mot · GC02T205 · 1989-01-13 00:00:00 — 1988/89 :T205 av m.fl. (m) kommunikationer I en specialstudie sorn publicerats som bilaga till långtidsutredning har utvecklingen för olika regioner analyserats. Huvudintresset har knutits till frågan om vilka tendenser som finns till omfördelningar mellan länen till följd av den av långtidsutredningen beräknade strukturomvandlingen. I analysen studeras hur den ekonomiska utvecklingen kan komma att bli för enskilda orter. Analysen visar att sysselsättningen främst kommer att öka i och län, i , i samt i . För läns del beräknas sysselsättningen växa långsamt. Den utveckling som anses trolig i långtidsutredningens regionala analys kan självfallet påverkas. Genom val av en riktig strategi bör län kunna utvecklas bättre än vad som anges i långtidsutredningen, även om det inte är troligt att förändringen kan komma att bli avsevärt annorlunda. En grundläggande förutsättning för en förnuftig utvecklingsstrategi för län är att tillväxten i accepteras så att den kan utnyttjas för att ge tillväxteffekter även i vårt län. Det förutsätter en samverkan mellan länen. Om en sådan inte kommer till stånd blir utvecklingen sämre än vad annars skulle bli fallet i hela . Alla tendenser till konstlade motsättningar mellan måste därför motarbetas. En samverkan måste naturligtvis innebära förståelse från den expansiva för läns situation. Det finns i många läger en övertro på vad som kan uppnås vad beträffar sysselsättning eller i andra hänseenden genom speciella politiska insatser. Det är enskilda människor och företags initiativförmåga och utvecklingskraft som avgör en regions utveckling. Det politiska församlingar - riksdag, landsting och kommuner - kan göra är att utforma den omvärld i vilken företag, organisationer och människor har att verka så att en positiv utveckling främjas. Viktigt är i detta sammanhang förekomsten av goda kommunikationer. För län är det av avgörande betydelse att hela får goda förbindelser med omvärlden och att läns olika delar får goda kommunikationer med . Genom en fast förbindelse över förbättras kommunikationsmöjligheterna avsevärt. De kommer inte längre att i någon större mån påverkas av dåliga klimatiska förhållanden. En fast förbindelse kommer att få en stor Mot. 1988/89 psykologisk betydelse genom att och binds samman. Den T205 känsla av isolering som i sig ger negativa effekter försvinner. En kommmande fast förbindelse bör omfatta såväl spårbunden trafik som vägtrafik. Frågan om var en bro eller tunnel ska lokaliseras har debatterats som frågan om fasta förbindelser över huvud taget bör komma till stånd. är, bl a med tanke på motståndet från , tanken på en förbindelse mellan och inte realistisk. En förbindelse får således byggas mellan Malmö- och Köpenhamnsområdena. Ambitionen bör vara att projektet blir klart . kritiseras tanken på en fast förbindelse ur miljösynpunkt. De argument som förs fram är inte bärande. Som sagts måste en fast förbindelse omfatta också spårbunden trafik. Detta förbättrar möjligheterna till trafik från via direkt till och därefter in till . En sådan förbindelse medför i sig förbättringar för miljön. Genom en kombinerad väg- och järnvägsförbindelse ges de ekonomiska förutsättningarna för en statsning på den spårbundna trafiken. Även om en fast förbindelse också skulle innebära en ökning av personbilsoch lastbilstrafiken torde den inte få en sådan omfattning att den motverkar de positiva effekterna av de förbättrade möjligheterna för järnvägstrafik. Det förtjänar dessutom att påpekas att avgasreningen kommer att omfatta allt fler bilar och också dieseldrivna fordon. Det finns i vissa delar en rädsla för att en fast förbindelse mellan och skulle försämra utvecklingsmöjligheterna. Tvärtom torde det vara så att hela skulle gynnas. Det är emellertid viktigt att taxepolitiken utformas så att färjeförbindelserna mellan och även i fortsättningen blir goda. Kvaliteten på vägförbindelserna spelar en avgörande roll för transportekonomin. Väginvesteringar som ger en jämn standard över längre sträckor bör prioriteras. Det framgår också av målsättningen för den statliga trafikpolitiken. Standarden på vägnätet är av avgörande betydelse för en regions möjligheter att utvecklas. Inom näringslivet finns en klar tendens mot en koncentration av kapital och sysselsättning till de stora kommunikationslederna. För län är behovet av goda förbindelser med MalmöLundregionen, som är och dess tillväxtmotor, mycket viktigt. I Sydvästskåne finns universitet, teknisk högskola, regionsjukhus, ett differentierat näringsliv, kulturellt utbud m.m. som har stor betydelse för hela utveckling. Ur regional och näringspolitisk synvinkel är det därför av yttersta vikt för län att kommunikationerna med från alla delar av länet förbättras. Vägarna E 4, E 6 och E 66 har stor betydelse för länets västra och mellersta delar. Särskilt , men också , utgör sydöstra länsdelens förbindelselänkar med . har en stark betydelse som interregional förbindelse med såväl Även de genomgående förbin- Mot. 1988/89 delserna inom länet bör byggas ut till hög standard. ' beslöt 1987 om en omfattande upprustning av vägnätet i framförallt skogslänen i norra delarna i . Denna upprustning beräknas omfatta ca . Eftersom inte i någon nämnvärd utsträckning får del av dessa medel bör de ordinarie väganslagen omfördelas så att får en klart ökad andel jämfört med nuläget. Vid fördelningen av de ytterligare medel som kan ställas till förfogande för län bör de prioriteringar som ovan angetts beträffande vägnätet vara grund. De samhällsekonomiska effekterna av en upprustning av vägnätet på det sätt som angivits ovan blir mycket positiva. Transportkostnaderna sänks, vilket skapar förutsättningar för god konkurrenskraft. Genom goda förbindelser inom län och mellan länets olika delar och MalmöLundregionen förbättras möjligheterna till en tillfredsställande sysselsättningsutveckling. Den järnvägspolitik som håller på att växa fram innebär att de olika regionerna i landet själva får ta ansvar för driften av sådan järnvägstrafik som av det nya inte bedöms vara lönsam och som inte heller bedöms vara av rikspolitiskt intresse. Det är emellertid viktigt att olika regioner får en tillfredsställande anslutning till riksnätet. Mot den bakgrunden finns det anledning att vara kritisk mot de genomförda och planerade reduceringarna av trafiken mellan och . Regeringen bör ges till känna att en tillfredsställande trafik mellan och skall upprätthållas. I avvägningen mellan spårbunden trafik och annan kollektiv trafik måste hänsyn självfallet tas till såväl miljö som till ekonomiska realiteter. Det avgörande för medborgarna måste vara att de tillförsäkras goda kommunikationer och inte hur trafiken i sig organiseras. Det finns skäl att åstadkomma en bättre samordning av kollektivtrafiken i . Det bör bli möjligt att oavsett vilken huvudman som svarar för trafiken att köpa genomgående biljett till en annan ort i landskapet. Det är vidare viktigt att tillfredsställande anslutningstrafik till järnvägens riksnät erhålles. har goda inrikes flygförbindelser medan utrikesförbindelserna är klart otillfredsställande. Stockholms- och Göteborgsregionerna har såväl egna utrikesförbindelser som bra anslutningsmöjligheter till . De enda direkta utrikeslinjerna från (bortsett från anslutning till ) är direktlinjer från till . En tidigare linje till har lagts ned . Anslutningstrafiken från tre flygplatser till är inte tillfredsställande. En linje mellan och Mot. 1988/89 finns . Anslutningstrafiken från till är klart T205 otillfredsställande. Även om satsningen på svävartrafik i viss mån innebar en förbättring kan den uppenbarligen inte kombineras med en total nedläggning av den s k flygpendeln från till . Alla möjligheter att få till stånd bärkraftiga direkta utrikeslinjer från bör självfallet tas tillvara. Förutom existerande förbindelser till borde exempelvis en förbindelse till vara möjlig. Även i fortsättningen kommer dock egentliga hemmaflygplats när det gäller internationella förbindelser att vara . Anslutningsmöjligheterna till måste därför förbättras avsevärt. Såväl som flygplatser bör ha anslutningslinjer till . Flygpendeln från måste bibehållas som ett alternativ till svävartrafiken, med dess stora osäkerhet. Staten måste underlätta att de förbättrade anslutningsmöjligheterna kommer till stånd genom att se till att koncession snabbt ges till bolag som är beredda att svara för trafiken. Linjerna får heller inte hindras av administrativa skäl som exempelvis tullhantering och poliskontroll. En möjlighet att begränsa kostnaderna för och polismyndigheterna är en samverkan dessa emellan. Förutsättningarna för detta bör utredas. Bättre villkor för färjeförbindelserna Självfallet kommer en fast förbindelse över att påverka omfattningen av färjeförbindelserna mellan och . Effekterna överdrivs emellertid i den debatt som förs beträffande Öresundsförbindelserna. De regler som skall gälla för färjeförbindelserna från till måste i princip ha samma utformning som för övriga linjer mellan exempelvis och samt och . bör därför ta initiativ till nya överläggningar med för att få bort den s.k. För trafiken mellan och samt mellan och kommer även i fortsättningen vissa särskilda restriktioner vad beträffar alkoholförsäljning att vara nödvändiga. En utökning av den tullfria ransonen tobak som får köpas ombord bör emellertid snabbt beslutas som de begränsningar i rätten att ordna underhållning som fortfarande finns slopas. Dessa åtgärder ökar ytterligare möjligheterna för goda färjeförbindelser även sedan en fast förbindelse etablerats. Färjelinjerna , Simrishamn-Allinge bör omklassificeras till s.k. lång rutt och ha alla rättigheter som tillkommer sådan trafik. Nya färjelinjer, som exempelvis förbindelsen mellan och Allinge på , får inte motarbetas av myndigheterna. Här bör, liksom vad beträffar den förbättrade flygtrafiken, flexibla lösningar genom samverkan mellan och polisen kunna användas. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförs i motionen beträffande fasta förbindelser över , 5 2. att hos regeringen begär skyndsamt förslag om en Mot. 1988/89 omfördelning av väganslagen enligt vad som anförs i motionen, T205 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts motionen beträffande trafiken mellan och , 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen i övrigt anförs beträffande den spårbundna trafiken, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande koncession för anslutningslinjer till , [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande samverkan mellan tull och polis,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande , '] [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande omklassificering av färjelinjen mellan och Bornholm.1] () () ' 1987/88 :Sk606