ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02So12 · 1989-03-10 00:00:00 — Motion till 1988/89:Sol2 av m.fl. (m) med anledning av skr. 1988/89:94 om försöksverksamheten inom hälso- och sjukvården med utdelning av sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare Narkotikamissbruket är utan tvekan ett av vår tids största problem. Narkotika är ett dödligt gift och dess användning har dessutom förorsakat det svenska samhället en dyster brottsutveckling. Denna insikt har bl.a. givit anledning att fatta ett beslut om kriminalisering av narkotikakonsumtion. Det ter sig därför verklighetsfrämmande att samma riksdag skulle medge att man tillhandahåller verktygen åt missbrukarna, vilket skulle underlätta ett fortsatt missbruk och brottsliga handlingar. Mot denna bakgrund tar vi bestämt avstånd från varje tanke på att en fri utdelning eller ett fritt utbyte av sprutor och kanyler till missbrukare skall tillåtas förekomma. Vi hänvisar till de motiv till förmån för en restriktivare narkotikapolitik som vi redovisar i motionen 1988:89:So 207 om alkohol- och narkotikapolitiken. I sin skrivelse till konstaterar regeringen att det ännu är för tidigt att uttala sig om vilka effekter som en utdelning av sprutor kan ha för dels spridningen av HIV-smitta bland de intravenösa missbrukarna, dels omfattningen av missbruket. Regeringen redovisar dock att man - för att få underlag för en vetenskaplig utvärdering - är beredd att godta en treårig försöksverksamhet med utdelning av rena sprutor och kanyler på högst fyra platser om vissa villkor kan uppfyllas. Vi anser i likhet med regeringen att det ej finns vetenskaplig grund för att anse att man kan förhindra spridning av HIV genom att starta fler utbytesprogram. Vi kan ej instämma i slutsats att fördelarna med en kontrollerad sprututbytesverksamhet överväger nackdelarna. Ej heller kan vi biträda förslag till fortsatt och utbyggd försöksverksamhet. förslag står i klar strid med restriktiva hållning att eliminera alla led i narkotikahanteringen, ett förhållningssätt som för övrigt överensstämmer med ansträngningarna att begränsa HIV-smittan. En verksamhet med utdelning av rena sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare kan således inte godtas utifrån dagens kunskaper och erfarenheter. motiv för fortsatt försöksverksamhet är inte övertygande. Förslaget får knappt ett halvhjärtat stöd från regeringen. Reservationerna är många i propositionen. De etiska motiven för en avvisande hållning överväger. Vi föreslår därför att försöksverksamheten avbryts. I stället för den föreslagna försöksverksamheten, måste kraftfulla åtgärder 1 1988189.3 sami. sättas in såväl mot narkotikamissbruket som mot HIV/AIDS. Vi hänvisar till Mot. 1988/89 våra förslag i motion 1988/89:So207 om alkohol- och narkotikapolitiken och Sol2 motion 1988/89:So528 om åtgärder mot HIV/AIDS. bör göra uttalanden med den innebörd som ovan redovisats. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ett upphörande av försöksverksamheten med utdelning av sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare. () Per Stenmarck (m) () Hans Nyhage (m) () () () () ()
mot · GC02So14 · 1989-03-13 00:00:00 — Motion till 1988/89:Sol4 av (vpk) med anledning av skr. 1988/89:94 om försöksverksamheten inom hälso- och sjukvården med utdelning av sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare Regeringen är enligt skrivelsen beredd att godta en treårig försöksverksamhet med utdelning av rena sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare. omgärdar man denna försöksverksamhet med så rigorösa försiktighetsåtgärder att det i praktiken blir hart när omöjligt att genomföra sådan. Genom sina krav hotar den att spoliera den försöksverksamhet som pågår i och . Regeringen gör en egendomlig prioritering, när den låter löst grundade farhågor om förmodade negativa effekter på insatser mot narkotikamissbruk väga tyngre än de dokumenterat positiva effekter som sprutdelningsprogrammen i och har haft. Att projektet inte fyller högt ställda krav på vetenskaplighet innebär inte att erfarenheterna därifrån saknar värde. Erfarenheterna, som redovisas i regeringens skrivelse är enbart positiva. Några negativa erfarenheter av utdelning av rena sprutor finns överhuvud taget inte. har på grundval av de samlade erfarenheterna från och från vissa motsvarande verksamheter i och lagt ett välavvägt förslag till hur fortsatt försöksverksamhet skall bedrivas. Regeringens förslag innebär skärpningar, som av olika skäl är betänkliga. Det är principiellt mycket tveksamt att ställa medicinskt motiverade smittskyddsåtgärder (sprutbyte) under den kommunala veto. Förslaget har redan upplevts som ett hot mot Lund-Malmö-försökets fortsatta existens. Regeringens förslag riskerar att framkalla en polarisering och konfrontationer mellan hängivna och ansvarskännande HIV-bekämpare och staten, och sådana konfrontationer är inte positiva vare sig för smittskyddet eller för kampen mot drogberoende. Kampen mot HIV/AIDS måste föras på många områden. Utgångspunkten måste vara att det är en obotlig, smittsam sjukdom som leder till döden. Konsekvensen av denna bedömning måste bli att alla åtgärder som med rimlig sannolikhet kan antas förhindra eller minska risken för smittspridning måste ges högsta prioritet. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att försöksverksamhet med utdelning av sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare bör ske enligt det av utarbetade förslaget. 1988/89 Sol4
mot · GC02So15 · 1989-03-13 00:00:00 — Motion till 1988/89:Sol5 av () med anledning av skr. 1988/89:94 om försöksverksamheten inom hälso- och sjukvården med utdelning av sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare Det är viktigt att samhället entydigt och kategoriskt tar avstånd från narkotikamissbruket. Det får på denna punkt inte råda någon tvekan i någon grupp. Vi har haft tendenser till glidningar i den offentliga attityden till narkotika när det gällt eget bruk. Det har gällt frågor som åtalseftergift vid smärre innehav och det har gällt attityder i samband med lagstiftningen som kriminaliserade också bruket. Glädjande nog har alla intagit den kategoriska hållningen. Lagstiftningen har blivit mera entydig. Det är till stort stöd för alla myndighetspersoner, föräldrar, vänner och för den unge som skall stå emot. Den konsekventa attityden får inte förändras. Samhället får inte agera så att någon kan få för sig att knarkande är tillåtet. Enligt min mening är utdelning av rena sprutor till narkomaner ett exempel på att samhället inte längre agerar konsekvent i narkotika-frågor. Jag kan förstå motiven vad gäller bekämpning av HIV-smitta. Men den opinionsmässiga effekten i narkotikabekämpningen är så allvarlig att utdelning av sprutor inte kan accepteras. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär att all utdelning av sprutor till narkomaner skall upphöra.
mot · GC02So20 · 1989-03-20 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So20 med anledning av prop. 1988/89:96 om legitimation för vissa kiropraktorer, m.m. Kiropraktorer med examen Doetors of Chiropractic från godkänd utländsk högskola föreslås äntligen efter ett långt förarbete och årliga motioner i ärendet erhålla legitimation i . Förslaget innebär ett närmande till gällande förhållanden i våra grannländer och , där kiropraktorerna även inordnats i det offentliga sjukförsäkringssystemet. För erhållandet av legitimation ställer regeringen vissa villkor. Övergångsbestämmelser föreslås för redan verksamma kiropraktorer med formell utbildning. Däremot har regeringen avstått från att reservera titeln kiropraktor för den grupp, som föreslås till legitimering. Inte heller medges denna grupp rätten att ufärda sjukintyg. Ersättning anses inte heller böra utges från sjukförsäkringen för behandling av legitimerad kiropraktor. Det får förutsättas att även dessa frågor framgent ges en lösning, om verksamheten ska fungera smidigt. Det är nämligen patienterna som i onödan drabbas av dessa restriktioner i samband med legitimeringen. Det saknas anledning att inte göra denna patientkategori ekonomiskt likaberättigad med övriga inom den traditionella sjukvården. Det är också att bygga upp en onödig byråkrati, när man utgår från att kiropraktorn behandlar och läkaren remitterar och sjukskriver. Så har det fungerat och detta är en krånglig och omständlig lösning, som plågar patienterna, som därmed tvingas uppsöka två vårdinstanser istället för en. Dessutom innebär dubbelsystemet samhälleligt och enskilt resursslöseri. Mot bakgrund av det anförda hemställs att med bifall till propositionens förslag om legitimering av Doetors of Chiropractic som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av att lösa också frågorna om försäkring och rätten att ufärda sjukintyg.
mot · GC02So21 · 1989-03-22 00:00:00 — Motion till 1988/89:So21 av m. fl. med anledning av prop. 1988/89:96 om legitimation för vissa kiropraktorer, m.m. I propositionen föreslås att vissa kiropraktorer skall kunna få legitimation för sitt yrke. Som villkor för legitimationen skall gälla examen som Doctor of Chiropractic vid godkänd utländsk högskola eller motsvarande utbildning. som har utrett frågan har valt att behandla gruppen med examen som Doctor of Chiropractic i ett särskilt delbetänkande och avser att återkomma till frågan om t.ex. naprapatens och osteopatens legitimation i sitt huvudbetänkande. Denna uppdelning av gruppen kiropraktorer anser vpk är olycklig och vi kan inte heller i betänkandet finna någon rimlig förklaring till detta förfaringssätt. I finns omkring 70 Doetors of Chiropractic. Till gruppen kiropraktorer räknas också de c:a 400 utbildade och yrkesverksamma naprapater som ger behandlingar till omkring 200 000 patienter , ofta i samarbete med företagshälsovården. Den grupp som regeringen nu föreslår skall kunna få legitimation är alltså den mindre gruppen. Eftersom det inte framkommit några vägande kvalitativa skäl för en sådan särbehandling instämmer vi i de remissvar som menar att propositionen bör dras tillbaka i avvaktan på att hela det medicinska området är klarlagt. 1. att avslår förslaget till lag om ändring i lagen (1984:542) om behörig att utöva yrke inom hälso- och sjukvården, vad gäller legitimering av Doetors of Chiropractic, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om behovet av en samlad bedömning av hela det medicinska området. (vpk) (vpk) (vpk)
mot · GC02So23 · 1989-03-22 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So23 av m.fl. (c) med anledning av prop. 1988/89:96 om legitimation för vissa kiropraktorer, m.m. Kvalitets- och säkerhetskraven i hälso- och sjukvården har lett fram till bestämmelserna om legitimation för yrkesgrupper verksamma inom vården. Allmänt gäller att gruppen skall ha byggt upp ett förtroende samt vunnit visst mått av kliniskt och vetenskapligt godkännande. Genom de rättsregler m.m. som är knutna till legitimationen har frågan om legitimering en avgörande betydelse för att alternativa behandlingsformer skall stå till förfogande i tillräcklig omfattning. Det finns en mycket omfattande och kvalificerad utbildning för kiropraktorer, naprapater och osteologer. verkar inom området personer, som är självlärda eller har genomgått några tillfälliga intensivkurser eller längre kurser. Det stora förtroende många människor känner inför nämnda yrkesgruppers behandlingsmetoder, ofta grundat på egna och andras erfarenheter, får inte äventyras genom en okvalificerad verksamhet. En kunnig och kompetent yrkesutövning är en stor tillgång i vården. Därför måste frågan om legitimation nu lösas på ett bra sätt. I proposition 1988/89:96 föreslås att de kiropraktorer som har examen som Doctor of Chiropractic från godkänd utländsk högskola, eller bedöms ha motsvarande utbildning, efter ansökan skall kunna få legitimation, om de dessutom fullgjort viss praktiktjänstgöring i svensk hälso- och sjukvård, har nödvändiga kunskaper i svenska författningar och behövliga kunskaper i något av svenska, danska eller norska språken. Regeringen har genom förslaget, i likhet med alternativmedicinkommittén, valt att behandla gruppen med examen som Doctor of Chiropractic i särskild ordning. Därmed skiljer man ut gruppen naprapater och osteologer. I praktiken kan detta komma att innebära att värdefulla alternativa behandlingsformer begränsas. Vi motsätter oss detta. Naprapater och osteologer har en mycket kvalificerad lång utbildning. Till skillnad från kiropraktorerna kan de dessutom få svensk utbildning, med åtföljande möjligheter till kvalitetskrav och kontroll i utbildningsledet. Enligt vår mening finns så positiv erfarenhet av dessa yrkesgruppers verksamhet att de med motsvarande utbildningskrav m.m. bör kunna få legitimation enligt samma förfaringssätt som kiropraktorer. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att naprapater och osteologer ges möjlighet få legitimation enligt de regler och riktlinjer som angivits i motionen. 1988/89 So23 () () ()
mot · GC02So24 · 1989-03-22 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So24 av och (båda s) med anledning av prop. 1988/89:96 om legitimation för vissa kiropraktorer, m.m. I propositionen föreslås att vissa kiropraktorer skall kunna få legitimation för yrket. Som villkor för legitimationen skall gälla examen som Doetors of Chiropractic vid godkänd utländsk högskola eller motsvarande utbildning. Om detta förslag går igenom kan det t.ex. komma att medföra att eleverna på kiropraktikerlinjen på i godkänns, medan eleverna på osteopatlinjen på samma skola underkänns för legitimation i . Detta trots att utbildningarna är parallella förutom den fackmässiga delen där man i det ena fallet läser kiropraktiska teori och praktik och i det andra fallet läser osteopatisk teori och praktik. Detsamma kommer att bli fallet för de ca 300 Doetors of Napraparthy som är verksamma i och utbildade vid Naprapathic school i . Denna utbildning bedrivs under med . Den grundläggande delen av utbildningen ges av legitimerade läkare. Om manipulationsterapi skall godkännas och legitimeras i är det enligt vår bedömning av största vikt att man får så heltäckande och homogena regler som möjligt, så att alla individer kan erhålla hjälp på lika villkor och där den fackmässiga kunskapen och resultaten är det viktigaste. bör den svenska kiropraktorutbildningen anpassas till kraven på legitimation. Vi anser också att vid en eventuell legitimation och anslutning till , skall i förväg ges besked om villkoren för denna anslutning. Detta betyder att man på förhand gör en arbetsbeskrivning av terapin, samt att man tar ett principbeslut om kostnadsnivån för staten och för den enskilda individen. En legitimering av även andra ykesutövare på alternativmedicinens område, som t.ex. osteopater och naprapater, förutsatt att fastställda krav på utbildning och andra egenskaper uppfylls, skulle också fungera som en varudeklaration för patienterna och minska möjligheterna till oseriös verksamhet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om legitimation av naprapater och osteopater.
mot · GC02So26 · 1989-03-22 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So26 av Hans Nyhage (m) med anledning av prop. 1988/89:96 om legitimation förvissa kiropraktorer, m.m. , vars delbetänkande Legitimation för vissa kiropraktorer (SOU 1987:12) ligger till grund för regeringens proposition, har i detta delbetänkande inte tagit ställning till frågan om legitimation även för naprapater utan avser återkomma till denna fråga i sitt slutbetänkande. Denna fördröjnig av ett ställningstagande, som rimligen måste vara självklart, är enligt min meing ej sakligt grundad och därför helt onödig och meningslös. Tyvärr har regeringen valt att följa utredningen i detta avseende. Något förslag om behörighet för naprapaterna föreligger således inte i propositionen. Utbildningen till naprapat har ägt rum i vid i . Utbildningstiden är och omfattar utbildning i en rad grundmedicinska och kliniska ämnen liksom i praktik. Ett omfattande examensarbete ingår i utbildnigen. Denna är således av hög kvalitet och leder till examen som Doctor of Naprapathy. Naprapatin är etablerad runt om i . Det finns ca 400 mottagninngar landet över, där det genomförs ca en miljon behandlinngar. Ett par hundra tusen människor söker sig till denna vårdform och erfarenheterna och vittnesmålen är många och goda om värdet och betydelsen av den behandling som utförs. Den kvalificerade utbildningen medför att naprapaten är specialist på områdena nacke, rygg, leder och muskler. och dess sjukdomar ingår således i kompetensområdet. Nära och förtroendefullt samarbete äger rum med läkare och sjukgymnaster. Inte minst inom företagshälsovården spelar naprapatin en viktig roll. inser vikten av att med naprapatins hjälp kunna förhindra uppkomsten av förslitningsskador och ryggbesvär samt att kunna lindra och avhjälpa, där sådana skador och besvär har inträffat. Uppenbart är att naprapatin är av stort värde för hela vårt samhälle. Den är uppbyggd på ett kvalificerat sätt, dess utövare har en både djup och bred utbildning och den omfattas av stor tilltro hos många människor. Den är väl etablerad i vårt land. Det finns således ingen saklig motivering för att inte också ge naprapater med föreskriven utbildning en rätt till legitimation. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs So26 att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om legitimation för naprapater. Hans Nyhage (m)
mot · GC02So27 · 1989-03-22 00:00:00 — Motion till 1988/89: So27 av m.fl. (mp) med anledning av prop. 1988/89:96 om legitimation förvissa kiropraktorer, m.m. de Gröna stöder vad som anförs i proposition 1988/89:96 om legitimation av vissa kiropraktorer, men vi saknar att man i detta sammanhang inte tar upp frågan om legitimation för naprapater. Naprapaterna har vuxit till en homogen, välutbildad grupp inom området medicin. Den bakgrund och tradition som finns här i gör att det nu är tid att vi respekterar naprapaternas kunskaper. Man räknar med att ca 200 000 personer besöker naprapater för sina rygg- och ledbesvär här i . Naprapaterna har blivit en resurs för befolkningen att få kunnig hjälp på ett naturligt och smidigt sätt. Utbildningen är gedigen och sker i . Samtliga lärare är medicinskt utbildade. Den behandling som naprapaterna ger är en mycket naturlig behandlingsform. Man använder praktiskt taget uteslutande händerna som hjälpmedel. Behandlingen innefattar oftast ingen medicinering. Patienterna slipper utsättas för eventuella kemiska biverkningar. När naprapatbehandling kan sättas in snabbt, minskar medicinförbrukningen. Patienterna behöver inga långvariga sjukskrivningar utan kommer snabbt in i produktionen igen, till glädje både för sig själva, samhället och näringslivet. Inom LO har man förstått att naprapater är en resurs för förbundets medlemmar. I deras försäkringsavtal med angående TFF-försäkringen har man inskrivit att medlemmarna skall äga rätt att söka en naprapat efter remiss av legitimerad läkare. Behandlingskostnaden betalas då helt av den kollektiva försäkringen. Detta är ett exempel på att samhället i princip har legitimerat naprapaterna. är det tid även för att visa sitt erkännande av denna behandlingsform. Med hänvisning till det i motionen anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om att de naprapater som innehar certifikat erhåller rätt till legitimation.
mot · GC02T12 · 1989-03-15 00:00:00 — med anledning av prop. I propositionen om riksfärdtjänsten föreslås bl.a. förenklingar i beställningsrutiner, liksom fastställda egenavgifter, som anpassas till normala reskostnader med tåg, andra klass. Det är bra att regeringen nu föreslår dessa förenklingar och slår fast att ledsagarens reskostnad skall betalas oavsett om personen i fråga skulle ha gjort resan ändå. Emellertid är det inte tillfredsställande att regeringen i propositionen vill begränsa antalet ledsagare till en. I nuvarande regler medges flera ledsagare. För vissa fall av grava handikapp, t.ex. psykiska, är det inte tillräckligt med en ensam ledsagare. Varken den handikappade eller ledsagaren klarar under sådana omständigheter av en längre resa. bör slå fast att antalet ledsagare i vissa fall kan tillåtas överstiga en, och att detta bör bedömas då beslut om tillstånd till riksfärdtjänst fattas. En andra invändning gäller effekterna av regeln om endast en medresenär. I de allra flesta fall är det rimligt att personer, utan funktionshinder, som reser tillsammans med en handikappad person, skall stå för sina egna kostnader. Men i det fall det rör sig om en familj som skall resa tillsammans kan denna regel få oönskade effekter. Kanske blir det då nödvändigt att dela familjen på grund av att t.ex. en rullstolsbunden förälder endast kan flyga och till flygplatsen måste ta en taxi. I propositionen skriver föredragande statsråd att de rabattsystem som inrikesflyget erbjuder löser en sådan familjs system. Mot detta har jag två invändningar: För det första att transport till och från flygplatsen - i praktiken taxi för en person i behov av riksfärdtjänst - inte täcks av rabattsystemen. Det är både ogint och opraktiskt att tvinga en familj att dela på sig i ett sådant fall. För det andra anser jag inte att ett riksdagsbeslut om handikappades lika möjligheter att resa kan baseras på transportföretagens nuvarande rabattsystem, vilka kan komma att ändras på basis av företagsekonomiska överväganden. En tredje invändning är förslaget, att det statliga anslaget för riksfärdtjänst skall överföras till kommunerna. Det kan komma att innebära att små kommuner med ansträngd ekonomi kommer att neka handikappade att resa därför att pengarna för riksfärdtjänst är slut. Det förhindrar ambitionen att ge alla handikappade lika möjligheter till att resa som icke-handikappade. Jag anser därför att staten () skall ha kvar kostnadsansvaret för riksfärdtjänsten. Hemställan Mot- 1988/89 Med anledning av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om möjlighet till mer än en ledsagare i vissa fall, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om regeln om endast en medresenär och dess effekter på familjers möjlighet att resa tillsammans, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om kostnadsansvaret för riksfärdtjänst.
mot · GC02T13 · 1989-03-15 00:00:00 — Motion till 1988/89:T13 av m.fl. (m) med anledning av prop. 1988/89:81 om I propositionen föreslås en rad förbättringar av riksfärdtjänsten, som bör underlätta situationen för de färdtjänstberättigade och innebära avsevärda administrativa förenklingar. Vi kan i huvudsak instämma i de argument som framförs i propositionen men vill med denna motion uppmärksamma några delproblem och föreslå vissa klarlägganden och tillägg. De grundläggande målen och kraven för att få riksfärdtjänst bör ligga fast. Vi vill emellertid uppmärksamma den situation som kan uppstå, om en person vars funktionsnedsättning i sig inte berättigar till riksfärdtjänst har ansvar för minderåriga barn under resan. Det kan t.ex. vara omöjligt för en synskadad person att klara tågbyten och ha uppsikt över småbarn. Vid bedömningen av rätt till riksfärdtjänst bör i speciella fall ansvaret för minderåriga barn under resan kunna motivera riksfärdtjänst även om personen inte är berättigad till riksfärdtjänst om vederbörande åker ensam. Vi finner avgifterna för valda respektive nödvändiga taxiresor välavvägda. Genom detta system kan de handikappades resande normaliseras och de får ökad möjlighet att själva påverka sina resandekostnader. Vi vill emellertid betona att vald taxi måste vara ett självvalt alternativ till andra färdsätt inom riksfärdtjänsten. I de fall där det inte finns någon annan färdmöjlighet, t.ex. tåg eller flyg, bör inte den högre avgiften tillämpas. Enligt de nuvarande reglerna för riksfärdtjänst är det möjligt att ha mer än en ledsagare med sig om det är motiverat utifrån den resandes handikapp. Denna möjlighet bör kvarstå. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om begreppet vald taxi, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att fler än Mot. 1988/89 en ledsagare bör kunna medfölja vid resa med riksfärdtjänst om detta T13 är motiverat utifrån handikappet. () () () () () Per Stenmarck (m) () () () () () () ()