mot · GD02Fi71 · 1989-01-01 00:00:00 — Motion till 1989/90:Fi71 av m.fl. (fp) med anledning av prop. 1989/90:150 Förslag till 1989/90 slutlig reglering av statsbudgeten för budgetåret Fi71 1990/91, m.m. (kompletteringsproposition) 1. Inledning och sammanfattning i svensk ekonomi kan beskrivas som de försuttna chansernas decennium. I vår omvärld har den längsta högkonjunkturen pågått. har den socialdemokratiska regeringen effektivt undvikit att utnyttja detta för att angripa de strukturella obalanser och systemfel som undergrävt utvecklingskraften i den svenska ekonomin. Det faktum att regeringen nu tvingats till en viss omorientering av den ekonomiska politiken i riktning mot åtstramning, avreglering och reformering är ingen ursäkt för de förlorade åren . har i lagt konkreta förslag om t.ex. skattereform, reformering av den offentliga sektorn, stramare finanspolitik och åtgärder för att öka arbetsutbudet. Listan på förslag på nödvändiga åtgärder som avslagit kan göras lång. De ekonomisk-politiska åtgärder som regeringen nu föreslår överensstämmer i allt väsentligt med det krispaket om vilket och regeringen är överens. Vi stödjer självfallet dessa förslag. Krispaketet utgör emellertid bara en inledning till fortsatt omorientering av den ekonomiska politiken. Det måste följas upp med flera genomgripande förändringar. Ju som åtgår innan sådana förändringar kan genomföras, desto högre pris tvingas svenska folket betala, i form av stigande arbetslöshet och inflation, för det kortsiktiga tänkande och den släpphänthet som präglat regeringens politik. De föreslagna åtgärderna är således nödvändiga, men inte tillräckliga för att långsiktigt lösa ekonomiska problem. Arbetet för att förnya och effektivisera den offentliga sekorn måste sätta igång på allvar. Klarhet måste skapas i energipolitiken. De offentliga utgifterna måste reduceras ytterligare för att möjliggöra en fortsatt sänkning av skattetrycket. I den reviderade finansplanen ges en dyster bild av den svenska ekonomin. Låg tillväxt, stigande arbetslöshet, rekordhög inflation, snabbt ökande bytesbalansunderskott och förlorade marknadsandelar för svensk export. Denna oroväckande bild borde egentligen inte komma som en överraskning för någon. Tendenserna har kunnat skönjas . De har beskrivits i finansplan efter finansplan och påpekats i motioner om den ekonomiska politiken. Utvecklingen kan enkelt beskrivas som att samma problem blivit lite mer allvarliga . 1 1989/90. Det är anmärkningsvärt att socialdemokraterna i den offentliga debatten Mot. systematiskt valt att förneka behovet av att åtgärda de underliggande proble- Fi71 men i ekonomin. valrörelse ställdes saken på sin spets. Behovet av en skattereform med kraftigt sänkta marginalskatter, inflationsskydd och enhetlig kapitalbeskattning förnekades. Krav på åtstramning avfärdades och istället utlovades dyra reformer utan finansiering, som förlängd semester och föräldraförsäkring. Dessa löften har verkligheten tvingat dem att överge. I den reviderade finansplanen tycks regeringen vilja ge ett intryck av att dagens allvarliga problem i svensk ekonomi beror på ett antal osedvanligt olyckliga omständigheter. Detta är enligt uppfattning fel. Vi vill ingalunda förneka att socialdemokraterna uträttat en del bra saker. Arbetslösheten har hållits låg. Budgetunderskottet är borta, kreditmarknaden har avreglerats och valutaregleringen avskaffats. I ett vidare perpektiv måste emellertid den förda ekonomiska politiken beskrivas som kraftlös och i vissa avseenden direkt skadlig. En ekonomisk politik enligt de riktlinjer har förespråkat skulle innehållit flera viktiga skillnader. Det gäller till exempel: - Skattereformen hade genomförts tidigare. - De offentliga monopolen hade brutits. - Det glömda hade ej glömts bort. - Skattetrycket hade inte tillåtits öka. - Finanspolitiken hade varit stramare. - Löntagarfonderna hade aldrig införts. - Hushållens sparande hade stimulerats. Vår huvudpoäng är att regeringen underlåtit att använda den långvarigt gynnsamma ekonomiska utvecklingen i omvärlden för att angripa de strukturella obalanser som stört utvecklingen i den svenska ekonomin. Behovet av utbudsstimulanser i ekonomin har påtalats i flera ekonomiskpolitiska propositioner . De åtgärder som föreslagits har emellertid i stor utsträckning varit otillräckliga. Det mest eftersatta området är åtgärder för förnyelse och effektivisering av den offentliga tjänsteproduktionen. har länge krävt att de offentliga monopolen skall brytas och att enskilda alternativ skall tillåtas. Socialdemokratins dogmatiska motstånd mot social tjänsteproduktion i privat regi har fungerat som en spärr mot nytänkande på detta område. devalverades den svenska kronan med sammanlagt . Syftet med en devalvering är att stimulera överflyttningen av resurser till de utlandskonkurrerande delarna av näringslivet på bekostnad av de skyddade" sektorerna. För att detta skall fungera måste devalveringen kombineras med att efterfrågan hålls tillbaka på varor, tjänster och arbetskraft i den från utlandskonkurrens skyddade delen av ekonomin, inklusive den offentliga sektorn. Så har emellertid inte varit fallet. Tillväxten har varit konsumtionsledd, inte exportledd. Detta beror till stor del på att finanspolitiken inte varit tillräckligt stram. Skatterna i motsvarade 1989 56,av de totala inkomsterna. är en höjning av skattetrycket med drygt 7procentenheter sedan socialdemo- Fi71 kraterna tog över regeringsansvaret . låg skattetrycket på en i stort sett oförändrad nivå. Ett skattesystem som har kraftigt deformerat de ekonomiska incitamenten för arbete, sparande, investeringar och företagande har, i kombination med det stigande skattetrycket, allvarligt försämrat den svenska ekonomins funktionssätt. Det mest uppenbara tecknet på detta är den låga produktivitetstillväxten. Den svenska arbetsmarknaden har visat sig fungera otillfredsställande. Med en mycket blygsam ekonomisk tillväxt har arbetsmarknaden tenderat att snabbt bli överhettad redan vid måttlig ökning av efterfrågan. Detta har resulterat i bristsituationer och en överrörlighet på arbetskraft. Denna överrörlighet är sannolikt en av orsakerna bakom den svaga produktivitetstillväxten. Dessutom har akuta bristsituationer i många branscher lett till en kraftig löneglidning vilket har försvårat avtalsrörelserna. Det finns flera orsaker till denna situation. De mycket höga marginalskatterna som kraftigt minskat den privatekonomiska lönsamheten av en extra arbetsinsats är en viktig faktor. Sjukförsäkringen och arbetsskadeförsäkringen har också verkat hämmande på arbetsutbudet. Den timsjukpenningreform som beslutades innebar att det för många människor kan löna sig bättre att vara frånvarande frän jobbet än att arbeta. Den förändrade praxis i arbetsskadeförsäkringen som kom innebar att många fick ett aktivt ekonomiskt intresse av att bevisa att de var arbetsskadade och hade, då prövningen pågår, inget intresse alls av rehabilitering till ett nytt arbete. Sannolikt medverkade detta också till att moralen i systemen förändrades. I detta sammanhang bör även det statliga arbetsförmedlingsmonopolet nämnas. Förbudet mot att i privat regi förmedla arbetskraft har bidragit till att öka trögheten på den svenska arbetsmarknaden. Det har t.ex. satt käppar i hjulet för skrivbyråer som spelar en viktig roll för att tillhandahålla extra arbetskraft vid tillfälliga arbetstoppar. Den för många människor förmodligen mest märkbara effekten av den ekonomiska politikens misslyckande är de stigande priserna. Prisökningarna har inte bara varit höga i absoluta tal, de har också varit högre än i våra konkurrentländer, vilket har försämrat konkurrenskraften hos näringslivet. De snabbt stigande priserna har också, särskilt i kombination med det deformerade skattesystemet, medverkat till en omfattande förmögenhetsomfördelning, till nackdel för flertalet löntagare och till fördel för dem som sysslat med t.ex. lånebaserade fastighetsaffärer. Sammantaget är det vår uppfattning att omfattande strukturella problem återstår att lösa. Den uppgift som ligger framför oss är att bryta nuvarande tendens att halkar efter allt mer och återge svensk ekonomi en god utvecklingskraft. Den internationella utvecklingen Mot. Regeringen tecknar en relativt ljus bild av den internationella ekonomiska utvecklingen . En viss dämpning av den genomsnittliga tillväxttakten inom OECD-området kan förväntas, men prognosen ligger ändå stabilt på 2 3/. Den goda ekonomiska utvecklingen i industriländerna kan förklaras av den förnyelse och omprövning av den ekonomiska politiken som skett i många västliga demokratier. Ökad frihandel och konkurrens har varit hörnstenar i denna nya politik. På flera håll har genomgripande skattereformer genomförts. I en aktuell konjunkturrapport från () påpekas att tillväxttakten i de nordiska länderna och kan väntas ligga under genomsnittet i . Det finns anledning att rikta uppmärksamhet mot detta eftersom dessa länder utgör viktiga marknader för svensk export. Vidare väntas enligt IUI en försvagning av den internationella efterfrågan på viktigaste exportvaror: pappermassa samt järnoch stålprodukter. Inom EG sker ett omfattande arbete inför förverkligandet av den inre marknaden . Trots att det råder en viss osäkerhet om utgången av denna process finns det mycket som tyder på att den inre marknaden kommer att leda till en stark ekonomisk utveckling i medlemsländerna . Det systemskifte från planekonomi till marknadsekonomi som pågår i kommer att leda till en ekonomisk expansion och innebära en betydande stimulans för den europeiska ekonomin. Detta är emellertid en långsiktig process och tillfälliga misslyckanden kan inte uteslutas. På kort sikt kommer t.ex. enande att leda till en ökad efterfrågan på investeringsvaror. Dessutom är det troligt att den nu överenskomna "växelkursen" mellan valutorna har en uppdrivande effekt på inflationstakten, vilket försämrar den tyska konkurrenskraften. Båda dessa faktorer väntas ha positiv effekt på exportmöjligheter. På kommer en ekonomisk expansion i hela att erbjuda avsevärda möjligheter för svenska företag att investera och exportera. De huvudsakliga problemen i svensk ekonomi är strukturella. De hotar nu att medföra allvarliga akuta obalanser i ekonomin. Det framgår av regeringens bedömningar att industrin och exporten nu ser en vikande konjunktur som den inhemska efterfrågan ännu är relativt stark. Om denna utveckling får fortsätta kommer snart att hamna i en ännu svårare obalans med mycket stora underskott i bytesbalansen och en snabbt stigande arbetslöshet. Regeringen konstaterar att åtgärder måste vidtas för att förhindra en sådan utveckling. Vi delar denna bedömning. bedömningar av den ekonomiska utvecklingen är oroande. Det framgår av prognoserna i den reviderade finansplanen att kommer att bli ett förlorat år. för sent att vända denna utveckling - det skulle ha skett tidigare. 1989/90 det att se till att inte kommande år också blir förlorade år. Regeringen redovisar två alternativ . I det ena alternativet antas lönerna öka (alt 1) och i det andra (alt 2). Det senare motsvarar nuvarande trend. Båda alternativen uppvisaren dålig utveckling.Den totala tillväxten blir . Ökningen av produktiviteten blir ca Handelsbalansens överskott halveras, bytesbalansens underskott stiger till . och arbetslösheten ökar. Detta gäller således även i alternativ 1, med en kraftig dämpning av löneökningstakten. Detta illustrerar det faktum att det inte är möjligt att snabbt vända en utveckling som gått i fel riktning. Av långtidsbudgetens samhällsekonomiska bakgrund framgår emellertid att utvecklingen mycket snabbt förvärras än mer om lönekostnadsökningen inte dämpas. Där står i klartext att alternativet med långsam löneanpassning - det som kallas för höglönealternativet - leder till en fördjupad kostnadskris. Tillväxten förblir mycket låg och arbetslösheten stiger kontinuerligt . Detta alternativ med långsam löneanpassning har i regeringens prognoser ungefär halverad tillväxt - jämfört med - och fördubblad arbetslöshet - 3,jämfört med 1,år 1995-jämfört med alternativet med snabb löneanpassning. I en situation då ett akut krisläge hotar ekonomin är det viktigt att de långsiktiga orsakerna till problemen inte glöms bort. De kortsiktiga åtgärder som vidtas måste överensstämma med vad som är långsiktigt riktigt. De problem som svensk ekonomi nu står inför kan alla på olika sätt härledas till ett huvudproblem. Detta huvudproblem är den låga produktivitetstillväxten. har produktivitetstillväxten i varit betydligt sämre än i jämförbara industriländer och betydligt sämre än under tidigare perioder. Bokslutet för 1980-talet visar att produktiviteten i genomsnitt ökat med . Det kan jämföras med det s.k. dåliga då produktiviteten ökade med ca 2,. Regeringens prognos för produktivitetstillväxten ligger en bra bit . Det finns flera orsaker till denna dåliga utveckling. Det gamla skattesystemet har lett till att skattehänsyn har styrt ekonomiska beslut i företag och hushåll i stället för samhällsekonomiskt korrekta avvägningar. Därför har ett stort antal snedvridningar uppstått i användningen av resurser. Bristen på konkurrens inom den offentliga tjänsteproduktionen har också bidragit till en ineffektiv resursanvändning. Regeringen konstaterar att den blygsamma tillväxt som trots allt sker beror på en ökning av den totala arbetstiden. Produktiviteten bidrar däremot nästan inte alls. Den låga tillväxttakten har således sin grund i den långsamma produktivitetsutvecklingen. Prisökningstakten väntas förbli mycket hög. En del av den uppmätta ökningen av konsumentprisindex beror dock på finansieringen av skattereformen. Regeringen hävdar att den underliggande riktiga prisökningstakten är avtagande. Lönekostnadsökningarna riskerar att även framöver bli betydligt större än ökningen av produktiviteten. Detta är en viktig förklaring till varför priserna även fortsättningsvis väntas stiga. De höga nominella löneökningarna kan förklaras både av det överhettade läget på arbetsmarknaden och av det gamla skattesystemet som långsiktigt drivit upp löneökningstakten. Bytesbalansen visar på ett stort och växande underskott. Regeringen beräknar att underskottet 1990 uppgår till . En ytterligare försämring till mer än . Nivån på bytesbalansunderskottet är svårtolkad. Till viss del kan underskottet förklaras av att utlandsinvesteringarna och räntebetalningar för lån, som tas upp utomlands för att finansiera dessa, har ökat kraftigt. Stigande inhemska investeringar har till viss del förklarat en ökad import. Dessutom har avvecklingen av valutaregleringen orsakat en tillfällig portföljanpassning som medfört stora kapitalutflöden. Den snabba försämringen av bytesbalansen som väntas och kan inte förklaras av de ovan nämnda orsakerna. Försämringen av handelsbalansen väntas fortsätta trots att de importkrävande industriinvesteringarna upphör att öka. Istället är det exporten som minskar. Sämre exportefterfrågan beror på höga lönekostnadsökningar i kombination med en svag produktivitetstillväxt. Detta urholkar konkurrenskraften i den svenska exportindustrin och leder till fortsatta förluster av marknadsandelar. Underskottet i bytesbalansen motsvaras definitionsmässigt av för lågt sparande. Den offentliga sektorn har ett stort sparandeöverskott, men eftersom detta till stor del skapats genom skattehöjningar har det medfört sjunkande och negativt sparande hos hushållen. Trots vissa väntade förbättringar visar regeringens prognoser fortfarande på negativt hushållssparande. Kommentarer till regeringens förslag Regeringen redovisar de föreslagna ekonomisk-politiska åtgärderna i ett 10punktsprogram för tillväxt, sysselsättning och välfärd. Med undantag för den punkt som gäller åtgärder mot överhettningen i storstäderna överensstämmer de föreslagna åtgärderna i allt väsentligt med vad och regeringen kommit överens om. Detta krispaket innehåller tre viktiga trendbrott: - Skattereformen genomförs. - Konkreta begränsningar i socialförsäkringsutgifterna börjar genomföras. - Arbetsgivaravgifterna sänks. 1989/90 Fi71 Därtill kommer den investering i ökat förtroende som krispaketet innebär. Det visar att riksdag förmår fatta nödvändiga beslut om den ekono- Fi71 miska politiken, trots att de kanske på kort sikt är impopulära. Hade detta visat sig omöjligt skulle med stor säkerhet räntan och inflationen varit ännu högre, tillväxten sjunka mer och arbetslösheten stiga mer. Den omedelbara effekten av krispaketet har också blivit en sänkning av den rekordhöga räntan. Räntedifferensen gentemot utlandet har sedan paketet offentliggjordes sjunkit med ungefär en tredjedel. Åtgärderna kan väntas leda till en lägre inflationstakt än vad som annars skulle uppkommit, även om man bortser från de indirekta effekterna via efterfrågan och utbud. Den tillfälliga momshöjningen får ett mekaniskt genomslag i form av ökade priser, men det motverkas mer än väl av den fulla kompensationen för 14 dagars arbetsgivarperiod genom sänkta arbetsgivaravgifter och den räntesänkning som skett. Åtgärderna innebär också en sänkning av skattekvoten. Detta framgår av den reviderade nationalbudgeten som visar följande utveckling av skattekvoten: 1991, alt 1 1991, alt 2 I denna beräkning ingår både effekterna av skattereformen och de i propositionen föreslagna ekonomisk-politiska åtgärderna. sjunker således skattekvoten med 1,5-2,och därefter sjunker den med ytterligare 1992 när den tillfälliga momsen avskaffas. avvisade en tillfällig höjning av momsen och det kan synas ologiskt att nu acceptera en sådan. Vi skall inte förneka att åtgärden är svårsmält och sedd isolerad hade den inte varit godtagbar. I kombination med övriga inslag i krispaketet är den emellertid acceptabel. I vår partimotion om skattereformen har vi beskrivit hur viktig och nödvändig vi anser denna reform vara. Det är av avgörande betydelse för möjligheterna att vända den ekonomiska utvecklingen rätt att skattesystemet i grunden görs om på föreslaget sätt. Skattereformen kommer att leda till en bättre ekonomisk utveckling än eljest i . Arbete och sparande uppmuntras och kommer att löna sig bättre, liksom utbildning och risktagande. Låntagande motverkas och skattesystemet blir mera rättvist. Den nya skattesystemet ger mer utrymme för den enskilde att bestämma själv. Mer kvar av inkomsten efter skatt betyder att den del av inkomsten som man själv rår över blir större. Den enhetliga momsen betyder ökad frihet i konsumtionsvalet. Kraftigt sänkt marginalskatt och förstärkt inflationsskydd betyder större möjlighet att genom eget arbete och sparande påverka den egna ekonomiska situationen. Skattereformen betyder också en nödvändig anpassning till redan genom- Mot. förda förändringar i andra länder. Sammantaget öppnas en serie möjligheter för både hushåll och företag att fatta beslut på samhällsekonomiskt korrekta grunder snarare än av skatteskal. Detta kommer att skapa stora positiva effekter både genom ökat arbetskraftsutbud och - framför allt - genom minskade snedvridningar i användningen av resurser. Den uppdelning av barnbidragsökningen som föreslås i kompletteringspropositionen anser vi nödvändig med hänsyn till det ekonomiska läget. Vi vill i detta sammanhang kommentera det som i media kallats försämring för flerbarnshushåll. I verkligheten finns ingen sådan försämring barnbidraget kommer att öka mycket kraftigt och särskilt för flerbarnsfamiljerna. Utöver den ovan nämnda senareläggningen med av en mindre del av barnbidragshöjningen innebär krispaketet att etapperna 2 och 3 i den av regeringen utlovade utbyggnaden av föräldraförsäkringen skjuts . Det har hävdats att kombinationen av dessa båda åtgärder lägger en alltför stor börda av åtstramningen på barnfamiljerna. Så är inte fallet. Tillgängliga beräkningar visar att utfallet för barnfamiljerna, och särskilt de med flera barn, blir positivt och större än för hushåll utan barn. Eftersom flerbarnsfamiljerna i utgångsläget har en lägre ekonomisk standard än hushåll utan barn är detta en rättvis utjämning uppåt av den ekonomiska standarden. En ytterligare besparing i de offentliga utgifterna utgörs av minskade statsbidrag och höjda egenavgifter till arbetslöshetsförsäkringen. Egenavgifternas andel av finansieringen skall höjas från dagens till . Detta påverkar inte ersättningen till de arbetslösa. Något konkret förslag till höjda egenavgifter läggs inte fram nu eftersom tekniken för detta visat sig svårare än väntat. Förslaget ligger emellertid fast, och den tolkning som gjorts av vissa organisationer att förslaget inte kommer att genomföras är inte korrekt. Som har framfört i andra sammanhang anser vi att egenavgifterna därefter bör höjas ytterligare. 1989/90 Fi71 kommer också ett förslag om s k arbetsgivarperiod . En lagfäst sjuklön kommer att medföra stora besparingar i administrationen på försäkringskassorna liksom ökade incitament till förbättringar i arbetsmiljö och arbetsorganisation på arbetsplatserna. Företag, kommuner och landsting kommer att ges full kompensation för de ökade kostnaderna, inklusive de sociala avgifter som avses tas ut på sjuklönen. Detta innebär en sänkning av arbetsgivaravgifterna med ca 3,5procentenheter. För ett enskilt företag kan naturligtvis kostnaderna öka eller minska beroende på om sjukfrånvaron är större eller mindre än genomsnittligt. Detta är också avsikten. Därigenom undviker man den indirekta subventionering som sker från företag med låg sjukfrånvaro/bra arbetsmiljö till företag med hög sjukfrånvaro/dålig arbetsmiljö. Vi anser det vara angeläget att förslaget om införande av arbetsgivarperiod kombineras med någon form av återförsäkringsmöjlighet för de mindre företagen som annars skulle riskera att missgynnas. I samband med att arbetsgivaravgifterna sänks skall också den s.k. särskilda löneskatten sänkas. Den särskilda löneskatten utgörs av den s k skattedelen av de sociala avgifterna och har i propositionen om skattereformen beräknats till 22,. En sänkning av sjukförsäkringsavgiften , av folkpensionsavgiften med 1,och en ytterligare avgiftssänkning leder till att skattedelen av de sociala avgifterna reduceras med åtminstone 2procentenheter, troligen något mer. Därmed kommer den särskilda löneskatten att uppgå till högst . Den planerade förlängningen av semestern kommer liksom utbyggnaden av föräldraförsäkringen att skjutas . Detta gäller dock inte de redan beslutade , eftersom dessa redan har börjat intjänas. Regeringen föreslår också att den s.k. påslagsfaktorn vid uppskjutet uttag av ålderspension skall höjas från 0,till 0,. Ett annat besparingsförslag rör arbetsskadeförsäkringen. Som har påpekat sker en explosionsartad ökning av utgifterna inom denna del av socialförsäkringssystemet. Dess nuvarande tillämpning innebär negativa effekter för enskilda personer, eftersom den inte uppmuntrar till rehabilitering utan i alltför hög grad leder till utslagning och förtidspension. Den mest konkreta åtgärden som snabbt skulle innebär en viss utgiftsbesparing är en förlängning av samordningstiden mellan sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna från 90 . Förslag kommer att läggas fram . från pensionsberedningen och stödjer det. Det kan väntas öka Mot. motivationen för att vänta med att gå i pension och är därmed ett inslag i en Fi71 politik som ökar utbudet av arbetskraft. Vad beträffar frågan om s.k. stabiliseringsavtal på arbetsmarknaden delar vi regeringens bedömning att om inte en lönedämpning kommer till stånd så kommer kostnadskrisen att allvarligt förvärras. I propositionen skriver regeringen: Förhandlingsgruppens förslag bör tjäna som ram för de kommande avtalen . Uppgörelser utöver den nivå som ligger i förhandlingsgruppens förslag leder enbart till ökad inflation, ytterligare försämrad konkurrenskraft och förlust av arbetstillfällen. Vi instämmer i denna bedömning. Eftersom skattereformen medför en ökning av köpkraften genom sänkt inkomstskatt även med hänsyn tagen till finansieringen bör det finnas goda förutsättningar för en sådan nedväxling av löneavtalen.