mot · GC02Ub637 · 1989-01-21 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ub637 av och (båda fp) Dagens vävda textilier är mestadels maskinellt tillverkade. Vävteknikerna är i stort oförändrade, den egentliga skillnaden jämfört med förr är att människors händer helt och hållet ersatts av maskiner. Men mänsklig kunskap kan givetvis aldrig undvaras. Därför måste den tekniska kunskapen om handvävningen upprätthållas. När det gäller hantverk över huvud taget förekommer knappast längre någon kunskapsförmedling mellan generationerna. Vävkunskaperna förs vidare genom skolutbildningar och studieförbund. För att kunskaperna om handvävning inte skall försämras eller helt gå förlorad måste möjligheten till god utbildning återupprättas. Gymnasieskolans terminskurs Textilkunskap, vävning, ger grundkunskaper men denna kurs finns inte i varje län. På den tvååriga konsumtionslinjens textila gren kan man få motsvarande undervisning. saknar en egentlig vävlärarutbildning. Textillärare kan vidareutbilda sig med 20 p vävning (en termin). Detta ger dem då behörighet att undervisa i textilkunskap-vävning i gymnasieskolan, t.ex. på konsumtionslinjen; Textilkunskap vävning, en termin; Högre kurs i textilkunskap vävning, . Man måste vara medveten om att alla som utbildar sig till textillärare inte har grundläggande förkunskaper i vävning, såsom Textilkunskap vävning, en termin. Detta kan innebära att eleverna på ettårskursen är mera kvalificeraxde än sina lärare! Våra nordiska grannländer ligger flera steg före när det gäller utbildningen inom vävning. För att inte sänka kunskapsnivån hos handvävarna är det viktigt att det även i finns en kvalificerad vävlärarutbildning som enbart är inriktad på vävning. Att behålla gymnasieskolans kurs i Textilkunskap vävning, en termin, är en nödvändig förutsättning för all vidare vävutbildning. Den bör vara ett obligatoriskt inträdeskrav till ett flertal utbildningar. När det gäller fortbildning är möjligheten att på högskolenivå studera olika vävtekniker och textilhistoria nästan obefintlig. tilldelades en professur i Textilkonst. För att möjliggöra fördjupningsstudier med forskningsanknytning vore det motiverat att, som UHÄ föreslagit, inrätta en textil påbyggnadslinje vid i . Vävlärarutbildning, en bakgrund utbildades vävlärare vid fem svenska vävskolor. utexaminerades 85 elever. då fler gifta kvinnor sökte sig ut i arbetslivet blev överskottet av vävlärare påtagligt. För textillärare (kallades då handarbetslärarinnor) var förhållandet annorlunda. Antalet utbildningsanstalter för denna lärarkategori var endast tre och detta motsvarade i stort arbetsmarknadens behov av textillärare. Yrkesskolornas expansion medförde också en ökning av antalet hemtekniska kurser (f.d. husmoderskurser). Vid dessa kurser undervisade både vävlärare och textillärare. Genom ökningen av de hemtekniska kurserna uppstod en brist på textillärare. Detta kunde lösas genom att vävlärare fick möjlighet att vidareutbilda sig i sömnad och fick därmed behörighet att undervisa även i sömnad. Vidareutbildningen pågick men ett visst överskott av vävlärare återstod trots åtgärden. Vid förstatligandet gjordes lärarutbildningarna inom det husliga området treåriga. Utbildningen av vävlärare förlädes till textillärarlinjens vävinriktade gren vid seminariet för huslig utbildning i . På grund av överskott på vävlärare skedde intagning sporadiskt och med hänsyn tagen till det förväntade framtida behovet av vävlärare. Den sista gruppen vävlärare utexaminerades då seminariet lades ned. som utbildningen pågick hade sammanlagt 114 vävlärare utbildats. Efter seminariets nedläggning kunde ett ökande underskott av vävlärare skönjas. Meningen var att vävlärarutbildningen skulle ske inom ramen av tvåämnesutbildning av lärare (). betänkande blev emellertid försenat. Försöksverksamhet med tvåämnesutbildning av textillärare påbörjades först vid i . Påbyggnadskurser på D-nivå startades och har anordnats . Tvåämnesutbildningen har följande uppbyggnad: 60 p (ABC-kurser) i slöjd-textil inklusive sömnad och vävning för 20 p (D-kurser) påbyggnad, alternativet Dl sömnad eller D2 vävning i gymnasieskolan 40 p engelska eller matematik 40 p praktisk pedagogik Utöver detta finns en fördjupningskurs (D3) i vävning men denna ger inte någon vidgad behörighet. Utbildningen är uppenbart sämre än såväl den tvååriga koncentrerade vävlärarutbildningen som den treåriga utbildningen . Utbildningen tillgodoser inte gymnasieskolans behov av kvalificerad vävlärarkompetens. väljer flera studerande den finska treåriga hemslöjdslärarutbildningen. Där finns en kvot för nordiska studerande. Andra väljer den svenska textillärarlinjens ettämnesutbildning och slutför därefter utbildningen i med en 40 p påbyggnadskurs. Det är synnerligen otillfredsställande att svenska elever som önskar utbilda sig till vävlärare skall vara hänvisade till eller . Den sammanslagning av utbildningarna för textillärare och vävlärare som gjorts genom försöksverksamhet har både tidsmässiga och pedagogiska vinster, det innehållsmässiga perspektivet vidgas. Men 20 p vävning utöver textillärarkompetensen är otillräcklig. Här finns inte utrymme vare sig för ämnesfördjupning eller forskningsanknytning. Med ytterligare 20 p vävning skulle detta behov tillgodoses. måste se om sitt hus om vi vill säkra möjligheten till vävteknisk utbildning för 2000-talets kulturarbetare och industriformgivare. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bristen på svensk vävlärarutbildning, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om grundläggande kunskaper i vävning med behörighetskrav för vissa utbildningar, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en textil påbyggnadslinje vid , . () ()