvarande tro på socialistiska ideal - ideal som förkastas i resten av . På flera områden har regeringen återfallit i sådana tankar kring en aktiv statlig företagspolitik som visat sig vara skadlig för såväl företagen som ekonomi. Medan resten av världen försöker avveckla statligt ägande försöker den utveckla statligt ägande. Regeringens förslag att skapa ett gigantiskt förvaltningsbolag för statens aktietillgångar bör avvisas. Syftet med denna lösning förefaller vara att förhindra att företagsgrupperna kan avyttras. I stället bör en plan upprättas för hur statens ägande i normala konkurrensutsatta företag skall avvecklas. Ett annat utslag av övertron på statliga ingrepp gäller de nya utvecklingsbolagen. Tanken är att dessa, huvudsakligen statliga, företag skall förvärva andelar av olika småföretag. Regeringen motiverar detta med bristen på riskvilligt kapital för småföretagen. anfördes samma motiv för löntagarfonderna. Regeringen förväxlar, medvetet eller omedvetet, orsak och verkan. Det huvudsakliga skälet till att småföretag, till skillnad från storföretag, har svårt att finna riskvilligt kapital är att villkoren och förutsättningarna för många småföretag är alltför dåliga. Detta är grundproblemet. Det löses inte genom nya statliga företag. Moderata samlingspartiet har i andra sammanhang fört fram förslag på olika områden som skulle medföra ett bättre företagarklimat. I stället för statliga utvecklingsbolag föreslår vi att venturecapital-marknaden förstärks genom att även privata bolag får lämna s.k. vinstandelslån. Regeringen hade tidigare aviserat en omfattande proposition om infrastrukturfrågorna som bl a skulle behandla frågor om finansiering av väg- och järnvägsinvesteringar. Denna har uteblivit - istället behandlas frågorna om anslag till vägar och järnvägar i en bilaga till den näringspolitiska motionen. Det är allvarligt. De medel som i statsbudgeten anvisas till drift, underhåll och investeringar i infrastruktur är långt ifrån tillräckliga. Underhållet av gator, vägar och järnvägar är eftersatta. Nödvändiga investeringar för vägoch järnvägstrafik har skjutits på grund av brist på medel. Regeringens förslag om att använda sjukförsäkringsmedel för att inrätta en särskild fond för infrastrukturinvesteringar innebär dock ingen lösning. Fondens funktion är mycket knapphändigt redovisad - det förefaller som om förslaget yxats till i största hast. Förslaget bör avvisas av . Moderata samlingspartiet har tidigare lagt förslag om ändrade finansieringsformer för vissa statliga verk. Dessa syftar till att underlätta infrastrukturinvesteringar. Detta är dock lösningar . krävs anslag över statsbudgeten. Genom försäljning av statliga företag, eller aktier i sådana företag, vilket föreslagits i en borgerlig trepartimotion (1989/90:N214), kan staten tillföras betydande intäkter, vilka kan användas bl.a. för infrastrukturinvesteringar. Det bör vara möjligt att kommande år avyttra aktier, eller företagsandelar, för . För kommande budgetår föreslår moderata samlingspartiet avsevärda förstärkningar av anslagen till infrastruktur. Som en extraordinär åtgärd bör anvisa utöver regeringens förslag för Mot. 1989/90 väginvesteringar och drift av vägar. För investeringar i stomjärnvägar bör anvisa drygt en halv miljard mer än regeringen föreslagit. Grunden för välstånd och utveckling står att finna i en fungerande marknadsekonomi. Erfarenheterna från olika länder i världen talar sitt tydliga språk. Endast när medborgarna är fria att ta egna initiativ - och åtnjuta resultatet av sin verksamhet - finns förutsättningarna att skapa välfärd för befolkningen. En av grundstenarna i en fungerande marknadsekonomi är respekten för den enskilda äganderätten. relativa välstånd har uppnåtts tack vare styrkan i det svenska näringslivet. Trots att de svenska socialdemokraterna vid många tillfällen frestats av socialistiska synsätt, och trots att en rad socialistiska regler och lagar som försämrat den svenska ekonomins funktionssätt har införts, har den marknadsekonomiska kärnan i det svenska samhället visat en stark motståndskraft mot socialistiska ingrepp. Medan socialdemokraterna inom vissa delar av ekonomin, t.ex. omsorgen och bostadsförsörjningen, kunnat genomföra en långtgående reglering som allvarligt inskränkt möjligheterna till enskilda initiativ har ingreppen i det som brukar kallas näringslivet varit mindre omfattande. Det främsta socialiseringsinstrumentet för de svenska socialdemokraterna har varit skatterna. Skattetrycket i är av bruttonationalprodukten. Det är högre än i något annat land. En hög skattekvot är självfallet mycket negativ för utvecklingsförutsättningarna i ett land. utvecklingsförmåga har också uppenbart försämrats i förhållande till andra industrialiserade länder. Tillväxten ligger betydligt under OECD-genomsnittet. Konsekvensen har blivit att medan svenska folket tidigare åtnjutit en levnadsstandard som klart översteg levnadsstandarden i de flesta andra länder har halkat efter. Mätt som BNP per capita har välstånd sjunkit relativt sett. Det finns flera som med det måttet är rikare än . Ännu mera slående blir bilden om man jämför en genomsnittlig svensks privata konsumtionsmöjligheter med vad invånare i andra västeuropeiska länder förfogar över. Ökad tillväxt ger inte bara den enskilde ökad privat konsumtionsförmåga och företagen bättre utvecklingsmöjligheter - det ger också de offentliga organen bättre förutsättningar att angripa olika problem, som t.ex. miljöförstörelse. står inför en rad utmaningar. Skattetrycket måste sänkas för att stimulera insatser från enskilda individer och satsningar från såväl svenska som utländska företag. Energipolitiken måste förändras så att miljön och ekonomin inte hotas. måste vara med i det europeiska integrationsarbetet - skall detta fullt ut kunna förverkligas krävs en ny Europapolitik. Moderata samlingspartiets förslag beträffande riktlinjerna för ett framtida 1* 1989190. reformerat skattesystem återfinns i partimotionen Sänkt skatt - större frihet - ökad välfärd (1989/90:Sk403). Grunderna för en miljövänlig och ekonomiskt ansvarfylld energipolitik redovisas i partimotionen energipolitik (1989/90:N404). Förslag till hur framtida relationer med den Europeiska Gemenskapen bör utvecklas återfinns i partimotionen väg till (1989/90:U503). I stället för att ge förutsättningar att lösa 1990-talets verkliga utmaningar har regeringen presenterat en näringspolitisk proposition som försämrar marknadens funktionssätt och försvårar de nödvändiga omställningsproblemen. har de socialdemokratiska industriministrarna bedrivit en förhållandevis pragmatisk politik. Ett antal företeelser som tidigare betraktades som heliga kor av den socialdemokratiska partiapparaten har i tysthet förändrats. Ännu återstår dock mycket, vilket delvis belyses i senare avsnitt av motionen. Denna socialdemokratiska förståelse för behovet av förändring och förnyelse har - även om den varit svag - varit positiv. finns det flera tecken som tyder på att pendeln svänger åt det andra hållet. LO kritiserade regeringen och de tidigare industriministrarna för olika moderniseringsåtgärder. är industriministern en tidigare ledande LO-funktionär. Det är kanske därför naturligt att mer av LO:s synsätt på det svenska näringslivet präglar regeringens arbete. LO är emellertid splittrat i en rad frågor som berör det privata näringslivets utvecklingsförutsättningar. I de allra flesta fall är det den politisk demagogin snarare än erfarenheterna från näringslivet som styr LO:s ställningstaganden. Därför motsatte sig LO borttagandet av valutaregleringen och den uppsjö av regler och bestämmelser som valutaregleringen krävde. Regeringens oförmåga att lägga konkreta förslag om att utländska medborgare inte längre skall diskrimineras vid köp av fast egendom är ett utslag dels av den förhalnings- och förseningspolitik som präglar hela ministären, dels av motviljan inom LO att anpassa spelreglerna i för företag till vad som gäller i . Industriministern har tidigare i sin egenskap av andre ordförande i talat mycket om det kollektiva nationella kapitalet. Även många andra ledande socialdemokrater har gjort sig till talesmän för samma grumliga chauvinistiska inställning till internationellt samarbete. I det socialdemokratiska 90talsprogrammet återfinns också liknande idéer. Bakom dessa uttryck står uppenbarligen en vilja att på olika sätt förhindra att svenska företag blir ägda av utländska intressen. Men det är också fråga om olika metoder att ordna så att företagen styrs - inte av normala aktieägare - utan av kollektiva ägargrupperingar som förutses vara nationella. I stället för denna snäva och gammalmodiga syn på nationens intresse borde socialdemokraterna bekymra sig mer för den nationella konkurrens 1989/90 N60 Vi befinner oss i i ett läge där vi successivt förlorar konkur- Mot. renskraft i förhållande till andra länder. I ett antal branscher framstår svensk N60 tillverkning som ej konkurrenskraftig oavsett om företagen ägs av svenska eller utländska intressen. Den svenska företagsförvärvslagstiftningen - den lagstiftning som syftar till att förhindra utländska intressen att köpa svenska företag - bör avskaffas. Den är en anakronism i ett land som åtminstone till det yttre bekänner sig till tankarna på att upprätta ett Europeisk Ekonomiskt Samarbetsområde där de s.k. fyra friheterna - friheten för varor, tjänster, kapital och människor att utan hinder röra sig över nationella gränser - skall respekteras på samma sätt som inom den Europeiska Gemenskapen. Regeringen skriver att lagstiftningen bör anpassas till den internationella utvecklingen och göras förenlig med internationella överenskommelser. Men det är uppenbart att regeringens vilja att förverkliga detta är begränsad. Dels lägger den inte nu fram något förslag till förändrad lagstiftning, dels talar man om att det i samband med förhandlingar om bindande instrument om nationell behandling finns anledning att återkomma till vilka reservationer som kan bli aktuella för svensk del. Det är uppenbart att regeringen inte vill eller förmår förlika sig med tanken på att på samma sätt som svenska företag kan förvärva företag i andra länder skall utländska ägare kunna köpa svenska företag. En sådan ägarintegration är ett fullständigt naturligt inslag i en fungerande marknadsekonomi. Den nuvarande lagstiftningen utgör ett hinder för en sådan utveckling. Undersökningar visar att andelen utländska investeringar i i form av direktinvesteringar och portföljinvesteringar har sjunkit. Detta borde ses som ett allvarligt tecken på att ekonomi inte inger förtroende i omvärlden. Enligt vår mening finns det inte anledning att invänta EES-förhandlingarna innan regeringen lägger förslag om borttagande av förvärvslagstiftningen. De enda undantag som bör förekomma från principen om fri förvärvsrätt gäller frågor som berör rikets militära säkerhet eller särskilda vitala nationella säkerhetsintressen. Reglerna bör vara generella, dvs. appliceras på förvärv från alla länder, irjte bara EES-länder. Men att enbart avskaffa förvärvslagstiftningen är inte i sig tillräckligt. De flesta svenska företag skyddas dessutom av s.k. utlänningsförbehåll i bolagsordningarna. Dessa förbehåll inskränker utlänningars möjlighet att köpa aktier i bolaget. Det är uppenbart att sådan bestämmelser inte kan vara förenliga med principerna om likabehandling i ett kommande . Regeringen bör skyndsamt utreda hur systemet med utlänningsförbehåll kan avskaffas. Det socialistiska arvet märks tydligast vad beträffar det statliga ägandet. talar man åter om ett aktivt statligt företagsägande. Detta för tankarna till den aktiva näringspolitiken och . I denna politik utgjorde det statliga företagandet en . Det var de N60 åren då staten i rasande takt byggde upp ett företagsimperium. Statens förmåga att välja lämpliga företag eller att leda dessa på ett framgångsrikt sätt var mycket dålig. Ett antal skandalartade affärer rullades upp. Byggmaterialföretaget som privatägda Cementa fick städa upp efter, textilkoncernen vars regionalpolitiskt betingade satsningar lämnade ett antal svikna löften och tomma fabrikslokaler efter sig, biltillverkningsprojekten i som kollapsade, Investeringsbanken som aldrig blev den utlovade stimulansen till det svenska näringslivet, 80-projektet som fick läggas ner innan det ens byggdes, m.m. Inte heller därefter har satsningar på statligt företagande varit framgångsrika. Under hölls svensk varvsindustri under armarna med gigantiska subventioner från skattebetalarna. Det uppsköt bara tillfälligt den nödvändiga strukturförändringen. har de statliga företagen genomgått en rekonstruktionsfas. Flera av företagen har förändrat ledning och företagskoncept. Delar av verksamheten har avskilts och sålts till privata intressenter med bättre förutsättningar att driva verksamheten. Den senaste förändringen är den pågående fusionen mellan , och . Det innebär att staten nu blivit minoritetsägare i det som en gång var det statliga företagandets flaggskepp, . Vi har inte funnit anledning att kritisera den affärsmässiga uppläggningen av företagsfusionen - däremot måste understrykas att staten måste kunna avyttra det kvarvarande aktieinnehavet i det nya företaget. I en särskild kommittémotion med anledning av proposition 1989/90:109 redovisas hur detta bör ske. Regeringen lägger i propositionen fram förslag om ett statligt förvaltningsbolag som skall äga statens aktier i ett antal stora företag. Företag sorn enligt regeringens förslag skall ägas av ett statligt förvaltningsbolag (exkl. Omsättning Milj. kr. Sammanlagt kommer det av regeringen föreslagna bolaget att förvalta värden . Nära 76 000 personer arbetar i de berörda företagen. Regeringen lämnar inga ordentliga motiv för förändringen. Det bör noteras att regeringen utan vidare förklaring lämnat t.ex. utanför förvaltningsbolaget. Inte heller ingår statens andel i folkrörelsestyrda eller det av staten majoritetsägda SP Exploration. Regeringen skriver i propositionen att det är av avgörande betydelse att staten har möjlighet att utöva sin ägarfunktion på effektivast möjliga sätt och hävdar att det nya förvaltningsbolaget skulle innebära en mera ändamålsenlig form för förvaltandet av det statliga aktieinnehavet. skriver den att regeringen bör höra innan beslut fattas som innebär att förvaltningsbolaget inte längre innehar röstmajoriteten i något av de nu helägda företagen. För de marknadsnoterade företagen bör motsvarande gälla om förvaltningsbolaget inte längre kommer att ha ett avgörande inflytande i något av bolagen. Det är därmed uppenbart att förvaltningsbolaget inte skulle innebära någon förenkling vid en försäljning av den statliga företagsverksamheten. Krav på försäljning av de statliga företagen har under väckts gemensamt av moderata samlingspartiet, och . Detta skedde senast genom en gemensam partimotion, Ägandespridning genom försäljning av statliga företag (1989/90:N214), där det ställdes krav på försäljning av statens aktier i de nu aktuella företagen. Förklaringen till regeringens vilja att placera statens aktier i ett förvaltningsbolag återfinns i den av regeringen föreslagna rätten för förvaltningsbolaget att ge ut konvertibla förlagslån av aktiekapitalet. Tanken är, vilket regeringen även skriver i propositionen, att löntagarfonderna och aktieplacerande pensionsföräkringsinstitutioner skall köpa dessa. Därmed skulle de av den socialdemokratiska rörelsen styrda löntagarfonderna bli delägare i de statliga företagen. Externt ägande på denna nivå bidrar naturligtvis till att försvåra en försäljning av de statliga företagen. Löntagarfonderna och försäkringsbolag som skulle delvis kunna blockera att de statliga företagen avyttras på ett sätt som främjar ägandespridning. Regeringens förslag syftar uppenbarligen till att försvåra en försäljning av de statliga företagen till deras anställda och den breda allmänheten. Förslaget om förvaltningsbolag bör avvisas av . I stället bör i enlighet med motion 1989/90:N214 en försäljning av de statliga aktieinnehaven påbörjas. Löntagarfonderna infördes för att tillfredsställasocialistiska ambitioner inom det socialdemokratiska partiet. Ursprungligen var fonderna en metod för successiv socialisering av hela det svenska näringslivet. Motståndet mot detta hos allmänheten var uppenbart. Den variant av fonderna som slutligen infördes var mindre omfattande, men likväl skadlig. Fonderna försöker sakta men säkert etablera sig som maktfaktorer på den svenska aktiebörsen. Genom förslagen om ett statligt förvaltningsbolag och statliga utvecklingsbolag kan nya områden skapas för fondema. När tillförseln av medel till fonderna enligt nu gällande bestämmelser upp 1989/90 N60 hör , kommer socialdemokraterna att vilja ersätta dessa med Mot. någon ny form av kollektivt nationellt kapital. Det förefaller orealistiskt N60 att tro att fondutbyggnaden helt skulle upphöra. Det är känt att det inom LO pågår avsevärt arbete med att finna nya former för fondsystemet att utvecklas. Löntagarfonderna utgör ett främmande och skadligt inslag i ekonomin. Det finns inget motiv för att med skattemedel bygga upp ägande i vanliga företag - oavsett om detta ägande styrs direkt av staten eller av organ som regeringen inrättat. Löntagarfonderna bör avskaffas. I en gemensam motion (1989/90:Fi712) från de tre borgerliga partierna har vi presenterat förslag till hur avvecklingen av löntagarfonderna skall gå till. Den av oss föreslagna metoden bidrar till ökat hushållssparande och skapar resurser för andra väsentliga åtgärder. Småföretagen har mycket stor betydelse för dynamiken och förnyelsen i ekonomin. Traditionellt anses emellertid riskkapitalsatsningar i nyföretagande inte vara någon särskilt lönsam verksamhet för externa finansiärer. Därför har de flesta länder i västvärlden infört särskilda skatteincitament för satsningar i ny- och småföretagande. 5.1 Skatterna hotar nyföretagandet Nyföretagandet utgör den kanske viktigaste dynamiska kraften i samhällsekonomin. Tillsammans med skattetryckets storlek utgör det basen för tillväxt och ekonomisk utveckling. Det finns ett entydigt samband mellan skattetryck och ekonomisk tillväxt. Ju högre skattetryck desto lägre ekonomisk tillväxt. I det förslag till skatteomläggning som bereds i förblir skattetrycket det högsta i västvärlden. Förslaget innehåller en rad särregler för icke börsnoterade företag, som medför ett högre skattetryck för dessa än för storföretagen. - De ytterst begränsade möjligheterna till kvittning mellan över- och underskott i olika förvärvskällor skapar betydande svårigheter för nyföretagandet. Risktagandet för nyföretagaren ökar och blir för många oacceptabelt högt. - Förslaget innebär högre realisationsvinstskatter för små företag än för börsnoterade bolag. Detta gör det dyrbarare för små företag att få tillgång till riskkapital. skärps lönsamhetskraven för att inte ägarkapitalet skall förlora i värde genom inflation och skatter. - Beskattningen av näringsfastigheter skärps. I synnerhet gäller det de fastigheter som inte förs in i aktiebolag. - Flera av förslagen riskerar dessutom att tvinga flertalet småföretagare att sätta sin verksamhet på bolag med allt vad detta innebär av ökad byråkrati och lagreglering. Genom skatteomläggningen införs västvärldens kanske hårdaste beskattning av småföretag. konstateras att småföretagen lider brist på riskkapital. Därför vill regeringen införa statliga riskkapitalföretag finansierade via löntagarfonderna, utvecklingsfonderna och Norrlandsfonden. Detta är ett utslag av en klart socialistisk strategi utan förankring i företagens verkliga behov. Det är svårt att föreställa sig någon annan europeisk regering som skulle lägga fram ett så socialistiskt förslag för att stödja småföretagandet. Tvärtom går utvecklingen i omvärlden i riktning mot privatisering, marknadsekonomi och enskilt företagande. Vi avvisar förslaget till statliga riskkapitalföretag främst av följande skäl: Det innebär en ökad statsinblandning i företagandet Förslaget tillgodoser inte företagens behov av vare sig enskilt riskkapital eller företagsledningskompetens på marknadsekonomiska villkor. Småföretagandets hörnsten - oberoendet, självständigheten, egenförverkligandet - sätts på undantag Småföretagsfonden är en del av löntagarfondssystemet. Den infördes av socialdemokraterna som ett slags ursäkt för att löntagarfondssystemet dränerar småföretagen på vinstmedel. Småföretagsfonden saknar administration och sköts av . Endast ca har placerats i företag. Resterande ca är förhållandevis likvida tillgångar. Småföretagsfonden fungerar inte och behövs inte. Regeringen vill nu blåsa liv i fonden genom att överföra från AP-fonden. skall småföretagsfonden få ett eget kansli med en verkställande diektör. Småföretagsfonden bör avvecklas. De medel som fonden inte har placerat i företag och som inte krävs för att uppfylla bindande löften om framtida finansiering bör överföras till AP-fonden. Fondens ägarengagemang i olika företag bör successivt avyttras. Influtna medel bör tillföras AP-fonden. 5.3 Bättre villkor för nyföretagandet De små företagens utvecklingsmöjligheter är av avgörande betydelse för hela den svenska ekonomin. De små företagen är ett omistligt inslag i näringslivet och deras betydelse kommer att öka. Det är inte främst de stora företagen som bryter väg mot en ny tid utan de små företagen, grupperna och nätverken. har det också visat sig att antalet sysselsatta i de mindre företagen har ökat. arbetar över 1 100 000 personer i företag (exkl jordbruk) med färre än 200 anställda. De svarar för av svensk export. Även om socialdemokrater numera i ord har en ganska positiv inställning Mot. till mindre företag är deras inställning till företagarna fortfarande negativ. Trots att småföretagare givetvis är en mycket heterogen grupp människor förenas de alla av en vilja att själva ta ansvar för och påverka sin livssituation. De och deras familjer väljer att ofta ta stora ekonomiska risker och att satsa mycket tid för att förverkliga sina egna idéer. Det är ur denna grupp kreativa och innovativa människor som svenskt näringsliv hämtar sin dynamik. En politik för att stärka nyföretagandet måste vara generell. I motion 1989/90:Sk320 har vi överskådligt presenterat hur en bra politik för småföretagen bör se ut. Den internationella rörligheten av kapitalet kräver att villkoren för att investera i svenskt nyföretagande inte är sämre än dem som gäller för att investera i motsvarande utländska företag. I de flesta länder gynnas nyföretagandet genom olika former av förmånliga skatteregler. Till skillnad från förhållandena i flera av våra viktigaste konkurrentländer finns det i inga möjligheter för privatpersoner att på skattemässigt fördelaktiga vilkor kunna spara för att senare starta ett företag. Trots att de flesta bedömare är av åsikten att investeringar i nyföretagande generellt sett ger låg privatekonomisk avkastning på såväl kort som medellång sikt och trots småföretagens betydelse för ekonomins vitalitet saknas i metoder för att stimulera investeringar i småföretag. I bl.a. och finns ett system som har möjliggjort de s.k. venturecapital-företagens ofta framgångsrika och nyttiga verksamhet. Det liknar till en del de svenska villkorslånen. Kapitalet som satsas i riskföretaget är avdragbart för investeraren. När aktieposten avyttras beskattas den inte fullt ut. Det innebär en viss skattesubvention av nyföretagandet. Men den sker i stort sett på marknadens villkor.