mot · GD02Jo7 · 1989-11-16 00:00:00 — Motion till 1989/90:Jo7 med anledning av skrivelse 1989/90:45 om ett nytt avgiftssystem inom livsmedelskontrollen Avgifter för godkännande av livsmedelslokaler Det finns goda skäl för kommunerna att ta ut vissa avgifter för den offentliga livsmedelskontrollen. Ett, enligt min mening det tyngsta, kan vara vid själva tillståndsgivningen. Processen vid etablering av nya rörelser och lokaler är oftast mycket tidskrävande, med många och långa diskussioner med byggherrar, arkitekter, företagare och andra myndigheter. Vanligtvis krävs också flera besiktningar. Därför är det rimligt att en särskild avgift tas ut vid all tillståndsgivning för såväl små som stora företag. Principerna för ett nytt avgiftssystem Principen att Avgiften skall avvägas så att den motsvarar kontrollkostnaden för företaget är bra om med företag förstås charkuterifabriker och andra livsmedelstillverkare. i kommunerna är emellertid servicebutiker, caféer, kiosker, gatukök, daghemskök och liknande. Dessa skall enligt förslaget betala /år för provtagning och kontroll. Men vad är det man skall ta prov på? Här är fråga om förpackade varor eller halvfabrikat, som kontrolleras hos tillverkaren eller förpackaren. finns möjlighet att hos dessa företag ta ut prover till en kostnad motsvarande två bakteriologiska analyser . Om man bortser från provtagningsmomentet är ju kontrollen av hygieniska lokaler t. ex. frisörer, solarier, lokaler för motion och sjukgymnastik liknande dem i livsmedelssammanhang, men av de förra tas ingen avgift ut, inte heller för tillsynen av offentliga lokaler. Ändå bör syftet vara detsamma: att skydda medborgarna från att komma till skada. Det är bra att livsmedelsverkets roll förstärks, men detta skall inte betalas via kommunerna. Jag ifrågasätter visheten i: 284 (kommuner) multiplicerat med (ett antal bokföringstimmar + transaktionskostnader + registreringskostnader hos livsmedelsverket). SLV:s verksamhet bör lämpligen finansieras genom att de 9 milj. regleras vid den årliga skatteöverenskommelsen mellan staten och kommunerna. 1989/90 Jo7 detaljhandel, förp. Detta visar att de som får betala den utökade kontrollen är de s. k. servicebutikerna. Varje butik skall betala för provtagning och kontroll. Detta motsvarar enligt SLV:s utredning kostnaden för två fullständiga mikrobiologiska undersökningar, exkl. moms. utförs detta hos MHN-lab för . SVELAG och KM-lab tar ca . Bättre livsmedelskontroll kan inte köpas för pengar. I stället borde indelningen göras i likhet med den för tillsynen enligt miljöskyddslagen. Stor industri - hög, fast avgift Mindre industri - lägre, fast avgift Liten industri - timtaxa Låt varje kommun betala för de tjänster de utnyttjar hos livsmedelsverket. Övriga SLV-bidrag får finansieras med skattepengar. Med anledning av det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om principerna för ett nytt avgiftssystem, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om överföring av pengar från kommunerna till LMV. 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om gruppindelning. Indelningen av kontrollobjekt i olika avgiftsgrupper Om de nya avgifterna likväl skulle anses nödvändiga ifrågasätter jag starkt den indelning som gjorts. Jag har full förståelse för de remissinstanser som anser fördelningen orättfärdig eftersom det totala kontrollbehovet skall styra avgiftsuttaget. I livsmedelsverkets utredning redovisas kostnadsfördelningen mellan de olika grupperna.