mot · GC02Ub817 · 1989-01-24 00:00:00 — Det skall vara möjligt att få högsta betyg även i allmän kurs, men det måste i betygsdokumentet framgå vilken kurs betyget gäller och ut gångspunkterna för betygsättningen. Vi avvisar alltså det förslag som regeringen framförde i proposition 1988/89:4 . De elever som vill och har förutsättningar för det skall som tillval kunna läsa fördjupningskurser. Även i dessa kurser skall målrelaterade betyg mellan 1 och 7 sättas. Skolorna bör också få större frihet att ändra på timplanen och utöka tiden för tillvalet. Genom sådana timplanejämkningar kan skolorna också profilera sig. I de skolor där de verksamma så önskar skall man kunna bedriva ämnesövergripande undervisning t. ex. inom SO- och NO-blocken. Då skall även ämnesövergripande betyg kunna sättas, s. k. blockbetyg. Ingen skola skall dock tvingas att ge blockbetyg. Betygen skall kunna överklagas och prövas av en högre instans. De skall heller inte vara definitiva. Den som vill förbättra ett betyg skall kunna göra det. Det är vår förhoppning att den tveksamhet som socialdemokraterna i visat till regeringens förslag om ändring av betygssättningsprinciper i allmän och särskild kurs förebådar ett omtänkande i betygsfrågan. Det skulle vara mer än välkommet. Så länge betygen skall användas som den huvudsakliga urvalsmetoden till gymnasie- och högskolestudier måste betygen vara helt jämförbara över landet. Vi har ovan skisserat principerna för ett nytt, målrelaterat betygssystem. Men om ett sådant system skall kunna användas så att alla fördelar med det utnyttjas, bör det inte belastas med uppgiften att också vara den enda avgörande faktorn vid urvalet till spärrade utbildningsvägar i högre skolformer. Då blir man genast tvungen att acceptera ett inslag av jämförelse. Vi anser därför att betygens roll vid antagning till högre studier bör minskas och kompletteras med t. ex. antagningsprov som ordnas vid några tillfallen inför terminsstarten. I speciella fall kan anlags- och lämplighetstester komma i fråga. Det måste vara varje utbildningsanordnare som avgör hur antagningen skall ske. Till många utbildningsvägar skulle annat än betyg kanske bli helt avgörande. Till andra linjer skulle betygen fortfarande kunna spela en större roll. I sådana sammanhang bör man också överväga att ge betygen i utbildningens karaktärsämnen en högre vikt jämfört med betyg i andra ämnen. På samma sätt som betyg skall kunna höjas för att ge eleven en andra chans, måste prov och tester kunna erbjudas vid flera tillfallen och kunna upprepas. Elever som har gått i skolor med andra betygsformer än de vanliga får lita till att de kan antas till högre utbildning genom prov. Det kommer även i vårt betygssystem att finnas en rikslikare i form av läroplanens mål för skolans undervisning genom ytterligare studier i ett ämne. Dessutom skall kontroller genom stickprov i form av prov utformade av SÖ utföras för att undvika betygsinflation. 7 Lärarna skolans viktigaste resurs Debatten om skolan handlar mycket om vilka ekonomiska resurser som skolan måste få för att kunna fullgöra sin uppgift. Det talas mindre om hur man bättre skall kunna utnyttja och utveckla den viktigaste resursen i skolan, lärarna och skolledarna. Det är dessa som har en avgörande roll för skolans förutsättningar att lyckas. Det är därför inte någon överdrift att hävda att praktiskt taget oavsett vilka resurser skolan har i form av lokaler, utrustning, läromedel etc blir dessa otillräckliga om lärarna och skolledarna inte förmår fylla sin uppgift. Detta understryker vikten av att vi har välutbildade lärare som är motiverade för sin uppgift. Men det innebär också att skolan måste ta ett ansvar i de fall som lärare av en eller annan anledning inte klarar av sin undervisningsuppgift. 7.1 Återinför betygen i lärarutbildningen Det är ett stort ansvar som läggs på lärarna på lärarhögskolorna att inte godkänna sådana lärarkandidater vilka inte klarar av sina studier eller vilka tidigt framstår som olämpliga som lärare. Att det ibland brister i detta ansvar vittnar många om som med oro tyckt sig se en ökning av antalet unga lärare som nästan misslyckas i sin yrkesroll. Mot denna bakgrund tror vi att det var ett misstag att ta bort betygen i lärarskicklighet och de graderade betygen i ämneskunskaper. ges bara betygen godkänd eller icke godkänd i ämneskunskaper. Vi anser därför att bedömningen av lärarskicklighet skall återinföras och att en tregradig betygsskala skall tillämpas vid bedömningen av ämneskunskaperna. Förutsatt att lärarkandidaten bedöms av flera av varandra oberoende metodiklektorer bör en bedömning i tre grader också kunna ske av lärarskickligheten. Men det finns anledning understryka att lika viktigt som det är att sätta betyg är att genom studierådgivning avråda elever vilka kan förutsättas vara olämpliga att bli lärare från att påbörja eller fortsätta sina studier. 7.2 Fortbildning, utbytestjänstgöring m.m. Inom läraryrket talas det numera, liksom i vissa andra yrkeskårer, om utbrändhet. Lärare säger sig inte orka med att år prestera en bra och inspirerad arbetsinsats under de pressande förutsättningar som ofta råder. Det är inte svårt heller för utomstående att förstå att sådana känslor kan komma. Det är en viktig uppgift för skolledarna och skolpolitikerna att finna vägar att möta denna problematik. Lärarnas kunskaper och hängivenhet för sin yrkesuppgift är skolans främsta kapital. Det är viktigt att deras arbetsglädje hålls uppe och att deras kunskaper hålls aktuella. Fortbildning och vidareutbildning är viktiga inslag i personalutvecklingen. En möjlighet som bör prövas oftare är att lärare under en termin eller ett läsår ges tillfälle till utbytestjänstgöring på någon annan arbetsplats, t. ex. Det kan bli ett alternativ till att helt lämna lärarbanan. Kanske kommer känslan för yrket tillbaka när man får lite distans till det. Det är bra att uppmärksammat att förändringar av lärarnas arbetsuppgifter ibland stöter på problem på grund av gällande avtal och regler. Alla parter har att vinna på att möjligheterna till en förändrad arbetssituation är så stora som möjligt i de fall det uppstår problem för en lärare i hans undervisningssituation. 7.4 Jämställdhet i skolan Skolan är tyvärr en värld som till eleverna förmedlar mycket traditionella könsrollsbilder. 1 viss utsträckning har problemen blivit värre. Kvinnorna dominerar totalt som låg- och mellanstadielärare. Det är av många skäl olyckligt. Det är också orimligt att män i så hög utsträckning sitter på skolledartjänsterna. Jämställdhetsarbetet i skolan måste drivas med större frenesi. Alla partier har instämt i vikten av detta, men sanningen är att det till skillnad från en del andra samhällsområden inte hänt särskilt mycket i praktiken. har haft ett antal konkreta förslag utöver vad de andra partierna har föreslagit. Dit hör t. ex. att en särskild handläggare på varje länsskolnämnd skall få ett ansvar för jämställdhetsfrågoma. Vidare har föreslagit att jämställdhetsfrågoma måste ges ett större utrymme i lärarutbildningen. Med tanke på den aktuella situationen i skolan borde dessa förslag förverkligas. utvecklar frågan om jämställdhet i utbildningen ytterligare i en särskild kommittémotion. 8.1 Gymnasiet någonting annat än Gymnasiet är någonting annat än . De nödvändiga baskunskaperna måste finnas som en grund att stå på. Det är inte gymnasiets uppgift att kompensera brister i . I ÖGY-debatten har funnits en tydlig tendens att se gymnasiet bara som en förlängning av med växande ansvar att ge eleverna allmän medborgarkompetens. Vi tror att den väg vi förordar, att förbättra och förlänga och behålla gymnasiets yrkes- eller högskoleförberedande karaktär, är bättre. Gymnasiefrågorna tillhör de som den socialdemokratiska regeringen dragit i långbänk. ÖGY-försöket är skandalöst hanterat. Precis som vi förutsade när riksdagsbeslutet togs har försöket stött på stora svårigheter. Dimensioneringen av gymnasieskolan har år varit otillräcklig. Regeringen nämner i budgetpropositionen om tre olika utredningar beträffande gymnasiet som alla ska redovisas . Därefter följer en remissomgång och beredning i . Det förefaller tydligt att det kommer att dröja innan regeringen känner sig mogen att komma med förslag till hur framtidens gymnasieskola skall se ut. Det har gått många år sedan gymnasieutredningen kom med sitt förslag. Försöksverksamheten på olika områden har givit intressanta erfarenheter. Vi tror att det nu finns anledning att något forcera arbetet med förändringar i gymnasieskolan. Gymnasiet skall ge yrkesförberedelse åt dem som inte tror sig behöva högskolestudier och förbereda mer teoretiskt inriktade elever för högskolan. Vi menar att grundskoleexamen skall vara en förutsättning för studier på gymnasiet. För vissa gymnasielinjer kan särskilda förkunskapskrav gälla. Det är uppgift att tillhandahålla den undervisning och eventuellt extra undervisning som krävs för att eleverna skall kunna komma in på och klara de linjer de önskar. Om det t. ex. för studier på N- och T-linjerna skall krävas särskild kurs i matematik skall elever, som läst allmän kurs, men ändå vill läsa på dessa linjer, inom ram erbjudas den extra undervisning som krävs för ett tillräckligt betyg i särskild kurs. Successivt har gymnasieskolan kommit att omfatta praktiskt taget alla ungdomar som lämnar . fortsätter av en årskull som lämnar direkt till gymnasieskolan. Av dem som inte går till gymnasiet skaffar sig arbete på den reguljära arbetsmarknaden och resterande återfinns i den gymnasiala lärlingsutbildningen eller inom ramen för det kommunala uppföljningsansvaret. Att så stor andel ungdomar går vidare till gymnasiet gör att man i praktiken kan ifrågasätta om gymnasiet är en frivillig skolform. Det ökade kravet på kunskaper inom arbetslivet gör att det är mycket svårt för de ungdomar som lämnar att få ett fast arbete. I detta avseende har situationen radikalt förändrats sedan femtio- och sextiotalen när arbetslivet fortfarande innehöll många relativt okvalificerade arbetsuppgifter som kunde utgöra en inkörsport för ungdomar i arbetslivet. För flertalet ungdomar är alternativet till fortsatta gymnasiestudier arbete i ungdomslag eller andra former av arbetsmarknadsåtgärder. 8.2 Valfrihet också att inte läsa vidare Gymnasieskolan bör organiseras på ett sätt som innebär valfrihet att välja utbildning eller linje. Men valfriheten måste också innebära möjlighet att för avstå från gymnasieutbildning. Gymnasiet får inte uppfattas eller utnyttjas som en förvaringsplats för ungdomar i avvaktan på att de får arbete eller annan meningsfull sysselsättning. För ungdomar som är skoltrötta efter kan det ofta vara en fördel att ta en sabbatstid innan de fortsätter att läsa. Detta måste man utgå från såväl när man planerar arbetsmarknadsinsatser som vid dimensioneringen av gymnasieskolan och vuxenutbildningen. Det viktigaste dimensionerings- och planeringsunderlaget är naturligtvis ungdomarnas egna val. Så länge det finns ungdomar som vill läsa på gymnasiet men inte får göra det, finns det anledning att utöka antalet platser och se till att det är de mest efterfrågade linjerna som byggs ut snabbast. Eftersom vi vill minska betygens betydelse som urvalskriterium vid högre utbildning, bör andra kompletterande antagningssystem införas. 1 första hand syftar vi då på antagningsprov. I vissa speciella fall kan anlags- och lämplighetstest komma i fråga. 8.3 En flexibel gymnasieskola Det faktum att gymnasieskolan har kommit att bli en skola som omfattar praktiskt taget alla ungdomar i åldern 16 18/innebär att det ställs andra krav på gymnasiet än då det huvudsakligen var en förberedelse för fortsatta studier på fackhögskolor eller universitet. Det krävs att gymnasiet har ett utbildningsutbud som ger verklig valfrihet och har möjlighet att tillfredsställa elevernas ofta mycket skiftande önskemål som det måste vara utformat för att tillgodose näringslivets och den offentliga sektorns behov av utbildad arbetskraft. Men eftersom gymnasiet har övergått från att vara en utbildningsform för ett fåtal till att i stället omfatta praktiskt taget alla ungdomar måste gymnasieskolan också vara beredd att ta ansvar för alla elever på ett annat sätt än tidigare och ge alla en likvärdig utbildning. Gymnasieskolan har ett ansvar för att elever med skilda begåvningsresurser kan få stöd. Ingen elev får vare sig understimuleras eller tillåtas halka efter på grund av bristande hjälp och stöd. Varje elev måste ges möjlighet och resurser att utvecklas utifrån sina förutsättningar. Men den ambition som statsmakterna har, att hålla samman all utbildning efter i en enda skolform får inte innebära att man också strävar efter att likrikta allt som ryms i gymnasieskolan. Det finns då en uppenbar risk för att gymnasiet bara blir en förlängning av och att eleverna inte i tillräcklig grad kan få den specialisering och träning som de behöver för att på bästa sätt förbereda sig för högskolestudier eller arbete. För att gymnasieskolan skall kunna tillgodose alla de krav som ställs måste den vara flexibel. Det finns möjligheter till särskilda insatser för svaga eller omotiverade elever inom gymnasieskolan. Det är angeläget att detta stöd kan bibehållas och utvecklas. Men det är också angeläget att teoretiskt begåvade elever eller elever med skilda teoretiska specialtalanger får chans att utvecklas. Detta lyckas gymnasieskolan inte alla gånger med , vilket är en brist som vi finner det mycket angeläget att rätta till. Ett sätt att göra detta är med mönster från de möjligheter som finns för elitidrottande ungdomar att ägna sig åt idrott under skoltid. Detta kan ske antingen inom ramen för idrottsgymnasierna eller genom det s. k. hemortsalternativet där avsätts för idrottsträning. Även för elever med estetiska intressen finns det en försöksverksamhet med särskilt inriktade gymnasielinjer. Vi anser att elever som har speciella förutsättningar för t. ex. matematik, fysik eller språk skall få chans att utveckla dem inom ramen för specialgymnasier. Dessa kan förmodligen inte bli så många, utan på samma sätt som de särskilda gymnasierna för idrott, bör de bli riksrekryterande. Den pågående försöksverksamheten med treårig yrkesutbildning begränsas helt och hållet till utbildningar som endast attraherar manliga sökande. Mot bakgrund av flickornas svårigheter på arbetsmarknaden är det angeläget att utveckla utbildningar som framför allt attraherar flickorna. Konsumentlinjen har varit en sådan linje. Den behöver dock förändras och Vi föreslår därför att försöksverksamhet med en treårig konsumentekonomisk linje kommer till stånd. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna. Vi har tidigare, när vi har resonerat om , understrukit vikten av att motverka likriktningen av skolan. Även inom gymnasieskolan är det självfallet angeläget att man ger större utrymme för alternativ både vad gäller organisation och pedagogik. Man måste också starkare än markera att skolorna har rätt att själva söka lösningar. En samordning mellan ungdomsgymnasiet och komvux kan spara pengar och ge bättre service till eleverna. Vi tror t. ex. att det vore en fördel om gymnasieskolan på vissa av de teoretiska linjerna prövade det tillvals- och modulsystem som är allmänt i amerikanska skolor. Det innebär i korthet att eleverna ganska fritt efter intresse och yrkes- och studieinriktning får välja ämnen och delämnen moduler utöver en fast kärna av några obligatoriska ämnen. Systemet medför en betydande flexibilitet och valfrihet. Eleverna erbjuds att välja delämnen varje termin eller år. Det ger också möjlighet till etappavgång och kombinationer av studier och praktik. Det förutsätter inte heller någon fast linjeindelning. Det ger med andra ord möjlighet till den flexibilitet och valfrihet vi anser det finns för litet av . Flexibiliteten i gymnasieskolan måste också syfta till att avlägsna alla återvändsgränder. För många elever i är det svårt att känna sig säker på vilket utbildningsval de skall göra inför övergången till gymnasiet. Det är inte ovanligt att de upptäcker att de har valt fel. Utbildningsväsendet i sin helhet måste då ha en beredskap att låta eleverna göra nya val. Det kräver tillgång till kompletteringsmöjligheter, i vissa fall redan under gymnasiet men kanske oftare vid övergången mellan gymnasiet och högskolan. Det finns i detta sammanhang också anledning att påminna om att har förordat ett reformerat antagningssystem till högskolan som bl. a. innebär att sökande utan formell behörighet från gymnasiet efter ett godkänt högskoleprov skall ges tillträde till högre studier. Ett sådant prov kan bli aktuellt för t. ex. sökande som har gått på gymnasiets yrkesförberedande linjer. Visar de genom högskoleprovet att de har tillräckliga förkunskaper för att kunna läsa vid högskolan skall i allmänhet behörighet för högskolestudier därmed anses föreligga utan krav på kompletterande gymnasieutbildning. Problemen på gymnasiets teoretiska linjer är inte så stora att det är motiverat att genomföra någon genomgripande gymnasiereform av det slag gymnasieutredningen tänkte sig. Detta får emellertid inte innebära att man slår sig till ro och inte försöker att utveckla och förbättra utbildningen. Som vi nämnt tycker vi nu det är hög tid att ta ställning till ett antal av de idéer som finns på gymnasieområdet, och som prövats i den pågående försöksverksamheten. Vid skilda tillfällen kommer det larmrapporter från högskolorna som tyder på att studenterna har otillräckliga förkunskaper när de påbörjar Konkret visar sig detta genom att man på många högskolor måste ge de nya studenterna sådan grundläggande utbildning som de rätteligen borde ha fått i gymnasiet. Självfallet är det angeläget att ta den här typen av varningssignaler på allvar. är det vår uppfattning att kunskapsnivån på gymnasisterna har höjts. Några av högskolans företrädare har sammanfattat det ungefär på följande sätt studenterna kan mer när de kommer till högskolan än vad de kunde men mindre än vad de kunde . Ett sätt att höja kvaliteten i gymnasieskolan är att se till att det finns tillräckligt med lektorstjänster och att de är besatta med behöriga innehavare, gärna med doktorsexamen. Att på det sättet föra in en forskningsanknytning också i gymnasiet kan leda till mycket positiva resultat. Vi ser mot den bakgrunden positivt på förslaget i budgetpropositionen i denna del. Några av de kunskapsbrister som en del elever som lämnar gymnasiet uppvisar tror vi kan härledas till brister redan i . Som vi har framhållit tidigare är det en förutsättning för allt kunskapsinhämtande att eleven förstår och kan tillgodogöra sig varje enskilt steg. Det är alltså inte bara genom att sätta in kvalitetshöjande åtgärder i gymnasiet som de högskolestuderande kan förbättra sina förkunskaper. Men det är vår uppfattning att genom att göra gymnasieskolan mer flexibel i enlighet med vad vi har skissat kommer det att finnas större möjligheter än att genomföra kvalitetshöjande åtgärder av utbildningen. 8.5 Yrkeslinjer och lärlingsplatser På inte obetydliga delar av den svenska arbetsmarknaden är den yrkesutbildning som står till buds underlägsen den som erbjuds i andra jämförbara länder. har därför betonat vikten av en reformerad yrkesutbildning. Vi accepterade den s. k. förslag som en utgångspunkt för ett sådant reformarbete även om vi på ett antal punkter har åsikter som avviker från ÖGY:s och den proposition regeringen sent omsider presenterade i ämnet. Vi anser att yrkesutbildningen kan vara mer flexibel än ÖGY-modellen. Systemet bör i högre grad medge etappavgångar. Det är viktigt att det vid sidan av gymnasiets yrkeslinjer också finns lärlingsutbildningar. På yrkesområden där en tvåårig utbildning visar sig vara tillräcklig är det inget självändamål att förlänga den. Men förutom dessa påpekanden stödde vi ÖGY:s inriktning att de flesta yrkesinriktade gymnasieutbildningar borde förlängas med och innehålla ett större inslag av arbetsplatsförlagd utbildning. Vi anser att introduktionen av den nya utbildningen har skötts illa. Å ena sidan har reformen kraftigt försenats av inbördes oenighet inom socialdemokratin. Å andra sidan hastades reformen igenom när regeringen nödtorftigt lyckats finna en kompromiss. Resultatet blev att förberedelserna inte hann avslutas innan utbildningen startade. a. saknas fortfarande de avtal mellan arbetsmarknadens parter som är nödvändiga för att den arbetsplatsförlagda utbildningen skall kunna förverkligas. Elever i de pågående försöksverksamheterna som nått fram till det momentet i sin utbildning har inte tagits emot på någon arbetsplats utan skickats hem. står tusentals elever i det större ÖGY-försöket (som omfattar 6000 elever) inför sin första arbetsplatsperiod, och många av dem kommer inte att ha någonstans att gå. varnade för detta. Regeringen har visat en anmärkningsvärd passivitet i denna fråga. Det är nödvändigt att regeringen tar sitt ansvar för att förverkliga den reform som har fattat beslut om. Det direkta ansvaret för den uppkomna förhandlingssituation åvilar , som inte respekterar ett tydligt riksdagsuttalande om att eleverna under sin arbetsplatsförlagda utbildning skall betraktas just som elever, och alltså inte ha rätt till lön. Regeringen och alla andra som är intresserade av att ÖGY-försöket kan fullföljas har anledning att vädja till Metall att förbundet omprövar sin ståndpunkt i de pågående förhandlingarna. Vad som här anförts bör ge regeringen till känna. Vi krävde att de treåriga yrkeslinjerna skulle ges betydligt fler platser när verksamheten drogs väl i gång, men föreslog att starten skulle skjutas till , för att förberedelserna skulla kunna . Det är inte lätt att veta hur frågan nu skall bedömas. Å ena sidan saknas fortfarande de avtal som krävs för att utbildningen skall kunna bedrivas enligt de fastställda kursplanerna. Å andra sidan har vissa andra förberedelser kommit längre. Vi utgår tills vidare från att problemet med den arbetsplatsförlagda delen av utbildningen kommer att lösas. Vi föreslår att antalet intagningsplatser i gymnasieskolan ökas till den nivå SÖ föreslagit, 127000 platser, vilket är 2 000 fler än regeringen föreslagit. Dessa platser bör huvudsakligen läggas ut på treåriga yrkeslinjer. Det bör finansieras genom överföring av medel från anslaget för s. k. ungdomsuppföljning. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om skolplikt , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att baskunskaper i föregående moment skall vara inhämtade innan ny årskurs påbörjas, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om införandet av en grundskoleexamen, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökade möjligheter för skolor inom det allmänna skolväsendet att skapa en särskild ämnesprofil, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om föräldrars och elevers utökade rätt att välja skola inom det allmänna skolsystemet, 6. att hos regeringen begär förslag om ett elevanknutet statsbidragssystem för , 7. att hos regeringen begär förslag till nya statsbidragsbestämmelser för de fristående skolorna enligt de riktlinjer som presenterats i motionen, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fortbildningsstöd till lärare vid fristående skolor med statsbidrag, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samarbete mellan lärarhögskolorna och de fristående skolorna, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om nya bestämmelser för tillvalen på högstadiet så att också ett ordinarie ämne på timplanen kan läsas som fördjupningskurs inom ramen för tillvalstiden, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behov av allmän och särskild kurs,