mot · GC02A753 · 1989-01-25 00:00:00 — En sådan lagstiftning skulle avsevärt underlätta de lokala fackliga organisationernas ställning vid driftförändringar. Arbetsgivaren skulle få bära det tyngsta ansvaret för turordningen. Den ekonomiska grundtryggheten för äldre friställd arbetskraft bör i första hand lösas inom ramen för en reformerad arbetslöshetsförsäkring. Härigenom förhindras också förtidspensionering av arbetsmarknadsskäl. De berörda arbetstagarna kan fortfarande tillhöra arbetskraften, som de behåller kontakten med sin fackliga organisation och tillförsäkras en betryggande ekonomisk standard. Våra förslag i denna del presenterades utförligare i en annan motion. Hänsyn bör också kunna tas till de krav som följer med innehav av vissa anställningar antingen på grund av tjänsteställningen eller på grund av verksamhetens art. Vi föreslår att hos regeringen begär en skyndsam översyn av reglerna ifråga. 6.3.4 Begreppet saklig grund Även i övrigt behöver förutsättningarna för uppsägning närmare preciseras. Till grund för uppsägning bör ligga en mer nyanserad avvägning av arbetsgivar- och arbetstagarintressen än som skett. Vid bedömningen bör i högre grad än nu beaktas såväl arbetsgivarens som arbetskamraternas berättigade intresse av att en enskild arbetstagare inte uppträder på ett sådant sätt att arbetsresultatet eller atmosfären på arbetsplatsen försämras. Den enskildes rätt att behålla sitt arbete förutsätter att denna motsvarar rimliga krav på en arbetsinsats. Också här bör en avvägning ske med hänsyn till arbetsplatsens storlek och de begränsade möjligheter till omplaceringar som föreligger i mindre företag. Hänsyn bör också kunna tas till de krav som följer med innehav av vissa anställningar antingen på grund av tjänsteställningen eller på grund av verksamhetens art. Då det gäller aktiva åtgärder för att klarlägga vad som verkligen skett i samband med ett meningsutbyte mellan arbetsgivare och arbetstagare, bör ansvaret för att undanröja missförstånd och klarlägga situationen inte ensidigt läggas på arbetsgivaren. Också arbetstagaren bör ha ett ansvar för att situationen klargörs. 1988/89 A753 Det nya permitteringslönesystem som trädde 1985 har visat sig medföra avsevärda svårigheter för främst byggbranschen, framför allt de mindre och medelstora byggnadsföretag som specialiserat sig på väderkänsliga verksamheter, såsom puts-, tak- och murningsarbeten, men också nyproduktions- och anläggningsföretag. Dessa kan inte avgränsas, vare sig geografiskt, kategorimässigt eller på annat sätt. Permitteringslönesystemet är avtalsbundet, men förutsätter visst tillskott av medel från arbetslöshetsförsäkringen. I samband med att permitteringslönesystemet infördes ändrades LAS § 21 på så sätt att permittering utan fulla löneförmåner och sociala avgifter icke längre medges. har på regeringens uppdrag utfört en uppföljning av systemet. Även om denna inte ger något entydigt underlag för bedömningen av de samlade effekterna av det nya permitteringslönesystemet, framgår klart de svårigheter som uppstått för de ovan nämnda företagen. De väderberoende företagen inom byggbranschen har vanligtvis mycket små möjligheter att planera för väderpermitteringar. Verksamheten är ofta påtagligt säsongbetonad. Liksom andra företag i branschen är de beroende av kundernas önskemål och tidpunkten för beviljande av byggnadstillstånd. Priskonkurrensen är hård och medger inte kompensation för permitteringskostnader. I allmänhet föreligger inga möjligheter till alternativ sysselsättning. Ersättningen från permitteringslönesystemet täcker för denna kategori av företag mellan av lönekostnaderna. Många företag har utsatts för mycket svåra ekonomiska påfrestningar och, som RRV konstaterar, kan strukturella effekter uppkomma för de mest väderkänsliga branscherna. beslut om ändrade permitteringsregler har således åstadkommit en icke förutsedd omstrukturering av en del av byggnadsbranschen. Att det skulle finnas något behov av omstrukturering som motiverar ingripande har inte påvisats. RRV:s utredning omfattar inte de oorganiserade arbetsgivarna. Dessa står utanför permitteringslönesystemet men får ändå bidra till det via arbetsmarknadsavgiften. Vi har redan tidigare påpekat det betänkliga från rättssäkerhetssynpunkt att genom lagstiftning och statliga medel medverka till att avtal mellan två parter utan redovisning och motivering tillåts utesluta en tredje part. Permitteringsreglerna måste ändras i syfte att undanröja de ovan påpekade negativa effekterna. 6.3.6.1 Anställningar vid arbetstoppar Anställning vid arbetstoppar av en och samma arbetstagare medges under sammanlagt högst . Tvåårsgränsen, som tillkom för att begränsa möjligheterna till missbruk, är i och för sig vällovlig, men medför svårigheter för många arbetsgivare med återkommande arbetstoppar Mot. 1988/89 och för arbetstagare som har fördel av att kunna återkomma till samma A753 arbetsplats . Det ter sig helt omotiverat att en arbetsgivare sammanlagt inte kan anställa en och samma arbetstagare även om anställningarna helt klart är motiverade utifrån tillfälliga arbetstoppar. Arbetsgivaren åsamkas onödiga upplärningskostnader och produktivitetsförluster. Tidsgränsen försvårar också möjligheterna för t.ex. många i glesbygd som kan fylla ut inkomsten från annan verksamhet med arbete vid återkommande arbetstoppar antingen i närheten av bostaden eller på annan ort. Vi föreslår därför att tvåårsgränsen tas bort och rätt att träffa anställningsavtal för av upp vid tillfällig arbetsanhopning införs. Lagen om anställningsskydd medger provanställning upp . Syftet med denna regel är att den skall underlätta möjligheterna för arbetssökande att få anställning. Särskilt viktigt är detta för nytillträdande och svaga grupper på arbetsmarknaden - ungdomar, kvinnor, invandrare, handikappade etc. En arbetsgivare är mer benägen att ge en arbetssökande, som inte kan uppvisa tidigare meriter från liknande arbetsuppgifter, en chans att visa sin duglighet, om han får provanställa . Många arbetsuppgifter kräver så lång inskolning att en kortare provanställningstid än ter sig meningslös. Möjligheter till provanställning medgavs också tidigare under förutsättning av kollektivavtal mellan parterna på arbetsmarknaden. På en större del av arbetsmarknaden gällde emellertid en betydligt kortare tidsgräns än . utgick, då beslutet om sex månaders provanställning fattades, från att parterna på arbetsmarknaden skulle respektera riksdagsbeslutet och anpassa avtalen till den beslutade sexmånadersgränsen. Det har visat sig att någon sådan anpassning i många fall inte har ägt rum. På en stor del av arbetsmarknaden har därför intentioner inte följts. En del av de positiva effekter som sexmånadersregeln väntades få på arbetsmarknaden har därigenom uteblivit. Lagens regler bör därför ändras så att arbetstagares rätt till provanställning upp garanteras. En starkt bidragande orsak till svårigheterna för framför allt ungdomar och handikappade att få en fast fot på arbetsmarknaden är att många arbetsgivare drar sig för att anställa oprövad arbetskraft av rädsla för att inte kunna häva anställningsförhållandet om det skulle visa sig att den anställde inte är lämplig. De begränsade möjligheter lagen ger är förenade med avsevärda svårigheter, som, för framför allt mindre företag, ter sig oöverstigliga. Möjligheterna till provanställning bör kunna förlängas till högst . Härigenom ges arbetstagare som har svårt att få en fast fot på arbetsmarknaden möjligheter att få visa att de besitter eller kan upparbeta den kompetens som erfordras för en arbetsuppgift. En sådan förlängd provanställning bör dock förenas med viss uppföljning från arbetsförmed Provanställning får inte bli ett substitut för fast anställning. Regeringen bör förelägga förslag i denna riktning. Den tekniska utvecklingen öppnar möjligheter för stora förändringar av samhället och därmed för arbetslivet. En ökad decentralisering av boende och arbetsplatser, en minskning av antalet arbetsplatser inom den direkta varuproduktionen och en ökning inom tjänste- och servicesektorn ger och kräver en stor förmåga till kombination av arbete, familjeliv och fritidsaktiviteter. Betydligt större hänsyn än nu kan tas till individuella önskemål som produktionen av såväl varor som tjänster förutsätter variationsmöjligheter. För att klara denna omställning är det nödvändigt att regelsystemet på arbetsmarknaden görs så flexibelt som möjligt. Allomfattande, hårt bundna och detaljerade lagar och regelsystem lämpar sig illa för dessa nya förhållanden. Ett område som är underkastat omfattande och ytterligt detaljerad lagstiftning är arbetstiderna. Arbetstidslagen, semesterlagen och ledighetslagarna m.fl. lagar innebär en begränsning av de möjligheter som måste finnas att anpassa arbetstiderna till individuella önskemål och de krav som ny teknik ställer. Ianspråktagandet av ny teknik och nya produktionsmetoder har under det senaste seklet lett till en kontinuerligt ökad produktivitet vilken till en del tagits ut i minskad arbetstid. Det finns inga skäl att anta att den nya teknik som vinner intåg på arbetsplatserna skulle bryta detta mönster. Av tradition har arbetstidsförkortningarna i regel genomförts genom för hela arbetsmarknaden gällande lagstiftning som - om än delvis dispositiv - i praktiken utgjort minimistandard på samtliga avtalsområden. har vi sett ett nytt mönster utvecklas på arbetsmarknaden. För att kunna kombinera yrkesarbete med t.ex. vårdansvar har många, framför allt kvinnor, valt att arbeta deltid. Många arbetar på tider som slentrianmässigt betecknas som obekväma, men som för den enskilde arbetstagaren är väl anpassade för dennes personliga situation. Det finns också exempel på personer som byter yrke, därför att arbetstiderna då bättre kan anpassas till andra önskemål. torde det finnas ett avsevärt behov av en individuell planering av arbetstiden med hänsyn till familjeförhållanden, ideellt arbete, studier etc. Inom produktionen kommer i ökande utsträckning att finnas önskemål om ett varierat arbetstidsuttag för att maximalt kunna utnyttja högteknologisk och kapitalkrävande produktionsutrustning. I många fall kan då ett flexibelt arbetstidsuttag förenas med såväl kortare arbetstid som oförändrad lönebetalningsförmåga. Inom servicesektorn kommer att finnas ökande behov av arbete på vad som med dagens terminologi betraktas som obekväm arbetstid. Önskemålen kommer att variera starkt mellan olika arbetsplatser och olika individer. kommer möjligheterna för den enskilde att finna en arbetsplats som kan erbjuda just de tider som han eller hon efterfrågar under olika perioder av livet att öka. Härigenom erbjuds möjligheter till såväl ett rikare Mot. 1988/89 arbetsliv som ett rikare privatliv. Därför ter det sig nu inte lika naturligt som A753 tidigare att räkna med att generella lagstadgade arbetstidsförkortningar ger arbetstagarna det största utbytet. Regleringen av de villkor som i varje enskilt fall kommer att behövas sker i stället bäst om den läggs så nära den enskilda individen och arbetsplatsen som möjligt. Arbetsgivare och arbetstagare bör ges så vida ramar som möjligt inom vilka de kan förhandla. I många fall bör villkoren kunna avtalas direkt mellan arbetstagare och arbetsgivare. Arbetsmarknadens parter bör vara beredda att medge stor flexibilitet och individuella lösningar. De lokala fackliga organisationerna kan spela en mycket viktig roll i arbetet med att utveckla arbetstidslösningar som passar såväl produktionen som enskilda anställdas önskemål. Det fortsatta reformarbetet bör inriktas på att begränsa lagstiftningen på arbetstidsområdet till vad som är absolut nödvändigt med hänsyn till hälsooch skyddsaspekter, liksom de oavvisliga rättigheter till semester och ledighet som arbetstagarna bör ha. I stället bör arbetstagare och arbetsgivare ges vida ramar för att träffa avtal individuellt och kollektivt. I den mån anses lägga hinder i vägen för övergång till en sådan moderniserad lagstiftning, bör verka för förändringar. har goda förutsättningar att bli ett föregångsland i fråga om en arbetstidslagstiftning som är anpassad till en ny tids förhållanden på arbetsmarknaden. Vi har i en annan motion yrkat att arbetstidskommitténs arbete bör prioritera studiet av en sådan arbetstidsreform. 6.5 Rätt till ledighet De lagar som stiftats vad gäller möjligheterna till ledighet från arbetet har utan tvivel var för sig varit motiverade och har haft stor betydelse för de anställda. Vi anser dock att det är viktigt att erinra om de problem av olika slag som tillkomsten av nya ledighetslagar fört med sig på arbetsplatsen. Den höga frånvarofrekvensen innebär således en kraftigt ökad belastning på såväl samhället som företagen. Särskilt korttidsfrånvaron leder ofta till stora merkostnader i form av produktions- och produktivitetsbortfall. Vi vill i detta sammanhang också fästa uppmärksamheten på att den anställningstrygghet som de fast anställda har, som tar ledigt från arbetet, har inneburit otrygga anställningsförhållanden för alla de vikarier som måste anlitas. Detta problem för en allt större grupp kan i längden inte lämnas utan avseende. En sjätte semestervecka och förlängningar av föräldraledigheten innebär också att utrymmet för andra ledighetstyper minskar. Lagen om ledighet för studier medför för mindre och medelstora arbetsplatser i det närmaste oöverstigliga problem. Rätten till ledighet för studier bör därför begränsas till de fall då studierna har anknytning till den anställdes arbetsuppgifter hos arbetsgivaren. Den som utsetts till facklig förtroendeman eller skyddsombud har rätt till ledighet på betald arbetstid för fullgörande av uppdraget. På många arbetsplatser har den samlade ledigheten för fackligt arbete en Antalet utsedda förtroendemän kan vara mycket Mot. 1988/89 stort. uppskattade antalet anmälda fackliga förtroendemän och skyddsombud inom landstingssektorn till drygt 30 000 personer, motsvarande 1 200 heltidsbefattningar. () har uppgivit att 50 000 av förbundets 300 000 medlemmar är fackliga förtroendemän. Utvecklingen visar att det är nödvändigt att i lagstiftningen införa begränsningar av ledigheten för fackligt arbete. De fackliga organisationernas önskan och behov av att engagera så många som möjligt av medlemmarna i fackligt arbete måste vägas mot berättigade produktivitetskrav och krav på arbetsuppgifternas fullgörande. Existerande ledighetsformer bör vägas mot andra berättigade krav på ledigheter, varvid ledighet för vård av barn bör prioriteras. Större hänsyn måste kunna tas till de ekonomiska konsekvenserna av olika ledigheter liksom till förutsättningarna på den enskilda arbetsplatsen. Särskild hänsyn måste tas till de förhållanden som råder i mindre företag. En utvärdering av de olika ledighetsrättigheterna bör genomföras. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att hos regeringen begär en parlamentarisk utredning om den arbetsrättliga lagstiftningen, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om arbetsmarknadslagarnas nuvarande utformning och effekter,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om kollektiva försäkringsformer,2] 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om arbetsmarknadslagarnas framtida utformning, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om medbestämmandelagens allmänna utformning, 4. att hos regeringen begär förslag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet för att säkerställa den negativa föreningsrätten, [att hos regeringen begär förslag om ändring i regeringsformen för att säkerställa den negativa föreningsrätten,1] 5. att hos regeringen begär förslag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet så att s.k. organisationsklausuler förbjuds, 6. att hos regeringen begär förslag om ändring i lagen om medbestämmande i arbetslivet (1976:580) i enlighet med vad som i motionen anförts om avdrag på lön för fackföreningsavgifter, 7. att hos regeringen begär förslag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet i enlighet med vad som i motionen anförts om arbetstagarnas representation, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om fackliga stridsåtgärder, 9. att beslutar att 60 § i lagen (1976:580) om medbestäm- Mot. mande i arbetslivet skall ha den lydelse angående arbetsrättsliga A753 skadestånd den hade , 10. att hos regeringen begär förslag om förbud mot blockad av enmansföretag och företag med anställda familjemedlemmar i enlighet med vad som anförts i motionen, 11. att hos regeringen begär utredning om och förslag om begränsning av facklig organisations rätt att genomföra blockad av företag enligt vad som anförts i motionen, 12. att beslutar att upphäva reglerna om facklig vetorätt i 38-40 §§ lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, 13. att hos regeringen begär en översyn av skadeståndsreglerna i den arbetsrättsliga lagstiftningen i enlighet med vad som i motionen anförts, 14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om ideella skadestånd, 15. att hos regeringen begär förslag till lagändringar om medbestämmande för arbetstagare inom offentlig förvaltning i enlighet med vad som i motionen anförts, [att beslutar att upphäva reglerna i 3 kap. 4-7 §§ kommunallagen (1977:179) om personalföreträdares närvarorätt vid sammanträden med kommunala nämnder och styrelser,1] 16. att hos regeringen begär förslag till ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet vad gäller förhandlingsplikt vid chefstillsättningar i enlighet med vad som i motionen anförts, 17. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om lagen om styrelserepresentation för de privatanställda, 18. att beslutar att upphäva 13 § 1 st. lagen om styrelserepresentation för de privatanställda, beträffande deltagande i beredningsorgan, 19. att beslutar att ändra 6 § 1 st. lagen om styrelserepresentation för de privatanställda så att beslut om inrättande av styrelserepresentation för de anställda endast kan fattas av lokal arbetstagarorganisation eller lokala arbetstagarorganisationer som företräder minst hälften av de anställda, samt att motsvarande ändring införes i stycke 2, 20. att beslutar att ändra 9 § 1 st. lagen om styrelserepresentation för de privatanställda så att arbetstagarrepresentanterna skall utses bland de anställda vid företaget eller, i fråga om moderföretag, inom koncernen, 21. att beslutar att 14 § 2 st. lagen om styrelserepresentation för de privatanställda skall ha följande lydelse: Om ett företags verksamhet är av sådan natur eller har sådant ändamål som avses i 2 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, får arbetstagarrepresentanterna inte delta i behandlingen av en fråga som gäller verksamhetens mål och inriktning, 22. att beslutar att upphäva 15 § lagen om styrelserepre- Mot. sentation för de privatanställda, med hänvisning till vad som i A753 motionen anförs om skadestånd, 23. att hos regeringen begär en översyn av effekterna av lagen om anställningsskydd i enlighet med vad som anförs i motionen, 24. att hos regeringen begär en översyn av regelsystemet i lagen om anställningsskydd (1982:80) och förslag till ändringar i syfte att åstadkomma förenklingar, 25. att hos regeringen begär en översyn av arbetstagarbegreppet i lagen (1982:80) örn anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts, 26. att hos regeringen begär förslag till ändring i 1 § lagen (1982:80) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts om utvidgning av de kategorier som är undantagna i lagen, 27. att hos regeringen begär förslag till ändring av lagen (1982:80) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts om ändring av de s.k. turordningsreglerna, 28. att hos regeringen begär förslag till ändringar i lagen om anställningsskydd (1982:80) i enlighet med vad i motionen anförts om saklig grund för uppsägning, 29. att hos regeringen begär förslag till ändringar i lagen (1982:80) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförs om permittering, 30. att hos regeringen begär förslag till ändringar i lagen (1982:80) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts om anställningar vid arbetstoppar, 31. att hos regeringen begär förslag till ändringar i lagen (1982:80) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts om generella regler för sex månaders provanställning, 32. att hos regeringen begär förslag till ändringar i lagen (1982:80) om anställningsskydd i enlighet med vad som i motionen anförts om möjligheter för provanställning för vissa kategorier, 33. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om arbetstidslagstiftningen, 34. att hos regeringen begär en översyn av ledighetslagarna i enlighet med vad som i motionen anförts. (m) () () () () () 1 1988/89: K239 2 1988/89:N3 35