ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02K623 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:K623 av i (m) Ändring i kommunallagen Enligt kommunallagen börjar den i allmänna val nyvalda fullmäktigeförsamlingen sitt första tjänstgöringsår valåret. Vid val, som i en kommun inneburit majoritetsskifte medför detta vissa praktiska problem i det avseendet att den gamla majoriteten sitter kvar i alla styrelser och nämnder till valåret. Härigenom uppstår ett "politiskt vakuum" som verkar hämmande och i vissa fall förlamande på beslutsprocessen i styrelser och nämnder, i viss mån även inom förvaltningarna, fram till . I väljs, enligt en specialregel i kommunallagen, den nya kommunstyrelsen redan vid fullmäktiges första sammanträde. Därmed får kommunen vid ett maktskifte en "regering" med den nya majoriteten än övriga kommuner i landet. Detta underlättar självklart beslutsprocessen i så måtto att den nya majoriteten i kommunstyrelsen lägger sina förslag till den nya fullmäktigeförsamlingen. Därmed elimineras i viss mån problemet med olika majoriteter i en nyvald kommunstyrelse och den majoritet som finns kvar i styrelser och nämnder till december månads utgång valåret. I nuvarande läge kan i övriga kommuner en kommunstyrelse fram till effektivt hindra att för den blivande nya majoriteten angelägna frågor och förslag föreläggs den nya fullmäktigeförsamlingen. Därutöver är det angeläget att den nya kommunstyrelsens intentioner, förslag och anvisning till olika kommunala förvaltningar kan effektueras så fort som möjligt. Enligt min mening bör sådan ändring av kommunallagen ske, att kommuner, som så önskar, ges möjlighet att låta den nya fullmäktigeförsamlingen vid sitt första sammanträde även välja ny kommunstyrelse. Mot bakgrund av det anförda hemställs att beslutar om en sådan ändring i kommunallagen att nyvald kommunfullmäktigeförsamling äger rätt att vid sitt första sammanträde under tjänstgöringsåret även välja kommunstyrelse.
mot · GC02K624 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:K624 av förste vice talman m.fl. (m) Kyrkofonden Sedan kyrkomötesreformen genomfördes har kyrkan en demokratiskt förankrad central ledning och en gentemot regeringen självständigare ställning. Detta gäller dock inte på det ekonomiska planet. I kyrkofondens styrelse utser regeringen en majoritet av ledamöterna, innefattande ordförande och vice ordförande. års kyrkomöte anhöll hos regeringen om att kyrkomötet skulle få utse en majoritet i kyrkofondens styrelse inbegripet dess ordförande. Med hänsyn till den stora betydelse kyrkofonden har för kyrkans verksamhet finner vi det rimligt att kyrkan själv ges ökat inflytande i styrelsen. Grunden för kyrkofondens inkomster hänför sig till den allmänna och särskilda kyrkoavgiften. I samband med att behandlade proposition 1987/88:31 om ny organisation på lokal- och stiftsplanet i , beslöt att kyrkoavgiften skall beslutas i lag. Mot denna bakgrund förefaller det ännu naturligare att kyrkan själv, inom den ram kyrkofondslagen medger, får inflytande över medlens användning. Med hänvisning till ovan anförda hemställs att antar följande förslag till lydelse av 4 § kyrkofondslagen: § 4 För kyrkofonden skall finnas en styrelse. Denna skall bestå av en ordförande och sex andra ledamöter. Tre av ledamöterna utses av regeringen. Ordföranden och tre av de övriga ledamöterna utses av kyrkomötet. Dessa ledamöter väljs för kyrkomötets valperiod efter valperiodens början. Valet gäller till dess kyrkomötet förrättar nytt val under nästa valperiod. För styrelsens ledamöter skall det finnas lika många ersättare. De utses på samma sätt som ledamöterna.
mot · GC02K625 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:K625 av () Ändringar i församlingslagen trädde församlingslagen (1988:180) i sin helhet i kraft. Lagen bygger i allt väsentligt på vad tidigare gällde enligt lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheter. I några avseenden har bestämmelserna i belysning av bl.a. den nya organisationen på lokal- och stiftsplanet i i den nya lagen blivit oklara och behöver därför ändras. Kyrkoherdes valbarhet som elektor I 6 kap. 8 § församlingslagen finns bestämmelser om vem som är valbar till elektor vid val till stiftsfullmäktige. Paragrafen hänvisar till bestämmelserna i 2 kap. 5 § samma lag. Genom hänvisningen blir bl.a. församlingens kyrkoherde och kanslichef inte valbara som elektorer. Samma personer är dock valbara enligt 6 kap. 12 §. I propositionen eller annars ges inget skäl att valbarheten för i fråga om bara elektorsvalet skulle vara inskränkt. Bestämmelsen i 6 kap. 8 § bör därför ändras. Proportionella val vid elektorsval Val av elektorer till val av ledamöter i stiftsfullmäktige sker enligt 6 kap. 7 § första stycket av kyrkofullmäktige eller av kyrkorådet, om kyrkofullmäktige inte finns. Enligt 2 kap. 23 § samma lag kan kyrkofullmäktiges val av elektorer och deras ersättare under vissa förutsättningar vara proportionellt. För kyrkorådets del saknas i 7 kap. 14 § första stycket samma lag en hänvisning i motsvarande fall till reglerna om proportionella val. Bestämmelserna bör alltså ändras. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att 6 kap. 8 § församlingslagen (1988:180) ges följande lydelse: 8 § I fråga om valbarhet till elektor eller ersättare för elektor, verkan av att valbarheten upphör och rätt att avsäga sig uppdraget tillämpas bestämmelserna i 2 kap. 5 § första och tredje styckena om ledamot och suppleant i kyrkofullmäktige. Den som är myndig för elektorsvalet är dock valbar, 2. att 7 kap. 14 § första stycket församlingslagen (1988:180) ges följande lydelse: 14 § När kyrkorådet väljer en sådan avdelning som avses i 17 §, ett Mot. organ bestående av ledamöter eller suppleanter i rådet för beredning K625 av ärenden som rådet skall handlägga samt elektorer och deras suppleanter för val av stiftsfullmäktige, tillämpas bestämmelserna i 2 kap. 23 § om proportionella val.
mot · GC02K626 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:K626 av m.fl. (c) Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:So630 hemställs att hos regeringen begär förslag innebärande en vidgad kompetens vad gäller rätten att utge vårdnadsersättning. () () () () () ()
mot · GC02K627 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:K627 av m.fl. (vpk) Vitén för kommuner och landsting som inte uppfyller sina skyldigheter enligt vårdlagstiftningen Om man på ett tillfredsställande sätt skall kunna garantera att medborgarna verkligen kommer i åtnjutande av den samhällsservice, vård eller omsorg, som de har rätt till, krävs det att det är dyrare eller åtminstone lika dyrt för vård- eller omsorgsgivaren att smita undan sina skyldigheter som att uppfylla dem. Så är det inte inom vården och omsorgen. En rad rättigheter finns visserligen fastställda i lag, enligt socialtjänstlagen, hälso- och sjukvårdslagen och lagen om särskilda omsorger. Ändå förekommer det att kommuner och landsting inte fullföljer sina lagstadgade skyldigheter utan försöker undvika höga vård- eller omsorgskostnader. Erfarenheten visar också att de kan göra det utan någon större risk för påföljd. Det är utomordentligt svårt för den förfördelade att få rättelse till stånd. Till och med i fall där domstol givit vårdtagare rätt i tvist om vård eller omsorg kan kommunerna eller landstingen låta bli att rätta till felen. Domstolsutslagen är inte tvingande för huvudmännen, och ekonomiska sanktioner förekommer inte. En lagändring måste ske så att kostnaden för att undandra sig sina skyldigheter blir högre än att uppfylla dem. Ett sätt att uppnå denna effekt är att domstol har möjlighet att utfärda kännbara vitesförelägganden för landsting och kommuner om rättelse inte kommer till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär lagförslag som möjliggör att kommuner och landsting som inte fullföljer sina skyldigheter enligt socialtjänstlagen, omsorgslagen och hälso- och sjukvårdslagen åläggs vitesföreläggande. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · GC02K628 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:K628 Inom hela arbetsmarknaden råder en frihet med få inskränkningar för den arbetsgivare som vill anställa en person för en tjänst/ett arbete. En statlig arbetsgivare kan exempelvis ledigförklara en tjänst ånyo om han efter det första ledigförklarandetillfället inte är nöjd med urvalet av sökande. Detta regleras i anställningsförordningen (1984:12, 12 och 13 §§). Förordningen är emellertid inte tillämpbar för prästtjänster, istället gäller andra författningar, bl.a. prästanställningslagen 1988:184. 1 prästanställningslagen ges möjlighet för arbetsgivaren att lägga ned ett tillsättningsärende avseende kyrkoherde eller komminister endast om grundkravet på minst tre behöriga sökanden ej uppfyllts. Om behörighetskravet är tillfredsställt men de sökande ur andra aspekter kan anses mindre lämpliga för kyrkoherdetjänsten, är ändock kyrkorådet respektive tvingat att tillsätta den minst olämplige. Detta förhållande är ytterst otidsenligt, när man i andra sammanhang understryker vikten av skicklighet, lämplighet och goda ledaregenskaper snarare än formellt uppfyllda krav avseende examina och tjänsteår. Med anledning av det ovan anförda hemställs att beslutar om sådan ändring i prästanställningslagen att 6 § får följande lydelse: "kyrkoråd eller tillsättningsnämnd må besluta att ej tillsätta tjänst som kyrkoherde eller komminister och med eget yttrande överlämna tillsättningsärendet till . må därvid tillsätta tjänsten eller besluta att tjänsten skall kungöras ledig på nytt samt att 21 § prästanställningslagen skall utgå.
mot · GC02K630 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K630 av m.fl. (m) Biskoparnas ställning i kyrkomötet Den har en utpräglad episkopal struktur. Stiften är med biskopen som stiftschef den samverkande kraften i kyrkans verksamhet. Biskopen är därvid inte endast den främste företrädaren för läran utan också för ämbetet och chef för den organisation som verkar på stiftsplanet. Detta kommer också till uttryck i den antagna och från gällande stiftsorganisationen, där biskopen gjorts till självskriven ordförande i såväl som stiftsstyrelsen. Kring det ställningstagandet har kunnat skapas en stor enighet. Med detta som bakgrund borde det vara självklart att biskopen skulle vara självskriven ledamot i kyrkomötet. När kyrkomötet tillskapades - i samband med att den gamla ståndsriksdagen och därmed prästeståndet upphörde - gjordes biskoparna självskrivna. Det första kyrkomötet hölls 1868 och ordningen med biskoparnas självskrivenhet gällde fram . Med den nya kyrkomötesorganisationen försvann biskoparnas självskrivenhet och det öppnades möjlighet för biskoparna att kandidera som vanlig ledamot till kyrkomötet (två biskopar och nyttjade den möjligheten ). I övrigt ålades biskoparna närvaroplikt och erhöll yttranderätt, men inte förslags- och rösträtt. utformades så att biskoparnas sakkunskap beträffande lära och bekännelse tillvaratogs genom inrättande av en särskild läronämnd. De sex senaste kyrkomötena har biskoparnas nya roll gällt. Det går att sammanfattningsvis konstatera att kyrkomötet inte - på samma sätt som tidigare - kan tillgodogöra sig biskoparnas kunskaper och erfarenheter. Likaså går det att konstatera att biskoparna - jämfört med tidigare - är mer passiva. Detta är oroande och otillfredsställande. Som stiftschef har biskoparna kunskaper och erfarenheter som borde komma kyrkomötet till godo både beträffande kyrkans lärofrågor som beträffande kyrkans organisation och verksamhet. När förslagen till den nya kyrkomötesorganisationen diskuterades föreslog beredningsorganet kyrkomötets utredningsnämnd tre olika strukturer på kyrkomötet. Alla utgick från antalet 151 och i ett av dem varde 13 biskoparna självskrivna. När kyrkomöte beslöt den organisation som skulle gälla fastnade man dock för 251 ledamöter och bestämde att biskoparna inte skulle Uppenbarligen har dock stämningarna inom kyrkomötet Mot. 1988/89 förändrats, eftersom kyrkomötet uttalat att biskoparna bör vara K630 självskrivna. Det pågår en utvärdering av kyrkomötesreformen. Utan att avvakta den bör uttala att biskoparna skall vara självskrivna i kyrkovalet. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att biskoparna skall vara självskrivna ledamöter i kyrkomötet. () ()
mot · GC02K632 · 1989-01-25 00:00:00 — 1988/89 :K632 av Hans Leghammar m.fl. (mp) De kommunala partistöden Storleken av de mandatrelaterade partistöden De politiska partiernas ekonomiska resurser baseras till allra största delen på de kommunala partistöd som betalas ut och som enligt beslut är direkt proportionella mot antalet mandat. Visserligen varierar partistöden per mandat mycket mellan olika kommuner i landet, men vad vi med denna motion söker ändring av är den stora olikheten mellan stöden till partierna inom en och samma kommun som själva fördelningsprincipen innebär. B. Syftemålen med partistöden De kommunala partistöden är främst avsedda att användas till information. Varje parti har därvid två behov: Att informera partimedlemmar om den politiska verksamheten Att informera allmänheten om den politiska verksamheten Medan det kan vara berättigat att anta att antalet medlemmar och därmed behovet enligt punkt 1 är proportionellt mot antalet mandat, gäller detsamma inte om punkt 2. Allmänheten är lika stor för alla partier och kostnaden för information därmed lika stor. Den nuvarande fördelningsmetoden är sålunda grovt orättvis och bör ändras med det snaraste. En sådan ändring ligger utanför den kommunala kompetensen och fordrar riksdagsbeslut. Föreslagen fördelning av kommunernas partistöd Vi föreslår att vid fördelningen av kommunernas partistöd följande principer tillämpas: - Det av kommunen till partierna anslagna beloppet delas i två delar, ett grundbelopp och ett rörligt belopp - Grundbeloppet fördelas lika mellan de partier som ingår i kommunfullmäktige - Den rörliga beloppet fördelas proportionellt mot antalet mandat i kommunfullmäktige - Parti, vars mandatantal minskats efter ett val, får under samma partistöd som det tidigare åtnjutit - För valår betalas dessutom kostnader för röstsedlar till alla partier som vid föregående val uppnått av röstetalet i kommunen Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar ändra fördelningsreglerna för de kommunala partistöden i enlighet med föreslagna principer. Hans Leghammar (mp) () ()
mot · GC02K633 · 1989-01-25 00:00:00 — 1988/89 :K633 av och (båda m) Benämningen stadsfullmäktige Flera av kommuner har använt möjligheten att besluta kalla sig stad och därmed är stadsbegreppet åter en realitet i svensk kommunalpolitik. I flera motioner har efterlysts möjligheten - den egentligen rätt självklara - att i kommuner som benämner sig stad kunna använda benämningen stadsfullsmäktige på sitt fullmäktige. Ett sådant språkbruk förekommer - bland annat i - men har inte godkänts av . Som jag ser det bör ändra lagstiftningen så att stadsfullmäktige kan användas som officiell benämning på fullmäktige i kommun som valt benämningen stad. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar godkänna benämningen stadsfullmäktige på fullmäktige i kommun som valt benämningen stad.
mot · GC02K703 · 1989-01-10 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K703 av och (båda s) Vallokalernas tillgänglighet för alla som vill rösta har vi allmänna val i . Många lokaler behövs och kommunerna använder sig därför ofta av alla typer av lokaler t.ex. gamla skolor med höga trappor, ingen hiss osv. Tillgängligheten för alla som vill rösta i vallokalen tycks inte ha ifrågasatts. Framför allt äldre människor har som tradition att själva få komma till vallokalen och rösta. Därför har de olika partiorganisationerna i kommunen på valdagen ofta ställt upp med biltransporter till de äldre som har haft svårigheter att ta sig till vallokalen. Men när man kommer fram till vallokalen går det inte att komma in i den. Där finns kanske ingen hiss, höga trappor som den äldre inte klarar och dåliga räcken att hålla sig i. Som valsedelsutdelare har vi själva konstaterat att rullstolar och barnvagnar med stor möda fått bäras uppför trappor. Vi är medvetna om att kommunerna kan ha svårigheter att anskaffa lokaler på valdagen. Men vi anser att valnämnderna som handhar den här frågan på ett bättre sätt ålägges att vara uppmärksamma på att vallokalen skall vara tillgänglig för alla som vill rösta och framför allt inte skall vara ett hinder för att få rösta i vallokalen. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet dels av kartläggning av existerande brister, dels av åtgärder för att göra alla vallokaler tillgängliga för alla.
mot · GC02K706 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K706 av och (båda fp) Utjämningsmandat m.m. vid kommunfullmäktigeval Enligt 2 kap. 9 § vallagen skall kommun indelas i valkretsar om det i kommunen finns fler än 24 000 röstberättigade invånare eller om det för kommunen skall utses minst 51 fullmäktige. Om antalet röstberättigade invånare överstiger 6 000 får kommun indelas i valkretsar. Även mindre kommun kan få valkretsindelning om synnerliga skäl föreligger. Det är kommunfullmäktige som beslutar om valkretsindelning och det fastställs av . Vid val till kommunfullmäktige, i kommuner indelade i valkretsar, finns inget mandatutjämningssystem motsvarande det som finns vid val till riksdag och landsting. För att erhålla större samstämmighet mellan antalet lagda röster och tilldelade mandat vid val till riksdag fördelas 39 mandat med hela som en enda valkrets. Vid landstingsval finns motsvarande system som bygger på att 1/10 av mandat utgör utjämningsmandat. Enligt vårt förmenande finns det inga skäl att förfara annorlunda vid val till kommunfullmäktige, avseende utjämningsmandat, än vid val till riksdag och landsting. De överskottsröster, som uppkommer efter mandatfördelningen till de olika valkretsarna, bör även vad gäller kommunfullmäktigevalen tas tillvara för att fördela mandaten proportionellt mellan partierna i akt och mening att uppnå bättre proportionalitet mellan antalet avlagda röster och tilldelade mandat. har vi spärr vid val till riksdag och spärr vid val till landsting. Detta har införts för att motverka orimligt stort inflytande från småpartier, med risk för politisk handlingsförlamning. Motsvarande resonemang har sin giltighet även vid införandet av fasta mandat vid val till kommunfullmäktige. Därför bör en spärr införas vid genomförandet av kommunala utjämningsmandat. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställs 1. att hos regeringen begär förslag till ändring i vallagen som leder till att fasta mandat införs vid val till kommunfullmäktige, 2. att hos regeringen begär förslag till ändring i vallagen Mot. som leder till att en spärr införs vid val till kommunfullmäktige.
mot · GC02K707 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:K707 av och (båda fp) Nomineringsförfarandet vid allmänna val Den fria nomineringsrätt vi tillämpar i vid allmänna val innebär att personer ibland mot sin vilja sätts upp som kandidater på valsedlar. Detta förfaringssätt kan upplevas, och har upplevts, som stötande för berörda personer och utgör intrång i den personliga integriteten. Detta problem behandlades av folkstyrelsekommittén i betänkande SOU 1987:6, Folkstyrelsens villkor. Kommittén undersökte om det skulle gå att konstruera ett system som - med bibehållande av den fria nomineringsrätten - kan förhindra den kränkning av den personliga integriteten det kan innebära för en medborgare att mot sin vilja sättas upp på en valsedel. föreslog att en ny paragraf infördes i vallagen (1972:620) som stadgar att en ovillig kandidat hos kan anmäla att han inte önskar kandidera. Kommitténs förslag låg till grund för regeringens proposition 1987/88:22 Vissa grundlagsfrågor m.m. antog förslaget (KU 1987/88:32) och trädde de nya reglerna i kraft. Paragrafen har följande lydelse (1988:161): 7 a §. Om någon har angetts som kandidat på en valsedelsblankett som tillhandahålls med kandidatnamn vid ett val utan att han har samtyckt till det, kan han anmäla detta till . Till anmälningen, som skall göras skriftligen, skall fogas ett exemplar av valsedeln. skall föra en förteckning över de anmälningar som kommer in före valet. Enligt vårt förmenande har denna nya paragraf i vallagen inte eliminerat problemet. kan personer mot sin vilja sättas upp på valsedlarna. kommer valsedlar att distribueras och användas i valprocessen upptagande namn på personer som, om de själva fått påverka valsedeln, ej ställt sitt namn till förfogande. Lagen bör därför innehålla bestämmelse om att den person vars namn sätts på valsedel till allmänna val först skall ha givit sitt skriftliga samtycke därtill. Vallagen bör därför kompletteras enligt följande: Utöver vad som gäller enligt 4 § andra stycket skall namn på valsedel anses obefintligt, 4. om kandidaten ej skriftligen givit sitt medgivande därtill. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i vallagen att kandidat ej sätts upp på valsedel mot sin vilja. () ()
mot · GC02K708 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K708 Ombudsröstning genom sambo vid allmänna val Att deltaga i allmänna val är en demokratisk rättighet, som bör vara så enkel att alla medborgare i landet kan fullgöra denna sin självklara rättighet. Valförfarandet har på många sätt förenklats , t.ex. har så skett med poströstningen, som pågår än tidigare och vidare behöver man ej ange skäl för att få poströsta. Även röstning med valsedelförsändelser har förenklats, men på en punkt har tyvärr ej vallagen anpassats till nutida sätt att leva. I vallagens 11 kap. som behandlar bestämmelser om röstning med valsedelförsändelse, står att väljare som är gifta får lämna valsedel genom sin make. Det står vidare att väljare som på grund av sjukdom, rörelsehinder eller hög ålder ej kan inställa sig i vallokalen får lämna valsedel genom ombud. Ombud får den vara som är väljarens barn, barnbarn, fader, moder eller syskon eller hans vårdare, men vallagen medger inte att sambor har rätt att fullgöra denna ombudsröstning. I de flesta andra sammanhang har lagstiftningen moderniserats och jämställer sambor med gifta. Så gäller t.ex. i taxeringssammanhang, hyreslagen etc. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en lagändring som ger sambor samma rätt som gifta när det gäller ombudsröstning vid allmänna val.