mot · GC02So255 · 1989-01-23 00:00:00 — Det är viktigt att sådan utveckling får fortsatt kraftigt stöd, som samarbete bör sökas med andra länder som också har eller kan ta fram kvalificerad teknik. Ännu har dock mycket litet av den nya teknikens alla möjligheter tagits i bruk. På vissa områden finns lösningar som kan tas fram relativt snabbt, på andra kan vi bara ana möjligheterna. Bristande kunskap och fantasi gör att det kommer att ta tid att få fram lösningar. Systematiskt och tålmodigt arbete kommer dock efterhand att ge goda resultat. Ett exempel på ett sådant systematiskt angreppssätt är . TUFFA står för Teknikupphandling för funktionshindrade i arbetsliv och skola. Projektet har en bred ansats och syftar till att ta fram nya tekniska hjälpmedel för arbetshandikappade och för handikappade elever i skolan. Projektets resultat skall omsättas i intressanta och varaktiga arbetstillfällen för olika grupper av handikappade och personligt utvecklande pedagogiska miljöer för skolelever i olika stadier. Genom att projektet avser både skolan och arbetslivet finns också förutsättningar att underlätta övergången till arbete för de handikappade elever som lämnar skolan. /89 disponerade AMS 20 milj.kr. för avancerade datorbaserade hjälpmedel. Ett avtal har tecknats med en leverantör inom ramen för . Avtalet innebär att leverantören åtar sig att ta fram 2 000 arbetsplatsutrustningar för arbetshandikappade. För att klara av denna utveckling beräknar AMS kostnaden för datorbaserade arbetshjälpmedel till 61 milj.kr. Vi menar att arbetsmarknaden kan öppna sig för människor med handikapp med hjälp av modern teknik - en arbetsmarknad där de inte behöver känna sig handikappade. yrkar därför att AMS får det begärda medelstillskottet, vilket innebär en ökning av det av regeringen föreslagna anslaget med 28,5 milj.kr. En handikappad är oftast mer beroende av god bostadsstandard än andra därför att han/hon tillbringar mer av sin tid i bostaden. Det kräver att bostaden är genomtänkt, planerad och anpassad efter den boendes behov. Men huvuddelen av vårt bostadsbestånd, både vad gäller småhus och flerfamiljsbostäder, är otillgängliga från handikappsynpunkt. Utvecklingen mot ökad tillgänglighet går oacceptabelt långsamt. Bostaden och dess miljö har en avgörande betydelse för handikappades möjligheter att delta i samhällslivet. Bostadsmiljön skall stimulera till aktiviteter i och utanför bostaden. Behovet av anpassning och tillgänglighet får inte stanna vid bostaden och det hus den är inrymd i. Man skall i största möjliga utsträckning kunna förflytta sig utomhus i närmiljön, vilket betyder att inte annat än oundgängliga trappsteg bör finnas, marken bör vara hårdgjord på lokalvägar och stigar, och eventuella bilhinder utformade så att man kan passera med en rullstol. Lägenheter och bostadsområden måste planeras med hänsyn till människor med handikapp. Enligt omsorgslagen har vissa handikappade givits laglig rätt till eget boende eller gruppboende. Det är landstingen som skall sörja för att lämpliga bostäder finns tillgängliga. Det är viktigt att landstingen ser till att barn med funktionsnedsättningar kan flytta hemifrån vid samma ålder som andra barn. Detta måste ske på ett sådant sätt att både föräldrar och barn kan känna sig trygga. Utgångspunkten måste vara att erbjuda handikappade vanliga bostäder som är utformade utifrån varje människas behov. Vid planeringen av handikappades boende måste risken för isolering uppmärksammas. Bland annat därför kan kollektiva boendeformer vara ett bra alternativ och möjligheten till sådant boende skall finnas för dem som så önskar. Det kollektiva boendet kan utformas som en grupp privata bostäder kring vissa gemensamma utrymmmen. Bostaden skall planeras för flexibel användning så att den lätt kan anpassas efter nya behov. Staten ger bidrag till installationer för att öka tillgängligheten. Ett exempel på detta utgör installationen av hissar. Kostnaderna för hissinstallationer har minskat genom att hissar som är ändamålsenliga för äldre hus har utvecklats. Trots detta utnyttjas inte det statliga hissbidraget i den utsträckning som vore önskvärt. Varje människas rätt att vara oberoende, att själv bestämma över sitt liv, är en liberal grundtanke. Principen måste omfatta även människor med handikapp. Därför bör en viktig utgångspunkt för handikappolitiken vara att på olika områden undanröja de hinder som gör att handikappade har begränsat inflytande över sitt eget liv. Att få bestämma själv Den nuvarande uppsplittringen i olika kommun- och landstingstjänster såsom hemtjänst, ledsagarservice, hemsjukvård, objektanställning o.d. medför en stor mängd kontakter med olika personal, telefontider och regler som inskränker den hjälpbehövandes möjligheter att gestalta sitt eget liv. Ett intressant försök att skapa alternativ till och öka valfriheten för människor med funktionshinder startades inom ramen för det s.k. . Jag fick ett människovärdigt liv med STIL (), säger en medlem i föreningen i en intervju. Projektet innebär att de resurser som används till hemtjänst, ledsagarservice, arbetsbiträde osv. läggs i en pott och disponeras av den funktionshindrade för anställning av assistenter. Därmed ges den handikappade möjlighet att själv bestämma över servicen och hur den utformas. Systemet med personliga assistenter är från liberala utgångspunkter mycket tilltalande. Den enskilde får möjlighet att själv forma sin vardag. Självständighet och rörelsefrihet ökar. Beroendet av myndigheter och stela rutiner blir mindre. ligger helt i linje med ambition att förbättra livsbetingelserna för dem som lever i det glömda . Projektet bör uppmuntras och följas med intresse. När erfarenheterna och kunskapen om systemet blivit större bör en utvidgning av systemet ske. bör alla som önskar få möjlighet att med bidrag själv anställa sina assistenter. Ett nytt och bättre bilstöd till handikappade har diskuterats . Regeringen lade fram ett förslag som antogs av och gäller fr.o.m. . Handläggningen har flyttats från länsarbetsnämnden till . De nya reglerna innebär bl.a. att även handikappade som inte förvärvsarbetar eller genomgår utbildning nu får möjlighet att erhålla bilstöd. denna grupp gäller dock att de inte får förnyat bilstöd efter . Motsvarande begränsning finns inte för dem som fått bilstöd på grund av arbete eller studier och som sedan får förtidspension. De kan få förnyat stöd tills de fyller . En sådan skillnad mellan de olika grupperna är enligt mening inte motiverad. Vi anser att även förtidspensionärer som aldrig kommit ut på arbetsmarknaden och som har erhållit bilstöd skall få förnyat bilstöd . För denna grupp gäller nu också att de själva måste kunna köra bilen. Alternativet för dessa handikappade är färdtjänst, vilket i många fall kan visa sigvara mer kostnadskrävande än egen bil körd av annan person. anser därför att det skall vara möjligt att göra undantag från kravet på eget körkort för att erhålla bilstöd om man kan bedöma att detta innebär lägre kostnader än färdtjänst. Regeringen bör ges i uppdrag att återkomma till med förslag i ämnet. Vi föreslår att 10 milj.kr. reserveras för att göra detta möjligt. bör kravet på eget körkort helt slopas. Det nya bilstödet administreras, som sagts, av . har det visat sig att har hårdare regler än vad länsarbetsnämnderna hade, vilket medfört att vissa grupper kommit att ställas utanför. Med hänsyn till att man flyttat över administrationen från ett verk till ett annat bör en uppföljning göras för att se vilka förändringar i bedömning som skett. Även med ett utökat bilstöd och en handikappanpassad kollektivtrafik kommer en väl fungerande färdtjänst alltid att behövas. Färdtjänsten utgår enligt som bistånd. Detta är ett föråldrat synsätt. Enligt vår mening bör färdtjänsten vara en naturlig del av kollektivtrafiken. Färdtjänsttillstånd skall ges till dem som på grund av funktionsnedsättning inte kan använda sig av allmänna kommunikationer. Uppnådd pensionsålder ger således ej automatisk rätt till färdtjänst. utgår statsbidrag till kommunerna i procent av deras bidragsberättigade kostnader. är ansvarig för tillsyn och utger tillämpningsföreskrifter. Dessa föreskrifter är oklara och olika tolkningar kan göras om vilka personer och resor som kan anses statsbidragsberättigade. har i en revisionsrapport föreslagit alternativ till dagens statsbidragsregler. Vi anser att regeringen skyndsamt bör behandla rapporten och lägga fram nytt förslag till statsbidragsregler så att resandet för människor med funktionsnedsättningar blir jämlikt med icke handikappades. När en handikappad skall resa över kommun- och länsgräns gäller andra regler än inom dessa gränser. Riksfärdtjänsten har varit utsatt för en massiv kritik från brukarna. har TPR gjort en utredning angående den framtida färdtjänsten, vilken lämnades till . Den beställningscentral, som hade hand om direktresor med taxi och specialfordon, har upphört att fungera. Därför har kommunerna erbjudits att själva utfärda kreditbevisen för dessa resor. Det har fallit mycket väl ut och handläggningstiderna har förkortats väsentligt. Detta är dock ingen permanent lösning. När nya bestämmelser för färdtjänst, såväl kommunal-, som läns- och riksfärdtjänst, utformas måste de vara så flexibla att de underlättar för såväl handläggare som brukare. Man måste uppmärksamma de regionala skillnaderna i landet. Det som passar bra i kanske inte alls är bra i glesbygdskommuner. Färdtjänstbevis för riksfärdtjänst måste ibland sökas för varje resa, ibland en gång . Detta skapar onödig irritation och byråkrati. När man ansöker om färdtjänst måste läkarintyg bifogas. Av detta framgår om handikappet är varaktigt. Om så är fallet bör beviset gälla generellt. Det är önskvärt att handikappade i så stor utsträckning som möjligt kan utnyttja den vanliga kollektivtrafiken. Det finns dock stora hinder för detta. beslutade därför 1979 att kollektivtrafiken skall handikappanpassas under en tioårsperiod.Nu har löpt ut och mycket lite har hänt. I lagen om handikappanpassning av kollektivtrafiken sägs bl.a. att handikappades särskilda behov så långt det är möjligt skall tillgodoses. Det är i många fall att föredra att handikappade människor kan använda den allmänna kollektivtrafiken i stället för färdtjänsten. Det ger den handikappade ökad frihet och blir billigare. Som en följd av detta riksdagsbeslut har transportrådet utfärdat föreskrifter. De framsteg som gjorts är dock otillräckliga. Några nämnvärda åtgärder för att t.ex. göra det möjligt för rullstolsburna handikappade att åka buss eller tåg har inte genomförts. En av orsakerna till detta kan enligt en rapport från bero på att de specialdestinerade bidragen till kan motverka andra åtgärder som underlättar handikappades förflyttning, t.ex. anpassning av kollektiva färdmedel. Erfarenheter från andra länder, bl.a. , och , visar att det finns tekniska lösningar som gör det möjligt även för rullstolsburna handikappade att åka kollektivt. I samband med det trafikpolitiska beslutet avsattes medel för bidrag till investeringar för att öka handikappanpassningen i lokal och regional kollektivtrafik. Medlen anvisades engångsvis, och transportrådet håller på med att bearbeta projektansökningarna från trafikhuvudmännen. Mot bakgrund av behoven gör vi bedömningen att insatserna för handikappanpassning bör fortsätta utöver vad ovan nämnda engångsanslag medger. Vi föreslår därför att ytterligare 50 milj.kr. reserveras på anslag B4. Byggande av länstrafikanläggningar, för fortsatta satsningar i syfte att öka handikappanpassningen och tillgängligheten i lokal och regional kollektivtrafik. Genom beslutet om engångsanslag till trafikhuvudmännen skapas incita ment för handikappsatsningar inom den lokala och regionala kollektivtrafiken. Det är emellertid uppenbart att behov föreligger även när det gäller övrig kollektivtrafik. Bland annat har det pekats på behov av handikappanpassning i vissa av SJ:s äldre vagnar. Det trafikpolitiska beslutet innebar att trafikanordnarna förutsattes verka på marknadsmässiga villkor. skall det allmänna på olika sätt verka för att sociala, miljömässiga och andra hänsyn präglar kommunikationerna. En sådan aspekt är utan tvivel handikappolitiken. Enligt vår mening krävs därför att regeringen ser över möjligheterna för mer allmänna system av stimulanser för handikappanpassning. Det ovan beskrivna bidraget till lokal och regional kollektivtrafik kan här ses som ett första steg. Brister i miljön och omgivningen förvärrar handikappet och gör livet besvärligt. Men allt fler av dessa svårigheter kan kompenseras med tekniska hjälpmedel. finns dock problem med hjälpmedelsförsörjningen i flera landsting. Det har förekommit att handikappade har blivit ordinerade ett visst hjälpmedel men inte fått det därför att hjälpmedelsanslaget redan varit slut. Man har då gett besked att den handikappade får vänta till nästa budgetperiod för att kunna få sitt hjälpmedel. Ingen blir ordinerad hjälpmedel som inte behöver det. När ordinationen ges är behovet oftast redan akut. Därför är det orimligt med de långa väntetider som ibland förekommer innan den behövande kan få sitt hjälpmedel. Tekniska hjälpmedel är helt avgörande för en handikappad människas livskvalitet. Det måste vara lika självklart att få hjälpmedel som att få medicin. Målsättningen måste vara att hjälpmedel skall kompensera funktionsnedsättningen så att den handikappade kan leva ett så normalt liv som möjligt. Problemen är störst då det gäller dyra hjälpmedel t.ex. rullstolar. Men även personligt utprovade hjälpmedel som barn och ungdomar växer ur har ibland visat sig svåra att få ersatta. Det utgår statsbidrag till landstingen för hjälpmedel till handikappade. I förhandlingarna mellan staten och landstingen måste statsmakterna betona vikten av en tillfredsställande försörjning av hjälpmedel. Många hjälpmedel är dock gjorda för användning på institutioner och blir därför otympliga för hemmabruk. Här behövs forskningsinsatser för framtagande av smidigare och mera lätthanterliga hjälpmedel. Med rehabilitering menas alla åtgärder som syftar till att ersätta, förbättra eller helst återställa kroppsfunktioner som försämrats genom sjukdom eller annan skada. Genom exempelvis träning skall man försöka återfå största möjliga fysiska, psykiska eller sociala funktionsnivå. All rehabilitering måste utgå från den handikappades individuella behov och förutsättningar och ta hänsyn också till förmågan att fungera i samhället. Alla handikappade som är i behov av behandling måste få det oavsett om möjlighet till förbättring föreligger eller om det endast är fråga om bibehållande av funktioner. Den handikappade skall betraktas som en självklar medlem av behandlingsteamet. Många handikappade behöver vid sidan om en kontinuerlig rörelseträning regelbundna intensivperioder på rehabiliteringsklinik med möjlighet till sjukgymnastik och genomgång av hjälpmedel. Medicinsk rehabilitering skall sättas in så snart det akuta sjukdomsskedet är över och bestå av åtgärder för att motverka kvarstående funktionsnedsättningar. Rehabilitering kan också vara social och yrkesinriktad och avse exempelvis bostads- och arbetsplatsanpassning, studierådgivning, arbetsträning m.m. Men också inom det medicinska rehabiliteringsområdet finns det stora brister. Nio landsting saknar egen medicinsk rehabilitering och det finns bara 80 vårdplatser för neurologisk rehabilitering i landstingens egen regi. kämpar flera utanför landstingen stående rehabiliteringskliniker med problem därför att landstingen inte har resurser för utomläns- och utlandsvård. Rehabiliteringsberedningen lämnade sitt betänkande . Den har arbetat och betänkandet skall nu remissbehandlas. Vi vill dock nämna två områden i betänkandet som vi anser vara viktiga. I betänkandet föreslås bl.a. att unga handikappade under vissa förutsättning skall få rehabiliteringsersättning i stället för förtidspension. Detta anser vi vara ett steg i rätt riktning. Vidare sägs att det finns skäl för att de som är sysselsatta inom skall få lön i stället för pension för den tid som de arbetar. får anställda inom lön istället för pension i förhållande till den faktiska arbetsprestationen. Det är positivt om den handikappade kan få lön på ett sätt som i så hög grad som möjligt överensstämmer med ersättningssätten för icke-handikappade arbetstagare. Habilitering avser åtgärder för att barn, som från födsel eller unga år på grund av sjukdom eller skada behöver anpassning, så långt handikappet tillåter skall kunna fungera normalt, fysiskt, psykiskt och socialt. Habilitering betyder således att utveckla en förmåga som inte funnits. Insatserna kan vara olika som t ex sjukgymnastik och stöd från logopeder, psykologer, arbetsterapeuter, läkare etc. Genom att dessa resurser samordnas når man dels bättre kvalitet, dels slippér föräldrarna och barnet ha kontakt med många olika instanser som kanske är belägna långt från varandra. anser att det är väsentligt att en ökad samordning av barnhabilitering kommer till stånd. Att få barn med handikapp medför stora påfrestningar för familjen. Det är oerhört angeläget att båda föräldrarna får möjlighet att ta lika stor del i Det anordnas ofta speciella kurser för föräldrar till barn med någon funktionsnedsättning. Att båda föräldrarna ges tillfälle delta vid dessa kurser är av stor betydelse för att de skall lära sig att på bästa sätt stimulera barnets utveckling, men också för att de skall stödja och hjälpa varandra i en svår livssituation. Detsamma gäller också andra typer av habiliteringsinsatser som sjukgymnastik och stöd från logopeder, psykologer, arbetsterapeuter etc. Att båda föräldrarna kan vara med är av största vikt för att de skall kunna följa upp och fortsätta träningen hemma. Även vuxna handikappade har behov av en samordnad habilitering. upphör inskrivningen i den samordnade habiliteringen . Detta är dock en känslig fas när den unge handikappade skall flytta ut till eget boende och skapa sig en egen tillvaro och identitet. Här kan en samordnad vuxenhabilitering göra stora insatser med praktiskt och psykologiskt stöd. Därför bör en samordnad habilitering också erbjudas vuxna. Hjärnskador är en icke ovanlig konsekvens av såväl olycksfall som sjukdomar i centrala nervsystemet. Den sjukvård vi har i innebär att vi ofta kan rädda livet på personer med svåra skallskador. Däremot finns stora brister när det gäller diagnostik och rehabilitering. Det gäller särskilt sådana skador som leder till kognitiva störningar, t.ex. koncentrationsproblem och bristande språkfunktioner. Om diagnostiken är bristfällig är det också svårt att sätta in adekvata åtgärder. Enligt vår mening finns det starka skäl att efter förebild från andra länder i inrätta ett eller flera centra för diagnostik och rehabilitering av särskilt svårdiagnostiserade hjärnskador. Sannolikt bör ett sådant center förläggas i anslutning till någon universitetsklinik där mycket av kunskaper, erfarenheter och teknisk utrustning redan finns. Vi vill understryka betydelsen av att psykologer och logopeder, vid sidan om den medicinska personalen, finns med i ett sådant här sammanhang. Vi föreslår att medel anvisas för inrättande av ett center för diagnostik och rehabilitering av vissa svårdiagnostiserade hjärnskador. Det får ankomma på regeringen att närmare överväga huvudmannaskaps- och övriga organisationsfrågor i sammanhanget. I omsorgslagen tillförsäkras psykiskt utvecklingsstörda, personer som p.g.a. hjärnskada, föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, har fått ett betydande och bestående begåvningshandikapp samt personer med barnpsykoser rätt till vissa särskilda omsorger. Lagen ger bl.a. rätt till rådgivning och personligt stöd samt daglig verksamhet för dem som inte arbetar eller utbildar sig. Vidare ger lagen psykiskt utvecklingsstörda barn rätt till korttidsvistelse utanför det egna hemmet och bostad i familjehem eller elevhem. Vuxna har rätt till boende i gruppbostad om de inte kan bo helt Tillhandahåller samhället inte särskilda omsorger kan beslutet överklagas. Personkretsen i den nya omsorgslagen är begränsad i förhållande till det förslag som omsorgskommittén lade fram . Där föreslogs att alla handikappade barn och ungdomar som är i behov av särskilda omsorger skulle omfattas av lagen och skulle ha en garanterad rätt till dessa omsorger. delar denna uppfattning. Den kritik som riktades mot regeringen för att inte personkretsen utvidgades ledde till att regeringen tillsatte en arbetsgrupp för att överväga en ytterligare utvidgning. Arbetsgruppens uppgifter har övertagits av den kommitté som är tillsatt att utreda samhällets stöd till människor med funktionshinder. Kommittén skall bedöma behovet av omsorger för andra grupper av handikappade barn och ungdomar än dem som omfattas av omsorgslagen. har, efter motioner från , ända sedan omsorgslagen trädde i kraft påpekat att arbetet med att föreslå en vidgad personkrets bör bedrivas skyndsamt. Utskottet har vidare anfört att alla handikappade barn och ungdomar borde ges samma stöd som de grupper som berörs av omsorgslagen. Med anledning av att frågan hänsköts till den nytillsatta handikapputredningen poängterade socialutskottet att frågan måste dock bringas till en snar lösning. Det ansåg vidare att utredningen borde lämna ett delförslag i ifrågavarande del. Att frågans lösning dragit ut så är mycket beklagligt. Regeringen bör därför ge utredningen i uppdrag att presentera ett förslag i denna del. Handikapporganisationerna har en avgörande betydelse för utvecklingen av synen på handikapp och handikappsfrågor. Deras verksamhet är ovärderlig för de handikappades möjligheter i ett samhälle statt i snabb utveckling. Handikapporganisationerna har höga merkostnader för sin verksamhet därför att många av de personer de organiserar har olika slag av funktionshinder. Innevarande budgetår har 29 organisationer erhållit statligt stöd. Vi vet att det också finns ett antal nya handikapporganisationer som söker stöd men som av olika anledningar inte fått något. I budgetpropositionen föreslås en ökning av organisationsstödet med drygt 8 milj.kr. Denna ökning anser statsrådet gör det möjligt för nya organisationer att få stöd. Det innebär att de organisationer som fått statligt bidrag inte kommer att få någon nämnvärd höjning trots att kostnaderna för verksamheten ökat. Vi anser därför inte denna höjning tillräcklig för att handikapporganisationerna skall ges reella möjligheter att driva sin verksamhet. Vi föreslår ytterligare 20 milj.kr. i bidrag till handikapporganisationer. En utredning är tillsatt att se över samhällets stöd till människor med funktionshinder. Tyvärr, har denna utredning fått s k O-direktiv, d.v.s. eventuella förslag från utredningen skall finansieras genom besparingar inom utredningens område eller närliggande områden. Detta är mycket beklagligt med anledning av de angelägna områden kommittén är satt att utreda. har länge drivit kravet att ökade resurser måste tillföras handikappolitiken. har detta skett genom att vi direkt pekat på de omprioriteringar som enligt vår bedömning måste göras. Regeringen för också ett prioriteringsresonemang, men ett som vi anser vara sämre: alla förbättringar för handikappade måste betalas av de handikappade själva! Utredningsdirektiven måste enligt uppfattning ändras så att det blir möjligt att föreslå ökade resurser till handikappområdet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående handikappades möjlighet att få personliga assistenter, [att beslutar om en ändring av beräkningsgrunden för vårdbidrag så att det utgår med 2,5 basbelopp vid helt vårdbidrag, '] [att för /90 på anslag C 3. Vårdbidrag för handikappade barn anslår ytterligare 191 milj.kr., dvs. [att hos regeringen begär förslag till ett system där ATP-poäng beräknas på grundval av hela det vårdbidrag som utgår,1 ] [att beslutar att slopa 90-dagarsgränsen för tillfällig föräldrapenning för de i motionen nämnda familjerna,1]