mot · GC02A422 · 1989-01-23 00:00:00 — Det omfattande lag- och regelkomplex som småföretagare tvingas arbeta inom medför svårigheter. Ofta har de inte heller tillräckliga förutsättningar att tillgodogöra sig fördelarna av den tekniska utvecklingen på såväl det tillverkningsmässiga området som inom marknadsföring och ekonomiadministration. Utvecklingsfonderna har därför en viktig kunskapsspridande uppgift. Utvecklingsfonderna bör struktureras så att de kan koncentrera sig dels på allmänt kompetenshöjande åtgärder, dels på att i samarbete med lokalt näringsliv skapa rådgivningsverksamhet som stöd för nystartande företagare. bör utvecklingsfonderna kunna hjälpa alla sorters företag. Fondernas kreditgivning bör upphöra. Utvecklingsfonderna skall vara ett komplement till, inte en konkurrent till, de kommersiellt arbetande konsultföretagen samt till den verksamhet företagarnas egna organisationer bedriver. För en del av verksamheten bör de ta ut avgifter. 6 Betydelsen av stärkt konkurrenskraft Offentliga stödåtgärder kan, oavsett hur generöst reglerna utformas, bara vara en tillfällig hjälp till företag. Det går inte i längden att genom subventioner hålla igång företag. All erfarenhet visar att denna verksamhet då blir ännu mera ineffektiv och förlustbringande. Företagets egna intäkter måste vara tillräckligt stora för att säkra en långsiktig verksamhet. Många företag i områden med dålig utvecklingskraft har lönsamhetsproblem. För att komma till rätta med dessa problem är det nödvändigt att stärka dessa företags konkurrenskraft. Vi har därför framhållit vikten av att använda generella kostnadssänkande åtgärder i regionalpolitiken. Kostnaderna för att driva ett företag i inland är högre än i de södra delarna av . Det beror på hårdare klimat, sämre infrastruktur och dåligt utvecklad servicesektor i dessa regioner i kombination med bristen på Det är rimligt att företagen kompenseras för Mot. 1988/89 kostnadsnackdelarna. Ett sätt att utforma en sådan kompensation är att sänka lönekostnaderna för näringslivet. Genom att sänka socialavgifterna, d.v.s. arbetsgivar- och egenavgifter, får alla företag i regionen lägre kostnader och därmed stärkt konkurrensförmåga. En sådan generell metod har flera fördelar jämfört med selektiva åtgärder. Det kräver ingen särskild byråkrati och innefattar inte politiska beslut beträffande varje företag. Även existerande företag får bättre tillväxtmöjligheter och den potentiella utvecklingskraften i dessa tas bättre till vara. tog beslut om den första generella sänkningen av socialavgifterna i . Denna gällde fyra särskilt utsatta kommuner. har regeringen utökat området med nedsatta avgifter och t.o.m helt avskaffat socialavgifterna i . Erfarenheterna från den generella nedsättningen av socialavgifterna i är positiva. Företagens marginaler och soliditet har ökat. Därigenom har deras förmåga att konkurrera med företag i andra delar av landet också förbättrats. Därmed har möjligheterna att erbjuda varaktig sysselsättning ökat. Även i andra delar av landet med stora regionala problem bör socialavgifterna sänkas. De områden som har de största problemen bör prioriteras. Därför bör uttaget av de sociala avgifterna minskas inom stödområde A och inom stödområde B. Denna nedsättning bör gälla samtliga näringsgrenar inklusive de affärsdrivande statliga verken. Däremot bör nedsättningen inte gälla övriga delar av den offentliga sektorn. Kostnaderna för de långa transporterna från stödområdet medför naturligtvis en konkurrensnackdel för regionens företag. finns ett godstransportstöd som möjliggör en reduktion av fraktkostnaderna. Stödet utgår med mellan och av transportkostnaden vid järnvägs- eller landsvägstransporter som överstiger , samt vid transporter till vissa hamnar. Det finns också persontransportstöd för att sänka reskostnaderna för företagares kontakter med . Företagen i norra måste få sådana konkurrensvillkor att transportkostnaderna inte blir ett handikapp. Det är viktigt att det råder konkurrensneutralitet mellan olika trafikslag. Företagens kapitalförsörjning är en central fråga för att utveckla näringslivet - självfallet gäller detta också företagen i regioner med sämre tillväxt. Grunden för varje företags kapitalbas är det egna kapitalet. Det nuvarande skattesystemet med de höga marginalskatterna försvårar emellertid betydligt möjligheterna att bygga upp tillräckligt mycket kapital för att kunna starta ett företag. Särskilt problematiska är begränsningarna av möjligheterna att vid beskattningen göra avdrag för förluster i en annan förvärvskälla. Som understryks i andra moderata motioner är det nödvändigt att generellt sänka skattetrycket. I flera andra motioner framläggs ett stort antal förslag som skulle förbättra de mindre företagens möjligheter till långsiktig kapitaluppbyggnad. Bankerna spelar en mycket viktig roll för företagens kapitalförsörjning. Från att tidigare ha varit mycket obenägna att låna ut medel utan fullgod säkerhet har bankerna nu större möjligheter att ge krediter utan formell säkerhet, även till småföretag. Många banker har fått erfara att småföretag kan vara riskfyllda utlåningsobjekt. Detta kommer att innebära att bankerna försöker stärka sin kompetens för att kunna bedöma hur ett företag arbetar. Bankerna måste i ökad utsträckning fungera som rådgivare och kunskapskälla vid företagsstarter. Det viktigaste instrumentet för regionalpolitiker har varit lokaliseringsstödet. har detta kommit att utvecklas till en yvig flora med bl.a. lokaliseringsbidrag, lokaliseringsstöd, offertstöd, sysselsättningsstöd, glesbygdsstöd, kreditgivning från utvecklingsfonder och Norrlandsfonden, krediter eller ägarandelar från regionala investmentbolag, utvecklingsbidrag från STU, projektbidrag från SIND etc. Varken myndigheter eller företag kan få någon klar överblick över stödstrukturen. Riskerna för missbruk och felsatsningar är stora. Stöd- och bidragsformerna är också förhållandevis ensidigt inriktade på investeringar i hårdvaror. Den senaste tidens allt större behov av s.k. mjukvaruinvesteringar har blivit svårare att finansiera med hjälp av de gamla stödformerna. Moderata samlingspartiet har riktat kritik mot det nuvarande systemet för regionalpolitisk! Vi har pekat på ett par av de stora svagheterna i systemet - främst svåröverskådligheten och politiseringen, som ofta medfört bristande realism i bedömningen av olika projekt. Studier av ett antal projekt som erhållit lokaliseringsstöd stöder vår kritik. som efter starten gått i konkurs eller på annat sätt drabbats av betalningssvårigheter har varit oacceptabelt hög. Trots att uppsåtet varit gott - att skapa ny sysselsättning - har alltför många orealistiska projekt finansierats genom lokaliseringsstöd. Uppföljningsverksamheten har inte fungerat. Ansvarsfördelningen mellan projektens finansiärer har varit oklar. Företaget, företagaren och de anställda har drabbats av dessa brister. Med tanke på de många nya kraven på de regionalpolitiska medlen, exempelvis avvägningen mellan hård- och mjukvaruinvesteringar och de kunskapsintensiva tjänsteföretagens behov, finns det skäl att i den nu sittande regionalpolitiska utredningen göra en översyn av stödens framtida utformning. Under de närmast föregående åren har vi redovisat vårt alternativ till ett antal av de regionalpolitiska stödformerna, riskgarantilån. hanteras på regional nivå i nära samverkan med berörda banker, vilka vi Mot. förutsätter därmed också tar en än mer aktiv del i den totala finansieringen av A422 affärsmässigt sunda projekt inom stödområdet. Tillsammans med sänkta arbetsgivar-/egenavgifter och det samlade länsanslaget ser vi vårt förslag med riskgarantilån som en fungerande helhet. I avvaktan på den ovannämnda översynen upprepar vi tidigare års förslag om riskgarantilån. I den regionalpolitiska motionen 1987/88 A484 har vi mer utförligt redovisat dess syfte och konstruktion och hur dessa lån skall kunna utgå. Utvecklingsfondernas mer konventionella kreditgivning bör avvecklas. Länsmyndigheterna har goda förutsättningar att förstå de speciella regionala problemen inom varje län. Det samlade länsanslaget ger länsmyndigheterna resurser till olika utvecklingsinsatser. Detta anslag bör öka i betydelse. På flera håll i landet skapas nu regionala investmentbolag. Det är positivt att det existerande näringslivet i flera regioner varit villigt att satsa kapital i investmentbolagen. Det är viktigt att de privata intressenterna inte upplever att de är passiva partners till staten. Därför bör enligt vår mening statens medverkan begränsas tidsmässigt och ej ske i form av ägarandelar utan i form av ränte- och amorteringsfria lån. 8 Betydelsen av statens agerande Statens agerande, både som övergripande beslutsfattare och som aktör på olika områden, påverkar den regionala utvecklingen. genomfördes en utlokaliseringsomgång, när ett stort antal myndigheter flyttades från till andra orter i landet. Därefter upphörde utlokaliseringarna nästan helt. Ett antal nyinrättade verk placerades dock utanför . inledde regeringen en ny utlokalisering. Det sammanslagna planverket och placerades i . Delar av flyttades till . tvingades förlägga en del av sin verksamhet i och . Det nyinrättade , som bildades ur delar av SJ, placerades trots protester från anställda och verksledning i . Moderata samlingspartiet var kritiskt när den socialdemokratiska regeringen genomförde den förra utlokaliseringsomgången. Vi har även ifrågasatt de senaste besluten. Utvärderingarna av de tidigare utlokaliseringarna visar att resultatet i form av minskad effektivitet och ökade kostnader varierat mellan olika verk. I viss mån har utlokaliseringar bidragit till att ge de orter som fick del av utlokaliseringarna en mera mångfasetterad arbetsmarknad. innebar utlokaliseringarna påfrestningar för enskilda människor. För ämbetsverkens del har utlokalisering i flera fall inneburit svårigheter att rekrytera kvalificerad personal. kan detta menligt påverka järnvägstrafikens utvecklingsmöj- Mot. 1988/89 ligheter. Starka skäl talar för att centrala ämbetsverk med stora kontaktytor bör ligga i landets huvudstadsregion. Det hindrar inte att det kan finnas myndigheter eller delar av myndigheter som utan förfång kan flyttas till andra orter. Ett sådant beslut måste dock vara noggrant förberett. 8.2 Decentralisering av besluten I stället för utlokalisering av centrala verk och myndigheter finns det anledning att decentralisera genom att sprida beslutsfattandet i olika frågor. Den viktigaste decentraliseringen är givetvis att i högre utsträckning ge de enskilda människorna ökat inflytande över sina egna aktiviter. En decentralisering inom den offentliga förvaltningen, som innebär att fler beslut kan fattas på lägre nivå, bidrar till att minska avståndet mellan beslutsfattande myndighetspersoner och de enskilda individerna. Utlokaliseringen inom AMS och AMU är bra exempel på hur en effektiv statlig lokaliseringspolitik bör utformas. De centrala verken blir mindre, och förhoppningsvis effektivare, som den regionala nivåns beslutskraft stärks, vilket gynnar den regionala kompetensen. Höga kommunalskatter försämrar utvecklingsmöjligheterna i en kommun genom att ge ökade incitament att flytta från orten och genom att minska investeringsvilligheten. Därför är det särskilt viktigt att kommunerna i de regioner som har en sämre utveckling håller nere den kommunala utdebiteringen. För att möjliggöra detta måste det finnas ett väl avvägt skatteutjämningssystem som inte systematiskt gynnar högskattekommunerna. Vi vill minska de specialdestinerade statsbidragen och införa ett skatteutjämningssystem som tar hänsyn i första hand till skillnader i den kommunala skattekraften och åldersstrukturen. Ett sådant förslag skulle gynna många kommuner med en förhållandevis svag utveckling. 8.4 Kultur och fritid Tillsammans med staten har kommunerna ett ansvar för att stödja olika kulturella aktiviter. I första hand bör de intresserade själva svara för finansieringen, men det ringa publikunderlaget utanför storstadsregionerna gör det ibland nödvändigt att stat och kommuner bidrar till verksamheten. Det statliga kulturstödet bör delvis förändras för att bättre överensstämma med målsättningen bakom regionalpolitiken. Därvid bör övervägas om inte det statliga stödet till kulturverksamhet kan göras mera generellt. Vidare måste de nationella kulturinstitutionerna genom bl.a. turnéer visa sitt ansvar för regional spridning av kultur. Kulturutbudet är inte bara ett viktigt inslag i det totala serviceutbudet. För många människor är tillgången på kommersiell service väl så viktig, liksom det allmänna nöjesutbudet. En stor del av det kommersiella utbudet har 15 kommunen svårt att påverka, men den kan bl.a. genom tillståndsgivning Mot. 1988/89 underlätta för vissa verksamheter. 9 Ge landsbygden en chans att leva bättre Stora delar av de utvecklingsmässigt svaga regionerna består av landsbygd. Genom jord- och skogsbrukets strukturrationalisering har det skett en betydande avfolkning. Även kan man förvänta sig att sysselsättningen inom jord- och skogsbruket kommer att minska. Det betyder emellertid inte att landsbygden ytterligare måste avfolkas. Många människor vill bo på landsbygden. De anser att man där kan skapa en tryggare miljö för sig själv och sin familj. En politik som underlättar bosättning på landsbygden är väsentlig inte bara för dem som bor där utan även för resten av befolkningen. En avfolkad landsbygd innebär inte bara att landskapsbilden radikalt förändras utan även att vår bild av ändras. Den socialdemokratiska politiken har medverkat till att avfolka landsbygden. Inom den sociala sektorn har de kommunala monopolen medfört att servicefunktioner koncentrerats till centralorterna. En stor andel av befolkningen på landsbygden är pensionärer. För dem är det väsentligt att det finns en väl fungerande social service även på landsbygden. Men minst lika väsentligt är att den informella hjälp och det stöd som landsbygdsbefolkningen ofta lämnar varandra kan vidmakthållas. Även av den anledningen är det väsentligt att yngre människor ges möjlighet att bo på landsbygden. En levande landsbygd måste baseras på samspel mellan åretruntboende och dem som söker rekreation på landsbygden. Fritidshus och turism bidrar till en levande landsbygd. Därför bör byggnation underlättas, bl a genom generösare byggnadslovsregler. Jordbruksproduktionen på marginella jordar i glesbygder är viktig främst från syselsättningssynpunkt. Även från beredskaps- och försvarssynpunkt har jordbruksproduktionen emellertid viss betydelse. Det är väsentligt att lantbrukarna i kompenseras för de, i förhållande till andra delar av , sämre förutsättningarna för att bedriva jordbruk. Detta sker genom det s.k. Norrlandsstödet. Stödet är av regionalpolitisk karaktär. I stora delar av vårt land är skogsbruket och de till skogen knutna förädlingsindustrierna de viktigaste näringsgrenarna. Dessa företag hotas nu av elenergibristen vid kärnkraftsnedläggningen. De enskilda skogsägarnas ställning bör stärkas. missgynnas de bl.a. av skattesystemets utformning. Resultatet har blivit att många av de enskilda skogsägarna avverkar mindre virke än vad skogens tillväxt möjliggör. Vi föreslår förbättrade villkor för skogsbrukare i den skogspolitiska motionen. I en gemensam trepartimotion föreslår vi att domänverket säljer skog och annan mark i första hand till sina arrendatorer. Jordbrukspolitiken har varit inriktad på att stödja enbart heltidsarbetande jordbrukare. En sådan inställning missgynnar landsbygden. är kombinationssysselsättning det normala för huvuddelen av lantbrukarna. I norra har av lantbrukarna arbete utanför den egna gården och arbetar mindre än med sitt jordbruk. Att kombinera jordbruk med annan sysselsättning är oftast förutsättningen för att en familj skall kunna bo kvar på landsbygden och bruka jorden. Det är därför viktigt att de regler som diskriminerar kombinationssysselsatta lantbrukare undanröjs. från några av våra största städer börjar en speciell sorts landsbygd. På skärgårdsöarna är förhållandena speciella, bl a vad gäller kommunikationer och skolor. De saknar motsvarighet i de flesta delar av den svenska landsbygden. Det är väsentligt att de svenska skärgårdarna inte avfolkas när sommarstugeägarna åker hem. Det är viktigt bl.a. för , försvaret och naturvården att det finns människor i alla delar av skärgårdarna . Dessvärre blir det allt besvärligare att bo i skärgården. Socialdemokraternas och kommunisternas konfiskation av delar av kustbefolkningens fiskerätt i berövade skärgårdsbefolkningen tillgångar som den hade kunnat utveckla, bl.a. genom att hyra ut fiskeplatser. Bestämmelserna om båtregister bidrar till att öka byråkratin och besväret för en skärgårdsbefolkning som ofta är tvungen att hålla sig med flera båtar. Den mycket restriktiva inställningen till nybyggnad av fritidshus i skärgårdsområden gör att den fasta befolkningen undandras såväl en del arbetstillfällen som välbehövliga inkomster från tomtförsäljning. Den förändring av skattesystemet som socialdemokraterna förbereder kommer ytterligare att öka bördan för skärgårdens fasta befolkning. Höga taxeringsvärden i kombination med hög beskattning leder till att skärgårdsbefolkningen kan komma att få ännu sämre skattevillkor. 9.4 Kommunikationerna på landsbygden Väl fungerande, individuella transportsystem är en förutsättning för att människor ska kunna bo och verka i alla delar av . Bilen ger en rörelsefrihet som inget annat kommunikationsmedel kan ge en så stor grupp invånare. De som har särskilt stor nytta av bilen är människor som bor på landsbygden. Att underlätta bilinnehav är därför viktigt ur regionalpolitisk synvinkel. Bilen är viktig för det stora flertalet svenskar som bor i glesbygd. Barnfamiljerna är mest beroende av att ha bil. av barnfamiljerna äger eller har tillgång till bil. I glesbygden är andelen barnfamiljer utan bil . Det är landsbygdsbefolkningen som har svårast att klara av kostnaden för att ha bil och som drabbas hårdast av höjda bilkostnader, t.ex. höjd Mot. 1988/89 bensinskatt. har skatteuttaget från bilismen ökat betydligt. Bensin- och vägskatterna har höjts . Accisen, d.v.s. försäljningsskatten på bilar, har höjts med . Avdragsbegränsningarna för bilresor mellan bostad och arbetsplat har skärpts. Detta har medfört att det har blivit kostsammare för landsbygdsbefolkningen att åka in till tätorterna för att arbeta. Höjda avgifter och skatter på bilismen i glesbygden måste därför avvisas. Det finns tillväxtkraft på den svenska landsbygden. I vissa fall har dock utflyttningen gått så långt att det är nödvändigt att med skattemedel subventionera viss verksamhet. För detta ändamål har det s.k. glesbygdsstödet inrättats. Denna stödform är flexibel och syftar till att främja sysselsättning och upprätthålla en god servicenivå. Stödformen har trots förhållandevis låga kostnader varit framgångsrik. Genom glesbygdsstödet kan t.ex. ett antal lanthandlare fortsätta sin verksamhet, som pensionärer kan få varor hemsända och affären vara ett serviceorgan för t .ex. systembolag och apotek. Glesbygdsstödet har emellertid framför allt betydelse för tillkomsten av sysselsättningsmöjligheter som ett komplement till skogs- och jordbruk. De nuvarande anslagen Lokaliseringsbidrag och Lokaliseringslån bör utgå och ersättas med ett system med riskgarantilån i enlighet med vad som anfördes i motion 1987/88 A484. Vi yrkar på att det till ett nyinrättat anslag, Riskgarantilån, anvisas . Det samlade länsanslaget har visat sig vara ett effektivt sätt att stödja utvecklingen i regioner och orter med svag utvecklingskraft. Den typ av stöd som innefattas i det samlade länsanslaget vänder sig huvudsakligen till småföretag. Moderata samlingspartiet har medverkat till att detta anslag kunnat höjas. Den av regeringen föreslagna ambitionsnivån är alltför låg. Vi föreslår därför att anslaget Regional utveckling ökas med i jämförelse med regeringens förslag. Det s k sysselsättningsstödet är en kvarleva från en period då det industripolitiska och regionalpolitiska stödet var mer inriktat på att bevara arbetsplatser än att utveckla nya. Vi har föreslagit att sysselsättningsstödet skall avvecklas. Regeringen har enbart accepterat att sysselsättningsstödet avvecklas inom stödområde C. Vi föreslår att anslaget Sysselsättningsstöd utgår. Vårt ovannämnda förslag till stärkt konkurrenskraft för företagen i inland innebär att de sociala avgifterna inom stödområde A respektive B skall nedsättas . Detta bör ske redan från årsskiftet 1989-1990. Detta beräknas för det kommande budgetåret innebära att anslaget Nedsättning av sociala avgifter behöver ökas med i förhållande till regeringens förslag. 11 Hemställan Mot. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om regionalpolitikens förutsättningar och inriktning, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om förutsättningarna för statligt stöd till teknikcentra,1] 2. att hos regeringen begär förslag till nedsättning av sociala avgifter i enlighet med vad som i motionen anförs, 3. att hos regeringen begär förslag om riskgarantilån i enlighet med vad som i motionen anförs, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om regionala investmentbolag, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om utlokalisering av statlig verksamhet från , 6. att avslår regeringens förslag att till D2 Lokaliseringsbidrag m.m. för /90 anvisa ett reservationsanslag av , 7. att avslår regeringens förslag att till D3 Lokaliseringslån för /90 anvisa ett reservationsanslag av , 8. att till D4 Regional utveckling för /90 anvisar ett reservationsanslag av , 9. att till D6 Ersättning för nedsättning av socialavgifter för /90 anvisar ett förslagsanslag av , 10. att avslår regeringens förslag att till D7 Sysselsättningsstöd för /90 anvisa ett förslagsanslag av , 11. att till ett nytt anslag Riskgarantilån för /90 anvisar ett reservationsanslag av . (m) () () () () () 1 1988/89:N257