mot · GD02Sk23 · 1989-11-28 00:00:00 — Motion till 1989/90:Sk23 av m.fl. (m) med anledning av prop. 1989/90:50 om 1989/90 inkomstskatten för , m.m. Sk23 Nyheten om århundradets skattereform har lett till stigande räntor, fallande aktiekurser och försvagad kronkurs. Ekonomerna har även börjat tala om behov av framtida devalvering. Detta är ett underbetyg åt både skatteomläggningen och regeringens ekonomiska politik. Den moderata kritiken mot skatteuppgörelsen kan sammanfattas i följande punkter: * Skatteomläggningen löser inte de grundläggande problemen i svensk eko Det omfördelade men oförändrat höga skattetrycket innebär att nya snedvridningar och andra negativa effekter uppkommer som motverkar de positiva effekterna av den nödvändiga marginalskattesänkningen. * Skatteomläggningen innebär att skatten höjs för uppemot 1,5 miljoner löntagare i låga och normala inkomstlägen. De främsta orsakerna är att bostadsskatter, moms, bensin- och andra energiskatter höjs. * De nya pensionsskatterna minskar värdet av sparandet för ålderdomen. De innebär dessutom att utfästelserna i samband med förändringen av efterlevandepensioneringen bryts. * Den skärpta bostadsbeskattningen minskar möjligheterna att äga sin bo * Förutsättningarna för ett ökat hushållssparande, som är negativt, försämras allvarligt genom förslagen om pensions- och bostadsbeskattningen. Följden kan bli höjd inflation och större bytesunderskott gentemot omvärlden. * Nyföretagande och riskvilligt sparande motverkas bl.a. genom skärpt ak tievinstbeskattning, hög skatt på utdelningar från mindre företag och slopad rätt till avdrag för underskott i en nystartad verksamhet. I konsekvens med denna grundläggande kritik mot skatteuppgörelsen avvisar moderata samlingspartiet en lång rad av de skattehöjningar som regeringen föreslår i propositionen. Vi säjer bl.a. nej till skärpt bostadsbeskattning, minskad avdragsrätt för pensionspremier, skärpt skatt på riskvilligt sparande, höjd beskattning vid tjänsteresor, höjd moms och höjd bensinskatt. 1 1989/90. Moderata samlingspartiet har vid sammanlagt tre tillfällen lagt Mot. 1989/90 förslag om en tidigareläggning av en del av marginalskattesänkningarna till Sk23 har detta avvisats. har regeringen sent omsider anslutit sig till vårt förslag. Vi har självfallet fortfarande samma uppfattning och godtar därför propositionen i detta avseende. Till den del ökningen av hushållens disponibla inkomster inte leder till ett ökat utbud i ekonomin eller en förbättring av hushållssparande! bör denna pareras med strukturförändringar i skattesystemet samt med begränsningar i de offentliga utgiftsökningarna. I motionen föreslås bl.a. att de offentliga försäkringarna mot inkomstbortfall anpassas till sänkningen av inkomstskatterna, att vissa besparingar genomförs inom ram samt att räntesubventioner på äldre fastigheter slopas. Med de moderata förslagen sänks skattetrycket med ca - d.v.s. drygt en procentenhet - eller med per hushåll i genomsnitt. I omvärlden fortsätter högkonjunkturen med betydande styrka även om den avtagit något i och i . Den svenska ekonomin har emellertid i det närmaste stagnerat i tillväxthänseende. När innehållet i århundradets skattereform blev känt, började räntorna stiga kraftigt (se diagram 1), aktiekurserna rasade och kronans kurs föll. Regeringens höstbedömning i skrivelse 1989/90:53 med dess analys av skatteomläggningens effekter på ekonomin förvärrade situationen ytterligare på finans- och valutamarknaderna. Ekonomerna började tala om behov av framtida devalvering. 5-åriga statsobligationer 202 / 2 4 6 10 12 10 14 20 24 26 90 1 7 9 13 15 17 21 3 6 11 13 17 10 23 2S 27 31 2 6 10 14 16 20 Diagram I Källa: 2 Det som hänt kan betecknas som ett rejält Mot. stämningsomslag och ett underbetyg åt regeringens ekonomiska politik. Något egentligt trendbrott i den underliggande ekonomiska utvecklingen har inte inträffat. Kontrasten mellan och regeringens höstbedömning är visserligen stor, men detta förklaras i betydande utsträckning av de negativa effekter som de föreslagna skattehöjningarna får. Varningssignaler om annalkande ekonomiska svårigheter har funnits . Till dessa signaler har fogats en skatteomläggning som - enligt regeringens egen bedömning - ytterligare minskar sparandet i ekonomin och verkar uppdrivande på priser och löner. En - av flera - avgörande förutsättningar för att devalveringspolitiken skulle ha lyckats var att det gick att hejda den alltför snabba pris- och lönestegringen. Så har emellertid inte skett. Avvikelsen uppåt i båda dessa hänseenden jämfört med konkurrentländerna har inneburit att hela det utrymme som devalveringen 1982 skapade nu förbrukats. Skatteomläggningens finansiering beräknas av regeringen ytterligare öka inflationen både 1990 och 1991 med . Konsumentpriserna beräknas därmed stiga 1990 och 1991 (se tabell 1). Försörjningsbalans och nyckeltal (genomsnittlig årlig volymförändring i procent, där ej annat anges) Export av varor och tjänster Import av varor och tjänster Prisökning, årsgenomsnitt % -1,0 -1,8 -0,3 Bytesbalans, mdr kr -24,5 -17,0 -32,7 -43,3 1 (Förändring i procent av föregående års BNP Anm: rev fipl = Regeringens bedömning i den reviderade finansplanen höst = Regeringens höstbedömning Bakom dessa siffror återfinns emellertid alltför optimistiska antaganden om löneutvecklingen. räknar regeringen med att lönestegringen kommer att stanna vid i och sig höga , vilket verkar helt osannolikt med tanke på den klausul som finns i de privata avtalen och som utlöses om priserna stiger med under loppet av . Med skatteomläggningens prisdrivande finansiering, som har sin tyngdpunkt till , kan man förvänta sig att avtalen sägs upp . Då kommer kompensationskrav för den snabba prisstegringen samt för de Mot. 1989/90 stora lönelyft som är på väg för de offentliganställda. räknar regeringen med två löneökningsalternativ. I alternativ 1 väntas löneökningarna stanna vid för att i alternativ 2 bli . Det är den förra siffran som ligger till grund för prognosen om en dämpad prisstegringstakt. I vanlig ordning är regeringen alltför optimistisk. Med utgångspunkt från historiska samband torde löneökningarna snarare hamna över än 1991. Enligt vår mening underskattar regeringen skatteomläggningens prisdrivande effekter på ekonomin. Detta understryks även av i dess remissvar med anledning av inkomstskatteutredningens betänkande. ... omläggningen kan beräknas medföra en engångsprisstegring på , något som lätt kan generera en ogynnsam 'spiraleffekt på priser och löner... (s. 57) Visar sig bedömning riktig - och mycket talar redan för det kommer att stå inför en allvarlig kostnadskris . Då kommer också den fasta växelkurspolitiken att utsättas för svåra påfrestningar. Vägen dit kommer sannolikt att vara kantad av betydande anpassningar på finansmarknaderna, inte minst i form av ett för investeringsverksamheten ansträngande högt ränteläge. Mot bakgrund av risken för prishöjningar med uppemot tvåsiffriga tal torde de långa räntorna komma att stiga ytterligare. - bara efter den stora devalveringen - tappar svenskt näringsliv marknadsandelar i snabb takt på såväl hemma- som exportmarknaderna. Den reala handelsbalansen visar underskott. Av regeringens ekonomiska bedömning framgår att denna utveckling väntas fortgå. Endast tack vare kraftiga prisvinster på handeln gentemot utlandet har problemen kunnat döljas. Oljenotan har minskat med ca , som prisvinsterna på bl.a. skogsprodukter uppgått till drygt 10 miljarder . Denna utveckling kan inte väntas fortgå, varför de reala tendenserna i handelsströmmarna förr eller senare kommer att slå igenom. Ändå är det inte detta som ligger bakom regeringens dystra prognos för bytesbalansens utveckling . Det är i stället tjänstebalansen och posten avkastning på kapital som påverkar underskotten i negativ riktning. Mot bakgrund av att regeringen av allt att döma är för optimistisk när man räknar med prisvinster i utlandshandeln även fortsättningsvis med ca torde en mer realistisk kalkyl för bytesunderskottet snarare hamna över än 1991, med nuvarande uppläggning av den ekonomiska politiken. Regeringens BNP-prognos understiger väl för både 1990 och väntas tillväxten inom OECD-området bli nästan dubbelt så snabb. Svensk ekonomi fortsätter därmed att halka efter omvärlden i tillväxthänseende. Det är betecknande att regeringen inte sett anledning att räkna med någon som helst positiv inverkan av skatteomläggningen på ekonomin. Tvärtom återfinns enbart negativa återverkningar i form av högre inflationstakt, som framhållits ovan. Detta innebär att regeringen erkänner att en skatteomläggning inom ramen för ett oförändrat skattetryck inte skapar de gynnsamma stimulanser för ekonomin som skulle behövas för att vända den nuvarande utvecklingen. De positiva dynamiska effekter som sänkningen av marginalskatterna medför motverkas således av de negativa dynamiska effekter som de parerande skattehöjningarna leder till. I detta hänseende delar vi regeringens uppfattning sådan den kommer till uttryck i den ekonomiska prognosen. Behovet av att sänka skattetrycket framstår därmed klart. Den utveckling som regeringen beskriver i sin ekonomiska bedömning visar att den s.k. tredje vägens politik har havererat. Det är således hög tid för en rejäl omläggning av den ekonomiska politiken. Den överhettade stagnation som råder och som tar sig uttryck i svag tillväxt, snabb inflation och växande bytesunderskott gentemot omvärlden beror inte på att vi konsumerar för mycket utan på att vi producerar för litet. Bakom bristen på arbetskraft ligger i hög grad den jämfört med andra länder ovanligt stora frånvaron från arbetet. Problemen i svensk ekonomi måste därför i första hand lösas med utbudsstimulerande åtgärder och inte med en förlegad, keynesianskt inspirerad, ekonomisk politik. Skatterna är inte för låga i utan tvärtom för höga. En viktig orsak till dagens problem är regeringens egen politik, som inneburit att skattetrycket stigit med ca och därmed försämrat ekonomins produktionsförmåga och drivit upp löne- och prisstegringen. Moderata samlingspartiet förespråkar en politik som - till skillnad från regeringens kvartalspolitik med tvära kast och skattehöjningar - bygger på långsiktighet och en fasthet i efterfrågepolitiken genom lägre ökningstakt av de offentliga utgifterna och som innebär att ekonomins grundläggande problem angrips med utbudsstimulerande åtgärder. Den moderata politiken inrymmer bl.a. följande inslag: * En skattereform som innebär att marginalskatterna sänks och att skatte Därigenom förbättras ekonomins utbudssida genom att arbete och företagande stimuleras utan prisuppdrivande skattehöjningar och negativa återverkningar på sparandet. * Strukturförändringar i den offentliga sektorn som tillgodoser människors berättigade krav på väl fungerande vård och omsorg och begränsar de offentliga utgifternas ökningstakt. * Sparstimulerande åtgärder som gör det möjligt för människor att bygga upp ett eget sparande och därmed skaffa sig trygghet såväl i vardagen som på ålderns höst. * Anknytning av kronan till EMS, vilket skulle innebära en tydligare marke ring än dagens valutasystem av att framtida devalveringar är uteslutna. Därigenom skulle inflationsbekämpningen ges högre prioritet. 1* 1989/90. har inte alltid varit ett högskatteland. Det var först sorn skattetrycket mera markant började avvika från internationella förhållanden. 1960 var skattetrycket . väntas det enligt regeringen uppgå till . har således skattetrycket stigit . Eftersom skattetrycket var oförändrat under de borgerliga åren, har det stigit med drygt en procentenhet under de år socialdemokraterna suttit i regeringsställning. Det motsvarar skattehöjningar på beräknat på dagens förhållanden, vilket i sin tur motsvarar en höjning med nästan för den genomsnittlige löntagaren. Frågan hur stort det totala skattetrycket bör vara är starkt ideologiskt laddad. För ett parti som förespråkar kollektiva lösningar och därmed stor makt för politiska beslutsorgan blir ett högt skattetryck ett självklart mål. 1 ett sådant samhälle styrs människors vardag till stor del av politiska beslut. Enskilda människor blir mer beroende av politiker och deras beslut, när en stor del av månadslönen dras in till staten via skatten. Ett högt skattetryck riskerar dessutom att påverka skattemoralen i samhället. Mycken kraft och energi läggs ner på bl.a. skatteplanering för att försöka få behålla så stor del som möjligt av lönen. Detta föder i sin tur krav på kontroll, och i dess förlängning finns det en risk för att den personliga integriteten hotas. Ett samhälle med ett högt skattetryck föder en kontrollapparat och hämmar initiativkraften och nyskapandet. Människor blir beroende av politiska beslut och ställer krav på att politiska församlingar skall lösa problemen. Det är också logiskt, eftersom den största delen av våra gemensamma resurser disponeras av den politiska sektorn. För partier som tror på individernas förmåga och vilja att ta ansvar för sig själva och andra är det lika självklart att medborgarna genom ett lågt skatteuttag skall ha så stor frihet som möjligt att forma sina egna liv. Grunden för denna syn vilar på respekten för äganderätten och det faktum att inkomsten tillhör den enskilde, inte staten. Detta synsätt leder med nödvändighet till ett lågt skattetryck. Skatten är ett tvångsmedel, som politikerna måste behandla med stor varsamhet och med respekt för enskilda människors frihet. Utvecklingen av skattetrycket bestäms således av vad den politiska majoriteten anser bör skötas och finansieras kollektivt. Till detta bör emellertid läggas att det finns en inneboende tendens till styrning av skatteuttaget, eftersom kollektiva lösningar på individuella behov erfarenhetsmässigt är mindre effektiva. utvecklades det svenska skatteuttaget i ungefär samma takt som genomsnittet för de andra . började emellertid den svenska skatteutvecklingen, som framgår av diagram 2, markant avvika uppåt. genomfördes det stora miljonprogrammet på bostadsområdet. Subventionsgraden ökade, och genom regleringar blev kostnaderna högre än vad de annars skulle ha behövt vara. Källa: Skattetryck och skattepolitik, 1989 Även på andra områden ökade den offentliga verksamheten trots att den i flertalet fall kunnat skötas minst lika bra genom privata insatser. Regleringar och monopol ledde till ineffektivitet. Den stabiliseringspolitik den socialdemokratiska regeringen förde bidrog också till skatteutvecklingen. Åtstramning genomfördes genom skattehöjningar, medan offentliga utgifter ökades för att stimulera efterfrågan. var därför skattetrycket i högre än vad som gällde för genomsnittet i . 1970 hade skillnaden ökat till . Det totala skattetrycket i uppgick då till av bruttonationalprodukten. Skattetrycket skärptes, som ovan framhållits, kraftigt under första hälften av och steg till 1976.1 förhållande till 7 genomsnitt låg skattetrycket detta år högre. var det totala skattetrycket oförändrat, vilket Sk23 framgår av diagram 2 ovan. 1982 återkom socialdemokraterna till regeringsmakten och inledde åter den skattehöjningspolitik som varit deras. 1985 svängde socialdemokraterna - men bara på det verbala planet - i frågan om skattetrycket. I valmanifestet års val stod det att Det totala skattetrycket hålls i stort sett oförändrat. I praktisk politik fortsatte de dock att driva upp skattetrycket. Ändå återkom socialdemokraterna till det tidigare löftet. I den reviderade finansplanen skrev regeringen följande: Regeringen har vid ett flertal tillfällen slagit fast att skattetrycket bör hållas i stort sett oförändrat på nivån av BNP. Flera omständigheter bidrar till att denna gräns bör iakttas. 1985/86:150) Det bör noteras att det skulle krävas en sänkning av skattetrycket med ca för att nå det av regeringen uppsatta målet. Mycket mer än bara ord fanns således inte bakom den angivna och önskvärda gränsen för skattetrycket. Men citatet visar att regeringen faktiskt erkänner att det nuvarande skattetrycket är för högt. Ett liknande erkännande gjorde i en riksdagsdebatt : När det gäller skattetrycket är det vår målsättning att återvända till ett skattetryck i storleksordningen av BNP. Och i den reviderade finansplanen framhöll regeringen: "Regeringens uppfattning är att skattetrycket gradvis bör sänkas, när det statsfinansiella läget och stabiliseringspolitiken så tillåter. 1987/88:150) Men uppenbarligen är regeringens löften inte annat än tomma ord mot bakgrund av att skattetrycket inte sänks i samband med den nu förestående skatteomläggningen. Man kan fråga sig när skattetrycket skall sänkas om inte i samband med en skattereform - och kanske särskilt om den kallas för århundradets skattereform? Det statsfinansiella läget utgör inte något problem. Överskottet i statsbudgeten beräknas enligt senaste budgetprognos bli under innevarande budgetår. Insikten inom om behovet av ett sänkt skattetryck framträder klart långtidsutredning: Sammanfattningsvis kan konstateras att skattesystemet har vissa snedvridande effekter och att dessa aldrig helt - och kanske inte ens i huvudsak kan försvinna vid en skattenivå motsvarande den rådande. (s. 172) Det bör noteras att när ekonomer gjorde sin analys var skattetrycket (1986). och är det . Det har således skett en ökning med eller med ca . Skatteproblematiken har således förvärrats Därmed har också gapet vidgats gentemot Mot. 1989/90 OECD-genomsnittet till . Det finns ett klart samband mellan skattetryck och tillväxt. I diagram 3 nedan jämförs tillväxten med skattetrycket i 16 . Sambandet är tydligt: ju högre skattetryck, desto lägre tillväxt. Endast faller utanför mönstret: trots ett högt skattetryck har tillväxten varit god. Detta sammanhänger självfallet med den speciella roll som oljan spelat i den norska ekonomin. Sambandet mellan skatter och tillväxt visar att höjningen av skattetrycket i från 50 till har lett till att samhället disponerar ca mindre än om skatterna inte höjts. För hushållen är förlusten ännu större. De har dels förlorat sin andel av den uteblivna tillväxten, dels vad det ökade skattetrycket tagit in. Även om man jämför tillväxten i med den genomsnittliga utvecklingen inom OECD-området finns ett klart negativt samband, se diagram 4. Högre skattetryck ger sämre tillväxt! Qenomsnfttligl skattetryck i % av BN P BNP-tillväxt och skattetryck 1980-89 i 16 Källa: Index 1960 = 100 Skattetryck och tillväxt 1960-1989. relativt OECD-området Källa: 1960-1988 Skattetryck och skattepolitik, 1989 Frågan hur skattetrycket bör fördelas på olika skatteformer har debatterats intensivt. I takt med det stigande skattetrycket har kommit att använda sig av så gott som samtliga existerande skatteformer. Alla dessa har snedvridande effekter, vissa i större utsträckning än andra. Genom att den progressiva statliga inkomstskatten ligger ovanpå en stigande beskattning och i realiteten alla andra skatteformer har marginalskatterna och de totala marginaleffekterna - efter hand blivit extremt höga i . 1971 genomfördes århundradets skattereform. Det var så socialdemokraterna beskrev den omfattande skatteomläggning som de gått till val på 1970 och som skulle komma att lägga grunden till den kommande socialdemokratiska skattepolitiken. Omläggningar av inkomstskatten var i och för sig ingen nyhet. hade genomförts 1947,1952, 1957,1962 och 1966. var den största och mest betydelsefulla i raden. Skattepolitiken har i hög grad präglats av omläggning. Om den inte var århundradets, så var den i alla fall den omläggning som skulle prägla de närmaste decennierna. Den utveckling som ledde års underbara natt präglades av alla negativa effekter av politik. Den underbara natten var ett försök att komma till rätta med en del av dessa effekter. Samma sak gäller också till stor del den omläggning som är aktuell. Syftet med skatteomläggning var dels att driva på inkomstutjämningen, dels att få in mer pengar till den snabbt växande offentliga sektorn. I det första syftet drev den medvetet upp marginaleffekterna i hela skattesystemet, och i det senare syftet lade den grunden för en snabb ökning av det samlade skattetrycket. Att ge 2/3 av det svenska folket sänkt skatt var det löfte som socialdemokraterna gick till val på 1970. Att 1/3 skulle få höjd skatt talades det mindre om. Och att slutresultatet skulle bli att alla skulle få dramatiskt höjda skatter talades det inte alls om. fram till det borgerliga regeringstillträdet skulle det samlade skattetrycket komma att stiga från till av den samlade ekonomiska produktionen (BNP). Med dagens mått motsvarade det , vilket betydde ca i skattehöjning för varje löntagare. omläggning medförde också en kraftigt ökad progressivitet i skattesystemet. Eftersom den uttalade avsikten var att två tredjedelar av de skattskyldiga skulle få sänkt skatt som staten inte skulle förlora några skatteintäkter, skedde en kraftig höjning av inkomstskatten för högre inkomsttagare. Ett avgörande motiv för den ökade progressiviteten i skattesystemet var jämlikhetstanken. Det var denna som stod i centrum för den socialdemokratiska politiken i slutet av 1960- och . I sant socialistisk anda såg man höjda skatter på höjda inkomster som ett sätt att driva på utvecklingen i utjämnande riktning. Det var den klassiska socialistiska fördelningspolitiken som låg bakom den skattepolitik som formulerades 1971. Dels skulle resurser omfördelas från enskilda individer och familjer till den offentliga sektorn. Dels skulle resurser omfördelas mellan medborgarna genom en hårdare beskattning av familjer och individer med högre inkomster. Finansminister motiverade omläggningen på följande sätt i sin skrift "Fakta om skatten (1970): Två på varandra följande partikongresser, 1968 och 1969, har starkt understrukit socialdemokratins vilja att i solidarisk politisk handling medverka till större inbördes rättvisa bland samhällets medborgare och att i detta arbete använda även skattepolitiken. visade sig svagheten med denna politik. Den branta progressiviteten i den statliga inkomstskatteskalan i kombination med snabb inflation och frånvaro av indexskydd innebar att många vanliga inkomsttagare fick Mot. 1989/90 uppleva kraftiga höjningar av marginalskatten. steg sålunda marginalskatten för en vanlig industriarbetare från . ansågs det nödvändigt med en viss justering av inkomstskatteskalan . Denna justering skulle följas av ytterligare fyra omläggningar i syfte att korrigera inflationens verkningar på inkomstbeskattningen enligt den nya skatteskala som införts vid århundradets skattereform 1971. Alla dessa omläggningar misslyckades dock, vilket framgår av tabell 2. Marginalskatterna för såväl den genomsnittlige industriarbetaren som för tjänstemannen steg ändå kraftigt . Marginalskatt för en genomsnittlig industriarbetare och tjänsteman 1971-1976 (procent) + 14,6 (pe) +8,5 (pe) Anm: pe = procentenheter Källa: Skattetryck och skattepolitik, 1989 Den kraftigt skärpta progressiviteten bäddade för den kostnadskris som allvarligt skulle komma att skada den svenska ekonomins utveckling under andra halvan av detta decennium och . Löntagarna tvingades begära rekordstora nominella löneökningar för att möta de höga skatterna. Detta medförde en löne- och inflationsspiral av tidigare sällan skådat slag. försämrades kostnadsläget gentemot de viktigaste konkurrentländerna med bortåt . För samhällsekonomin är det emellertid inte bara inkomstskatternas marginaleffekter som har betydelse. Även löneskatter, moms och punktskatter påverkar exempelvis viljan att arbeta. Under den första delen av steg också dessa skatter kraftigt. För att finansiera de många skatteomläggningarna höjdes exempelvis löneskatterna - ibland enligt en plan som omfattande höjningar efter omläggningarna. Hade inte den nytillträdda borgerliga regeringen återtagit en del av höjningarna, skulle löneskatterna ha stigit 1977 . De totala marginaleffekterna, eller den s.k. skattekilen, ökade för den vanlige industriarbetaren från . minskade den något. En sådan kraftig skärpning av skattekilen hade enligt ekonomiprofessorn .