mot · GC02Jo277 · 1989-01-25 00:00:00 — av m.fl. (s) Jordbruks- och livsmedelspolitiken 1988/89 Jo277 279 Det tycks nu finnas en ganska stor insikt i vida kretsar av det svenska samhället om att också jordbrukssektorn i större utsträckning än måste anpassas efter marknadens förutsättningar och att en avreglering av nuvarande system måste påskyndas. Utvecklingen i och EGländernas allt aktivare engagemang för att effektivisera jordbrukssektorn ställer också större krav på en omläggning av det genomreglerade svenska jordbruket. En första förutsättning för en verklighetsanknuten debatt om nödvändiga förändringar av jordbruks- och livsmedelspolitiken och för väl underbyggda politiska beslut är att relevanta jämförelser kan göras med motsvarande förhållanden i våra konkurrentländer. I detta avseende lämnar den svenska statistiken mycket övrigt att önska. I vår statistik räknas enheter på ner till 2 ha åker som jordbruk, och detta utan hänsyn tagen till ev. egen skog och dess tillväxtvärde som företagsenhet och inkomstkälla. Som jämförelse kan nämnas att man inom EG utgår från minst en helårsengagerad jordbrukare för att enheten skall betraktas som jordbruk. EG utgår från familjejordbruk med 4060 ha åker, och med 13 helårsengagerade som sysslar med animalieproduktion eller specialväxtodling som det mest konkurrenskraftiga och lönsamma jordbruksföretaget. Gårdar med mer än 100 ha åker anses inom EG inte ge några konkurrens- och lönsamhetsfördelar. För vår del skiljer man på jordbruk med mer eller . Inom detta vida storleksintervall ryms alltifrån deltids- och fritidsjordbruk till de största slättgodsen. Därför blir det fråga om mycket grova uppskattningar när vi skall försöka värdera skillnader i vårt egentliga jordbruk beträffande drifts- och konkurrensförutsättningar, lönsamhet per hektar åker och var den optimalt mest önskvärda gårdsarealen ligger inom detta vida fält när det gäller att ta ställning till eventuellt stöd och tullskydd och inte minst till vilken produktionsform som ger bästa ekologiska balans. Dessutom anser vi det väsentligt att på ett relevant underlag kunna göra jämförande analyser mellan våra närmast jämförbara grannländer och . Här torde och jordbruksproduktion närmast vara jämförbar med förutsättningarna i , medan slättbygder uppvisar med jämförbara förutsättningar. Den genomsnittsstatistik som det ofta hänvisas till i svensk jordbruksdebatt le 1 1988/89. der ibland till ren förvirring, eftersom t.ex. produktionsförutsättningarna är Mot. så avsevärt olika i å ena sidan och i slättbygder å Jo277 En sådan inhemsk uppspaltning är också nödvändig med tanke på EG:s stöd till jordbruk som bedrives under speciella svårigheter jämfört med centrala slättbygder och nyaktivitetsstöd i glesbygd i EG-regi. Två omständigheter innebär att livsmedelskedjan måste ses som ett sammanhängande system i högre grad än vad som är motiverat vid motsvarande beskrivning av andra branscher eller näringsgrenar. Den ena gäller prisregleringen, som ursprungligen skulle vara till fördel för såväl bönder som konsumenter, men som i praktiken inte fungerar på detta sätt. Prisregleringen har uppenbarligen fastnat i de förhållanden som rådde , och då extremt förmånliga kostnader för energi och lånat kapital var för handen. Fullt klart är också att de dyraste produkterna och produktionsformerna fått full kostnadskompensation. Den andra omständigheten har att göra med lantbrukskooperationens vertikala integration bakåt och framåt från jordbruket och med stark monopolistisk dominans på viktiga områden. För viktiga insatsvaror som handelsgödsel och köpfoder är föreningsrörelsens marknadsandel . För kvarnar, slakterier och mejerier uppgår denna andel till . En bristande förnyelseförmåga och strukturomvandling inom hela livsmedelskedjan har blivit den kanske allvarligaste bieffekten av jordbruksregleringen. Genom den hittillsvarande regleringen har marknadsmekanismerna satts ur spel liksom konsumentinflytandet, vilket bl.a lett till stora skillnader mellan inhemska priser och världsmarknadspriser. Problemen avspeglas också i konkurrensförmågan och i värdena på jordbruksenheterna. Dessa kapitalvärden ingår i den självkostnadskalkyl som utgör underlag för kompensation enligt jordbruksavtalen. Regelsystemet innehåller på det här sättet mekanismer som automatiskt leder till ökad förmögenhet och stigande kapitalkostnader. Systemet har efter hand gett upphov till permanenta överskottsproblem, främst vad gäller spannmål. Den allt intensivare användningen av handelsgödsel och bekämpningsmedel har blivit en allt svårare belastning för den yttre miljön. Spannmålsöverskotten är en direkt följd av att det marknadsekonomiska sambandet mellan producent- och konsumentled saknats. Exportförlusterna uppgår spannmålsskörd till ca , oräknat spannmålsförluster som inte redovisas som exportkostnader för animalieprodukter, vars basfoder är spannmål (slaktgrisar till av fodermedlen och kött- och mjölkvaror till av fodermedlen) och oräknat det pris konsumenterna tvingas betala i butiksledet för dessa exportförluster. Enligt uppgift gav detta års spannmålsexport ett intäktsnetto av per kilo säd, vilket motsvarar av bränslevärdet jämfört med stenkol. Normalt spannmålspris, 1:25 per kg kunde åstadkommits genom förädling och leverans av griskött till med 15 20 miljoner i årsimport av slaktgrisar, och i konkurrens med främst danska och holländska bönder. Detta illustrerar på ett nästan övertydligt sätt hur överskyddat svenskt jordbruk är. Det är givetvis varken möjligt eller eftersträvansvärt att åstadkomma en helt marknadsstyrd jordbruks- och livsmedelssektor. Däremot torde det Mot. vara fullt realistiskt att skapa förutsättningar för marknadsmässiga inslag Jo277 som ökad konkurrens och produktutveckling inom denna sektor, som miljövänligare odlingsmetoder måste prioriteras. Eftersom EG inte tillåter monopol- och kartelliknande företagsbildningar finner vi det angeläget att åtgärder med det snaraste vidtages för att avveckla det monopolsystem som utvecklades här för att kringgå riksdagsbeslutet om en import- och exportkonkurrens på av den svenska konsumtionen av livsmedel. Ett sådant beslut skulle också innebära att den centrala statliga reglerings- och beslutsbyråkratin kring jordbruk och livsmedel decentraliserades. I detta sammanhang bör också RRV :s förslag om att nuvarande statsanslag till SLU avseende jordbrukets information, rådgivning och försöksverksamhet borde decentraliseras till läns- och kommunnivå övervägas. Det svenska jordbruket från norr till söder har högst olika odlingsbetingelser. Därför är det inte möjligt att uppställa några generella regler för att minimera natur- och miljöpåverkande effekter av t.ex. näringsläckage. Av denna anledning torde det finnas behov av en genomgripande decentralisering på forsknings-, undervisnings- och rådgivningsområdet. Att synkronisera reglerna för s k alternativ produktionsteknik av livsmedel med de nordiska grannländerna vore också till stor fördel, inte minst mot bakgrund av kommande konkurrenskrav gentemot EG-marknaden. Användningen av bekämpningsmedel enbart i har fördubblats . I finns ett gränsvärde på maximalt sprutrester/bekämpningsmedel i dricksvatten, vattendrag och sjöar. I saknas ett sådant gränsvärde. Undersökningar har visat att det i skånska vattendrag förekommit resthalter av bekämpningsmedel på upp till , dvs. 32 gånger högre halter än vad som maximalt är tillåtet i . I besprutas grödorna mot insekter, svampangrepp och ogräs utan att jordbrukarna på ett tillfredsställande sätt informeras om alternativen, dvs. billigare giftfri teknik. I rekommenderas och förekommer i större utsträckning mekanisk och billigare bekämpning i stället för kemisk för exempelvis kvickrot. I Aktuellt från 374 - Sortval 1989 informeras bl.a. om bekämpning av vårvete. Effekterna av denna besprutning anses ha varit betydande, och statistiska uppgifter om merskörd med hjälp av kraftig besprutning anges. Däremot finns i denna skrift inga uppgifter om kostnaderna för denna besprutning eller besked om alternativ och billigare teknik utan dessa sprutmedel eller med lägsta möjliga giftdoseringar. Det är mot denna bakgrund svårt att se hur beslut om en halvering av kemikalieanvändningen i jordbruket skall kunna uppnås inom föreskriven femårsperiod. Om vi begränsar användningen av kemiska bekämpningsmedel så skulle detta leda till att vi fick en ändrad inriktning på försöks- och forsknings- 3 Den skulle då sannolikt i stället ta sikte på att försöka lösa Mot. problemen med andra metoder, t.ex. resistensförädling och bioteknik. sådan utveckling fördröjs nu p g a den stora satsning som görs på konventionell kemisk bekämpning. Stora mängder kemikalier och bekämpningsmedel kan t.ex. skada daggmaskarna och deras viktiga arbete för att bibehålla jordens långsiktiga produktionsförmåga. Förslag: Forskningspengar decentraliseras till lokala utvecklingsprojekt i för uppstartnings- och demonstrationsförsök på officiellt ägda jordbruk vid t.ex. hushållningssällskap och lantbruksskolor inriktade på alternativa odlings- och produktionsmetoder för minimal användning av kemiska bekämpningsmedel. Här skulle en anknytning med fördel kunna göras till kommun med ett omfattande och intensivodlat jordbruk som just tagit beslut om att starta ett större ekologiskt projekt, en idé som backats upp av såväl i M-län som vetenskaplig expertis på området. Det är väl känt att industrin har halverat sitt oljeberoende , liksom att man rationaliserat och effektiviserat produktionen till ökad internationell konkurrensförmåga. Någon motsvarande utveckling och minskat oljeberoende har inte skett inom jordbrukssektorn. Detta sammanhänger med bristande krav på konkurrens och en utvecklingshämmande regleringsbyråkrati, vilket påpekats i bl.a. statskontorets analysrapport Färre regler, bättre jordbruk. Den dominerande bilden av svenskt jordbruk är fortfarande densamma som utvecklades tack vare dåtida extremt låga kostnader för el, olja, konstgödsel och transporter. Stora, helt kemiberoende, spannmålssäljande enheter, gods och herrgårdar, stora foder- och spannmålsindustrier och stora djurfabriker hör denna epok till och är fortfarande normala inslag i vårt jordbruk. Dessa produktionsformer är också extremt energikrävande. Men de motåtgärder som sattes in inom EG , har ännu inte fått genomslagskraft i vårt land. EG:s jordbruksekonomiska expertis kunde direkt påvisa att orsaken snabbt stigande livsmedelspriser låg i de snabbt stigande energipriserna och därtill kopplade snabba prisökningar också för konstgödsel, transporter, artificiell torkning av spannmål o.dyl. Därför upphörde de automatiska merkostnadskompensationerna för spannmålsodlare. De fick också besked om att själva ta ett ökat delansvar för spannmålsexportförluster med sänkta spannmålspriser och med ökande produktansvarsavgifter. De uppmanades också att sluta sälja sin säd till spannmålsindustrier och djurfabriker och i stället behålla den hemma på gården till egna, nyanskaffade djur, om de fortsättningsvis ville göra förtjänst på sin spannmålsodling. Några liknande signaler har inte lämnats till våra spannmålsbönder eller till fodermedels- och spannmålsindustrin. Vi finner det anmärkningsvärt att svensk jordbruksekonomisk expertis inte kunnat ge riksdag och regering de analyser som krävs för en nödvändig omläggning av jordbrukspolitiken. Detta torde åtminstone del- 4 vis ha sin orsak i svenska unika monopolställning Mot. som jordbrukets toppexpertorgan. En decentralisering av denna forskning Jo277 på jordbrukets område är en reform av hög angelägenhetsgrad. Ett exempel kan illustrera problemet. Enligt jordbruksnämndens beslut, kungjort i meddelande av , skall pristillägg för slaktgrisar utgå med per styck för en årsproduktion av 2 000 grisar, dvs. Denna slutsumma är identisk med årsproduktionen för en grisfabriksenhet av 1960-talsmodell med ca 900 grisboxplatser, vilken fortfarande dominerar slaktgrisproduktionen i vårt land. Alla smågrisar köpes, liksom i regel allt svinfoder, i form av fabrikstillverkat helfoder, den dyraste produktionsformen med nu aktuella energioch konstgödselkostnader. Denna stödform verkar direkt i konserverande och kostnadshöjande riktning och saknar dessutom den för bönder förmånliga ekonomiska och ekologiska direktanknytningen åkergrödadjur. Rimligare vore att detta merpris begränsades till att gälla maximalt för 1 000 slaktsvin , producerade med egen spannmål från de egna åkrarna och vid jordbruk med maximalt 60 ha åker, EG:s maximala storlek för familjejordbruk, och med maximalt 5060 suggor och deras fullviktiga avkomma. Förslag: Regeländringar som tar hänsyn till utvecklingen i vår omvärld enligt ovannämnda beskrivning måste komma till stånd. jordbruksavtal innebar bl.a. att spannmålsodlarna fick rätten till inhemskt spannmålspris för dubbelt så hög produktion av brödsäd än den som användes under fredstid. De slapp därmed ifrån det egna ansvaret för exportförlusterna för denna överkvantitet brödsäd ca . Denna exportförlustgaranti utvecklades sedan till obegränsade mängder och kostnader. Exportförlusten finansieras bl.a. genom en s.k. förmalningsavgift, som tas ut i kvarnledet och betalas av konsumenterna över disk i detaljhandelsledet som ett merpris för mjöl, bröd, o.dyl. Den ungefär halva miljard kronor som inbetalas på detta sätt motsvarar i stort sett per kg försåld vete för odlarna. Ett grovt bröd kostar i 2:50 6:50 per kg. I kostar samma typ av bröd per kg. Detta innebär att förmalningsavgiften, den extra brödmjölskatten, som finansierar vår förlustbringande export, på ca per kg vete, har tiofaldigats mellan kvarn och butik. Ännu tydligare ser man prisökningen från bonde till bord, om man tar knäckebröd som exempel. knäckebröd kostar , varav råvarukostnaden ett kilo råg ger bonden . Större delen av det som tillfaller regleringskassan av bl.a. denna mjölskatt synes också ha använts för att betala livsmedelstillägg för fodervetekvaliteter som ligger under i grannländerna accepterad miniminivå med avseende på brödsädskvalitet. Detta kan man se av spannmålshandelns inköpsregler, som tillåter merpris för ner till proteinhalt i . Reglerna leder till klart kvantitetsprovocerande teknik med onödigt stora ex- 5 portförluster sorn följd, som de motverkar merpriser och odling Mot. av moderna kvalitetssorter med hög protein- och bakningskvalitet. sorter har växtförädlarna prioriterat proteinhalt och den för bakningen så viktiga glutenhalten. Glutenhalten saknas för övrigt helt i svensk vetekvalitetsvärdering i motsats till vad som är fallet i våra närmaste konkurrentländer. Som jämförelse kan nämnas att finska vårvetesorter normalt ligger på protein, medan motsvarande normalvärde i är , och under besvärliga år som 1987 ännu lägre. Regleringssystemet har också blockerat odlingen av stråstyva och mer sjukdomsresistenta fodervetesorter med hög avkastningsnivå och utan behov av stora mängder sprutmedel. Inom EG kan heller inte jordbruksindustriernas biprodukter höjas i pris motsvarande tullskyddet i , eftersom tullskydd för biprodukter saknas inom EG. Kvaliteten på brödmjölet hade kunnat ökas väsentligt om kvarnindustrin inte medgivits denna extra inkomst på biprodukterna. Det är hög tid att göra en genomgripande översyn av hela systemet med förmalningsavgifter. Som ett första steg kunde alternativt odlad säd befrias från förmalningsavgift liksom från de exportavgifter som går direkt eller indirekt som slaktdjursavgifter respektive foderavgifter. Eftersom något överskott av gris- och nötkött inte längre existerar räknat på konsumtionen finns något behov av slaktdjursavgifter. Slaktdjurspriserna inklusive slaktdjursavgifter och foderavgifter bör därför omgående kunna sänkas med en summa motsvarande de senaste årens genomsnittligt uttagna avgifter per kilo griskött. Därmed skulle konsumtionsmöjligheterna förbättras i riktning mot europeisk konsumtionsstandard vad gäller köttprodukter. En annan positiv effekt skulle bli en minskning av spannmålsöverskottet. Det bör understrykas att denna jordbruksnämndens extra, momsliknande mjölskatt på ca per kg, motsvarar ca 1:25 per kg mjöl, vilket innebär på butikspriset. Förslag: En översyn av systemet med förmalnings- respektive slaktdjursavgifter och en avveckling redan nu av de delar av systemet som inte längre motiveras av några överskott (gris- och nötkött). Det är angeläget att också analysera och redovisa hur EG:s system för jordbruksstöd ser ut jämfört med vårt, inte minst mot bakgrund av debatten om sänkning resp. slopande av mervärdeskatten på baslivsmedel. EG ^jordbruksstöd finansieras med ca 1,av momsen på alla handelsprodukter och inte som hos oss enbart med avgifter för livsmedel och jordbruksprodukter. Detta EG-stöd kostar genomsnittligt EG-invånarna ca , motsvarande en totalkostnad på överfört till svenska förhållanden. Denna summa skall jämföras med jordbruksnämndens årsintäkter på ca 14 miljarder enbart genom denna extra matskatt. Mervärdeskatten för motsvarande baslivsmedel uppgår till en kostnad av ca 8 miljarder. Det är mot denna bakgrund synnerligen märkligt att 6 debattens vågor går höga om en mervärdeskatt på vilken Mot. kommer hela folkhushållet till del, medan det varit helt tyst om en Jo277 extra matmoms på hela 14 miljarder, vilken tillkommit för att skydda en genomreglerad jordbrukssektor från konkurrens utifrån. Låt oss syna denna extra matmoms, som kom till , närmare i sömmarna. För t.ex. vispgrädde utgår en extra matmoms, s.k. försäljningsavgift, med per liter, vilket motsvarar en extra matskatt uppgående till hela av butikspriset, ca per liter. Motsvarande mervärdeskatt är . Ursprungligen var avsikten att ekonomiskt stödja renodlade smörmejerier med hjälp av avgifter för konsumentmjölkprodukter och ost. Dessa smörmejerier försvann i denna form , då detta smörstöd drogs in, men stödet har tydligen ändå stannat kvar i mejerimonopolet, till synes för exportbidrag till extremt lågbetalda mejerivaror, som torrmjölk och smör, medan däremot export av välbetald kvalitetsost saknas. Denna gräddskatt bidrog sannolikt också till att mjölkbönderna tvingades tvångsslakta drygt 50 000 mjölkkor , för att, som det sades, bringa ner mjölköverskottet. Mjölkförsäljningsintäkterna minskade som en följd härav med ca . Genom gräddskatten blev den äkta gräddmjölken för dyr i glassfabrikerna, som i stället använde billigare margarin, skummjölk och vasslepulver (s.k. mjölkråvara) i glasstillverkningen. För lättmjölk och standardmjölk uppgår den extra matmomsen till ca 1:40 resp. ca 1:- per liter (av butikspriser på ca 5:- resp. 5:20 per liter). För lättmjölken uppgår alltså den extra matmomsen till av butikspriset och för standardmjölken till . I sammanhanget kan tilläggas att om staten som t.ex. i hade avkrävt mejerierna att prisskillnaden mellan lättmjölk och standardmjölk skulle motsvaras av smörfettvärdet, skulle vårt lättmjölkpris varit mer än lägre per liter än standardmjölkpriset. Vad vi kan förstå tar jordbruksnämnden in (främst till mejerimonopolet) minst lika stora extra avgifter av konsumenterna, som statsmakterna subventionerat konsumtionsmjölken med. som denna extra matmoms blir föremål för omprövning är det lämpligt att analysera orsakerna till att svenska mjölkbönder inte, i likhet med EG-bönderna, tillåtes att direktleverera dagsfärsk egen mjölk (eller andra mejeriprodukter) till närliggande butiker. En sådan möjlighet skulle kunna innebära stora fördelar också för glesbygdernas utveckling. Förslag: Utvärdering av mejerimonopolets konsekvenser i ovan beskrivna hänseenden och omprövning av extra matmomsen, dvs. försäljningsavgifterna för mjölk och mjölkprodukter. Kostnaderna för renovering av bostadsdelen i en jordbruksfastighet är avdragsgilla. Det gäller t.ex. byte av hushållsmaskiner, tapetsering etc. Lantbrukarnas bostadsförmåner enligt taxeringsvärdering motsvarar ungefär tjänstebilsförmånen för en anställd. Teorin bakom dessa förmåner har varit 7 att låg skatt ger låga kostnader för jordbrukaren och därmed låga Mot. 1988/89 livsmedelspriser. upptäckte man i att denna teori i praktiken hade rakt motsatt effekt. Med omedelbar verkan slopades därför rätten för de danska bönderna att avdragsgillt byta ut hushållsmaskiner eller renovera bostäder. bestämdes att skattemyndigheterna skulle värdera bostadsförmånen efter bostadens räntevärde. Vi finner det angeläget att jordbrukets beskattningsregler klart skiljer mellan passivt ägande (för utarrendering) och aktivt jordbrukande. Det är viktigt att passivt ägda gårdar som ger mindre än halva årsinkomsten, blir beskattade som t.ex. sparkapital och aktier, till fulla dagsvärdet och med beräknad full ränta som inkomst, utan skattemässiga bostads- och fritidshusförmåner. Arrendatorers bostäder bör dessutom skattemässigt likställas med andra hyrda bostäder. Angeläget är också att beskattningen av jordbruk inte ger skuldfria och lågt skuldsatta ekonomiska fördelar som är till nackdel för nyetablering av kapitallösa ungdomar. Underbeskattning ger också incitament till passivt spannmålsjordbruk baserat helt på kemiteknik och överlåtelse av skötseln av gården till maskinstationer. Av antalet traktorer i svenskt jordbruk, ca 175 000, kan också dras slutsatsen att maskininköpen till stor del varit ett sätt att minska den beskattningsbara inkomsten. Pågående skatteutredningar måste se till att dessa blockeringar av utvecklingen neutraliseras till förmån för utvecklingen av rationella och konkurrenskraftiga jordbruk. Förslag: Nuvarande beskattningsregler vad gäller lantbrukets bostadsförmåner blir föremål för en översyn. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om behovet av en omläggning av den svenska jordbrukspolitiken. () () () ()