mot · GC02U541 · 1989-01-25 00:00:00 — av () Mänskliga rättigheter 1988/89 U541-543 Två tredjedelar av världens befolkning lever under förhållanden där de förnekas grundläggande mänskliga rättigheter. Mänskliga rättigheter förtrampas av både vänster- och högerdiktaturer, av teokratiska och militära totalitära regimer, de förtrampas ofta under falska förevändningar om nationens säkerhet eller med hänvisningar till den ekonomiska och sociala utvecklingen. Liberala uttryckte Ottawa-appell om mänskliga rättigheter sin oro över läget för de mänskliga rättigheterna. Den växande fundamentalismen, nya vågor av antisemitism och nyfascism, tilltagande främlingsfientlighet och rasism, ett allt större antal människor som illegalt förföljs, arresteras och trakasseras av sina egna regeringar, den ständigt snålare europeiska attityden gentemot flyktingar är bara ett axplock av de brott mot mänskliga rättigheter som sammantaget utgör ytterst allvarliga hot mot demokratin, individens frihet och det öppna samhällets tanke- och informationsfrihet. Det är en av liberalismens viktigaste arbetsuppgifter att kämpa för mänskliga rättigheter och fundamentala friheter världen över. För att citera Ottawa-appellen: Eftersom män och kvinnor är födda fria, unika och jämlika, oavsett ras, hudfärg, kön, sexuell läggning, språk, religion, politisk eller annan uppfattning, etnisk eller social tillhörighet, egendom, födsel eller annan status, eftersom respekten för människans värdighet, mänskliga rättigheter och fundamentala friheter har rötter långt tillbaka i olika historiska, kulturella och religiösa traditioner, eftersom kampen för mänskliga rättigheter och fundamentala friheter var ursprunget till, är och kommer att förbli kärnan i liberalismen, uppmanar vi därför alla män och kvinnor världen över att med förenade krafter kämpa för etablerandet, utbyggnaden och skyddet av de mänskliga rättigheterna. Universell frihet är individuell frihet Historiska krafter, nationer och klasser är i grunden bara abstraktioner. Det enda vi kan uttala oss om med någon säkerhet är enskilda människor. Vilken frihet upplevde en medborgare i när ha befriades från det ? Ett sådant frihetsbegrepp är en ren abstraktion. 1 1988/89. individuell frihet är verklig - och den är också grunden för både privat och Mot. Vi kan aldrig acceptera att vår nästa torteras. Så sade Chanaka Amaratunga, ledare för liberala parti, när han besökte . Yttrandefriheten - den främsta friheten som gått sedan FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna antogs, har de tekniska möjligheterna att uttrycka sig och att kommunicera gjort fantastiska framsteg, säger organisationen artikel 19 i sin årsrapport om yttrandefriheten. De skriver vidare:Men de satellitbilder som blixtrar runt världen gömmer en annan och skamlig verklighet. I olika grad och i många skepnader är styre genom censur i själva verket den globala . Yttrandefriheten förtrampas ofta på ett uppenbart och brutalt sätt. fängslas människor för att de har åsikter som är misshagliga för regeringar eller andra mäktiga grupper. Författare attackeras eller fängslas, litteratur, konst och film censureras, journalister trakasseras, anhålls, deporteras och inte sällan mördas, ofta för att de uppenbarar makthavarnas missbruk av makten. Tidningar, tidskrifter och böcker beslagtas eller förbjuds, radio och tv-stationer tystas och stängs. Men attackerna på yttrandefriheten sker inte alltid öppet. Målet att kontrollera individens yttrandefrihet kan också uppnås med mer subtila medel. Censurens offer är inte enbart poeten, dissidenten eller journalisten. Också den vanliga medborgaren är offer genom att inte kunna åtnjuta rätten till information. Rätten att bli informerad är den andra sidan av yttrandefrihetens mynt. Full informationsfrihet är inte en lyx, utan kan ibland vara en fråga om liv eller död. Som artikel 19 hävdar: Att förnekas information som handlar om t ex dumpning av pesticider eller läkemedel i tredje världen är föremål för censur lika mycket som de klassiska censuringreppen mot böcker, radiostationer och tryckpressar. I den nationella säkerhetens eller statshemlighetens namn förnekas människor över hela jorden tillgång till information de har rätt till och behöver. Regeringar sveper in sina administrationer i ridåer av hemligstämplar, för att isolera sig från kritik och för att slippa stå till svars. Inte heller vårt eget land är här obesmittat. Yttrandefrihet och informationsfrihet är också en nödvändighet för ett demokratiskt samhälle och för människors fulla deltagande. Utan fullständig information kan individen inte kritisera den förda politiken. Utan röst, och utan rättighet att uttrycka sig, kan individen inte bidra till politisk och social förändring. Det är just för att medierna är de huvudsakliga kanalerna för kommunikation och publicitet som deras frihet och oberoende är så vitalt. Kränkningar av yttrandefriheten och andra besläktade friheter är inte lika plågsamma och vidriga för individen som t ex tortyr. Men för att kunna veta om och bekämpa tortyr måste yttrandefrihet finnas. Just denna egenskap gör att den är jagad och fruktad av jordens diktatorer. Just att yttrandefriheten är demokratins och folkviljans instrument gör den så farlig för regimer vars legitimitet bygger på skräck och våldsutövande och inte på människors frivilliga stöd och förtroende uttryckt i öppna val. Därför är det en uttalad strävan hos totalitära regimer i olika länder att Mot. begränsa yttrandefriheten, att hindra att information når allmänheten och U541 att strypa oppositionens möjligheter att verka. Tyvärr är det ofta en alltför framgångsrik strävan. Sociala och ekonomiska rättigheter Även om yttrandefriheten och de andra politiska rättigheterna är centrala för att människan ska kuna åstadkomma någon förändring av sina villkor, är de sociala, ekonomiska och kulturella rättigheterna nödvändiga om människan ska kunna leva i värdighet. Med fog kan man fråga sig vad yttrandefriheten är värd för den som inte kan läsa eller inte har råd att köpa tidningen. Den utomordentligt farliga slutsatsen som alltför många tyvärr drar är att de politiska rättigheterna är en lyx som kan undvaras till dess att utvecklingsnivån höjts. Men de politiska rättigheterna hänger ihop på ett helt annat sätt med de ekonomiska och sociala. För att de ekonomiska och sociala rättigheterna ska kunna bli verklighet måste det finnas politiska rättigheter. Bristen på ekonomisk och social utveckling i många är inte sällan orsakad direkt av att fundamentala friheter inte existerar. Medborgerliga och politiska rättigheter är aldrig en lyx som kan vänta medan utvecklingsnivån höjs - de utgör snarare själva förutsättningen för framåtskridandet. De sociala och ekonomiska och kulturella rättigheterna fick sin egen konvention med de medborgerliga och politiska rättigheterna. Skyddet för människans rättigheter blev redan från FN:s tillkomst en huvuduppgift för världsorganisationen. upprättades kommissionen för de mänskliga rättigheterna, som åter för en treårsperiod kommer att vara medlem av. Kommissionens första stora uppgift var att utarbeta en deklaration om de mänskliga rättigheterna, som antogs 1948. Deklarationen, som i sig inte är juridiskt bindande för medlemsstaterna, omformades till en, eller snarare två, konventioner om mänskliga fri- och rättigheter. 1966 antog generalförsamlingen både konventionen om de sociala, ekonomiska och kulturella rättigheterna och konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. För den första konventionen ska staterna lämna rapporter om hur de efterlever dessa rättigheter, men någon individuell klagorätt finns inte. Det finns däremot för konventionen medborgerliga och politiska rättigheter (ICCPR). En kommitté upprättades för att pröva såväl mellanstatliga som individuella klagomål, samt att granska rapporter från konventionsstater. Flera andra senare konventioner reglerar olika delar av de mänskliga rättigheterna. Konventionen om avskaffande av alla former av rasdiskriminering, konventionen om avskaffande av kvinnodiskriminering och konvention mot tortyr är de internationella konventioner som antagits utöver de grundläggande konventionerna. 1* 1988/89. Utöver dessa internationella konventioner finns också en rad regionala Mot. konventioner, främst konvention om de mänskliga rättig- U541 De internationella normerna för mänskliga rättigheter är i stort sett färdigformulerade. Några uppgifter håller på att slutföras, andra uppgifter återstår att finna lösningar på, men i huvudsak är det internationella regelsystemet för de mänskliga rättigheterna utbyggt. Det är viktigt att fullfölja och slutföra arbetet med de internationella normerna. Förutom , som snart kommer att kunna slutföras, bör arbete bedrivas i syfte att reglera och förbjuda dödsstraffet, samt för att förbättra skyddet för flyktingar som flytt undan krig eller andra katastrofer. Även skyddet för handikappade samt för barn i väpnade konflikter kan behöva stärkas. Om nu normsystemet i princip är klart kan man dessvärre inte säga detsamma för arbetet att få världens stater att respektera det. Här ligger de närmaste decenniernas stora uppgift. En första del i det arbetet blir att söka förmå så många stater som möjligt att ansluta sig till och ratificera de olika dokumenten om mänskliga rättigheter som finns. De viktigaste dokumenten om mänskliga rättigheter är FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter samt om mänskliga rättigheter. FN-deklarationen är inget bindande dokument. Men 1966 antogs den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (ICCPR). De stater som ratificerat konventionen förbinder sig att rapportera om läget beträffande mänskliga rättigheter i sitt eget land till kommittén för mänskliga rättigheter, som etablerats under ICCPR. Men ett sextiotal stater har vare sig undertecknat eller ratificerat konventionen, däribland , och ett flertal stater - bland annat - har ännu inte ratificerat den. Därför är det en viktig åtgärd att verka för att fler länder ratificerar detta grunddokument för de mänskliga rättigheterna. Att regeringen i internationella sammanhang aktualiserar detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Även om en stat har anslutit sig och ratificerat en konvention betyder detta inte automatiskt att den kommer att åtföljas. Därför är klagomaskineriet en utomordentligt väsentlig del i skyddet av de mänskliga rättigheterna. Detta är olika utformat för olika konventioner - effektivt i vissa fall och mindre effektivt i andra. Till är knutet en mellanstatlig klagorätt. För att den mellanstatliga klagorätten ska kunna utnyttjas måste både den anmälande staten och den kritiserade staten ha accepterat klagorätten. För tillfället har dock endast 39 stater anslutit sig till detta. Det är kanske ingen tillfällighet att dessa länder inte befinner sig särskilt högt på listan över länder som systematiskt kränker mänskliga rättigheter. Det är en viktig uppgift för efterlevnaden av konventionen att aktivera den mellanstatliga klagorätten, och se till så fler stater ratificerar den. Att i inter- Mot. nationella sammanhang verkar för en aktivering av den mellanstatliga klago- U541 rätten bör som sin mening ge regeringen tillkänna. Till skillnad från har om de mänskliga rättigheterna en automatik i den mellanstatliga klagorätten. När konventionen ratificeras av ett land, godkänner landet därmed automatiskt även den mellanstatliga klagorätten. Därför har den också kunnat komma till användning. Tyvärr har de deltagande staterna en benägenhet att ta ovidkommande hänsyn så som i fallet . anmäldes till för brott mot de mänskliga rättigheterna. 1985 drogs anmälan tillbaka då lovade rätta till bristerna, och bland annat helt upphöra med tortyr. 1989 kan tyvärr konstateras att ännu inte uppfyllt sitt löfte. Den individuella klagorätten är ett av de mest effektiva medlen för att bekämpa brotten mot de mänskliga rättigheterna. Det handlar om individuella rättigheter. Därför måste invididen ha rätt att påtala kränkningar. Finns inte denna individuella rätt att klaga, så har de individuella mänskliga rättigheterna heller ingen innebörd. Inte minst mot bakgrund av liberaliseringarna i och är det nu viktigt att öka arbetsinsatserna för att få internationellt erkännande av den individuella klagorätten. Om ansluter sig till tilläggsprotokollet om individuell klagorätt, blir det ett test på vad perestrojkan är värd. Först det land som är berett att ge enskilda individer klagorätt visar en verklig vilja att värna de mänskliga rättigheterna. Därför bör regeringen verka för att fler länder, och särskilt och övriga länder i , ansluter sig till tilläggsprotokollet om individuell klagorätt till . FN:s medel och möjligheter när arbetet i övrigt är inriktat på att stärka FN:s kompetens och befogenheter på många områden bör initiativ tas inte minst i detta sammanhang för att stärka FN:s möjligheter att skydda och stärka de mänskliga rättigheterna. Utöver arbetet med att förmå flera länder att ratificera konventionerna och aktivera klagorätten finns ytterligare en möjlighet att förbättra efterlevnaden av de internationella reglerna. Det som skiljer från övriga är dels att konventionen är bindande för alla stater som undertecknat den, och att både mellanstatlig och individuell klagorätt finns, som angetts ovan, samt att en domstol inrättas vars beslut måste respekteras. En motsvarande domstol för ICCPR vore en genomgripande reform ägnad att stärka konventionen och dess efterlevnad. Regeringen bör verka för att en sådan internationell domstol knuten till konventionen om politiska och medborgerliga rättigheter inrättas. FN:s rådgivningsprogram är blygsamt till sin omfattning än så länge, men utför en synnerligen viktig uppgift för att hjälpa olika länder att staga upp demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna. Man erbjuder experthjälp, beviljar stipendier och kan t ex hjälpa til att bygga upp ett juridiskt referensbibliotek i stater som behöver hjälp att finna sin demo- Mot. kratiska form, m m. bör verka för att anslagen till detta program U541 ökar, och att verksamheten byggs ut. Att nu åter får en plats i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna är självfallet ett tillfälle som bör utnyttjas väl. Här finns möjligheter att påverka vilka typer av brott mot mänskliga rättigheter som särskilt ska granskas, och vilka länder som ska ställas till svars för grova kränkningar av mänskliga rättigheter. Det är en grannlaga uppgift, inte utan avvägningssvårigheter, inte minst på grund av det antal stater som är kvalificerade till granskning. Här är ändå på sin plats att särskilt lyfta fram tre områden: De omfattande och urskillningslösa avrättningarna av fångar i , folkrättsstridiga gasbombningar och övriga grymma förföljelser av de egna kurderna, samt den rumänska regeringens häpnadsväckande utplåning av ungerska byar (och även en rad andra kränkningar av mänskliga rättigheter). bör i lämpliga former aktualisera dessa brott mot mänskliga rättigheter i . Inte bara stater.... Inte bara länder och regeringar bryter mot de mänskliga rättigheterna. De mycket speciella omständigheter som befrielserörelser verkar under kan tvinga dem till tvivelaktiga metoder. Men även när vi sympatiserar med befrielserörelsers mål måste vi kunna kräva av dem att de respekterar mänskliga rättigheter. Inte minst för befrielserörelser är det viktigt att upprätthålla respekten för de mänskliga rättigheterna. Att vid bilaterala kontakter även med befrielserörelser påtalar brott mot mänskliga rättigheter är viktigt för att upprätthålla respekten för de mänskliga rättigheterna. Bistånd för demokrati och mänskliga rättigheter Det svenska u-landsbiståndet bör i högre grad än användas för att främja respekt för mänskliga rättigheter och en demokratisk samhällsutveckling. Förslag i denna riktning framförs i biståndspolitiska motion. Inte bara i det bilaterala biståndet bör demokratimålet prioriteras. bör verka för att demokratimålet får en framträdande roll i olika FNorgans biståndsinsatser. Stöd till nyfödda demokratiska regimer Som bland annat Rädda Barnens generalsekreterare påpekat har demokratiska krafter en tendens att svika i lägen där nya unga regimer med demokratiska ambitoner tar över efter diktaturer och ska söka klara en instabil situation som de vill infria förhoppningar om snabb demokratisering av landet. Ofta får dessa länder svårigheter efter ett Mot. tag, och alltför många vacklar och dukar under av svårigheterna - tillfället U541 att föra över landet på en stabil demokratisk kurs kan ha gått förlorat. Vid flera tllfällen har västvärlden svikit på detta vis. missade t ex möjligheten att snabbt gripa in och stödja Corazon Aquino i början av hennes regeringsperiod. I vissa fall kan kanske demokratins framtid hänga på just ett sådant stöd utifrån. För att kunna hjälpa ett land just när det behöver hjälp i ett kritiskt ögonblick mäste biståndspolitiken, eller snarare regeringen, vara flexibel. Dessutom bör verka för att ta initiativ i FN av den här karaktären. Nyfödda demokratier är ömtåliga och behöver särskild vård. De är världssamfundets gemensamma ansvar. Ytterligare en byggsten i arbetet för stärkta mänskliga rättigheter är en internationellt ansvarig flyktingpolitik. Detta utvecklar vi närmare i vår flykting- och invandrarpolitiska motion. Dock kan här vara på sin plats att återigen påpeka sambandet mellan mänskliga rättigheter och flyktingpolitik. Det är just i förtrycket av mänskliga rättigheter som flyktingproblem uppstår. Just de människor som starkast reagerar mot förtryck och brist på frihet är de som också råkar illa ut och blir misshagliga för de totalitära regimerna. Därför är det ofta de starkaste förespråkarna för mänskliga rättigheter som tvingas fly. Inte minst av dessa två skäl är en generös och rättssäker flyktingpolitik en oupplöslig del av arbetet för de mänskliga rättigheterna. Men det räcker inte med att föra en generös flyktingpolitik i . måste framförallt verka för att motarbeta de tendenser till stängda dörrar i för flyktingar som blivit en realitet allt mer . Även via UNHCR bör motarbeta sådana tendenser. Ett kraftigt svenskt stöd till UNHCR:s verksamhet är där såväl en markering som en nödvändig praktisk förutsättning för att UNHCR ska kunna fullgöra sina uppgifter. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fullföljande av arbetet med det internatonella regelsystemet för mänskliga rättigheter, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att fler länder skall ansluta sig till FNkonventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att aktivera den mellanstatliga klagorätten, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om internationellt arbete för att fler länder (särskilt ) skall ratificera tilläggsprotokollet om individuell och mellanstatlig klagorätt, 5. att sorn sin mening ger regeringen till känna vad i Mot. motionen anförts om en internationell domstol knuten till konventio- U541 nen om mänskliga rättigheter, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om FN:s rådgivningsprogram för mänskliga rättigheter, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om aktualiserandet av vissa brott mot mänskliga rättigheter i , 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om demokratimålet i det multilaterala biståndet, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stöd till nya regimer med demokratiska ambitioner.