ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02Jo758 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo758 av m. fl. (s) Förbättring av vattenmiljön Vättnet är en förutsättning för livet på jorden. Människan liksom många växter och djur är beroende av vattnet för sin existens. Sjöar, vattendrag och hav utgör viktiga naturresurser. Dessa resurser är nu hotade. Det beslut som fattats gällande miljöpolitiken är viktiga ställningstaganden för en bättre miljö. Många åtgärder är föreslagna och resurser tilldelade, men trots detta kan ytterligare förändringar göras. Vi måste alla föra en mer resursbevarande livsstil och vi måste ställa krav bl. a. på industrin, så att nya tekniker och produktionsformer införs för att förhindra miljöskador. Övergödning, tungmetaller och organiska ämnen förgiftar våra vatten. Orsakerna är bl. a. utsläppen från industrin och reningsverken. Målet måste vara att minimera utsläppen, och därför bör strängare krav åläggas dem som släpper ut miljöförstörande ämnen i våra vatten. Ett juridiskt ansvar bör utkrävas vid skador av vattenmiljön. Industrins avgifter för att ansluta sig till kommunala avloppsreningsverk bör sättas i proportion till hur miljöfarliga utsläppen är. Detta borde stimulera industrin till mindre utsläpp och mer arbete för egen rening. Ansvar för sanering bör åläggas dem som genom utsläpp skadar miljön. Dagens gränsvärden är ej tillräckliga. Miljöutsläpp bör i större utsträckning relateras till produktionsmängden. Hänsyn bör också tas till tiden för utsläppen samt maximiutsläpp. Vattenmiljön kan tåla en viss mängd utsläpp , medan stora skadeverkningar kan uppstå om samma mängd släpps ut . Vidare bör olika utsläpp inom ett vattenområde bedömas tillsammans, för att få ett relevant gränsvärde i regionen. Detta är en nödvändighet för att påbörjade vattenförbättrande åtgärder skall bli så effektiva som möjligt. En översyn av miljöskyddslagen bör komma till stånd med hänsyn till det ovan angivna. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om juridiskt ansvar för utsläpp och sanering samt om gränsvärden relaterade till den totala utsläppsmängden i ett vattenområde. () () 1988/89 Jo758
mot · GC02Jo759 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Jo759 av m.fl. (fp) Rening av lakvatten Den förgiftning av havet som länge pågått har visserligen mer och mer uppmärksammats men trots försök till åtgärder och försök till förbättringar vet vi att svåra missförhållande alltjämt råder. Allt större uppmärksamhet har riktats mot den dåliga kapacitet som finns vid de kommunala reningsverken. Detta har till följd att ej renat vatten passerar med därmed följande ökad förorening i våra vatten som följd. , Ryaverken, klarar t.ex. ej av att rena lakvattnet från . En lösning på problemet är att ett reningsverk uppföres i anslutning till tippen. En sådan åtgärd är ej förut prövad i och eftersom metoden är användbar på ett flertal platser borde genomförande av ett sådant projekt vara av stort intresse. Vi anser därför att uppförande av ett reningsverk vid bör uppföras som ett pilotprojekt och täckande av kostnaderna ske genom statliga bidrag. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om uppförande av reningsverk vid som ett pilotprojekt.
mot · GC02Jo760 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo760 Tillsats av selen vid kalkning av sjöar och vattendrag Kvicksilverutsläppen, bl.a. från sopförbränning, var . kommer troligen utsläppen att vara nere i . Men de nya svenska teorierna säger att svaveldioxid från förbränning samt ozon, som bildas av kväveoxider (bl.a. bilavgaser) och kolväten (lösningsmedelsutsläpp), accelererar nedfallet av kvicksilver. Halterna i fisk fortsätter därför att öka, trots att kvicksilverutsläppen minskat . Kvicksilverföreningarna når våra sjöar och vattendrag genom nedfall och utlakning från marken. I marken och vattnet omvandlas föreningarna till metylkvicksilver som kan tas upp av fisk och därigenom av människan. görs försök inom fyraåriga projekt , som i stora drag går ut på att diagnostisera och medicinera sjöar och vattendrag. Det är tre grundmetoder som används: kalkning, gödning och utfiskning och vid sidan av de tre varianterna testas även tillsatser av selen i vattnet. Antingen sprids det uppblandat i kalken eller sipprar det långsamt ut från gummislangar som lagts ut i sjöarna. finns det försök som har visat att tillsatser av selen i sjöarna mycket snabbt och effektivt drar kvicksilver ur den svartlistade fisken. Detta skulle kunna innebära räddningen för de ca 400 sjöar, som är svartlistade på grund av för höga halter av kvicksilver. Det är dock för tidigt att generellt rekommendera selenbehandling. Visserligen vet vi att selen har positiva effekter men problemen med doseringen måste först utredas. Det får inte bli så att fisken kommer att svartlistas på grund av för höga halter av selen. Därför är det viktigt med utökad försöksverksamhet med tillsats av selen vid kalkning av våra sjöar och vattendrag. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utökad försöksverksamhet med tillsats av selen vid kalkning av våra sjöar och vattendrag. SVh' ()
mot · GC02Jo764 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo764 Kalkning m.m. av skogsmark i Skogsskadorna i breder ut sig allt mer. Genom den ständiga tillförseln av sur nederbörd ökar markförsurningen. Det får till följd att metaller kommer i omlopp. Dessutom sker det en utarmning av viktiga näringsämnen. PH-värdet i skogsmarken i är i sjunkande. Enligt den framtagna ståndortskarteringen utgör detta värde 4,4 i mineralskiktet. Enligt företagna undersökningar av utvisar hälften av ett hundratal profiler ett pH i mineralskiktet som är lägre än 4,05. Vid så låga pH-värden föreligger risk för aluminiumutflöde och utarmning av näringsämnen. Den ökade markförsurningen utgör en allvarlig fara för omfattande skogsskador, om inte åtgärder vidtages som minskar utsläppen. Mot bakgrund av att surhetsgraden i skogsmarken ökar bör säkerligen åtgärder omgående vidtagas för att hindra denna negativa utveckling. Kalkning och vitalitetsgödsling av skogsmark kommer med stor sannolikhet att vara ett nödvändigt behov för att upprätthålla skogsmarkens produktionsförmåga. Kalkningen av skogsmark är omfattande i . Enligt uppgift torde en stor del av skogsmarken i bli föremål för kalkning . I saknar vi i stort sett kalknings- och vitalitetsgödslingsförsök för bl a medelgoda och goda boniteter av granskog. Det är sådana marker som är viktiga ur produktionssynpunkt. har begärt anslag för omfattande kalkningsförsök i skogsmark. En del av anslaget för åtgärder mot luftföroreningar borde kunna utnyttjas för dessa försök. Även om marken kalkas påverkas sjöar och vattendrag i positiv riktning. Det är nödvändigt att man omgående kommer i gång med dessa försök. En viktig del i försöksverksamheten bör omfatta själva tekniken. Helikopterspridning av kalk är kostsam. Det är därför viktigt att spridning kan ske på ett enklare sätt och med markbundna transportmedel. bör få i uppdrag att utföra försöken. En stor del av dessa kan med fördel utföras i . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att anvisar under anslaget B 5 avseende åtgärder mot luftföroreningar och försurning för att i regi företa de försök som angivits i motionen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att forsö- Mot. ken företrädesvis skall utföras i . Karl-Gös ta ()
mot · GC02Jo765 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Jo765 av m.fl. (c, m, fp) Bidrag till kalkning av brunnar I skrivelse till regeringen har redovisat en utvärdering av försöksverksamheten med statsbidrag till åtgärder mot surt grundvatten i enskilda vattentäkter. Verket refererar ett ställningstagande från livsmedelsverket, som anser att statsbidrag inte är motiverat från hälsomässiga bedömningar. Mot denna bakgrund anser att övriga bidragsskäl inte ensamma motiverar en fortsatt bidragsgivning. I budgetpropositionen 1988/89 bilaga 16 har föredragande statsråd tagit fasta på uppfattning. Detta synes oss märkligt, eftersom statsrådet i samma bilaga säger följande under anslaget B 5: Försurningen av mark och vatten är ett av våra allvarligaste miljöproblem. I avvaktan på att minskningar av utsläppen i stora delar av märkbart kan minska nedfallet av försurade ämnen över är en fortsatt kalkningsverksamhet ett nödvändigt inslag i åtgärdsprogrammet för att minska försurningen. Den fortgående försurningen kräver enligt min mening ökade insatser. Även om den försämring av brunnsvattnet som försurningen orsakat inte har konstaterats ge medicinska skador, är det enligt vår mening dock angeläget att den åtgärdas. Det är ostridigt att andra olägenheter bl.a. i form av missfärgning och smakförsämring uppstår och därtill kommer oron för hälsoeffekter så länge det inte helt klarlagts att sådana inte kan förekomma. Vidare orsakas korrosionsskador för mycket stora belopp. Det är därför angeläget att kraftfulla åtgärder vidtas för att vi skall komma till rätta med detta problem, och det är rimligt att statsbidrag utgår dels för att få snabbhet och kvalitet i insatserna, dels av rättviseskäl. Tätorternas vatten- och avloppsförsörjning har tidigare subventionerats med mer än 2 miljarder i statsbidrag. Av kommunala skattemedel har kanske lika stora belopp utgått genom att kommunerna inte tar ut hela självkostnaden för de allmänna vatten- och avloppsanläggningarna. De praktiska erfarenheterna ute i länen av försöksverksamheten med statsbidrag mot sura brunnar är mycket positiva. Vid sidan av att olägenheterna av brunnsvattnets försurning har åtgärdats, har också andra brister av skilda slag rättats till, eftersom detta ställts som villkor för statsbidrag. Enkla rutiner för bidragsgivningen har utvecklats, vilket gjort att kommunernas kostnader för administration, rådgivning, provtagning och analys har kunnat begränsas. Vi anser att åtgärder mot försurningen också måste inbegripa omfattande åtgärder mot försurade brunnar. Den bästa kunskapen om detta finns på Mot. regional och nivå. Det anslag som belastar B 5 i bilaga 16 bör Jo765 jämväl inkludera bidrag till enskilda vattentäkter. Bidraget bör liksom tilldelas länsstyrelserna att användas till de kalkningsprojekt som länsstyrelse och kommuner bedömer som mest angelägna i regionen. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att anslaget i bilaga 16, B 5, inkluderar bidrag till kalkning av brunnar. (m) ()
mot · GC02Jo767 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo767 av och (båda c) Förbud mot användning av PVC-plast i förpackningar Den samlade mängden avfall måste minskas. Extra angeläget är det att minska det miljöfarliga avfallet. Ett led i detta arbete skulle vara att förbjuda PVC i förpackningar. förbränns av soporna i vårt land. PVC (polivinylklorid) som avfall har diskuterats främst p.g.a. det höga klorinnehållet och den bildning av saltsyra vid avfallsförbränning som detta leder till. Det finns också risk för bildning av dioxiner och andra klorföreningar vid förbränning av PVCsopor. Den vanligaste PVC-källan i vårt hushållsavfall utgörs av margarinförpackningar. Det finns emellertid miljövänliga alternativ till dessa förpackningar , som vi exporterar bl.a. till , som redan förbjudit PVC-plast i förpackningar. Eftersom vi redan har ersättningsmaterial bör PVC-plasten i förpackningar förbjudas. Arbetet med ett sådant lagstiftningsarbete kan dock ta tid. Därför bör regeringen ta upp förhandlingar med förpackningsindustrin, så att denna i avvaktan på ny lagstiftning frivilligt övergår till miljövänliga förpackningar. Så har skett i . Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar om förbud mot PVC-plast i förpackningar, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förhandlingar med förpackningsindustrin i avvaktan på en lagändring.
mot · GC02Jo768 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo768 av och (båda fp) Regeringen beslutade att skulle bli bemannad året om. har föreslagit att ön skall avbemannas från . Den främsta orsaken till förslaget är att tvingas gå ur den samordnade bemanningen på grund av brist på medel. Den övergripande orsaken till denna avbemanning torde vara att , till skillnad från exempelvis , saknar en myndighet med övergripande ansvar för kustfrågorna och bevakning av kusten. För att finansiera tjänsterna på bidrar förutom även (som har arbetsgivaransvaret), , två militära myndigheter och (som äger och förvaltar ön). Uppfyllandet av målsättningen i (Tillsyn av kusterna SOU Ds Kn 1980:2) är inte lätt om förutsättningen, som i fallet , är att sex olika intressenter skall anslå rätt summa pengar. Personalen på spelar en stor roll för civil och militär bevakning av farvattnen mellan och . Dess betydelse för är dokumenterad och okar snarare än minskar i takt med att fritidsbåtarna blir fler. Dessutom är äldsta naturskyddade område (1889) och kallas ofta inofficiellt världens andra nationalpark efter Yellowstone i . maj augusti besöks ön av upp till 15 000 besökare. Dessa tas om hand av naturkunniga guider och vaktare anställda av . Innan denna personal kommer ut till ön i början eller mitten av maj är dock behovet av tillsyn mycket stort. Även hör till de allra känsligaste månaderna för naturen. Personalen ansvarar också för tillsynen av . Tillsammans tillhör de båda öarna förnämsta naturområden. Inom såväl växt- och djurvärld som arkeologi och kulturhistoria finns här värden som inte går att ersätta eller överhuvudtaget värdera i pengar. En indragning av året-runt-bemanningen för att numera kan klara delar av sin väderrapportering med automatik vore därför synnerligen beklagligt. Flera utredningar och vetenskapliga undersökningar har visat att verksamheten på bör utvecklas. Den personal som finns på ön har nya arbetsuppgifter att ta itu med, och möjligheterna att utveckla tjänsterna mot en mer vetenskaplig inriktning bör undersökas. ligger mitt i vars behov av marin forskning ter Mot. 1988/89 sig oerhört stort. Av detta skäl kan det vara lämpligt att se över bemanningen på , men inte på det sätt som har föreslagit. Ändrade arbetsuppgifter och möjlighet att utnyttja vapenfria tjänstepliktiga kan ge helt andra förutsättningar för fortsatt bemanning än vad har tänkt sig. Det bör därför utredas om den tillsyn som nu planerar för kan kombineras med tjänstgöring av vapenfria värnpliktiga. Därigenom skulle en längre bemanningstid kunna uppnås, eventuellt en året-runt-bemanning. Av de vapenfria tjänstepliktiga som placeras hos myndigheter och organisationer kommer till och 0,till . Det är så trots att en stor del av de personer som söker vapenfri tjänst har kunskaper och utbildning som lämpar sig väl för tjänstgöring på t.ex. naturreservat. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att undersöker möjligheterna att bemanna med vapenfria tjänstepliktiga. (fp) ()
mot · GC02Jo769 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo769 av och (båda mp) Gränsvärden för kemikalier i tyg och kläder En rad olika kemikalier används inom den internationella textilindustrin och i framtagningen av produkter som används i denna industri. Kemikalieanvändningen inom textilsektorn ökar allt från bomullsproduktionen till industritillverkningen av kläder. Problemen har såväl miljöpolitiska som hälsopolitiska förtecken. Det gäller allt från att bomull är den mest besprutade grödan till att cancerframkallande kemikalier finns i de kläder vi sätter på våra barn. För att skydda konsumenterna och ta ett ökat ansvar för handeln krävs beslut av riksdag. I förordningen SFS 1985:840 om vissa hälso- och miljöfarliga produkter stadgas att kläder och material till sådana inte får saluhållas eller överlåtas om de innehåller eller har behandlats med en kemisk produkt och därigenom kan befaras medföra skada för människor. Enligt gällande lag åligger det importörer och tillverkare att ta reda på om en produkt innehåller ämnen som kan befaras förorsaka skada. Myndigheternas uppgift är att kontrollera att detta följs. Formaldehyd används för ytbehandling av tyger främst av kosmetiska skäl. Bl.a. har beklädnadsarbetarförbundet förklarat att just detta ämne utgör den största risken. Formaldehyd ökar allergirisken och cancerrisken. Kvinnor som arbetat med behandlade kläder har fått allergier, de har drabbats av cancer i högre utsträckning och de föder färre barn än jämförbara grupper. Gränsvärden finns i och . I är det bara i spånplattor som mängden formaldehyd kontrolleras. Genom att inte begränsa användningen av formaldehyd uppmuntrar miljöförstöring, dålig arbetsmiljö och att de som köper formaldehyddränkta kläder riskerar ohälsa. Det cancerframkallande ämnet benzidin används vid färgning av tyger i främst de s.k. lågprisländerna, där multinationella företag utnyttjar sin Därifrån importerar vi i kläder sydda av dessa tyger. Tyger färgade på detta sätt brukar benämnas direktfärgade och de blöder Jo769 ofta i samband med tvätt. Metoden används inte i . Ämnet ger upphov till vidrig arbetsmiljö för de (främst) kvinnor som arbetar med tyger som behandlats. Dessutom kan ämnet lösas ut då kläder utsätts för svett, fukt eller t.ex. när barn suger på ett plagg med benzidinhaltiga färgämnen. Även de som syr kläder av benzidinhaltiga tyger riskerar att drabbas. Benzidinhaltiga kläder bör inte få säljas i . Mot bakgrund av det som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som sägs i motionen angående gränsvärden för kemikalier i kläder och tyger. () ()
mot · GC02Jo771 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo771 av m.fl. (fp) Återvinning av bensinångor Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:T219 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om uppdrag till om återvinning av bensinångor.
mot · GC02Jo773 · 1989-01-19 00:00:00 — De som alstrar miljöförstöring måste betala! Det blir allt vanligare att det läggs stora affärscentra utanför tätorterna. Det senaste i sitt slag är det av planerade projektet vid i kommun. Dessa etableringar förutsätter alla att kunderna är bil- eller bussburna, och det leder till en omfattande trafik med allvarliga konsekvenser i form av miljöskador, buller och trafikolyckor. Verksamheter av dessa slag måste betraktas som miljöfarlig verksamhet enligt miljöskyddslagen. Affärsintressena leder till stora samhällskostnader som de på inget sätt är villiga att betala för. Det blir en profitering i miljöskador och lidande. Etableringarna får också konsekvenser för affärsliv i de nära liggande tätorterna, som får ett utarmat affärsliv, och det är negativt för de som inte har tillgång till bil och gör det svårt för gamla, handikappade och kvinnor med barn. Det kommer att utvecklas ökat behov av färdtjänst och hemtjänst för att klara de äldres och handikappades problem. Det borde vara en rimlig tanke att de som medvetet förorsakar samhället stora kostnader bara för att tjäna pengar också är med och betalar de kostnader som de förorsakar samhället. Det kan i det långa loppet inte få vara så att kortsiktiga företagsekonomiska intressen är det enda som skall styra utvecklingen. Ett utvidgat ekonomibegrepp där också samhällsekonomiska kostnader tas med är ett bättre sätt att styra mot framtiden. Därför måste etableringar av affärscentra, både gamla och nya, genomgå genomtänkta miljökonsekvensbeskrivningar. De skall också betala speciell miljöavgift med anledning av att de alstrar en omfattande vägtrafik med alla dess konsekvenser. En lämplig nivå på en sådan avgift är av bruttoomsättningen. de gröna kräver att alla affärsetableringar utanför tätorter skall genomgå miljökonsekvensbeskrivningar och att skall meddela villkor för verksamheten. Partiet kräver också att dessa etableringar skall betala en speciell miljöavgift för de skador och kostnader som samhället drabbas av på grund av etableringen. avgift skall betalas av både nya och gamla anläggningar, och en lämplig nivå för avgiften är av bruttoomsättningen. Med stöd av ovanstående hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att den skall se till att det blir miljökonsekvensbeskrivningar enligt miljöskyddslagen för affärsetableringar utanför tätorter, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att skall meddela villkor för verksamheten, [att som sin mening ger regeringen till känna att det skall tas ut en speciell miljöavgift för dessa anläggningar oavsett ålder för att delvis kunna täcka de samhällskostnader som de drar med sig och att en lämplig nivå på avgiften kan vara på bruttoomsättningen.1 ] 1988/89 Jo773 'l988/89:Sk372
mot · GC02Jo775 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo775 av m.fl. (s) Miljörevisorer Ett väl fungerande miljöskyddsarbete förutsätter att företagens ansvar på miljöområdet markeras tydligare än . SOU 1987:32 För en bättre miljö föreslår ett antal åtgärder för att ge företagens egenkontroll fastare former, bl.a. att alla tillståndsprövade anläggningar skall avge en miljörapport till tillsynsmyndigheten. Utredningen anser också att det finns anledning att pröva ett system med s.k. miljörevisorer i företagen, dvs. fristående miljöexperter som går igenom företagets föroreningsutsläpp och föreslår åtgärder för att minska dem. Miljörevisorerna skulle kunna fungera på liknande sätt som företagens ekonomiska revisorer. Dessa revisorer har ett ansvar inte bara mot ägarna utan också gentemot långivare, leverantörer, anställda, kunder och staten. I började man med miljörevisorer . har verksamheten ökat och förutsätts fortsätta att öka . Det finns inga federala krav på miljörevisorer i , utan det bygger på ett frivilligt system med internrevision. Det finns ingen insyn från allmänheten i revisionen och inte heller någon form av myndighetskontroll. Revisionen är utvecklad av de stora företagen i och förekommer inte bland små och medelstora företag. Den svenska modell som föreslås av SOU 1987:32 avser ett system enligt vilket det åligger alla som bedriver sådana verksamheter för vilka det krävs tillstånd av koncessionsnämnden att utse en auktoriserad miljörevisor. Revisorn skall fortlöpande följa miljöskyddsarbetet i den verksamhet för vilken han är revisor. Det skall åligga revisorn att till den miljörapport som enligt utredningens förslag skall åligga företagen att ta fram, foga ett intyg att de i angivna åtgärderna vidtagits. Finner revisorn att är viktig skall han upplysa om detta. Förslaget om årlig miljörapport finns med i miljöpropositionen 1987/88:85 och har också bifallits av . Förslaget om ett system med miljörevisorer är omnämnt i propositionen. Vi finner att ett system med obligatorisk miljörevision har många fördelar i ett intensifierat miljöskyddsarbete. Den borde väsentligt kunna stärka egenkontrollen hos företagen. I samband med miljörevisorns granskning kan företagen få kvalificerad rådgivning om tekniska åtgärder för att minska utsläpp osv. Systemet ger också allmänheten insyn i företagens miljösituation. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till en lagstiftning angående miljörevisorer. () () 1988/89 Jo775