ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02L501 · 1989-01-17 00:00:00 — Motion till 1988/89:L501 av () Friköpsrätt vid historiskt arrende Utredningsbetänkandet, Friköp vid historiskt arrende (SOU 1986:52), visar att delar av landets jordbruksbefolkning lyder under s.k. historiskt betingade arrenden. Detta företrädesvis i . De aktuella jordbrukarna har aldrig givits rätt eller möjlighet till självägande p.g.a. omständigheter vilka har sin grund i beslut och bestämmelser vilka fattades i för länge sedan svunna epoker. De värden som finns i de aktuella arrendegårdarna har i hög grad skapats genom arrendatorernas eget arbete och den personliga kopplingen till gården är mycket stark genom boendet och jordbruksdriftens långsiktiga karaktär. Det är således de enskilda arrendatorernas omsorg och förhoppningar och för kommande generationers väl som ligger till grund för gårdarnas förbättringar och som verksamt bidragit till de nu aktuella värdena. Nutida jordbruksdrift kräver teknik som väver samman mark och byggnader med inventarier och utrustning på ett sätt som kan vålla tvister och rättsosäkerhet om ansvars- och ägandeförhållanden vid arrende. Friköpsrätten borde därför vara helt naturlig, i synnerhet som vanligt enskilt ägande ej berörs. Ingen fråntages någonting som vederbörande någonsin nyttjat eller är beroende av för sin utkomst. Historiskt betingat ägande av arrendegårdar måste ses som ett rent kapitalobjekt som blir ersatt med annat kapital vid friköp. Det skall noteras att det i genomfördes ett så gott som totalt avskaffande av arrendejordsägandet. Detta har inte visat sig innebära annat än fördelar. Det finns som vi ser det både jordbrukspolitiska, regionalpolitiska och medborgarrättsliga skäl för att friköp av ifrågavarande arrendegårdar skall få komma till stånd. Sedan gjort avgränsning i frågan till att omfatta historiskt arrende och uttalat sin förståelse för arrendatorernas insatser och strävan för en friköpsrätt, bör en lösning av frågan inte ånyo skjutas . Sedan utredningen lades fram har ytterligare motiv framkommit som talar för friköpsrätten till historiska arrenden. - upprop - Landsbygd 90 och kampanjen - Hela skall leva. - Den allt mera kritiska inställningen till passivt ägande och till långvarigt dödsboinnehav. - Allt flera tvister mellan arrendatorer och jordägare har fått avgöras i arrendenämnden och fastighetsdomstolar. Utan äganderätt kan inte landsbygdsbefolkningen värna sitt kulturarv eller 1988/89 L501-505 1 1988/89.3 sami. utveckla sina jordbruk och bygder. Avfolkning och tomma bygder har ibland Mot. blivit följden av historiskt betingade ägarkategoriers grepp över bygder och L501 befolkning på många håll i vårt land. Att hela skall leva har blivit ett vedertaget begrepp och en friköpsrätt för historiskt betingade arrenden synes väl överensstämma med denna anda. Lagstiftningen måste således vara sådan att den står i överensstämmelse med de förhållanden som räder i den tid vi nu lever. Den i betänkandet framlagda lagtexten bör vara vägledande. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att hos regeringen begär att lagförslag som ger rätt till friköp för jordbruksarrendatorer vid historiskt arrende framläggs.
mot · GC02L502 · 1989-01-23 00:00:00 — 1988/89 :L502 Ställföreträdare för dödsboägda fastigheter, m.m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Jo3 hemställs 1. att beslutar om sådan lagändring att ett dödsbo skall företrädas av en ställföreträdare, 2. att beslutar om sådan ändring av lagen om vissa samägda jordbruksfastigheter som föreslås i motionen. () () () () () () ()
mot · GC02L503 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:L503 av m.fl. (vpk) Friköp för s.k. historiska arrenden har en länge bortglömd samhällsgrupp gjort sig påmind inför svensk opinion: innehavarna av s k historiska arrenden. Den livaktiga arrendatorsföreningen i Villands härad i har flerfaldiga gånger uppvaktat regeringen. Arrendatorerna under Kobergs gods i har demonstrerat. Vårt lands offentliga myndigheter har försummat arrendatorernas problem. lever godsarrendatorerna i under förhållanden, som inte är acceptabla i ett modernt samhälle. Deras situation präglas av djup otrygghet. Det vanliga är att de har femårskontrakt, som speglar halvfeodala former av beroenden till jordägarna. Vissa försök har gjorts från statsmakterna att via arrendelagstiftningen stärka arrendatorernas ställning. I praktiken har dessa försök blivit i det närmaste verkningslösa, då arrendenämnder och andra myndigheter inte uppfattat eller brytt sig om de nya bestämmelserna. De stora jordägarnas makt över lokala myndigheter och domstolar har varit mycket seglivad. Det är en skamfläck för landet, att arrendatorerna måst finna sig i dessa förhållanden. Det är en orättvis behandling av en grupp människor, vars arbete betytt mycket för odling och social kultur i de bygder, där arrendesystem varit rådande. Arrendatorernas krav på möjlighet att friköpa jorden har bemötts med kallsinne från statsmakterna. Mer än ett årtiondes ständiga utredande har inte lett till lösning av frågan utan tycks ha varit ett medvetet förhalande - de stora jordägarna har kunnat påräkna en solid majoritet för sina sympatisörer i dessa utredningar. Godsägarnas övermod har i ett flertal fall lett till flagranta trakasserier mot arrendatorer. Med de mål statsmakterna proklamerat för landsbygdens och glesbygdernas överlevnad borde det vara en angelägen uppgift att medverka till att arrendatorerna kom på fri grund. Den frigörelse, som i flertalet civiliserade länder genomfördes redan med förra århundradets jordreformer väntar i vårt land fortfarande på sitt förverkligande. De meningslösa utredningarnas tid är förbi. Rättvisan och den samhälleliga anständigheten kräver nu handling. Landets justitiedepartement - som ägnat så mycken kraft åt att blanda in sig i tvivelaktiva affärer - borde nu sätta sig i rörelse för ett värdigare mål. Att genomföra friköpsrätt för arrendatorerna vore ett lämpligt sätt att rehabilitera sig. Mot bakgrund av det anförda hemställs L503 att beslutar, att hos regeringen begära, att förslag till lag om friköp för s.k. historiska arrenden framläggs. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · GC02L505 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:L505 av m.fl. (m) Inteckning av bostadsrätt Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Bo417 hemställs att hos regeringen begär förslag till författningsändring så att inteckning av bostadsrätt möjliggörs. () () () () gotab 16689, 1989
mot · GC02L603 · 1989-01-11 00:00:00 — Frihet från skadeståndsansvar gentemot brottsling Skadeståndslagen (SkL) innehåller de grundläggande reglerna för skyldigheten att utge skadestånd och därmed också rättigheten för den enskilde att få ersättning för åsamkade skador. Härutöver finns vissa speciella skadeståndsregler i andra författningar, exempelvis lagen om tillsyn av hundar. I gällande lagstiftning finns emellertid inte några särskilda regler för fall då en brottsling skadas i samband med utövandet av sin brottsliga handling. Däremot kan i sådana fall bestämmelserna i 6 kap 1 § SkL om jämkning av skadestånd tillämpas och då ända ned till noll om den skadelidande brottslingen själv uppsåtligen eller av grov vårdslöshet medverkar till skadan. På så sätt kan åstadkommas att brottslingen icke blir berättigad till skadestånd. En sådan metod är svårförståelig. Det naturliga tillvägagångssättet är att knyta an till en allmän rättsgrundsats av innehåll att en brottsling i normalfallet själv har att bära sin egen skada. Bristen på uttryckliga regler har dock lett till ett mycket oklart rättsläge (se , Om jämkning av skadestånd, 1982, s 205 ff., , Skadeståndsrätt, 1985, s. 105 och NJA 1973 s. 141) som inte sällan kommit att avvika från den allmänna rättsuppfattningen på området. Rättsläget måste nu klargöras genom lagstiftning. I SkL bör därför införas en bestämmelse av den innebörden att frihet från skadeståndsansvar skall föreligga i förhållande till den brottsling som skadas i samband med sitt utövande av en brottslig handling, som på icke ringa sätt kränkt någon annan person eller dennes rätt. Genom införandet av en sådan lagregel skulle rättsläget bli klarare och lagstiftningen bringas i samklang med det allmänna rättsmedvetandet. Det bör ankomma på regeringen att - i samband med redan planerad samlad översyn av skadeståndsreglerna - utarbeta och förelägga förslag till sådan lagändring. I anledning av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring i skadeståndslagen (1972:207) om frihet från skadeståndsansvar gentemot brottsling i enlighet med vad som anförs i motionen. gotab 16638, 1989
mot · GC02L604 · 1989-01-12 00:00:00 — Motion till 1988/89 :L604 av m.fl. (fp) Mot Skadeståndsansvaret vid myndighetsutövning /89 Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Ju804 hemställs att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att göra en översyn av det allmännas skadeståndsansvar vid myndighetsutövning som har vållat skada för företag och enskilda i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () () () () () () () 1 1988189.3 samt.
mot · GC02L605 · 1989-01-17 00:00:00 — Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Sk802 hemställs att hos regeringen begär förslag om skadeståndsregler enligt vad som anförts i motionen. () () Karl-Gös ta () () () ()
mot · GC02L606 · 1989-01-13 00:00:00 — Motion till 1988/89:L606 av m.fl. (c) Diabetikers rätt att teckna försäkring Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Sf224 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om diabetikers möjlighet att teckna försäkring. () ()
mot · GC02L608 · 1989-01-18 00:00:00 — Motion till 1988/89 :L608 av och (båda s) Obligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar Människor som drabbas av olyckor skyddas som regel av försäkring vad gäller den ekonomiska skadan som kan bli en följd av en olyckshändelse. För motorfordonstrafik på land föreligger t.ex. tvång att ha fordonet försäkrat. Vad gäller båttrafik finns inte motsvarande. Någon som helt oförskyllt råkar ut för en olycka på grund av sjötrafik drabbas förutom av det mänskliga lidande som ofta följer på olyckshändelser av ekonomiska svårigheter. Det finns exempel på där människor drabbats mycket hårt. som familjemedlemmar omkommit har den ekonomiska grunden för de överlevande helt raserats. Lag- och kulturutskotten har vid behandling av tidigare motioner med samma yrkande som , framhållit att det är angeläget att de som drabbas vid sjöolycka får fullgod ersättning. För att uppnå detta krävs obligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar. I årets budgetproposition bil. 4 redovisas att frågan om obligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar övervägs i nordiskt samarbete och att frågan diskuterats vid överläggningar . För varje båtsäsong som går utan att frågan om ansvarsförsäkring är löst, uppkommer risk att personer som drabbas av olyckor i samband med trafik med fritidsbåtar råkar i ekonomiska svårigheter förutom det personliga lidande som kan uppstå. Enligt vår uppfattning bör försäkringskravet omfatta registerpliktiga båtar samt i övrigt motordrivna båtar. Med den alltmer ökande trafiken med fritidsbåtar är det angeläget att frågan får en snar lösning oavsett om det går i nordiskt samarbete eller ej. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av ekonomiskt skydd för tredje man även vid sjöolyckor.
mot · GC02L609 · 1989-01-19 00:00:00 — 1988/89 :L609 av och (båda c) Patientförsäkringen har massmedia beskrivit en mängd olika fall, där en patient blivit felaktigt behandlad av läkare. I vissa fall har ersättning från patientförsäkringen utgått, i vissa fall inte. Av de beskrivna fallen att döma, finns inget grundskydd för människor som i vår sjukvård blir felbehandlade. Myndigheten åtnjuter större skydd än individen här liksom på flera andra områden. Det tycks som om samhället är i färd med att avveckla den välfärd som tidigare skapats. Ett skrämmande exempel är i , , som efter en fotbollsskada fick felaktig ryggmärgsbedövning inför en knäoperation. Misstaget innebär för , , att hon i princip är rörelsehandikappad och har svårt att gå. har erkänt felet, men patientförsäkringen betalar ändå inte ut. Motivet är att överläkarens medgivande inkommit . När patientförsäkringen utgår finns inget uttalat grundskydd, som innehåller rätt till nödvändig rehabilitering och till en rimlig ersättning. I massmedia har uppgivits att det enda som återstår för dem som hanterats ovarsamt av detta system, är civil rättegång. Skulle alla som varit inblandade i diskussioner kring felaktiga behandlingar helt plötsligt förstå att hjälp kan finnas genom civila rättegångar, torde våra domstolar snart översvämmas med sådana fall. Samhället har inte råd med en patientförsäkring som inte bidrar till att felaktigt behandlade patienter omgående får nödvändig hjälp. Det kostar mer sammantaget för samhället, än att få en snabb återanpassning av människor till arbete och något så när normal livsföring. skriver avtal med försäkringsbolagen om patientförsäkringen. Regeringen bör möjligt ta initiativ till diskussion med om en annan utformning av systemet med patientförsäkring så att människor åsamkas minsta möjliga lidande och samhället minsta möjliga kostnad. Med hänvisning till det anförda hemställs att ger regeringen i uppdrag att utvärdera och omarbeta systemet med patientförsäkring.
mot · GC02L610 · 1989-01-23 00:00:00 — av m.fl. (m, fp, c) Det allmännas skadeståndsansvar Skadestånd från staten för en ren förmögenhetsskada utgår enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen endast då felet av myndigheten begåtts under myndighetsutövning. Denna regel har tolkats snävt vilket inneburit att ett pressmeddelande utgivet av en myndighet inte betraktas som myndighetsutövning. Detta har bekräftats av en dom i högsta domstolen av den 20 juli 1987.1 denna dom fann domstolen enhälligt att förfar klart felaktigt genom det missvisande sätt på vilket provningsresultatet presenterades i pressmeddelandet. Domstolens majoritet fann emellertid att det inte var fråga om myndighetsutövning varför skadeståndstalan, trots den funna felaktigheten, ogillades. Bakgrunden i detta mål var att uppdrog åt statens provningsanstalt att prova och jämföra ett antal lackskyddsmedel för bilar. Några av dessa innehöll s.k. polymerer. När provningsresultaten förelåg utarbetade verket en rapport och i samband därmed ett pressmeddelande. Rubriken på pressmeddelandet var Miljonbelopp förbrukas på värdelösa bilvårdsmedel. I pressmeddelandet gjordes ett antal uttalanden om att särskilt de medel som innehöll polymerer inte motsvarade de kvalitetskrav som marknadsföringen rörande dessa syntes utlova osv. Innehållet i pressmeddelandet fick ett snabbt och starkt genomslag på marknaden. Ett företag vars polymerbaserade polermedel inte ens fanns med i undersökningen fick se sin avsättning kraftigt reducerad praktiskt taget över . När det sedan visade sig att uttalanden i pressmeddelandet grundats på felaktigt återgivande av provningsresultaten väckte företaget talan mot staten med stöd av skadeståndslagen med yrkande om skadestånd p.g.a. handlande. Genom begränsningarna i skadeståndslagen har området inom vilket den enskilde kan erhålla ersättning när en myndighet agerar felaktigt på ett allvarligt sätt inskränkts. Den skadelidande saknar ett adekvat medel mot överträdelser av den grundläggande rättviseprincip som 1 kap. 9 § RF ger uttryck åt. Enligt gällande rätt kan m.a.o. myndigheter generellt sett göra sig skyldiga till många slag av felaktigheter som inte föranleder ansvar eller skadestånd. Myndigheter kan begå felaktigheter. Att räkna med annat vore omänskligt. Men dessa felaktigheter kan åsamka den enskilde individen eller den juridiska personen stor ekonomisk skada. Därför måste det i skadeståndsla 1988/89 L610 Med stöd av det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ändringar i skadeståndslagen så att där fastslås att all verksamhet som med verkan mot tredje man utförs av en myndighet kan föranleda ersättning enligt skadeståndslagen. () () () () () () gen slås fast att all verksamhet som med verkan mot tredje man utförs av en myndighet kan föranleda ersättning enligt skadeståndslagen. Den av JK intagna hållningen (LU2 1988/89) till en utvidgning av begreppet myndighetsutövning innebär i princip att den enskilda individen har ytterst små möjligheter att erhålla ersättning vid verksamhet som med verkan mot tredje man utförts av en myndighet. En ståndpunkt som inte stämmer överens med behovet av stärkt rättssäkerhet för den enskilde.
mot · GC02L611 · 1989-01-19 00:00:00 — Enligt skadeståndslagen skall staten eller kommunen ersätta skada, som vållats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Den enskilde har emellertid en svag ställning i förhållande till den offentliga maktutövningen. Speciellt påtagligt är detta i skattesammanhang. Svensk lag är nämligen ytterst restriktiv i tillämpningen, då det gäller att tillerkänna offren för statlig försumlighet rätten till skadestånd. Detta visar senaste Alvgards-fallet. Ödesdigert felaktiga beslut har fattats beträffande en enskild medborgare, vars hela liv och verksamhet slagits i spillror därigenom. För detta skulle den förfördelade i kamp med det offentliga tillerkännas en allmosa på . Det är trots allt statens uppgift och ansvar att skydda medborgarna från brott, inte att utsätta dem för det. I allmänhetens ögon har staten självfallet i detta ärende det moraliska ansvaret, men det bör också självfallet vara rättsligt, om medborgarna ska kunna respektera lagen och de myndigheter, som tolkar och tillämpar den. Enligt gemene man måste brottsoffret hållas skadeslöst - i den utsträckning detta nu är möjligt - för de rättsövergrepp som han utsatts för. Om den nya skadeståndslagen skall hanteras på detta sätt, bör den självklart ändras, så att den sammanfaller med den allmänna rättsuppfattningen. Den nya justitieministern har onekligen också uttalat sitt stöd för principen, att medborgare, som drabbas av felaktiga beslut också bör ha rätt till skadestånd. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i skadeståndslagen, att risken för rättsövergrepp mot enskild person undanröjs i fall av den typ som relateras i motionen.
mot · GC02L612 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89:L612 Statens skadeståndsansvar vid felaktig myndighetsutövning Frågan om statens skadeståndsansvar för fel eller försummelse har varit föremål för en livlig debatt både i pressen och . Orsaken är bl a uppmärksammade fall då enskilda drabbats på grund av fel eller försummelse av någon myndighet utan att erhålla ekonomisk gottgörelse eller fått en löjligt liten ekonomisk kompensation. Ingen myndighet kan vara perfekt. Fel och misstag kan begås. Men det är då i ett rättssamhälle av yttersta vikt att den förfördelade inte bara får upprättelse utan också skälig ersättning. Så är långtifrån alltid fallet. Den nuvarande skadeståndslagen försätter ofta den enskilde i underläge gentemot staten. Skadeståndsrätten omgärdas med så många förbehåll och reservationer att den ibland blir illusorisk. Bristerna är särskilt allvarliga då människor på felaktiga grunder berövats sin frihet genom gripande, anhållande eller häktning. Många oskyldigt drabbade får alls ingen ersättning. Andra ersätts med några futtiga tusenlappar sedan de felaktigt berövats sin frihet under veckor eller månader. Sådana förhållanden är inte värdiga en rättsstat. En översyn av skadeståndslagen bör komma till stånd och den bör ske under parlamentarisk medverkan. Med anledning av det anförda hemställs att begär att regeringen tillsätter en utredning med uppgift att se över reglerna om statens skadeståndsansvar. (vpk) (vpk)
mot · GC02L614 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:L614 av m.fl. (m) Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:K222 hemställs att hos regeringen begär utredning om införande av ökad rätt till skadestånd från det allmänna vid felaktig myndighetsutövning. () () () 1 1988/89.3 sami.
mot · GC02L615 · 1989-01-24 00:00:00 — av och (båda s) Obligatorisk ansvarsförsäkring för ägare till fritidsbåtar Vi har ett stort antal fritidsbåtar i . Det finns bland dessa många som är stora och tunga och det finns andra som är mindre och lätta, men med kraftiga motorer som ger höga farter. Även om båtarna framförs av kunniga förare, som tar hänsyn till omgivningen och till andra som vistas på sjön eller på bryggor och vid stränder, kan olyckor inträffa. Och det kan vara olyckor som båten eller dess förare trots allt kan anses vara skyldiga till. Alla som framför fritidsbåtar gör det inte heller alltid med den hänsyn till andra, med det omdöme som krävs eller med den kunskap som vore önskvärd; oskickligt eller slarvigt beteende, för hög fart med en båt med för föraren alltför stark motor eller för stor, tung och svårmanövrerad båt med en alltför lätt förare. I motsats till vad som gäller för framförande av fordon på land och i vägtrafiken saknas krav på obligatorisk försäkring på fordonet till sjössbåten. De flesta båtägare har redan försäkring som täcker skador på tredje man, något liknande den obligatoriska fordonsförsäkringen. Men alla är tyvärr inte lika förutseende och det är kanske just bland dessa de finns som främst borde ha löst en sådan försäkring - till gagn för omgivningen. Skador i form av skada på person, allvarliga sådana - även med dödlig utgång - har skett i samband med olyckor, orsakade av fritidsbåt. Materiella skador har orsakats och inte heller sådana kommer vi framöver ifrån. Vid såväl inträffade personskador som dödsfall och materiella skador har skadelidande eller efterlevande inte alltid fått ut den ersättning som skulle ha utgått vid exempelvis trafikolycka med fordon på väg. Det har berott på att försäkring saknats och att den vållande och ansvarige saknat möjlighet att betala för det han åsamkat en oskyldig medmänniska. Vi anser att obligatorisk ansvarsförsäkring bör införas för fritidsbåtar. Sådan försäkring bör likt bestämmelser i trafikskadelagen gälla för personskador och för skador som orsakas på annans egendom. Försäkringen bör omfatta båtar över viss storlek samt båtar med motor överstigande viss effekt. Regler som anges i bestämmelserna för båtregistrering kunde vara en lämplig gräns. Med hänvisning till det anförda hemställs L615 att hos regeringen begär förslag om införande av obligatorisk försäkring för fritidsbåtar i enlighet med vad som anförts i motionen. () () 1* 1988/89.
mot · GC02L616 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:L616 Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Jo797 hemställs att hos regeringen begär förslag till en obligatorisk ansvarsförsäkring för kemikalier. () () () () () ()
mot · GC02L617 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89 :L617 av och (båda c) Diabetikers rätt att teckna personförsäkring Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Sf311 hemställs att hos regeringen begär åtgärder som innebär att diabetiker ges möjlighet att teckna sjuk- och olycksfallsförsäkringar med samma förutsättningar som andra i linje med vad som anförts i motionen.
mot · GC02L618 · 1989-01-24 00:00:00 — av m.fl. (m) Föräldrars skadeståndsansvar Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Ju810 hemställs att hos regeringen begär utredning angående föräldrars skadeståndsansvar på sätt som anges i motionen. () () () () () () () ()