mot · GC02So233 · 1989-01-23 00:00:00 — I det socialdemokratiska samrådsmaterialet "Offensiv för rättvisa inför den senaste socialdemokratiska partikongressen krävdes det uttryckligen att en avvecklingsplan för ålderdomshemmen skulle läggas fast. Socialdemokraternas omsvängning verkar inte uppriktigt menad. Även om dag- och hemsjukvården kan ge många möjlighet att bo hemma, och även om man skall ha rätt att bo på ålderdomshem, kommer ändå behovet av långvård i någon form att finnas kvar. Denna vårdform behöver dock förändras och förbättras. Patienterna måste erbjudas en mera hemliknande miljö, främst genom mindre sjukhem med god omvårdnad och bra behandling och utan den institutionsprägel som stora långvårdskliniker eller sjukhus har. Patienterna måste få välja eget rum eller att bo tillsammans med andra. Eget rum är inte det bästa för alla. Ensamhet kan vara mycket påfrestande. Att , dygn efter dygn ligga med stängd dörr, som endast öppnas för snabba aktiviteter från personalens sida, kan bli outhärdligt. Patienternas människovärde måste värnas. Detta innebär också att patienterna skall ha rätt till normala rutiner. I små hemliknande sjukhem kan miljön utformas så att hänsyn tas till de särskilda behov och förutsättningar som de boende har. Som exempel kan nämnas färgsättningen. När ögat blir sämre behövs starkare färger. Sådant behöver uppmärksammas vid inredningsval, köp av textilier m.m. De äldre skall ha utymmen för egna möbler, tavlor och andra kära ägodelar i sitt rum. Korridorerna och andra utrymmen skall möbleras och utformas så att hemmaprägeln stärks. Några givna patentlösningar för hur vi skall lösa den kris som äldrevården befinner sig i och hur morgondagens vård skall utformas finns inte. Några åtgärder bör emellertid kunna vidtas: största möjliga stöd till dem som själva vill vårda sina gamla hemma skulle avlasta institutionsvården mindre vårdenheter så nära de gamlas bostad som möjligt skulle ge en mera personlig vård och det skulle vara lättare för anhöriga att komma på besök - att inrätta en svensk motsvarighet till de danska plejehjemmen, förslagsvis kallad servicehem, skulle ge större trygghet för många. De skulle kunna vårdas i en mera hemliknande miljö och yngre vårdbehövande skulle kunna få en mera adekvat vård. På ett s.k. servicehem skulle man kunna samla dagens funktioner i form av långvårdsklinik, gruppboende, ålderdomshem och rehabilitering under samma tak. Den som flyttar sitt hem till servicehemmet och är frisk får stanna i sitt hem också när vederbörande blir sjuk. I servicehemmet skall man kunna erbjuda en gammal människa en bostad där hon har möjlighet att stanna livet ut. På detta eller liknande sätt torde det lättare kunna gå att nå den självklara målsättningen, nämligen att ge våra gamla ett eget hem i äldrevården! En väl fungerande sjukvård är en förutsättning för att målsättningen inom äldreomsorgen skall kunna uppnås. Kraven på sjukvården kommer att öka även om svenska pensionärer blir friskare. finns i vårt land ca 300 000 invånare som är eller äldre och denna åldersgrupp kommer att öka med över 100 000 personer . Kraven på hemsjukvården kommer att öka. Samma sak gäller sjukhusvården. Var tredje ålderspensionär blir under ett kalenderår intagen för akutvård. En tredjedel av 80-åringar och äldre är intagna i någon form av institution, en tredjedel av dessa vårdas på sjukhem. Livslängden för de äldre har ökat med det . Den slutna somatiska akutsjukvården är således ett av samhällets viktigaste stöd för äldre som vill bo hemma . som den slutna sjukvården för yngre har minskat har den del av befolkningen som är ökat sin andel av vårddagarna i somatisk vård och andelen är nu . Om antalet akutvårdsplatser fortsätter att minska kan detta komma att gå ut över de äldres behov av sjukvård. Denna utveckling måste bromsas. 11 En humanare demensvård Antalet 80-åringar kommer att öka med i fram . kommer antalet ungdomar att minska . Detta kommer att ställa stora krav på utformningen och personalförsörjningen till äldrevården, i all synnerhet som konkurrensen om ungdomarna blir allt hårdare. En 80-åring har ett vårdbehov som är 16-20 gånger större än en 60-årings. Många vårdbehövande äldre har drabbats av demenssjukdomar. Oavsett om grundorsaken är Alzheimers sjukdom eller multiinfarktsjukdom är möjligheterna till effektiv bot ytterst begränsade. Det är angeläget att utveckla det friska i stället för att främst behandla det sjuka hos dessa människor. De bör vistas i en stabil miljö, utan omflyttningar. De behöver mer än andra kontinuitet i vården och en fast vårdpersonal. De lämpar sig inte för stora institutioner utan får effektivare vård och stöd i smågrupper. Gruppboende har visat sig vara en lämplig boendeform med möjligheter till individuellt anpassad minnesträning. har tidigare sängbundna sjukhemspatienter i gruppboendet stimulerats till ett aktivt liv och försämringen har stoppats upp, ofta . Det är angeläget att kommuner och landsting får möjlighet att utveckla gruppboendeformer avpassade efter lokala behov och förhållanden. Det regelverk som bl.a. bostadslåneförordningen ställer upp och som låser fast bostädernas utformning och gruppernas storlek bör avvecklas, så att huvudmännen kan finna adekvata lösningar avpassade för de äldres individuella behov, utan hinder av statliga normer. Möjligheterna till gruppboende och dagverksamhet för de åldersdementa är minimala. Efterfrågan är sjufalt större än tillgången. De åldersdementa är ingen grupp som själv kan föra fram krav på bättre levnadsvillkor. Dit hör att tillsammans med andra kunna bo i hemmiljö och få den omsorg och vård som behövs. För andra dementa kan det vara dagverksamhet med sysselsättning som är nödvändig för en mer aktiv verksamhet. Gruppboendet förefaller vara den bästa lösningen för många åldersdementa. Det innebär att man bor i lägenhet under hemförhållanden, tillsammans med några andra gamla, dock inte många. Det är oansvarigt att placera de åldersdementa i sämre fungerande hemförhållanden för att kunna avlasta de stora institutionerna. En utbyggnad av gruppboende skulle inte bara lösa upp propparna i hela vårdkedjan utan skulle framför allt ge dessa människor ett bättre och värdigare liv. Men att så sker behöver självfallet inte leda till att vare sig den institutionella vården eller hemvården avvecklas för denna grupp av patienter. Ett alternativ utesluter nödvändigtvis inte andra alternativ. Huvudsaken är att vården av de åldersdementa förbättras. Den situation som råder är klart oacceptabel. Enligt TT:s undersökning, som tidigare omnämts i denna motion, fanns det i för ca 1 200 patienter på kliniker, trots att de inte längre hade behov av klinikens tjänster. I är, enligt samma undersökning, av sängplatserna i sjukvården upptagna av fel patienter. Undersökningen visar också att köerna till servicelägenheter och ålderdomshem tenderar att bli allt längre. I köar 3 800 för ett boende med tillsyn och i 650 personer. Slutligen påpekas det i undersökningsmaterialet att praktiskt taget alla kommuner saknar platser inom äldreomsorgen. Regeringen måste med det snaraste ta initiativ för att bryta den onda cirkel som har sin grund i bristen på alternativ inom vård och omsorg. 12 Vårdgaranti till alla Den sjukvårdsdebatt som på moderat initiativ anordnades i föranleddes av de nu alltmer uppenbara bristerna i den offentliga svenska sjukvården. Långa operations- och vårdköer kan inte accepteras, allra minst när patienterna riskerar livet i väntan på vård. Men detta är ingen ovanlighet. Vidare finns åtskilliga exempel på att vården av äldre människor får stå tillbaka, vilket strider mot hälso- och sjukvårdslagen. I mycket beror sjukvårdens otillräcklighet på byråkrati, prestige, dålig organisation och brist på flexibilitet. Den politiska styrningen av sjukvården är för stark. Patienternas önskemål, den medicinska kompetensen och de enskilda initiativen ges inte ett tillräckligt utrymme. Därför har vi i annat sammanhang återupprepat vårt förslag att det s.k. Dagmar-systemet (för ersättningar från sjukvårdsförsäkringen) skall avskaffas, eftersom det inskränker patienternas möjligheter att fritt välja läkare och sjukgymnast. Vi har också föreslagit en väsentlig förbättring för patienterna genom en allmän, obligatorisk sjukvårdsförsäkring som ger patienterna valfrihet utan att i något avseende öka den enskildes kostnader. Dessa synpunkter utvecklas mera utförligt i vår partimotion om hälso- och sjukvård. 13 Ett samlat kommunalt ansvar Huvudmannaskapet för äldrevården och äldreomsorgen är delat mellan landstingen och kommunerna. Detta har medfört stora problem. Gränsdragningarna är svåra i fråga om vad som skall hänföras till sjukvård eller till äldreomsorg. Många gamla har hamnat mellan stolarna i huvudmannaskapstvister. Detta är oacceptabelt. JO har, som tidigare redovisats i motionen, också påtalat detta problem. Nuvarande uppdelning mellan kommuner och landsting försvårar utvecklingen. Ett exempel är trögheten att ordna med ett angeläget gruppboende för de åldersdementa. Ansvaret måste bli klarare. I syfte att förbättra servicen för dem som behöver den och lägga beslutet så nära den enskilda människan som möjligt anser vi att huvudansvaret för service och omvårdnad bör överföras på primärkommunerna. Det kommunala ansvaret måste också innebära ett ansvar för att ge utrymme för flera olika typer av verksamhet, t.ex. enskild hemtjänst, ålderdomshem, vårdhem, stiftelser och ideella organisationer. Bara när huvudansvaret kombineras med ett varierat utbud kan en rimlig servicenivå upprätthållas. Det dubbla huvudmannaskapet har gjort det särskilt svårt i vissa vårdformer att komma överens om vem som skall ta ansvar för personalpolitiken och vem som skall stå för kostnaderna. Också för de psykiskt utvecklingsstörda innebär det delade huvudmannaskapet nackdelar. Precis som för de äldre ger ett klarare ansvar bättre möjlighet till god service. Det ansvar som på detta sätt bör övergå från landstingen till kommunerna måste givetvis också påverka hur de ekonomiska resurserna fördelas. Skatteväxling måste förutsättas. Landstingen kan inte behålla resurser för verksamheter som förs över till kommunerna, utan måste sänka sitt skatteuttag. Kommunerna får själva avgöra i vilken mån de nya uppgifterna kräver utökade resurser. 14 Beskattningen måste mildras Hemvårdsbidrag till närstående vårdare - det gäller främst pensionärer - kan numera i vissa fall bli skattefri. Det gäller närstående personer, som är gifta eller samboende med den vårdbehövande. I övriga fall beskattas närståendevårdaren för den ersättning som denne uppbär av den vårdbehövande för de tjänster som utförts, även om ersättningen som sådan är skattefri för mottagaren i första ledet, dvs. Även om rättsläget enligt uppfattning är oklart ifråga om beskattningen av utgående hemvårdsbidrag förefaller tillämpningen vara densamma som den som kommunalskattelagen ger utrymme för i fråga om hemsjukvårdsbidrag. Genom det senaste riksdagsbeslutet (enligt prop. 1987/88:176) kommer det att stå helt klart att även hemvårdsbidrag - och inte enbart hemsjukvårdsbidrag - blir skattefria när de utbetalas till den vårdbehövande. Detta åstadkoms genom en enkel komplettering av kommunalskattelagen. Att en vårdbehövande mot skälig ersättning skall kunna få hjälp av exempelvis en pensionerad granne är bra. lanserar en god tanke. I praktiken kommer den emellertid inte att leda till önskat resultat. De orimliga marginaleffekter som pensionärernas extrainkomster drabbas av i form av skatteskärpning och minskade bidrag, även vid måttliga inkomster och förmögenheter, hämmar intresset för många att vara en hjälpande hand. Av den erbjudna ersättningen blir det med gällande skatte- och bidragsregler knappast någonting över. Vi har i annat sammanhang föreslagit särskilda åtgärder för att minska marginaleffekterna för pensionärerna. Vi vill sålunda på nytt aktualisera tanken på en generell skattefrihet för hemsjukvårds- och hemvårdsbidrag, främst med hänsyn till konsekvenserna för pensionärer av en beskattad ersättning. Möjligen kan skattefriheten tänkas bli förbehållen endast pensionärer. Genom sitt val av vård styr patienten vart resurserna går. Enskild serviceverksamhet måste få samma rätt till bidrag som inrättningar i regi. Inkomstrelaterade taxor skall i princip inte förekomma. Det faktum att en människa blivit pensionär innebär inte att han eller hon blivit arbetsoförmögen. Tvärtom utgör pensionärerna samhällets mest erfarna, mest välutbildade och rutinerade arbetskraft, var och en inom sitt område. Intjänad pension är en sak. Möjligheten att få göra nytta mot rimlig betalning även efter uppnådd pensionsålder en annan. Det måste löna sig att arbeta - även för den som är pensionär. Det bör övervägas att införa skattelättnader/skattefrihet för den pensionär som åtar sig att fullgöra vissa uppgifter inom äldreomsorgen. Under alla förhållanden bör många pensionärer kunna åta sig avlönade arbetsuppgifter inom äldreomsorgen till glädje för alla berörda parter. Det bör ankomma på regeringen att göra närmare överväganden och avge förslag i dessa frågor. 15 Personalen - den viktigaste resursen Vårdarbete ställer stora krav på personalen. Inom få arbetsområden kommer man människor så nära. Arbetet sliter emellertid såväl psykiskt som fysiskt. I en tidningsintervju beskriver biskop emeritus personalsituationen på följande tänkvärda sätt: En viktig orsak till att det är kris i vården, är att personalen inte orkar längre. De står inte längre ut med att tvingas värdera människor olika varje stund. De bränns ut. tar fram begreppet empati, inlevelse. Ett begrepp som är viktigt, men som vi inte har tid med i dagens vård Empati innehåller två plan: det första är att sätta sig in i annan människas situation, hur en annan människa har det. Men det andra planet i empatin är det viktigaste, nämligen att sätta sin in i hur en människa upplever hur hon har det. Det här är svårt och tar tid, men måste vi ge, eftersom en människa är så mycket värd. Personalbristen inom vårdsektorn, inte minst inom den tungarbetade långvården, är svårhanterlig och allvarlig på många håll i vårt land, framför allt i storstadsregionerna. Vårdsektorn har med sitt löneläge fått det allt svårare att konkurrera med främst det enskilda näringslivet. De stela lönestrukturerna måste mjukas upp och anpassas till marknadens krav. Det är viktigare att lyfta upp hela lönenivån än att nyanställa ytterligare personal för att klara omsättningen. För att öka ungdomars intresse av att arbeta inom hemvården bör man sträva efter att: - minska personalomsättningen, - höja tjänstgöringsgraden, - minska arbetsskadefrekvensen. Dessutom fordras åtgärder som rör arbetsmiljön och som syftar till att utveckla i sin helhet. Det kan gälla frågor om: - bostädernas utrustningsstandard, tillgången till tekniska hjälpmedel, - tillgången till arbetsredskap, - ryggskola - gymnastik på arbetstid, men också om: möjligheterna att utvecklas i arbetet, - att ha utrymme för egna initiativ, - att få ta eget ansvar, en definierad yrkesroll, möjligheterna till samverkan med andra. Att sådana krav tillgodoses är förmodligen minst lika viktigt för yrkets attraktionskraft som lönenivå. Det kommer likväl att bli personalbrist med hänsyn till åldersutvecklingen. Det är angeläget att ansvariga huvudmän redovisar analyser av personalbehovet på , från 19902010 till att börja med. Vad behöver vi, vad har vi brist på och hur skall arbetsmarknads-, invandringsoch utbildningspolitik formas för att vårdsektorn skall kunna få den kvalificerade arbetskraft som måste finnas? Det är ingen nyhet att antalet personer ökar mycket snabbare än befolkningen i sin helhet. Och ökningen för dem som är är starkast. Frågan är: hur måste arbetsförhållandena och löneläget förbättras, och på vad sätt, för att äldreomsorgen och framåt skall kunna bemannas med kvalificerad personal? De som arbetar inom äldrevården skulle tjäna på mångfald och flexibilitet. För dem som valt att arbeta inom den viktiga vårdsektorn är möjligheten till val av arbetsgivare nu mycket begränsad. Bl.a. innebär detta en hämsko för utvecklingen av nya arbetsmetoder. Större möjligheter att byta arbetsplats och att omsätta och utveckla egna idéer i fråga om vård och omsorg skulle göra vårdyrkena mer attraktiva, vilket med tanke på rekryteringsproblemen är nödvändigt. För personalen är det viktigt med flera alternativa arbetsgivare. Det betyder mycket för vårdyrkenas status, vilket också leder till att hög personalomsättning och sjukfrånvaro kan bringas ner. Äldreomsorgen står och faller med . Det kan därför inte nog framhållas att yrket som hemvårdare är viktigt och borde tillerkännas högre status. Arbete i måste bli ett eftertraktat yrke. Arbetet ställer betydande krav, inte minst fysiskt och psykiskt, och lönen måste bli anpassad därefter. Utbildningen behöver förbättras. Detta gäller inte minst ergonomi, psykologi, kost- och konsumentkunskap. En utbildning liknande den som ges vid hushållsskolorna och lanthushållsskolorna skulle kunna vara lämplig. Inom lanthushållsskolorna finns ett kursutbud som skulle vara lämplig fortbildning för dem som finns inom . Det råder stora rekryteringsproblem till vårdutbildningarna över huvud taget, men särskilt till sociala servicelinjen. Detta har tyvärr gjort att antagningskraven sänkts betydligt, vilket inger oro. Det är ytterst angeläget att uppmärksamma såväl rekryteringsbehoven som antagningskraven. Kvaliteten i utbildningen är mycket viktig inom ett område där yrkesutövarna kommer att svara för vård, omvårdnad och service till äldre, sjuka, barn och handikappade i hemmen. Såväl vad gäller vårdlinjen som sociala servicelinjen vill vi åter framföra tanken på lämplighetsbedömning. En återgång till någon form av provelevtid, som förekom i tidigare vårdutbildning, bör övervägas. Ett annat alternativ vöre att införa en yrkesinriktad arbetspraktik som förkunskapskrav. Även genomgångna specialkurser på gymnasiet bör kunna tillgodoräknas i detta sammanhang. Att ställa ökade krav kan göra vårdyrkena mer attraktiva och höja deras status. En ytterligare neddragning av kvalitetskraven vore från vårdsynpunkt nära nog katastrofal. Alla ansträngningar bör vidtas för att upprätthålla kvaliteten i utbildningen och öka rekryteringen till ett yrkesområde som vidgas i takt med att antalet äldre ökar, som kommuner och landsting satsar alltmer på vård och service i hemmen. Formella yrkanden vad vi här anfört om vårdyrkesutbildningen i allmänhet och utbildningen av personal som skall verka inom i synnerhet läggs i vår motion angående utbildningen inom hälso- och sjukvård. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag syftande till att alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyller rimliga kvalitetskrav ges rätt till samma stöd från det allmänna som motsvarande offentligt bedrivna verksamhet, 2. att beslutar om sådana ändringar i socialtjänstlagen att den enskildes valfrihet stärks i enlighet med vad i motionen anförts, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nödvändigheten av valfrihet och flexibilitet i , 4. att som sin mening ger regeringen till känna att institutionsplatser inte får avvecklas snabbare än hemvården - både social hemhjälp (hemtjänst) och hemsjukvård - hinner byggas ut, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att en fortsatt nedläggning av enskilda sjuk- och vårdhem bör bringas att upphöra och den personella och fysiska resurs som enskild dag- och hemsjukvårdssverksamhet representerar tillvaratas, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om riktlinjerna för utbyggnad av gruppboende för åldersdementa, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om taxor för social hemhjälp, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om huvudmannaskapet för äldrevården och äldreomsorgen, samt [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om införandet av en generell skattefrihet för hemsjukvårds- och hemvårdsbidrag för pensionärer. () () () () () () () () () () Per Stenmarck (m) () 1 1988/89:Sk368