mot · GC02Fö204 · 1989-01-23 00:00:00 — 1988/89 :Fö204 av i m.fl. (m) Säkerhetspolitiken, m.m. Regeringens budgetproposition är preliminär vad gäller det militära försvaret. Särskild proposition om detta aviseras till . Moderata samlingspartiets ställningstagande till huvuddelen av det militära försvaret får därför anstå till dess denna proposition framlagts. Vissa frågor rörande det militära försvaret är emellertid av sådan karaktär att vi anser det nödvändigt att redan nu behandla dem. Motionen tar inledningsvis upp de konsekvenser försvarsbeslut lett till och det sätt regeringen hanterat den kris försvaret och därmed också säkerhetspolitikens trovärdighet hamnat i. Vidare berör motionen direktiven till försvarskommitté. Motionen innebär i dessa delar en kraftig kritik av regeringen för det sätt på vilket försvarspolitiken hanteras, en kritik också av delar av uppläggningen av den nya försvarskommitténs arbete samt uttalanden att moderata samlingspartiet inte kan acceptera en försvarspolitik med den inriktning och de konsekvenser beslut fått. Motionen berör vidare grunderna för den säkerhetspolitik, alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig, som vårt land för. Här konstateras att denna politik både från folkrättsliga och allmänna trovärdighetssynpunkter ställer långtgående krav på ett allsidigt sammansatt och starkt totalförsvar. Regeringen kritiseras för att den tonar ner totalförsvarets roll i säkerhetspolitiken. Motionen tar upp de successiva förskjutningar som ägt rum i vad gäller strategiska intressen mellan maktblocken. ökade vikt för båda maktblocken understryks. Motionen innehåller här krav på djupare analyser av roll i det strategiska spänningsfältet. Motionen tar vidare upp de fortsatta och allvarliga ubåtskränkningarna och mynnar här ut i krav på en förnyad analys av kränkningarna och skyddet mot dem. Motionen tar upp riktlinjer för arbetet med ett nytt försvarsbeslut och vissa centrala frågor inom det militära försvaret. Förkortad värnplikt enligt ÖB:s förslag avvisas. JAS-systemet skall fullföljas med bl.a. en tvåsitsversion. Inriktningen skall vara att en JAS39C skall utvecklas. En andra ubåtsskyddsstyrka skall upprättas. Slutligen tar motionen upp anslagsfrågor inom det civila totalförsvaret där vissa förstärkningar utöver regeringens förslag förordas. Säkerhets-och försvarspolitik i kris som gått sedan 1987 års försvarsbeslut har sänt säkerhetspolitiska signaler till omvärlden som utan tvekan väckt undran. Enligt en gång välfunna formulering om vår säkerhetspolitiska linje, får inte genom sitt agerande väcka vare sig farhågor eller förväntningar om att vårt land ens under mycket starkt yttre tryck skulle överge sin linje. Att döma av de tydliga uttalanden som kommit från den finske försvarsministern och den norske överbefälhavaren, har farhågor börjat väckas, inte om att vi vill överge vår linje, men att vi under starkt yttre tryck inte förmår hålla den. Regeringens skilda uttalanden och ovilja att tydligt markera viktiga svenska principer för försvarets uppbyggnad och styrka har medverkat till detta och åstadkommit undran eller oro i omvärlden. Dessa principer gäller bl.a. att hela landet skall försvaras, att försvaret bygger på allmän värnplikt med grundutbildning för kvalificerade uppgifter i landets försvar samt att svenskt försvar tillgodoses med kvalificerad materiel av en inhemsk försvarsindustri. Oviljan att inse effekterna av försvarsbeslut, hotet om att avveckla och de egendomliga uttalanden som tidigare kommit från regeringsledamöter med anledning av de fortsatta ubåtskränkningarna hör till denna bild. Till detta kommer också det kända förhållandet att det svenska försvaret under kraftigt försvagats då såväl stormakterna som våra grannländer stärkt sina försvarsorganisationer. Försvarets minskade andel av samhällets resurser sedan 1968 års försvarsbeslut motsvarar ca . ÖB konstaterar att verksamhet för ca utgått ur planerna , jämfört med intentionerna försvarsbeslut. Bakom detta beslut stod socialdemokraterna och . En bred uppgörelse i förhandlingarna kunde inte träffas genom att valde att göra upp med socialdemokraterna på en ekonomisk nivå som var oacceptabel för såväl moderata samlingspartiet som . , , stod det klart att försvarsbeslutet var ohållbart. Marinens resurser för ubåtsjakt behövde förstärkas. Ett nödbeslut för ubåtsskyddet fattades som innebar en förstärkning med för den återstående delen av försvarsbeslutsperioden. Moderata samlingspartiet ensamt reserverade sig för högre anslag om totalt mer . Detta inrymde bl.a. anskaffning av ytterligare två kustkorvetter, vilket skulle ha möjliggjort uppsättandet av en andra ubåtsskyddsstyrka. stod det klart att beslutsunderlaget vad avsåg arméns inriktning inte var tillfyllest. Försvarsbeslutet vad avser armén blev således bara ett övergångsbeslut i avvaktan på det utredningsarbete som arméchefen och överbefälhavaren skulle genomföra . Det bör observeras att den ram som armén gavs i detta beslut var beräknad med utgångspunkt i att endast klara driften samt vissa ofrånkomliga pågående materielanskaffningar. Arméchefens utredning om arméns framtid har inarbetats i överbefälhavarens överlämnade underlag för statsmakternas beslut. Det bör klart understrykas att denna utrednings beskrivning om arméns framtid med en ekonomi enligt ramen måste ses som en konsekvens av denna ram. Överbefälhavarens underlag består därför av två delar. Dels en programplan med femårig inriktning av försvarsmakten med den medelstilldelning som beslutats (FU88). Denna inriktning måste, som tidigt angav, betecknas som helt orimlig med bl.a. en reducering av arméns brigader med . Dels ges en inriktning av försvarsmakten fram mot (FMI 2000). Här anger ÖB vad han anser vara ett minimum för att långsiktigt klara försvarsmaktens uppgifter. , stod det klart att armén glidit in i en ekonomisk, organisatorisk och personell kris som inte kunde hävas utan dramatiska och långtgående nedskärningar av krigsorganisation och fredsorganisation; allt under de ekonomiska förutsättningar som givits försvarsbeslut. Mot denna bakgrund sökte regeringen samla de fyra demokratiska partierna i en parlamentarisk kommitté vars huvuduppgift skulle bli att fram till komma fram till lösningar på framförallt nedskärningarna av arméns fredsorganisation. För oss moderater stod det klart att försvarsbeslut var ohållbart och att ytterligare nödbeslut på olika delområden inte var en ansvarsfull eller framkomlig väg att lösa försvarets problem. Vår uppfattning var att nästa försvarsbeslut måste tidigareläggas , att en parlamentariskt sammansatt försvarskommitté skulle tillsättas, att direktiven till denna måste innebära möjligheter att pröva försvarslösningar på högre ekonomiska nivåer samt att i avvaktan på ett sådant beslut arméns akuta problem måste lösas genom ökad medelstilldelning så att handlingsfriheten kunde bevaras. Regeringen motsatte sig helt en sådan lösning och vi moderater kunde alltså inte medverka i armékommittén. Sent omsider fann dock regeringen sin egen hållning ohållbar. beslöt regeringen att tillmötesgå kraven på en ny försvarsutredning, tidigareläggning av nästa försvarsbeslut och upplösning av armékommittén. Vi moderater hälsar naturligtvis detta med tillfredsställelse. Regeringen bär dock till största delen ansvaret för den situation vi nu befinner oss i.. Värdefull tid har gått förlorad. Armén saknar inriktning, oron bland personalen växer, särskilt på orter med nedläggningshotade förband. Materieltillförseln saknar stadga eftersom krigsorganisationsutvecklingen är höljd i dunkel. Den svenska försvarsindustrin närmar sig snabbt på väsentliga områden omslagspunkter där utvecklingsförmågan måste avvecklas. Också direktiven till den nytillsatta försvarskommittén är på många punkter egendomliga. Direktiven anger, att kommittén till skall avge delbetänkande om planeringssystemet samt arméns framtid, till om säkerhetspolitiken och totalförsvarets inriktning i stort samt till om försvarspolitikens konkreta utformning i övrigt. Det är svårt att se något logiskt sammanhang eller någon politisk 1* 1988/89.3sami. konsekvens i denna uppläggning. Risken är stor för att delfrågor behandlas utan att kunna sättas in i rätt sammanhang, och att försvarspolitiken genom detta inte får den klarhet och konsekvens som den måste ha. Det ter sig märkligt att ta ställning till arméns grund- och krigsorganisation utan att ta ställning till försvarsekonomins utveckling och försvarets utveckling i stort under de två närmaste försvarsbeslutsperioderna. skall inriktas på krigsorganisationen. Krigsorganisationsutvecklingen skall läggas fast för med utgångspunkt bl.a. från de ekonomiska resurser som står till förfogande och balansen inom totalförsvaret i dess helhet. Att först ta ställning till arméns grundorganisationen och delar av krigsorganisationen för att därefter ta ställning till ekonomi och krigsorganisationen i dess helhet är såväl logiskt som sakligt felaktigt. Moderata representanter i försvarskommittén kommer att arbeta för att beslut om bl.a. armén fattas först efter det att klarhet nåtts om försvarspolitikens långsiktiga inriktning och kostnader. Det ter sig också mindre meningsfullt att som prioriterad uppgift till kommittén ge frågan om planeringssystemets konstruktion. Förändringar i detta kan förvisso behövas. Rimligen kan dock kommittén inte ta ställning till de större förändringar som behövs förrän i ett senare skede av sitt arbete. Enligt direktiven skall förslag om armén och planeringssystemet föreligga . Beslut av kan därmed påverka först /91. Det är svårt att se varför kommittén skall avge sitt förslag i denna del så långt före det ställningstagande som krävs av . Det är dock under alla förhållanden nödvändigt med ekonomiska tillskott för budgetåren 1989/90 och 1990/91 om inte viktiga försvarsfunktioner skall urholkas på ett sätt som gör att en återtagning i praktiken knappast är möjlig. Det är vidare orimligt, att viktiga ställningstaganden om t.ex. JASsystemets framtid över huvud taget inte berörs i direktiven. står nu inför sin allvarligaste försvarspolitiska kris med långsiktiga säkerhetspolitiska konsekvenser sedan . Vår säkerhetspolitiska linje, alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig, är inte en språklig formel varmed man kan besvärja omvärlden. Den innebär uppenbara och tydliga förpliktelser för oss i vårt försvarspolitiska handlande. Försvarsmaktens sammansättning och styrka måste stå i ett trovärdigt förhållande till de uppgifter den skall lösa. Dessa uppgifter bestäms av hotbilden och geografin och uppgifterna kan lösas om vi på ett riktigt sätt tar till vara våra personella, industriella och geografiska tillgångar. Överbefälhavarens underlag visar att en utveckling av ekonomin enligt försvarsbeslut leder till att försvarsmakten inte klarar en neutralitetsvakt så att vårt lands luftoch sjöterritorium kan täckas och att vårt landterritorium i denna situation till stora delar täcks med undermåligt utbildade enheter, att tröskeln mot överraskande angrepp mot landet blir så låg att denna angreppsform i en krissituation militärt kan te sig alltmer tilltalande för en angripare, - att försvarsmakten inte längre med någon rimlig grad av säkerhet kan avvärja en invasion i någon del av landet ens med en mycket koncentrerad kraftsamling till den farligaste riktningen, att de grundläggande principerna i den allmänna värnplikten och värnpliktssystemet måste omprövas, - att nedrustningen av kvalitet i och minskningen av antalet krigsförband i armén framtvingar en nedläggning av ca en fjärdedel av fredsregementena, - att tillförseln av ny och modern materiel till försvarsmakten blir så krympande att svensk försvarsindustri i viktiga delar måste läggas ned och att utlandsberoendet kommer att öka, att det civila totalförsvaret tvingas till en nästan fullständig omplanering av all verksamhet i mellersta och , - samt att civilbefolkningen i händelse av krig kommer att drabbas av förluster, skador och förstörelse i oförutsebar omfattning. De samlade försvarspolitiska och säkerhetspolitiska konsekvenserna av en utveckling i denna riktning är sådana att tar på sig ansvaret för att förtroendet för vår säkerhetspolitik kan rubbas. Försvar av frihet och oberoende Målet för den svenska säkerhetspolitiken har slagits fast av , senast av : Vårt säkerhetspolitiska mål bör därför vara att i alla lägen och i former som vi själva väljer trygga en nationell handlingsfrihet för att inom våra gränser bevara och utveckla vårt samhälle i politiskt, ekonomiskt, socialt, kulturellt och varje annat hänseende efter våra värderingar samt i samband därmed verka för internationell avspänning och en fredlig utveckling. De olika element som sammantagna konstituerar säkerhetspolitik brukar ofta betecknas som alliansfrihet i fred syftande till neutralitet i krig, en politik som skall stödjas av ett allsidigt sammansatt och starkt totalförsvar. Hur dessa element från svensk sida beskrivs och hur de enligt vår uppfattning förhåller sig till varandra, är av grundläggande betydelse för trovärdigheten i vår säkerhetspolitik över tiden. Målet för säkerhetspolitiken, är kort uttryckt, överlevnad som en fri och självständig nation. Detta mål kan under de militärpolitiska förhållanden som råder och kan förutses råda i vår omvärld säkrast nås med den uttalade avsikten att stå folkrättsligt neutral i en konflikt mellan maktblocken. Kan genuin trovärdighet i vår omvärld skapas kring denna neutralitetsavsikt, är en viktig förutsättning för att uppnå målet med säkerhetspolitiken grundlagd. Neutralitetsavsikten blir emellertid från trovärdighetssynpunkt starkt undergrävd, om den icke under fredstid grundas på en militärpolitisk alliansfrihet. En paktanslutning inskränker nämligen en nations säkerhetspolitiska handlingsfrihet i sådan grad att nationen med automatik kan befinna sig i krigstillstånd utan någon nämnvärd möjlighet att påverka ett sådant beslut. Den svenska militärpolitiska alliansfriheten, som är helt självvald och vars innebörd vi själva beslutar om, saknar varje form av folkrättslig bindning. Dess grundläggande funktioner är att skapa förutsättningar för att stå utanför den militärpolitiska paktens förpliktelser och automatik och att lägga grunden för den folkrättsligt starkt krävande neutralitetspositionen i händelse av konflikt mellan maktblocken. Att inta en neutralitetsposition vid en konflikt mellan maktblocken ålägger vårt land ett flertal förpliktelser enligt folkrätten. Alltför ofta undervärderas dessa förpliktelser i den svenska diskussionen. Bland de mera tydliga och omfattande åtaganden som folkrättsligt följer med en neutral stats position är kravet att fullständigt kunna övervaka och kontrollera hela territoriet samt att kunna ingripa mot kränkningar eller försök att utnyttja territoriet. Redan i dessa krav ligger att en obeväpnad neutralitet är en orimlighet. Med hänsyn till omfattningen av vårt lands sjö-, luft- och landterritorium krävs en allsidigt sammansatt försvarsmakt som besitter sådan effektivitet, kvalitet och kvantitet att hela territoriet verkligen kan omfattas av en neutralitetsvakt. Enbart en trovärdig avsikt att inta neutralitet vid konflikt kräver alltså en betydande omfattning av det militära försvaret. Denna trovärdighet måste byggas upp och vidmakthållas under fredstid. Det sätt på vilket vårt land under fredstid reagerar och kan reagera på kränkningar är naturligtvis av avgörande betydelse för denna trovärdighet. Skulle vårt land trots allt bli angripet har den på alliansfrihet och neutralitet stödda politiken misslyckats. I denna situation kvarstår självfallet målet för säkerhetspolitiken, nämligen nationens överlevnad som en fri och självständig nation. De medel statsledningen då måste nyttja för att nå detta mål kan vara av olika natur men helt klart framstår vår egen militära förmåga att avvärja angreppet som avgörande för att statsledningen skall ha en politisk handlingsfrihet. Inget lands säkerhetspolitik fungerar i ett lufttomt rum. Ett lands säkerhetspolitik är en del av ett mönster som den själv påverkar men också påverkas av. säkerhetspolitik ingår som ett av flera led i ett nordatlantiskt mönster och detta mönster i sin tur i ett europeiskt. För våra nordiska grannländer, som i olika hänseenden har säkerhetspolitiska bindningar till maktblocken, är säkerhetspolitik och det stöd vår oberoende militära förmåga kan ge denna politik av avgörande betydelse för deras egen säkerhets- och militärpolitik. försvarskommitté betonade också att säkerhetspolitiska linje av övriga nordiska länder betraktas som en grundläggande beståndsdel i det stabila säkerhetspolitiska mönstret i . Båda parter i en eventuell konflikt måste vara förvissade om att har vilja och förmåga att skydda sig mot varje tänkbar angripare. Totalförsvaret skall genom sin styrka, sammansättning och beredskap tillförsäkra vårt land fred och frihet genom att en angripares förluster, och andra uppoffringar i samband med försök att utnyttja vårt land, inte ter sig rimliga i förhållande till fördelerna. Det följer av detta att det svenska försvaret måste anpassas efter de styrkor som kan förväntas avsättas mot och de handlingsmöjligheter en angripare har. Neutralitetspolitiken är därför en krävande linje, som ger oss själva ansvaret för att värna vårt territorium under fred, kris och krig. Neutralitetspolitiken innebär att vi aldrig kan överlämna ansvaret för försvaret av vår fred och frihet till någon annan. Våra nationella intressen tillvaratas bäst av oss själva - så länge vi har viljan och förmågan att göra de uppoffringar som krävs. Den numerär ett mobiliserat värnpliktsförsvar ger är nödvändig för att kunna erbjuda försvar av hela vårt land. En i stor utsträckning egenutvecklad och inhemskt producerad krigsmateriel av hög klass garanterar kvalitet, som en så stor handelspolitisk självständighet som möjligt även vad gäller försörjning av försvarsmateriel uppnås. hade ett totalförsvar som utgjorde denna fasta komponent i säkerhetspolitiken. De riktlinjer för utvecklingen av försvaret som moderata samlingspartiet står för syftar till att garantera att denna relativa styrka gentemot omvärlden även framgent föreligger. I direktiven till den nya försvarskommittén finns formuleringar som innebär ett frångående av den balans mellan utrikes- och försvarspolitiken i säkerhetspolitiken som formulerades av försvarskommitté. Försvarets roll i säkerhetspolitiken tonas ner i förhållande till utrikespolitiken. Att utrikespolitiken är grundläggande medan totalförsvaret bara är väsentligt för säkerhetspolitiken är en snedvridning av den säkerhetspolitiska doktrinen. Samma formulering återkommer i det säkerhetspolitiska avsnittet i årets budgetproposition. Detta är en illavarslande och för oss oacceptabel förändring av balansen i svensk säkerhetspolitik. I den säkerhetspolitiska rapport som försvarskommitté avlämnade 1985 analyserades utvecklingen i det nordeuropeiska och nordatlantiska området . Kommittén var enig. Den konstaterade därvid: Det nordeuropeiska och nordatlantiska området har till följd av utvecklingen fått ökad militärstrategisk betydelse för maktblocken. Detta läge torde bestå . Därigenom föreligger en ökad risk för att det nordiska området kan beröras redan i inledningsskedet av en väpnad konflikt mellan maktblocken. Läget i efter medförde att NATO och kom att stå mot varandra utefter den järnridå som delade kontinenten. Försvarsutgifterna i låg, relativt sett, väl i nivå med omvärldens satsningar. Försvarsbesluten fram slöts också i enighet mellan demokratiska partier. I samband med försvarsbeslut gjordes vissa nedskärningar i den från kriget omfattande krigsorganisationen. Men huvudinriktningen var modernisering och förnyelse. Den årliga reala ökningen av försvarsanslagen blev ett viktigt medel för att uppnå förnyelse. utgjorde de tänkta centraleuropeiska frontavsnitten den strategiskt mest betydelsefulla delen av . var ett randområde av begränsat strategiskt intresse. Ubåtsbaserade kärnvapen är betydligt svårare att hitta och bekämpa än de landbaserade kärnvapnen. Genom att placera interkontinentala kärnvapen på ubåtar skaffade sig först och sedan en så kallad andra slagsförmåga. Detta har lett till betydande förändringar i supermakternas militära planering. De sovjetiska strategiska robotbåtarna är till ca två tredjedelar baserade vid marinbaser på . Här placerades också stora delar av den nya sovjetiska flotta som byggdes upp under främst . I händelse av konflikt eller hot om konflikt är det av mycket stor, kanske avgörande, vikt för att flottan inklusive de ubåtsbaserade kärnvapnen kan löpa ut i . NATO har ett motsvarande intresse av att förhindra detta. NATO har vidare ett stort intresse av att transporter över kan ske i skyddade former. Detta är bakgrunden till det ökade strategiska intresset för det nordatlantiska och nordeuropeiska området. placerade ut ca 400 medeldistansmissiler av typ SS 20 riktade mot främst . Detta ledde NATO till att i det så kallade dubbelbeslutet avisera en motsvarande utplacering av medeldistanskärnvapen i med början 1983 om inte gick med på nedskärningar av antalet SS 20. Till följd av avtalet mellan och skall bl.a. dessa medeldistansrobotar nu avlägsnas. Man bör dock vara medveten om att detta inte på något avgörande sätt förändrar maktblockens grundläggande försvarsdoktriner. Klimatet mellan stormakterna präglades av det . Efter den akuta situationen i samband med Kubakrisen följde en period av ökande kontakter. Direkta rustningskontrollavtal, främst avseende interkontinentala kärnvapenbärare, träffades mellan och av . Efter den sovjetiska invasionen av inledde NATO en målmedveten upprustning av de konventionella styrkorna i . hade aldrig avbrutit sin kontinuerliga upprustning av de konventionella styrkorna. har både NATO och ökat sina försvarskostnader. Detta har inneburit att kvantiteten i de styrkor som finns i vårt närområde i stort har kunnat bibehållas, som kvaliteten har förbättrats. Sedan den svenska relativa nedrustningen inleddes genom försvarsbeslutet har den strategiska betydelsen av markant ökat. försvarskommittés enhälliga slutsats var: Det nordeuropeiska och nordatlantiska områdets ökade strategiska betydelse, motsättningarna mellan stormaktsblocken och den militärtekniska utvecklingen har sammantagna lett till att läge blivit mer utsatt i samband med kriser och väpnade konflikter i vår omvärld. Denna utveckling har också lett till ökade påfrestningar i fred, främst i form av kränkningar av Dessa tendenser berördes försvarsbeslut men har genom senare tids utveckling kommit till tydligare uttryck. Utvecklingen sedan 1984 års säkerhetspolitiska rapport avgavs visar med stor tydlighet på det strategiska samband som finns mellan olika regioner i . Generalsekreterare utspel om truppstyrkorna i är av mycket stort intresse och innehåller förslag till åtgärder av obestridlig betydelse. Men det kan också ses som ytterligare en bekräftelse på en utveckling i riktning mot en ökad strategisk regionalisering i . Det har tillbaka funnits förväntningar om att den sovjetiska ledningen skulle fatta beslut om förändringar i rustningsprogrammet som begränsar utgiftsökningstakten så att BNP-andelen i alla fall inte ökar. En ökning eller t.o.m. bibehållande av BNP-andelen till försvaret skulle äventyra planer på en modernisering av den civila industrin. har sovjetiska talesmän talat om vikten av en kvalitativ modernisering av det sovjetiska försvaret i förening med en minskad betoning av kvantiteten. Huvuddelen av de förändringar som tillkännages skall sannolikt främst ses i detta perspektiv. En reduktion med en halv miljon man, d.v.s. , är en åtgärd som sannolikt kan genomföras utan några negativa effekter på den sovjetiska försvarskraften. Innebär dessa nedskärningar huvudsakligen en avveckling av äldre och underhållskrävande materiel som modern materiel fortsätter att tillföras i oförändrad takt är deras betydelse självfallet begränsad.