mot · GC02Jo306 · 1989-01-23 00:00:00 — 1988/89: Jo306 av och (båda c) I söder om i anslutning till Stångåns sjösystem finns största samlade areal av ekskog och ekhagmarker. Omådet är av riksintresse för naturvården och till stora delar också för friluftslivet genom att också ligger här. I anslutning till finns också betydande ekområden som står i förbindelse med ekområdet söder om . 1 samband med den nedläggning av inom ramen för omställning 90 som pågår lägges även i dessa områden en hel del åker ner. I flera fall har det blivit aktuellt med skogsplantering på de nedlagda arealerna. Utifrån den enskilde markägarens synpunkt är det då med nuvarande bidragssystem betydligt mer ekonomiskt fördelaktigt att plantera granskog än att plantera ädellövskog. Även med bidraget för ädellövskog inräknat kan den ekonomiska förlusten jämfört med att plantera gran beräknas till ca per ha. Därtill kommer den likviditetsmässiga belastning som följer av den betydligt det tar innan ekskogen kan avverkas. Då förutsättes i den beräkningen att ekplanteingen skall blandas med annat trädslag t. ex. björk. En sådan blandning har inte enbart ekonomisk betydelse utan har också vissa fördelar ur växtsynpunkt. har möjligheterna att få bidrag till nyplantering av ekskog på nedlagd dock varit närmast obefintlig på grund av att de begränsade anslagen inte räckt mer än till återplantering och skötsel av befintlig ekskog. I en annan centermotion föreslås därför ökade anslag för plantering av lövskog i odlingslandskapet med 15 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. Utan bidrag är förlusten i förhållande till gran av lantbruksnämnden beräknad till ca . Från i har man ställt starka krav på att den skog som planteras i eklandskapet också skall vara ekskog. Det är heller inte svårt att ur naturvårdssynpunkt inse det rimliga i det kravet. Ett stort inslag av jämnårig granskog i detta område skulle vara förödande för naturvården och landskapsbilden. En annan aspekt är att befintligt ekskogsbestånd till den dominerande delen är tämligen jämnårig varför en föryngring är mycket önskvärd. Två olika intressen står här mot varandra. Intresset att kunna bedriva ett rationellt och ekonomiskt skogsbruk och naturvårdsintresset. re har i denna avvägning låtit naturvårdsintresset gå före trots de ekonomiska förluster det fört med sig. Känslan för det landskap man i vissa fall sedan generationer förvaltat har fällt avgörandet. I sina handläggningsrutiner för omställning 90 säger lantbruksstyrelsen att det i från naturvårdssynpunkt är önskvärt att åkerplantering, där så är lämpligt, bör ske med ädellövskog, främst ek och bok. Det är därför enligt vår mening mycket olyckligt att nuvarande bidragsregler för ädellövskog är så konstruerade att de missgynnar naturvårdsintressena genom att bidragen i den mån det överhuvudtaget finns några pengar, inte täcker den faktiska mellanskillnaden i förhållande till granplantering. Det är därför nödvändigt att bidragsnivån höjs så att det ekonomiska utfallet för den enskilde brukaren inte blir sämre om han av lantbruksnämnden föreskrivs att plantera ekskog eller annan ädellövskog på sin nedlagda . Blir de ekonomiska villkoren för brukaren alltför orimliga återstår ändå möjligheten för honom att avstå från att lägga ner den aktuella åkermarken. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär ändring av nuvarande bidragsregler för plantering av ädellövskog i enlighet med vad som framförts i motionen. () () 1988/89 Jo306