mot · GC02Ub806 · 1989-01-18 00:00:00 — Vi föreslår också radikala förändringar av det regelsystem som styr skolans vardag. Det innefattar bl.a. ett statsbidrag som följer elevens val av skola och avreglering som skapar möjligheter att lokalt organisera skolundervisningen så att skolans kunskapsmål kan uppnås. Våra förslag innebär sammantagna att underlaget för lärartjänster kommer att minska, i den mån lärare engageras för uppgifter som ligger utanför den schemalagda undervisningen. Detta är en effekt bl.a. av det avskaffade bidraget till den samlade skoldagen. åstadkoms emellertid en ökning med ca av resurserna till den egentliga undervisningen. Denna kan t.ex. användas för att minska klasstorlekarna. Det är emellertid kommunerna och den enskilda skolan som bäst avgör hur tilldelade resurser skall användas. Kommunernas möjligheter att koncentrera sina resurser till upprustning av lokaler och anskaffning av läromedel förbättras. Ett första steg på vägen mot en bättre skola kan därmed tas. fortsätter de flesta ungdomar efter genomgången grundskola sina studier i gymnasieskolan. Reformeringen av skolsystemet och arbetslivets krav på utbildning har lett till att ungdomarna nu insett att stora delar av arbetsmarknaden inte står öppen för den som saknar utbildning. känner många elever leda inför fortsatt skolgång och längtar ut till ett riktigt arbete. Gymnasieskolan står inför utmaningen att dels förse den högre utbildningen med studerande som har tillräckliga förkunskaper för fortsatta teoretiska studier, dels förmedla en grundläggande yrkesutbildning som är i takt med utvecklingen i arbetslivet. Även för gymnasieskolans del skärps kraven på utbildningens kvalitet till följd av den ökade internationaliseringen och den snabba tekniska utvecklingen. Den tvååriga yrkesinriktade utbildningen leder inte till de kunskaper och färdigheter som dagens arbetsmarknad kräver. Därför pågår nu försöksverksamhet med treårig yrkesinriktad utbildning. Även andra förberedelser äger rum inför en planerad omfattande förändring av gymnasieskolan . Utredningar genomförs nu i syfte att skapa en mer sammanhållen linjestruktur i gymnasieskolan. Vidare pågår inom SÖ en översyn av de tvååriga teoretiskt inriktade gymnasielinjerna. Bland de förändringar som eftersträvas är en förstärkning av språkstudierna, ökade möjligheter till individuella val och en organisation som kan medverka till en jämnare fördelning mellan pojkar och flickor. Den socialdemokratiska regeringens politik utgår även i gymnasiefrågorna enligt vår mening från en felaktig grundsyn. Socialdemokraterna strävar mot en sammanhållen gymnasieskola. Socialdemokraterna vill göra all utbildning till en blandning av yrkesförberedelse och teori som grund för högre studier. Man kan som bekant inte både äta kakan och ha den kvar. Det gäller även för gymnasieskolan. Genom att eftersträva ett både och får gymnasieskolan en felaktig utformning som ytterst drabbar de elever som inte får en utbildning inriktad mot framtiden. Den frivilliga gymnasieutbildningen måste enligt vår mening syfta till att ge eleverna - en god grund för högre teoretiska studier, - en god grund för mer avancerad yrkesutbildning, - en god grund för yrkesverksamhet direkt efter avslutad utbildning. Tydligt inriktade utbildningslinjer har viktiga fördelar. motiverade av att se ett direkt samband mellan utbildningen och det mål den syftar till. Att lära sig något område riktigt grundligt är, enligt vår mening, en bättre bas för kommande fort- och vidareutbildning än ytliga kunskaper från flera områden. Det är därför varken möjligt eller önskvärt att i en och samma utbildning nå samtliga ovan angivna mål. Ett tidigt utbildningsval får emellertid inte innebära låsningar för framtiden. Ett felaktigt val måste kunna rättas till. Goda möjligheter till komplettering skall finnas för den som senare vill ändra inriktning. Antagningssystemet till högskolan måste utformas så att det stimulerar gymnasieeleverna att välja den gymnasieutbildning som bäst förbereder eleverna för högre studier. Dagens taktiktänkande kan elimineras med det antagningssystem vi föreslår i det följande. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna inför de aviserade översynerna av gymnasieskolans organisation och dess kurs- och timplaner. Vi har tidigare anfört flera invändningar mot försöksverksamheten med en reformerad gymnasial yrkesutbildning. Modellen innehåller oacceptabla schabloniseringar, där ingen egentlig hänsyn tas till de olika yrkesutbildningarnas speciella karaktär. De arbetsplatsanknutna inslagen riskerar genom elevens ställning på arbetsplatsen att bli en förlängd praktisk yrkesorientering. Förlängningen av utbildningstiden tar inte hänsyn till de olika utbildningarnas faktiska behov av ytterligare undervisningstid. Inslagen av allmänna ämnen tycks mera vara inriktade på att ge eleverna allmän behörighet för högskolestudier än att ge eleverna den undervisning de behöver för att bli skickliga och kompetenta yrkesutövare. Regeringens fixering vid tanken på att snart sagt alla skall ha allmän behörighet för högskolestudier är cynisk gentemot de studerande. Dessa får felaktig information om de krav högre studier normalt ställer. Dessutom riskerar även gymnasieutbildningen att bli kvalitativt sämre, eftersom tillräcklig tid inte kan avsättas för linjens huvudämnen. Regeringen föreslår i budgetpropositionen en utvidgning av försöksverksamheten. Fler än vi anförde kritik mot att det ursprungliga förslaget väcktes sent och att försöksverksamheten därmed riskerade att bli illa förberedd. Vi kan i efterhand konstatera att farhågorna besannats. Vi kan även konstatera att den elevstatus som riksdagsbeslutet föreskrev inte hindrat arbetstagarorganisationer från att kräva lön för eleverna. Denna fråga är ännu inte löst. Nya elevgrupper skall med andra ord, med regeringens förslag, lockas till en utbildning vars förutsättningar är oklara. Den grundläggande kritik som vi anförde mot förslaget kvarstår fortfarande: - Den yrkesinriktade utbildningen skall utformas efter de krav yrket ställer. Detta gäller inte minst de allmänna ämnena som måste väljas så att de stödjer den valda yrkesinriktningen. - Att lära sig olika yrken kräver olika tid. Därför måste utbildningstiden variera med de olika yrkenas krav. - Inga kostnadsberäkningar har redovisats för en fullt utbyggd verksamhet. Den tillkommande kostnaden kan beräknas bli ca 1,. I dessa beräkningar ingår inte kommunernas investeringskostnader för lokaler m.m. Det är enligt vår mening självklart att de ekonomiska förutsättningarna måste klarläggas innan utbildningen förändras. Av de skäl som ovan angivits bör ingen utvidgning ske av försöken med en treårig yrkesinriktad gymnasieutbildning. Graderade betyg skall, enligt vår mening, ges också i yrkesämnen. Detta gäller även för de kompetensbevis som skall ges efter genomgången s.k. modul i den nu pågående försöksverksamheten. Moderata samlingspartiet anser att följande riktlinjer bör gälla för den gymnasiala yrkesutbildning som vi förordar skall införas i stället för den av regeringen föreslagna utbildningen och för vilken lärlingsutbildning kan vara en bra beteckning: - Den skall ha en effektiv och omfattande anknytning till det praktiska arbetslivet. - Stor hänsyn skall tas till de speciella krav och behov som gäller för respektive yrke och bransch vid utformningen av kurs- och timplaner. - Undervisningen skall bestå av för utbildningslinjen specifika allmänna ämnen, fackteori och arbetsteknik. - Utbildningen skall kunna variera mellan två och beroende på inriktning. Huvuddelen av utbildningstiden förläggs till arbetsplatser. I skolan undervisas eleven i allmänna ämnen, fackteori och arbetsteknik. - Särskilda utbildningsplaner upprättas för varje yrke. fastställer de allmänna riktlinjerna. 3 1988/89.3 sami. - Eleverna erhåller betyg och bevis över genomgången utbildning. - Eleven är anställd i respektive företag , d.v.s. som eleven befinner sig på arbetsplatsen. - Företag eller andra arbetsgivare som engageras i utbildningen har arbetsgivaransvar för eleverna . - Elevernas lön sätts med utgångspunkt från att de befinner sig under utbildning - lönen höjs successivt i takt med att den produktiva arbetsinsatsen ökar. - Arbetsgivaren betalar lön som står i relation till produktionsinsatsen och de särskilt avpassade sociala kostnaderna. Stat och kommun svarar för övriga kostnader. - Lagen om anställningsskydd skall inte vara tillämplig på elever som är anställda på företag för att genomgå grundläggande yrkesutbildning. Efter avslutad utbildning upphör automatiskt företagets ansvar för elev. - Företag som vill inrätta utbildningsplatser måste ha möjlighet att klara sina åtaganden. En handledarutbildning skall erbjudas de personer inom företagen som engageras i dessa uppgifter. Att eleven är anställd ger flera kvaliteter åt utbildningen. Eleven får en direkt inblick i arbetslivet. Verklighetsanknytningen av yrkesskolningen bidrar till engagemang och inlevelse. En anställning ger bättre träning i de regler av social karaktär som råder på en arbetsplats jämfört med vad tillfällig praktik kan ge. Eleven måste under sin praktik få möjlighet att aktivt delta i företagets produktion och verksamhet - annars blir tiden på företaget ingenting annat än en förlängd praktisk yrkesorientering, som knappast motiverar en förlängning av utbildningstiden. Det är därför enligt vår uppfattning nödvändigt att eleven har ett anställningsförhållande under den företagsförlagda delen av utbildningen. Den allt snabbare tekniska utvecklingen av arbetsmarknaden ställer för varje yrke och bransch ökade krav på kvalitativt goda och omfattande kunskaper i olika allmänna ämnen. Det går därför inte att schablonmässigt för all yrkesutbildning fastställa ett block av sådana ämnen med likartat innehåll. Varje yrkesutbildning måste ges de allmänna ämnen och den inriktning som är specifikt nödvändig för just den utbildningen. Önskemålet om allmän behörighet till högskolestudier kan i stället lösas genom generösa kompletteringsmöjligheter för dem som senare önskar genomgå en högskoleutbildning. Vid kontakter med olika näringslivsföreträdare har kunnat konstateras att all yrkesutbildning inte kräver . En generell förlängning av gymnasieskolans yrkesutbildning till kan därför synas onödig. Avgörande måste härvidlag vara det faktiska behovet av att nå en kvalitativt god yrkeskunskap. Utbildningstiden måste därför kunna variera med de olika yrkenas krav. Den ovan beskrivna lärlingsutbildningen måste självfallet kompletteras med traditionell och i huvudsak skolförlagd yrkesutbildning för yrkesområden och på orter där på grund av givna förutsättningar inga andra alternativ kan erbjudas. De treåriga teoretiska linjernas organisation och innehåll behöver inte radikalt förändras. Den översyn som aviserats i detta avseende bör inriktas på en revidering av kurs- och timplaner, så att linjernas högskoleförberedande karaktär än mer betonas. Det är exempelvis viktigare att språkutbildningen förstärks än att praktikinslag införs som obligatorium. Den kommande internationaliseringen inom högskoleutbildningen, liksom behovet att kunna utnyttja utländsk facklitteratur i undervisningen, kommer att ställa stora krav på goda språkkunskaper inte bara i engelska. Elevernas valmöjligheter bör förbättras inom respektive linjes kurs- och timplan. Elever med intresse för idrott och estetiska ämnen kan med timplanejämkning få för studier i sitt specialintresse. Samma möjlighet till jämkning av timplanen bör ges så att elev med intresse för ett läroämne får möjlighet att bedriva fördjupade studier i detta ämne. 6.2 Fristående skolor på gymnasial nivå Vi har i avsnittet om framhållit betydelsen av att elever ges möjlighet att själva välja skola. Av samma skäl bör valmöjlighet också finnas för den som studerar på gymnasienivå. Vi anser att bidragsreglerna för gymnasieskolan skall utformas på samma sätt som för . Det innebär att bidraget bör följa elevernas och föräldrarnas val av skola. Mot bakgrund av den ökade internationaliseringen blir det allt vanligare att även gymnasieelever studerar utomlands. Vi anser att studiebidrag bör följa eleven vid studier utomlands på gymnasial nivå. För skolverksamhetens ledning och utveckling krävs omfattande arbetsinsatser som utförs dels på lokal nivå, dels av och länsskolnämnderna. Därtill utförs utvecklings- och forskningsuppgifter vid våra universitet och högskolor. Den verkliga makten vad gäller skolans utveckling i stort skapas väsentligen genom den överblick och möjlighet till initiativ som de facto till stora delar ligger hos SÖ. SÖ svarar i samspel med andra nivåer för utveckling av läroplaner, prioriteringar i personalfortbildning, anslagsframställningar, etc. Det finns skäl att ifrågasätta den dominans ett ämbetsverk får genom sina möjligheter till initiativ och påverkan. Det är, enligt vår mening, mindre lämpligt att den myndighet som i väsentliga avseenden skapar förutsättningar för verksamheten också svarar för dess utvärdering. Med utvärdering avses här alla former av redovisningar om tillståndet i skolan men också den regelbundna utvärdering som sker genom prov och betyg. SÖ:s attityd till prov och betyg är välkänd. Dagens betygssystem innebär att eleverna vid några få tillfällen erhåller betyg där de jämförs med arbetar man inom SÖ med ett projekt för nationell utvärdering av . Sådana utvärderingar kan dock alltid ifrågasättas om de inte utförs av en fristående instans. Den ekonomiska utvärderingen av skolan - hur effektivt resurserna används - bör, enligt vår mening, inte skötas av SÖ utan överföras till . Utvärdering av skolans inre arbete - den pedagogiska utvärderingen - bör av samma skäl skötas av en fristående instans. Denna utvärdering/inspektion skall främst vara rådgivande och bör vara underställd en fristående kommission. Som förebild för en sådan organisation kan tjäna den modell som finns i . Inspektörerna rapporterar direkt till den ansvarige ministern. Rapporten har formen av offentlig handling. Den offentliga inspektionsrapporten blir ett redskap för vägledning både i andra skolor och inom den regionala och centrala administrationen. Huruvida våra nuvarande länsskolnämnder skulle kunna påta sig en sådan utvecklingsroll är tveksamt. Under alla förhållanden bygger det brittiska systemet på att åtskillnad görs mellan de förvaltande och pedagogiska uppgifterna. Vi anser att en utredning bör tillsättas med uppgift att skyndsamt lägga förslag om ett system för utvärdering av den svenska skolan. 8 Högre utbildning och forskning Vårt samhälle och vår kulturella utveckling är beroende av att kunskaper hålls vid liv och ny kunskap erövras. Det ligger i allas intresse att skapa så goda betingelser som möjligt för högre utbildning och forskning. Högre utbildning och forskning skall vägledas av vetenskapliga mål. Universiteten skall inte främst vara utbildningsanstalter för vissa yrken utan institutioner för utveckling av mänskligt vetande. Starka och självständiga universitet behövs för att garantera gentemot statsmakterna oberoende tänkande och kritik. Detta är av särskild vikt när den offentliga makten nått sådan omfattning som i vårt land. God forskning kan inte kommenderas fram. Den föds inte av administrativa rutiner. Forskningsresultaten bygger på enskilda individers begåvning och hängivna arbete. Helt avgörande är emellertid att forskning anses så attraktiv att rätt personer kan rekryteras till verksamheten. I ett litet land som är det särskilt viktigt att resurserna fördelas så att betingelserna för kvalificerad forskning och utbildning blir så goda som möjligt. Detta innebär bl.a. att fasta resurser för forskning inte kan tilldelas fler universitet och högskolor än dem som finns . För framtid som välfärdsnation är det väsentligt att kvaliteten vid våra universitet och forskande högskolor värnas och förstärks. Den högre utbildningens och forskningens nuvarande organisation har fjärmat verksamheten från en sådan grundsyn. Grundutbildningen har utformats för att i första hand passa arbetsmarknadens behov. Resultatet har bl.a. blivit svårigheter att rekrytera forskarstuderande. Detta kommer att få svårartade konsekvenser inom den närmaste tioårsperioden. Det kommer uppenbarligen att bli svårt att fylla de lärår- och forskarvakanser vid universiteten och högskolorna som följer av de väntade pensionsavgångarna. Efterfrågan på högskoleutbildning kan förväntas öka. Andelen universitets- och högskoleutbildade i är internationellt sett relativt liten. Då bortses från kortare postgymnasial utbildning, som i andra länder inte benämns högskoleutbildning. Få länder är så internationellt beroende som , något som ställer särskilt höga krav på utbildning och kompetens inom näringsliv och annan verksamhet i samhället. Stora demografiska förändringar äger nu rum. Små ungdomskullar medför ökad konkurrens om studenterna. Arbetsmarknaden kan förväntas vara god. Om benägenheten för högre studier skall öka krävs stimulansåtgärder. Andelen kvinnor i förvärvslivet är nästan lika stor som männens, och arbetslösheten är låg. Det kan därför förutspås att fortbildningen kommer att få ökad omfattning och betydelse. En stor del av denna kommer sannolikt att bedrivas som uppdragsutbildning. I detta läge är utbildningens tillgänglighet av stor betydelse. De nya högskolorna kan förväntas dra till sig en relativt stor andel av nytillskottet av studerande. Det är av detta men även av andra skäl angeläget att kvaliteten i utbildningen vid de nya högskolorna så långt möjligt håller samma standard som vid de traditionella universiteten och högskolorna. 8.1 Den socialdemokratiska politiken Den socialdemokratiska regeringens högskolepolitik är osammanhängande och svag. Den saknar bärande linjer såväl i fråga om kvalitetsfrågorna i den grundläggande utbildningen och i sambandet mellan utbildning och forskning som när det gäller anslags- och styrsystem för högskolan. Återkommande besparingskrav har lett till att forskningens situation och resurser under en rad år legat i centrum för intresset. har detta delvis skett på den grundläggande högskoleutbildningens bekostnad. Grundutbildningen har utsatts för både öppna och dolda besparingar , framför allt genom bristande kompensation för löne- och prisförändringar och schablonmässiga besparingar på administrationen. De senare har inte alltid träffat avsett mål utan i stället blivit en allmän besparing. På den verkställande nivån - institutionerna - blir nu bristen på resurser allt mer besvärande. Från många områden inom högskolan kommer vittnesbörd om stora svårigheter att bedriva utbildningen med ett rimligt, kvalitativt innehåll. Grundutbildningens problem beror också på svårigheter att rekrytera och behålla vetenskapligt kvalificerade lärare. Duktiga lärare tröttnar i längden på en ohållbar arbetssituation. Därigenom förstärks personalproblemen. Löneläget för kvalificerade lärare har inom många områden länge gjort det omöjligt att konkurrera med arbetsmarknaden utanför högskolan. Incitament saknas för vetenskapligt kvalificerade lärare att ägna sig åt pedagogisk verksamhet. Nedrustningen av grundutbildningen har ytterligare minskat dess attraktionsvärde för lärarna. De satsningar som skett på forskningen har bl.a. motiverats av behovet att stärka möjligheter att hävda sig internationellt. Regeringens budgetförslaget innebär på högskoleområdet i huvudsak endast omfördelningar. Informationsutbildningarna samt de administrativa, ekonomiska och sociala utbildningarna får vissa förstärkningar, som dock i flera fall endast är marginella. Lärarutbildningarna samt de medicinska och tekniska utbildningarna drabbas däremot av nedskärningar, vilket påverkar utbildningens kvalitet. Flera av regeringens åtgärder har förvärrat situationen för grundutbildningen. De s.k. förnyelsefonderna skulle leda till betydande beställningar av uppdragsutbildning, vilket i sin tur skulle ge högskolan möjligheter att anskaffa nödvändig utrustning för utbildningsändamål. Detta anfördes som ett försvar för att regeringen inte gjorde satsningar på sådan utrustning. Någon nämnvärd hjälp från förnyelsefonderna har inte kommit. De s.k. bankfonderna, som tillkom efter överenskommelse mellan regeringen och , har endast tillfälligt förstärkt forskningen. Det har också bidragit till att förstärka intrycket av prioritering av forskningen på utbildningens bekostnad. 8.2 Sambandet mellan forskning och utbildning Flera utredningar har starkt betonat behovet av samband mellan forskning och utbildning. Genom den kraftiga ökningen av antalet studerande under framför allt fick emellertid de kvantitativa aspekterna ett dominerande inflytande på den högre utbildningens organisation. Bl.a. ställdes krav på fler universitetslärare. De nya universitetslektorerna fick reglerad undervisningsskyldighet, medan forskningsuppgifterna sköts åt sidan. I stället skapades det diffusa begreppet forskningsanknytning. Lärarna skulle ges möjligheter att följa forskningen etc. Det har varit fråga om halvmesyrer, som inte medverkat till att hålla utbildningen på en kvalitativt hög nivå. Enligt vår mening är det från kvalitetssynpunkt nödvändigt att betona sambandet mellan forskning och utbildning. Den åtskillnad som gjorts i anslagshänseende mellan dessa verksamheter är enligt vår mening olycklig. Vi återkommer nedan till denna fråga. Sambandet kan emellertid också stärkas genom att forskning förs in i tjänsten som en skyldighet för alla kompetenta universitetslärare. Det skulle medföra en vitalisering av den högre utbildningen, som hotas av stagnation. I tilläggsdirektiv till lärartjänstutredningen angav regeringen : bör utformas så att starkast möjliga samband skapas mellan högskolans båda huvudsakliga verksamhetsområden, forskning och utbildning. underströks behovet av ökad internationalisering inom såväl grundutbildningen som forskningen: Detta underlättas om de som arbetar inom högskolan har ungefär samma ställning i tjänsteorganisatoriskt avseende som kollegerna i andra länder, d.v.s. att deras relationer till varandra inom organisationen är någorlunda jämförbara. LÄTU:s förslag innebar att alla lärare - oavsett tjänstekategori - i någon utsträckning skall medverka i grundutbildningen. Omvänt bör man eftersträ va att alla lärare som har kvalifikationer för forskning eller utvecklingsarbete resp. forskarutbildning även engageras i sådan verksamhet. (SOU 1980:3, s 61.) Den andrénska kommittén (SOU 1981:29) anförde principiellt beträffande forskning i tjänsten: 2 i högskolelagen skall all utbildning inom högskolan bygga på vetenskaplig grund. Vi anser att tjänsteorganisationen vid högskolan skall ha sin utgångspunkt i forskningen och i grundutbildningens anknytning till forskning. För grundutbildningen är det synnerligen angeläget att läraren står i nära kontakt med forskningen eller helst själv är aktiv forskare. Vi anser därför att den nya tjänsteorganisationen bör utformas så att alla tjänster kan omfatta både forskning och undervisning. föreslog ett system där läraren på grundutbildningsnivå gavs möjligheter att forska och i begränsad omfattning. Vi delar inte denna grundsyn. Vi anser i stället att man skall utgå ifrån att det är den aktive forskaren som också skall undervisa inom både forskarutbildningen och grundutbildningen, (s 69.) 1986 genomfördes en förändring av tjänsteorganisationen. Tjänsten högskolelektor infördes, vilket innebar en sammansmältning av flera tjänster, för vilka doktorsexamen utgjorde behörighetskrav. Dessa var universitetslektorat, docenttjänster, assistenter, de s.k. L 20-lektoraten samt tjänster som forskningsassistent/forskare. Lektoraten var de enda tjänster för vilka forskning inom tjänsten inte ingick. () antog 1988 en rapport med krav på forskning i tjänsten för högskolelektorer. Förbundet påpekar med rätta att lärare och studenter är högskolans viktigaste resurs: Det är genom lärarna som sambandet mellan utbildning, forskning och utvecklingsarbete kan åstadkommas.