mot · GC02U406 · 1989-01-19 00:00:00 — av m.fl. (vpk) Förbud mot utförsel av krigsmateriel 1988/89 U406-408 Nej till svensk vapenexport! har länge framstått som ett land som energiskt drivit freds- och nedrustningsfrågor på ett aktivt sätt. I internationella sammanhang har man lyssnat på . Hela detta internationella förtroendekapital håller nu på att raseras, i takt med att vapenexportskandalerna uppdagas. Det handlar om illegal försäljning, det handlar om regeringsmedlemmars kännedom om vidareexport till icke godkända länder, det handlar om nonchalans för de av beslutade riktlinjerna. Kort sagt- det handlar om att säga ett och göra ett annat. Det handlar om att tala fred och sälja vapen! Enligt vpk finns det bara en sak att göra - förbjud all svensk vapenexport. En trovärdig svensk nedrustnings- och fredspolitik kräver att fattar ett sådant beslut. Vill man inte det måste man anpassa den nuvarande lagstiftningen till verkligheten och säga att all export är tillåten, utan restriktioner, eftersom det ändå är omöjligt att via svensk lagstiftning kontrollera den internationella vapenhandeln. Även om den politiska viljan skulle finnas. Följande åtgärder är nödvändiga för att åstadkomma ett stopp för vapenexporten: - Inga nya order får tecknas. Redan ingångna avtal får fullföljas bara under förutsättning att de inte strider mot nu gällande riktlinjer. - För den vapenindustri som är exportberoende planeras en övergång till civil produktion i en 5-årsplan. Planen ska garantera alla anställda fortsatt arbete och tillvarata den kompetens och det kunnande som finns inom varje företag. - Den omställning som eventuellt inte inom befintliga arbetsmarknads- och näringspolitiska resurser finansieras genom en särskild utvecklings- och omställningsfond. Fyra goda skäl för att avveckla den svenska vapenexporten Moraliska skäl: kan inte fortsätta att säga att vi vill ha nedrustning och avspänning i världen och bidra till samma världs militarisering genom vapenexport. Vapen som säljs kommer till användning, på ena eller andra sättet. Den svenska lagstiftningen kan inte kontrollera den internationella vapenhandeln. Att påstå detta är otillåtet blåögt eller medvetet lögnaktigt. 1 1988/89. Nedrustningspolitiska skäl: Ett stopp för den svenska vapenexporten skul- Mot. 1988/89 le öka trovärdighet i arbetet för internationell nedrustning i FN och U406 i andra internationella organ. En ordentlig satsning på omställning från militär till civil produktion, som med nödvändighet måste bli följden, skulle dessutom kunna bli ett inspirerande exempel för nedrustningssträvandena i hela världen. Neutralitetsskäl: går den svenska vapenexporten i huvudsak till och till Nato-länder. Ingen export går till . Vatje vapenaffär föregås av ett omfattande samarbete. Det gäller utveckling av vapensystem, kontakter med utländska företag som ska leverera delar, utbildningspaket m.m. Den svenska vapenindustrin blir på det här sättet alltmer indragen i västvärldens militärindustriella komplex. Och beroendet okar ju mer avancerade vapensystemen blir. Ytterligare ett problem är att de svenska vapen som innehåller amerikanska komponenter, vilket en hel del gör, bara får exporteras till stater som godkänner. Allt detta rimmar illa, för att inte säga strider mot, den svenska neutralitetspolitiken. När en särskild ort är beroende av en enda industri, som producerar en enda vara, för en enda marknad, blir den orten väldigt sårbar. Konkurrensen på den internationella vapenmarknaden är hård och en förlorad order kan leda till arbetslöshet för många. En övergång till ökad civil produktion skulle minska sårbarheten och trygga jobben på de orter som är särskilt beroende av vapenexporten. behöver inte exportera vapen De traditionella argumenten för svensk vapenexport bygger på flera antaganden. Dels att exporten behövs för att förbilliga vårt eget militära försvar, dels att den behövs för att försvarsindustrin ska kunna behålla sin kompetensnivå. Ytterligare ett argument som används ibland är att det skulle vara bra att andra länder kan köpa från just ett neutralt land som , eftersom köparlandet då skulle slippa att hamna i beroendeställning till något av de stora militärblocken. Samtliga dessa argument motsägs emellertid av verkligheten. Undersökningar har visat att FFV och tillsammans stått för av den svenska vapenexporten . utgjorde det svenska försvarets egna inköp från dessa bägge företag av de totala inköpen i snitt . Värdet av den svenska vapenexporten ökar, trots att det svenska försvarets inköp minskar. 1985 var den totala exporten på , 1986 på 2,3 miljarder och 1987 var motsvarande siffra 3,3 miljarder, dvs. av exporten 1987 gick till , , och , där är den i särklass största köparen med . Knappast något av dessa länder kan kallas små oberoende stater, i färd med att bygga upp ett defensivt försvar för att kunna hålla sig utanför blockpolitiken! De internationella konsekvenserna av vapenhandeln är stora, inte minst för länderna i tredje världen. Ungefär en fjärdedel av dessa länders skuldbörda är ett resultat av deras vapenimport, vilket i sig skapar ett enormt ekonomiskt beroende som förhindrar annan nödvändig social utveckling. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär lagförslag som förbjuder all svensk vapenexport, 2. att beslutar att inga nya vapenexportorder skall godkännas, 3. att beslutar att redan beviljade exporttillstånd endast skall fortsätta att gälla under förutsättning att de inte strider mot nu gällande riktlinjer, [att hos regeringen begär en 5-årig plan för den exportberoende vapenindustrins övergång till civil produktion.1] 1 1988/89:N261 1* 1988/89. (vpk) (vpk) (vpk) 1988/89 U406