mot · GC02Bo216 · 1989-01-19 00:00:00 — av och (båda c) Vatten- och avloppsnäten kommuner förvaltar en enorm förmögenhet, som till största delen är omsatt i s.k. realkapital, gator, vägar, broar, skolor, daghem, fjärrvärmeanläggningar, idrottsplatser och va-nät. Det finns undersökningar som visar att underhållet av det kommunala realkapitalet är kraftigt eftersatt. Stora gemensamma värden riskerar att förspillas, som förutsättningarna att bedriva verksamhet undergrävs. I flera avseenden är detta en realitet . Det kommunala realkapitalet har en sådan omfattning att man inte längre förmår klara underhållet. Särskilt gäller detta de kommunala va-näten. inte underhållet av va-nätet kan det bli inte bara kostsamt utan också ett allvarligt miljöproblem. Det gäller särskilt då man når den tidpunkt då avloppsledningarna är så dåliga att avloppsvattnet lämnar ledningsnätet och infiltreras i marken i stället för att transporteras vidare till reningsverket. Ett rätt utfört underhåll förbättrar miljön och minskar de kommunala driftskostnaderna, men det förutsätter att underhållsåtgärderna kan sättas in innan anläggningarna börjat förfalla. Många kommuner satsar på att skaffa sig ett bra grepp om hur va-nätet ser ut, både i fråga om rostangrepp, läckor och om orsakerna till sämre vattenkvalitet. Det sker bl.a. genom noggrann kartläggning med datorhjälp men också med tätare prover och förfinad analys. En del kommuner har också detaljerade planer för var och när de olika investeringarna skall göras. Men alltför många kommuner saknar de finansiella resurser, som krävs för att klara underhållet. Kostnaderna för att byta ut ledningarna räknas i stora tal - . Med dagens renoveringstakt skulle det, enligt uppgift, ta att byta ut va-nätet. Och ledningarna håller i regel endast . Vi vill också peka på att miljöpåverkan som försurning av mark och vatten gör att korrosion och frätskador på ledningsnätet ökar allt snabbare. Skadorna på fastigheter till följd av sönderrostade rör och ledningar kostar redan nu samhället enligt försäkringsbolagens beräkningar. Till detta kommer stora förluster av vatten på grund av trasiga ledningar. Vattenläckagen, som ökat , varierar kraftigt från kommun till kommun. Endast ett 30-tal av landets kommuner lyckas dock få så mycket som av sitt vatten fram till konsumenterna. En rad kommuner har vattenförluster på . För landet som helhet försvinner en sjättedel av det renade färskvattnet på sin väg till konsumenterna. Det motsvarar den sammanlagda förbrukningen i storstäderna och . Detta är ett oacceptabelt slöseri, inte minst med tanke på att vatten faktiskt är en begränsad naturresurs. Det växande behovet av underhåll, reinvesteringar och förnyelse i det kommunala anläggningsbeståndet ger anledning till oro och ökade insatser på området är nödvändiga. Detta är också något som bostadsutskottet framhållit då centermotioner i ärendet tidigare behandlats. Men som utskottet gjort dessa uttalanden har motionerna avstyrkts med motiveringen att frågan är en angelägenhet och att statens insatser bör inriktas på att stödja forsknings- och utvecklingsarbete och genom olika myndigheter ge råd till kommunerna. Anledningen till att vi nu på nytt väcker motion är att frågan om underhåll och förnyelse av va-nätet blir mer och mer aktuell och angelägen och att alltför många kommuner saknar de finansiella resurser som krävs för omedelbara åtgärder. Enligt vår mening är det att staten nu går in med resurser för att stimulera kommunerna att rusta upp va-nätet. Minst 200 milj. kr. bör satsas i ett inledningsskede. Vi anser.det som rimligt att de ekonomiska stimulanserna för att rusta upp va-nätet då prövas gentemot sysselsättningen på orten. Detta skulle exempelvis främja många smålandskommuner i mindre expansiva områden. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär åtgärder för att stimulera en upprustning av va-nätet i linje med vad som anförs i motionen inom en resursram på 200 milj. kr. () () 1988/89 Bo216