mot · GC02So632 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: So632 Det pedagogiska arbetet i förskolan En majoritet av förskolebarn tillbringar i daghem och får där omsorg, tillsyn, stimulans och social träning. Den som följt barnomsorgens utveckling (själv har jag varit ansvarig och delansvarig i barnomsorgsutveckling) vet att förutsättningarna successivt ändrats och att perspektiven därmed förändrats. och under en stor del av var efterfrågan oerhört mycket större än tillgången och bristen på lokaler och adekvat utbildad personal akut. Under hela saknades också genomtänkta och allmänt accepterade pedagogiska program för verksamheten. I många fall fick vi hanka oss fram med bristfälliga, ibland närmast olämpliga lokaler och med outbildad personal. Situationen nu är bättre. Utbildningen av barnskötare och förskollärare har ökat kraftigt och allt fler lämpliga lokaler har kunnat skaffas. är problemen inom barnomsorgen främst knutna till svårigheterna att behålla barnstugepersonalen och att rekrytera lämplig personal. Jag vill dock i denna motion ta upp ett annat och i ett längre perspektiv mycket allvarligt problem; nämligen innehållet i barnstugeverksamheten. De pedagogiska programmen ger ram och innehåll åt verksamheten, de ger råd till föreståndare och personal och till föräldragruppen och de uppmärksammar många av de behov barnen har och anger handlingsvägar för verksamhetens mål, innehåll och arbetssätt. Som jag ser det bör vi dock vara utomordentligt uppmärksamma på två olika delproblem i detta sammanhang, som jag menar får en otillfredsställande utformning. Jag tänker på den intellektuella stimulansen och på rätten till tystnad. Den sociala träningen och gruppaktiviteter och träning av motorik och rörelse är starkt uppmärksammad och viktig, liksom inslagen av omsorg och tillsyn. Alla barn behöver dock också intellektuell stimulans, där deras intellektuella förutsättningar och kvaliter får komma fram och utvecklas, där man undelättar och stimulerar intellektuell kreativitet. Jag är medveten om att detta ställer annorlunda krav på personalen, men anser det vara oerhört viktigt och allt närmare ett förverkligande, när förskolan uppenbarligen är på väg att minska den sociala och öka den pedagogiska profilen genom den successiva minskningen av barnskötare och ökningen av förskollärare. Tystnad är en rättighet. Jag, som följt barnstugornas verksamhet, vet av erfarenhet att det inte är helt accepterat att vilja vara för sig 1 1988/89. 1988/89 So632 640 själv, fjärran från bullriga lekar och hög musik att få tänka och fundera i sin egen slutna värld. Det pedagogiska programmet i förskolan måste som jag ser det på ett helt annat sätt än uppmärksamma barns rätt till tystnad en rätt som måste ges samma dignitet som social träning och gruppaktivitet. Ensamhet och tystnad å ena sidan, intellektuell träning och stimulans å den andra, kan synas som oförenliga storheter i en riksdagsmotion. Jag menar dock att de bägge är kvalitéer i förskoleverksamheten som alltför litet uppmärksammas och att det är utomordentligt angeläget att så sker. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av en förändring av förskolans pedagogiska program. 1988/89 So632