mot · GC02Fö419 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fö419 av m.fl. (c, fp) Den ledningen på ostkusten Regeringen föreslog i proposition 86/87:95 en gemensam marin ledning på lägre regional nivå på ost- och sydkusten och att det ankom på regeringen att närmare utforma organisationer för dessa marinkommandon. försvarsutskott övervägde regeringens förslag i utskottsbetänkande! FöU 86/87:11.1 ett flertal motioner hade med anledning av bl.a. den ökade sårbarheten på föreslagits att införandet av en gemensam marin ledningsorganisation på borde avvaktas. Något alternativ till förelåg inte . Utskottet fann dock att det med vissa förutsättningar kunde föreslå ett införande av en ny gemensam ledningsorganisation enligt propositionens inriktning. En viktig förutsättning därvid var att skulle organiseras med två självständigt verkande mobiliseringsfunktioner inom ramen för den nya myndigheten. Andra viktiga förutsättningar var att en stark rörlig marin ledningskapacitet skulle organiseras för den lägre regionala nivån samt att nuvarande flottilj- respektive brigadledningen (motsvarande) skulle bibehållas. beslöt i enlighet med utskottets förslag. Det fortsatta utredningsarbetet har visat att det föreligger ytterligare vägar att undanröja bristerna i den nya ledningsorganisationen. De avser en gruppering av stab m.m. till samt en vidareutvecklad kaderorganisation för vissa förband. Vi anser det angeläget att statsmakterna inriktar organisationsarbetet så att bristerna i marinkommandoorganisationen undanröjs. En gruppering till innebär att de flesta nackdelarna med Musköalternativet försvinner. Ledning och varv/basverksamhet separeras, vilket innebär minskad sårbarhet. Visserligen kommer myndigheten fortfarande att ansvara för hälften av marinens förband men genom separeringen har en avsevärd nackdel undanröjts. Vid en lokalisering av stab, 1. helikopterdivisionen och östra region till blir investeringskostnaderna billigare än motsvarande gruppering till . Med marinens ekonomi i kris är detta en avsevärd besparing som måste tas tillvara. SK/KA l:s och personal förordar entydigt en flyttning till framför motsvarande till . Mot Tullinge-alternativet har framförts att risken finns för luftlandsättningar då ett flygfält är samgrupperat. Överbefälhavaren har i FU 88 angett: Den nya MKO-staben kan ges ett bättre försvar/närskydd på . Möjligheterna att tidigt bevaka och skydda staben mot sabotage och luftlandsättning bedöms svårare vid . Har en angripare väl fått fast fot på fordras det en relativt sett större och mer komplicerad insats för att kunna påverka hans företag där än vid . Några tekniska begränsningar att leda aktuella sjö-, kustartilleri- och arméstridskrafter från finns ej. Dagens lednings- och sambandssystem medger detta. Ingen skillnad finns i skyddsnivåerna på respektive Musköalternativet. Det bör dock observeras att enda förbindelsen till går i en tunnel under vatten. Denna tunnel kan vid sabotage och bekämpning vattenfyllas varvid verksamheten kommer att bli hänvisad till färjeförbindelse. En lösning med ledning och 1. helikopterdivisionen på , bas- och varvsverksamheten på och utbildningsförbandet KA 1 och delar av förvaltnings- och varvsverksamheten på ger en lösning som mycket påminner om flygvapnets sektorlösning t.ex. lfc mitt, F 16 i och F 13 i . Erfarenheterna visar att en sådan lösning är funktionell och resurssnål. Denna lösning kräver dessutom ett delegerat arbetsgivaransvar och delegerade uppgifter så att avståndet mellan chefer och anställda ej blir . Överbefälhavaren uppdrog därefter åt chefen för marinen att i samråd med MBÖ översiktligt belysa operativa, ekonomiska och andra konsekvenser att förlänga ledning av den taktiska verksamheten till . Överbefälhavaren har som en följd härav i sin programplan för 8992 sid 65 angett: Chefen för marinkommando grupperas på och inte som tidigare planerats på . Chefen för marinen har emellertid fattat ett eget beslut att de viktigaste delarna av ledning skall grupperas på 19901995 både i fred och eventuellt krig. Som argument för detta beslut anger CM att erforderligt stridslednings- och sambandsunderlag för den taktiska ledningen ej hinner byggas ut på och att nuvarande utrustning ej kan flyttas. CM:s beslut innebär att flyttningen till försenas genom att investeringar i en s.k. interimslösning görs på . Detta innebär att resurser satsas på en lösning som enbart skall användas 1990-1995 och därefter ej utnyttjas vilket innebär att bygg- och installationskostnaderna blir orimligt höga och får kort utnyttjandetid. Härutöver tvingas personalen från Vaxholmsområdet och att först flytta till för att flytta till . Denna lösning är ej rationell utan innebär ett orationellt utnyttjande av marinens begränsade resurser och som tvingar personalen från och att flytta två gånger . Överbefälhavaren har också i FU 88 angett: Någon interimslösning erfordras ej. Den slutliga lokaliseringen erhålls snabbare och övergången till en ny organisation torde vara lättare att genomföra på en ny plats av såväl praktiska som psykologiska skäl." Militärbefälhavaren i Östra militärområdet har i samma fråga uttalat: "Att avsätta betydande ekonomiska resurser för ett provisorium på kan endast försvåra ingång i en slutlig lösning. Befintliga resurser bör därför kraftsamlas till en uppbyggnad av och ej till kostnadskrävande provisorier på andra platser. Inriktningen bör därför vara att alla krafter och resurser satsas på för att så snabbt som möjligt skapa ett fungerande sambands- och stridsledningssystem. Om så sker bör kunna organiseras in . I fråga om kaderorganisation för vissa viktiga staber och förband har överbefälhavaren i programplan 89-92 föreslagit att för marinens del marinkommandostaber, rörlig marin ledningsstab, kabrigader, stridsfartygsförband, helikopterdivisionen samt viktiga basförband skall vara kaderorganiserade i fred samt därvid ges ökat ansvar för bl.a. förbandens beredskap och krigsduglighet. Avseende de förbanden anger dock överbefälhavaren att en sådan kaderorganisation får införas först på lång sikt när marinkommandoorganisationen genomförts. Enligt vår mening har överbefälhavaren fel när han anger att marinkommandoorganisationen först skall införas och därefter kaderorganisationen för de förband som inte har en sådan. Enligt de principer som överbefälhavaren själv har angett skall organisationen byggas upp på grundval av krigsförbandens behov och därför är det angeläget att de kaderorganiserade förbanden införs med marinkommandoorganisationen. Först därigenom kan ansvarsförhållandena och organisationsuppbyggnaden inom marinkommandomyndigheterna ske på rätt sätt. Det är också uppenbart att sårbarheten inom de mycket stora myndigheterna minskar genom en sådan uppbyggnad som givetvis innefattar en decentralisering av ansvar och resurser inom organisationerna. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att stab, 1. helikopterdivisionen samt östra regionsledning skall lokaliseras till , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att nuvarande organisation och lokalisering för lägre regional ledning inom östra militärområdet skall bibehållas intill dess förberedelserna är slutförda på och att någon interimslösning på därmed inte erfodras, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om den nya ledningsorganisationens utformning enligt den kaderorganisationsprincip som överbefälhavaren föreslagit för bl.a. förband. () ()