mot · GC02Fi715 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fi715 av och (båda m) Konkurrensen mellan privata och offentligägda företag När de yttre omständigheterna är gynnsamma, som , hävdar sig svenska företag, särskilt de välkonsoliderade exportföretagen, mycket väl på både svenska och utländska marknader. För de framgångar som uppnåtts är det i allmänhet privata företag som svarat. kan konstateras att företagssektorn - näringslivet - är en kvarts miljon färre än . Men tillbakagången har drabbat bara näringslivets privata del. Antalet anställda personer i offentligt ägda företag har i stället ökat kraftigt. I statliga företag fanns ca 330 000 anställda och i kommuner och landsting ca 145 000. Sammanlagt återfinns alltså ca 475 000, eller mer än var femte anställd inom näringslivet i företag som ägs av stat, kommun eller landsting. Denna utveckling är knappast överraskande. Det är uppenbart att privata företag i verkade i ett gynnsammare företagsklimat . har statliga och kommunala företag, liksom kommunala förvaltningars direkta företagarverksamhet i egen regi, på flera olika sätt fått en privilegierad ställning. Vi vill här ge några exempel. - Några statliga företag, främst vissa affärsverk, baserar delar av sin verksamhet på monopol. Det är en resultatmässigt säker verksamhet, eftersom den saknar konkurrens. Den täcker stora delar av dessa företags fasta kostnader och underlättar satsningar på företagens övriga konkurrensutsatta affärsområden. Privata företag har svårt att hävda sig i den konkurrensen. Många anmälningar till styrker detta konstaterande. - I kommuner och landsting är det inte undantag utan regel att affärsverksamheterna har monopolkaraktär. Det gäller t.ex. försörjningen med el och vatten, renhållningen, sotningen, bostadsförsörjningen etc. På en del av dessa områden upprätthåller privatföretagen en viss verksamhet, men i stort sett är deras konkurrenssituation svag. - Enskilda företags ställning kan också undermineras utan att något formellt monopol föreligger. De allmännyttiga företagen har t.ex. övertagit de privata byggföretagens roll på bostadsmarknaden. - Stat och kommun har vidare haft en tendens att bilda egna företag, som sedan fått i uppdrag eller tillåtits överta uppgifter som tidigare skötts av privata företag. Det finns t.ex. numera inte mer än tre kommuner som anlitar fristående revisionsbyråer för sin fackrevision trots den mängd kvalificerade revisorer som länge funnits i vårt land. Även på många andra områden har stat . och kommun visat förkärlek för att anlita egna eller närstående företag utan att rationella motiv för detta uppenbarats. Är SCB alltid lämpligaste leverantör av statliga opinionsundersökningar? Är det SIPU som är bäst på att utbilda statens tjänstemän? Är det alltid Kommundata som bäst löser alla kommunala dataproblem? - Staten förhindrar ibland att enskilda företag får komma in på för dem utecklingsbara verksamhetsområden. Företagarna har visserligen - som exempel - tillåtits driva begränsade verksamheter inom utbildning och vård. Men alla försök att medverka vid skötseln av daghem förhindrades effektivt genom beslut att inte ge bidrag till privata sådana. - Särskilt allvarlig är den utveckling som kunnat observeras vad gäller vissa kommuners och landstings kommersiella verksamheter utanför det s.k. kompetensområdet. Den konkurrens som här möter privatföretagen blir lätt övermäktig, eftersom dessa kommunala respektive landstingskommunala verksamheter faktiskt inte behöver täcka alla de fasta kostnader som borde belasta de offererade varorna eller tjänsterna. - På en rad områden har nya lagar under de båda försvårat de privata företagens situation. Redan själva mängden av lagar och den relativa okänsligheten gentemot företagen som präglat deras introduktion har påverkat företagsklimatet. Många lagar har gått företagen emot på ett direkt demonstrativt sätt. En av de mest uppmärksammade gällde löntagarfonderna. Men också lagar och regler som mött företagens förstående och gensvar har ibland förblivit bristfälliga eller besvärande i sin detaljutformning för företagarna trots påstötningar från deras företrädare. Det gäller t.ex. mervärdeskatten, som trots vissa förbättringar och kompletteringar ingalunda är helt konkurrensneutral i alla branscher, särskilt i förhållande till kommuner och landsting. Den höga andelen offentligt företagande i överstiger nästan alla andra industriländers. Dessutom har många av våra främsta konkurrentländer inlett en målmedveten avnationalisering av de statliga företagen. Och i ett antal socialistiska länder, t.ex. , och , har man börjat tillåta etablering av privata företag i kombination med försök till marknadsprissättning av varor och tjänster. Anledningen till denna utveckling är uppenbar. Man har överallt funnit att offentligt företagande tenderar att bli ineffektivt, ett hinder för tillväxt och framåtskridande. I har det lagts fram en rad utredningar som mycket klart visar att verksamheter som drivs i den offentliga sektorn inte kan mäta sig med sina motsvarigheter i den privata. Medan lönsamhetskrav och konkurrens driver fram en ständig produktivitetsökning i privata företag, verkar offentliga verksamheter utsättas för en - nästan - lika regelbunden försämring av produktiviteten. Det tycks dessutom vara så, att delar av offentliga sektor, huvudsakligen inom kommunområdet, uppvisar en väsentligt lägre produktivitet än t.ex. våra nordiska grannländers, vilket antyder att det i finns särskilt allvarliga systemfel. Att den enskilda sektorn är den offentliga överlägsen som producent (av varor och tjänster) är egentligen inte särskilt överraskande. Det finns flera 17 skäl till detta. I mycket korta drag kan man säga att staten och - framförallt - Mot. 1988/89 kommunerna och landstingen inte har de rätta förutsättningarna. De Fi715 offentliga organen är främst myndigheter med myndighetsuppgifter och det är naturligt att de inte har lätt att hävda sig som administratörer och ägare till enheter som skall vara affärsdrivande och säljande. Stat och kommun erbjuder inte den rätta miljön för de senare verksamheterna. Den närmast självklara slutsatsen av detta konstaterande är att statliga och kommunala verksamheter som är producerande och affärsdrivande och i lämpliga former bör flyttas över till den enskilda företagssektorn. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en allsidig översyn av de olika förhållanden som påverkar konkurrensen mellan privata och offentliga företag. () Per Stenmarck (m)