ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02So525 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:So525 Urval för viss sjukvård Den medicinska forskningens snabba utveckling ställer samhället och individen inför etiska och ekonomiska problem bl.a. när det gäller frågan om att ge det ökande antalet äldre en fullvärdig omsorg. Dessa problem har delvis uppmärksammats i debatten och behovet av en mera ingående analys har kommit till uttryck genom att etiska nämnder inrättats i olika forskningssammanhang. är ett annat exempel på hur de etiska problemen tränger sig på. Bland de många frågor som har aktualiserats och kräver en allsidig bearbetning innan beslut fattas vill jag särskilt peka på frågan om huruvida ett urval av personer för en viss vård är etiskt försvarbart och om så är fallet efter vilka principer ett urval kan göras. Frågan är alltså dels om samhället över huvud bör försätta sig i sådana situationer där urvalsbeslut behöver göras, dels - om så blir fallet - efter vilka principer prioriteringar skall göras, om vård och behandling inte räcker till alla behövande. Situationer där ett urval sker finns t.ex. vid transplantationer av hjärtan, av njurar och av andra organ. Efter vilka principer skall ett urval ske, om det nu måste ske? Det är betydligt lättare att ange principer, etiskt motbjudande, efter vilka ett urval inte bör ske. Här följer några exempel. - Viss ekonomisk styrka: de som har mest pengar får bäst vård eller viss vård över huvud taget. - Viss sjukdom: de som har en för tillfället medicinskt intressant sjukdom får mest uppmärksamhet och resurser medan åkommor som tilldrar sig mindre medicinsk uppmärksamhet blir lågt prioriterade. - Viss förpliktelse uppfylld: bara de som själva har medgivit transplantation av egna kroppsorgan får vid behov förmånen av transplantation. Aktuella svenska undersökningar om värderingen av människovärdet visar att en klar majoritet av de tillfrågade vid urvalssituationer är beredda att gradera människors värde efter en viss värdeskala. Äldre, barnlösa, utlänningar och personer som slarvat med sin hälsa blir lågt prioriterade. Frågan är vart ett sådant synsätt kan komma att leda om samhället sätts på allt hårdare prov med nya urvalsbehov. Vad innebär i ett sådant sammanhang etiska principer om människovärde, likavärde, rättvisa etc.? Vilka slutsatser av såväl etisk som praktisk art kan dragas? En slutsats kan man emellertid redan nu dra. Hithörande frågor behöver bli föremål för ingående etisk bearbetning. Eftersom dagens situation reser påträngande etiska frågor skulle det vara ovärdigt vårt samhälle att inte klart och medvetet formulera problemet och sedan söka ett svar präglat av Mot. 1988/89 de bärande värden som vårt samhälle vill hävda. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär initiativ för en etisk debatt om val- och urvalsfrågor i sjukvården enligt det anförda.
mot · GC02So527 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:So527 av och (båda c) Organdonation Transplantation av organ mellan människor kan rädda liv. har bestämt att donation får ske om den döde eller hans anhöriga har gett tillstånd. Råder oenighet bland de anhöriga får man inte ta organ. Grunden är att de anhöriga ska tolka den dödes vilja. Att mista en anhörig innebär sorg för familjen. Att därtill tvingas ta ställning till organdonation och försöka tolka den avlidnes vilja, innebär för många ytterligare en påfrestning. Det skulle underlätta om man i sådana situationer hade tillgång till skriftligt bevis på den avlidnes önskemål. Detta skulle vara möjligt, om den avlidne ägde ett donatorkort. Detta kort skulle man kunna ha på eller med sig på samma sätt som vi bär med oss körkort, försäkringsbesked eller kontokort. Det som har hindrat många från att skaffa sig ett donatorkort, sägs vara att man inte vet hur det bör se ut för att vara giltigt. Många säger att de tänkt att skaffa ett men har inte blivit färdiga att göra det. Andra har uttryckt önskemål om att det borde finnas färdiga kort att fylla i, som fanns lätt tillgängliga ute i samhället. De flesta uttrycker sig positivt över att hjälpa andra genom organdonationer. Kunskap råder om att vi kan rädda andra människor till ett friskare liv genom organdonation. För t. ex. hjärtsjuka och njursjuka kan nya organ avgöra liv eller död. Det är så att organ från en avliden person kan hjälpa fyra levande, men tyvärr är det stor brist på organ. Därför tvingas många sjuka utstå onödigt lidande . Med hänvisning till vad som anförts borde färdiga donatorkort framställas och placeras ut på olika håll i samhället, där de är lättillgängliga. Tillgång till donatorkort ute i samhället skulle göra att debatten om organdonationer skulle öka. Det är av stor betydelse att var och en under sin livstid tar ställning till denna fråga. Det skulle underlätta för anhöriga, som därmed skulle slippa att tolka den avlidnes önskemål. Det skulle öka informationen om behovet av organdonationer, vilket skulle leda till ett ökat givande, vilket i sin tur räddar fler liv. Lämpliga platser att placera ut donatorkort kunde vara apotek, försäkringskassor och t.ex. körskolor. Genom att ha information på körskolor vänder man sig till myndiga personer. når man en grupp av människor som det kan vara lämpligt att uppmärksamma på farorna i trafiken. Förhoppningsvis skulle information om donatorkort leda till större försiktighet i trafiken, och därmed färre olyckor. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att framställa ett donatorkort och utplacera dessa på lämpliga platser i samhället i enlighet med vad som sagts i motionen. lrhammar (c) () 1988/89 So527
mot · GC02So529 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:So529 av och (båda m) Rättsläkarstationerna Situationen vid statens rättsläkarstationer inger allvarliga farhågor. Det är angeläget att med en översyn av verksamheten skapa förutsättningar för en tillfredsställande verksamhet . Situationen är oroande. har rent av lagt fram ett krisprogram med anställningsstopp, uppsägningar och vikariehinder. Verksamheten vid rättsläkarstationerna är reglerad i författningar och omfattningen bestäms av samhällets krav på rättssäkerhet. Möjligheten till snabba besparingar är därför ytterligt begränsad. Arbetssituationen vid rättsläkarstationerna kännetecknas av ett ökande antal svårlösta fall, vilka är både tids- och resurskrävande. HlV-problematiken har medfört såväl ytterligare utredningsbehov som smittrisker. Antalet förrättningar har ökat. Rättsmedicinska utredningar utgör servicefunktioner i viktiga utredningar för polis och rättsväsende. De kräver omfattande specialistutbildning och stor erfarenhet. Rekryteringsläget för rättsläkare är mycket bekymmersamt och nyrekryteringen har därför varit synnerligen begränsad. Till detta har säkerligen osäkerheten kring statens intentioner med rättsläkarväsendets utformning för framtiden bidragit. Arbetsmiljön, såväl psykiskt soms fysiskt, är i stort behov av förbättring. Huvudmannaskapsfrågan är fortfarande olöst, vilket ytterligare accentuerar osäkerheten för verksamheten; trots att fortsatt statligt huvudmannaskap synes vara den principiellt riktigaste lösningen. Det finns 20- 25 utbildade rättsläkare, varav ca 15 har fast tjänst. En så liten organisation är sårbar och vikariatsfrågan vållar stora problem. Forskningsresurserna är också begränsade, trots att man på det medicinska och sociala fältet har stort behov av ökade kunskaper inom exempelvis självmordsproblematik, olycksfallsforskning, misshandelsproblematik och epidemiologi. Ur rättssäkerhetssynpunkt är det angeläget att ha en väl fungerande rättsläkarverksamhet. Från statlig sida behöver klarläggas hur en väl fungerande rättsläkarverksamhet för framtidens behov skall utformas. Det är angeläget att verksamheten vid rättsläkarstationerna förbättras. Härvid behöver huvudmannaskapsfrågan klarläggas, behovet av forskningsresurser studeras, och stimulansåtgärder för en ökad rekrytering till rättsläkarbanan föreslås. Med anledning av vad ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om principerna för och utformningen av en väl fungerande verksamhet vid rättsläkarstationerna. () () 1988/89 So529
mot · GC02So530 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:So530 Den uppmärksammade dopingrättegången i har föranlett åklagaren i målet att efterlysa klarare och skärpta regler när det gäller hantering och användande av dopingpreparat. Likaså anser åklagaren att straffsatserna vid olovlig hantering och missbruk bör diskuteras. En översyn bör alltså göras av tillämplig lagstiftning. Enligt min uppfattning är det mycket angeläget att komma till rätta med dopingproblemen inom idrotten. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en översyn av läkemedelsförordningen vad gäller dopingproblematiken, 2. att hos regeringen begär en översyn av straffsatser m.m. i den lagstiftning som gäller beträffande doping.
mot · GC02So532 · 1989-01-22 00:00:00 — Motion till 1988/89: So532 av och (båda fp) Återanvändningen av pacemakers Ca 2 500 pacemakers opereras in i patienter i . De flesta utförs på särskilda hjärtkliniker och utförs således av specialister. Så snart en patient med pacemaker avlider, opereras apparaten bort. Detta kan kanske synas oetiskt men måste göras för att man skall kunna kontrollera den och eventuellt upptäcka systemfel. har ett företag gjort reklam för återanvändande av pacemakers, varför viss oro uppstått bland människor. 1 sker återanvändning i begränsad omfattning, upp till 20 på vissa kliniker, på andra inte alls. Skälet till att vissa klinker inte återanvänder pacemakers är, att ansvarsfrågorna inte är lösta. En pacemaker är förhållandevis dyr men har med dagens teknik blivit mycket tillförlitlig. Återanvändning är ett sätt att spara pegar. Dock måste den ekonomiska fördelen vägas mot de eventuella risker, som återanvändningen medför. Ett antal frågor är obesvarade när det gäller återanvändningen av pacemakers. Kan pacemakern verkligen rengöras ordentligt och därmed vara fri från bakterier och virus, typ AIDS och Hepatit B? Vem bär ansvaret om pacemakern inte fungerar? Vem äger pacemakern? Hur kan pacemakers funktionsduglighet garanteras, när man inte vet vad den första patienten har utsatt den för i form av stötar, fall, olyckor, defibrilleringar, ev. kirurgiska ingrepp med t. ex. diatermi, strålning etc? Skall patienten informeras och godkänna att en begagnad pacemaker inopereras? Fabrikanten lämnar ingen garanti på pacemakers, som återanvänds. I en del länder, t. ex. och , är återanvändning förbjuden. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär att får i uppdrag att utreda ansvarsförhållandena vid återanvändning av pacemaker. () () 1 1988/89. 1988/89 So532 538
mot · GC02So533 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: So533 av och (båda fp) Legitimering för naprapater Naprapati är vår tids terapisystem för behandling av rygg-, nack-, led- och muskelbesvär och av idrotts- och arbetsskador. Namnet kommer av napravit och pathos och betyder i fri översättning korrigering av orsak till lidande. Korrigeringen gäller rörelsesymmetrin i ryggrad och extremiteter naprapaten försöker åstadkomma normal rörlighet i alla leder och en så korrekt kroppshållning som möjligt. Han använder såväl manipulationsbehandling som fysioterapi i form av rörelseterapi, massage och elektromedicin. Det finns över 300 utbildade och verksamma naprapater i . Enligt uppgift från har medlemmarna i förbundet utbildning som Doetors of Naprapathy antingen vid Colleges of Naprapathy i eller vid i . har möjlighet att kontrollera och påverka utbildningen vid . För inträde i i krävs gymnasiekompetens eller motsvarande. De dominerande inslagen i grundutbildningen, som omfattar de tre första terminerna, är teoretisk utbildning i de anatomiska, fysiologiska, patologiska och terapeutiska ämnena som massage, sjukgymnastik och klinisk praktik. Krav har tidigare framförts på att välutbildade naprapater skall få legitimation för att därmed kunna inordnas i den svenska sjukvården. Legitimation eller liknande torde därmed vara en förutsättning för att den som blir behandlad av en skicklig naprapat skall kunna få en viss del av behandlingskostnaden täckt av . Det är i längden inte acceptabelt att samhället via försäkringssystemet exempelvis stöder behandling av sjukgymnaster men fortfarande inte om den utförs av en kanske mycket bättre utbildad naprapat. uttalade socialförsäkringsutskottet att en seriöst utövad kiropraktisk verksamhet utgör en resurs. 1984 uttalade socialutskottet att så snart resultaten från försöksverksamheten med kiropraktorer förelåg, skulle en motsvarande försöksverksamhet med naprapater övervägas. Trots att gått efter detta uttalande har naprapaterna fortfarande inte fått någon legitimation. Många söker sig dock till naprapater för att få hjälp och många har också blivit botade från t. ex. svåra ryggbesvär. Den numera ganska stora yrkeskåren borde bättre kunna utnyttjas inom sjukvården. Patienter som behandlas av dem borde ha rätt till ersättning genom sjukförsäkringen. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om det angelägna i att naprapater skall kunna erhålla legitimation. 1988/89 So533
mot · GC02So534 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: So534 Drogfri vård för mentalsjuka I lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) står det i 13 §: Den som är intagen på sjukhus med stöd av denna lag får hindras att lämna sjukhuset och är i övrigt underkastad det tvång, som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården eller för att skydda honom själv eller omgivningen. Detta betyder i praktiken att en sådan patient kan spännas fast vid en brits, bältesspänning, utsättas för elchock, låsas in och/eller tvångsmedicineras för att lugna ner sig. Att man fysiskt ska kunna hålla fast eller låsa in en människa, som är våldsam, anser jag måste vara tillåtet. Tvångsmedicinering med neuroleptika kan däremot inte accepteras enligt min mening. Vaije människa skall ha rätt till drogfri vård. Mediciner är alltför ofta vanebildande. Neuroleptika, de mediciner som används för mentalvårdspatienter, har dock andra effekter, som gör att patienten när hon blir fri från sin psykos, löper stor risk att inte kunna leva ett normalt liv, därför att hennes möjligheter att känna, tänka och uppleva omvärlden har störts genom medicinernas inverkan på hjärnan. De fungerar nämligen som en kemisk lobotomi känslocentra i hjärnan avstängs och man blir som en levande död en zombie, en robot vilket även avspeglas i patientens muskelstelhet och mimikfattigdom. blir lättskött men initiativlös. Det närmast liggande alternativet torde vara kraftigt ökad omvårdnad och psykoterapi. Jag föreslår därför, att varje mentalvårdsklinik får en fast dygnet-runttjänst med en psykoterapeut, som i första hand har till uppgift att ta sig an dem som får neuroleptika. Psykoterapin skall ersätta medicineringen. Rätten för patienter att få drogfri vård ställer också högre krav på personalen i övrigt än vad som kanske ibland är fallet. I gengäld anser jag det vara viktigt, att mentalvårdare och mentalskötare får förstklassig utbildning och fullvärdig lön för det oerhört viktiga arbete de utför. Genom att införa en reell rätt till drogfri vård kan vi dels hjälpa psykotiska människor inklusive schizofrena tillbaka till ett fullvärdigt liv, dels skapa en meningsfull arbetsmiljö med hedervärda villkor för alla dem som är yrkesverksamma inom denna vårdsektor. Jag hemställer att ger regeringen i uppdrag 1. att snabbt ta reda på hur fort vi i kan infora rätten för patienter till dragfri vård, 2. att uppdrar åt regeringen att låta tillsammans med landstingen försörja mentalvårdens olika institutioner med fasta psykoterapitjänster för 24-timmarsjour, 3. att beslutar att lagen om tvångsvård ska korrigeras så att rätten till dragfri vård även inom dess ramar förverkligas. 1988/89 So534
mot · GC02So536 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89: So536 av och (båda m) Svensk anslutning till handlingsprogram mot cancer De tolv länderna inom EG tillsatte 1986 en kommission för bekämpning av cancer, bestående av ländernas ledande cancerforskare. är genom en svensk ledamot med observatörstatus representerat i kommissionen. har framlagt ett mycket ambitiöst handlingsprogram med , som innehåller 75 konkreta åtgärder mot cancer, varav 14 långt gående åtgärdsförslag för att begränsa tobaksbruket. Programmet utgår från att var 3:e i levande person kommer att utveckla en cancersjukdom under sin livstid. Av barn som föds beräknas vartannat få en cancersjukdom, om inga åtgärder vidtas. kommer 2 milj. människor inom att drabbas av cancer. Hälften av dessa kommer att botas men hälften, dvs. 1 milj. människor, kommer att dö i en cancersjukdom. Hela handlingsprogrammet utgår från att, med tillämpning av kunskaper som redan finns, den förväntade dödligheten i cancersjukdomar kan minska med . kan 150000 människor räddas från att dö i en cancersjukdom genom föreslagna åtgärder. Programmet är bl. a. ett gigantiskt informations- och utbildningsprogram för läkare, sjuksköterskor och allmänhet. Delar av programmet är politiskt antagna av EG-parlamentet. Detta program är det första ickekommersiella handlingsprogrammet inom EG. har givit uttryck åt en önskan att genom en svensk anslutning formaliserar sin medverkan i kommissionen. Svensk anslutning är välkommen på grund av det stora kunnande, som finns i vårt land på cancerforskningens område. Genom tillgång till internationellt sett unika förutsättningar för cancerepidemiologisk forskning, är en svensk anslutning till mot cancer angelägen för EG. Förfrågan om formell svensk anslutning till handlingsprogrammet mot cancer är det första erbjudandet om EG-anslutning som framförts till . Denna förfrågan visar det stora värde, som åsätter svensk cancerforskning och svensk medverkan i kampen mot cancer. inom mot cancer har rekommenderat Cancerfonden att verka för en svensk anslutning till handlingsprogrammet. Liksom cancerfonderna i är Cancerfonden i 1988/89 So536 Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en formell svensk anslutning till handlingsprogram i kampen mot cancer. () () ge beredd att svara för olika åtgärder, inkluderande vissa ekonomiska åtaganden. bör samarbeta med EG-ländema i kampen mot cancer genom en formell svensk anslutning till handlingsprogram.
mot · GC02So537 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: So537 av () Rättsläkarstationerna redovisar i sitt anslagsäskande att de inte har någon möjlighet att arbeta utifrån en 2-procentig reduktion. Verksamheten styrs av förrättningar begärda av andra myndigheter och redan innevarande år finns stora överskridanden, anför vidare. Enligt den lag som gäller får ingen begravas utan att dödsbevis kan uppvisas på pastorsexpeditionen. Om inte detta går att få fram är det polisen som har det fulla ansvaret. För att få fram bevis måste polisen ofta begära obduktion. Socialtyrelsen har enligt uppgift infört anställningstopp vid de sex rättsläkarstationerna som finns i landet, nämligen , , , , och . Denna drastiska åtgärd har tillgripits efter det besked som kommit i årets budgetproposition om att det 2procentiga kravet på verksamheten kvarstår. Ute i landet börjar oron sprida sig. Verksamheten har ökat . Det är främst svårlösta fall som förorsakat utökningen. Arbetsbelastningen är nu sådan vid rättsläkarstationerna att situationen blir ohållbar om inget görs. Sålunda hade två läkare vid rättsläkarstationen i 70 kroppar att undersöka i samband med julhelgen. Samhället har enligt min mening en skyldighet, lagen föreskriver det, att hålla verksamheten på en tillfredsställande nivå. Rättsmedvetenheten som finns hos en bred allmänhet måste säkerställas. Regeringen bör ta de rättsliga konsekvenserna och senast i kompletteringspropositionen återkomma med förslag till lösningar likaså till finansiering. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar uppdra åt regeringen att skyndsamt framlägga förslag till lösningar för verksamheten vid statens rättsläkarstationer.
mot · GC02So539 · 1989-01-22 00:00:00 — Motion till 1988/89: So539 m. m. IPM inrättades efter ett omfattande utredningsarbete. En huvuduppgift för IPM (prop. 1979/80:6) är att genom forsknings- och kartläggningsarbete biträda myndigheter och andra organ, som arbetar med hälso-, sociala, miljö- och arbetsmiljöfrågor, med kunskapsunderlag av psykosocial natur. Institutet skall utveckla, värdera och förmedla kunskaper om psykosociala risksituationer, riskgrupper och riskreaktioner inom områdena allmän social miljö och hälsa, arbetsmiljö och hälsa samt vårdmiljö och hälsa. Verksamheten bör förutom tillämpad forskning även omfatta utbildning och vidareutbildning, dokumentation och information samt utredningar, rådgivning och service inom den psykosociala miljömedicinens område. För dessa mycket omfattande arbetsuppgifter gavs IPM totalt 8 1/2 fasta tjänster. Sedan IPM inrättades har de psykosociala miljö- och hälsofrågorna fått allt större vikt i det sjukdomsförebyggande och hälsofrämjande arbetet (jfr regeringens skrivelse till 1987/88:172 och regeringens direktiv till arbetsmiljökommissionen ). Det var mot bakgrund av dessa förhållkanden som ett enigt socialutskott i sitt betänkande (SoU 1987/88:22) över en motion av m.fl. (s) framhöll att utskottet delade motionens grundläggande syn på problemområdets betydelse och IPMs roll i dess framtida utveckling. I sitt betänkande utgick utskottet ifrån att regeringen ytterligare överväger de sakkunnigas förslag. Det förslag som åsyftas och som utskottet citerar kommer från en extern sakkunniggrupp (f. LO-ordföranden , psykiatriprofessorn , , och fysiologiprofessorn , ), som utvärderat IPMs hittillsvarande verksamhet. Denna verksamhet befanns vara imponerande såväl kvantitativt som kvalitativt, ha hög samhällsrelevans och sammanfalla med de intentioner som avsetts i regeringsproposition och riksdagsbeslut. Verksamheten ansågs åtnjuta ett högt internationellt anseende och vara en av världens ledande inom sitt område. Den av IPM äskade personalutbyggnaden med några tjänster bedömdes som högst blygsam och utomordentligt väl motiverad samt en mycket god investering. Till de viktigaste avnämarna av institutets tjänster hör den fackliga rörelsen i vårt land. Det förtjänar att noteras att samtliga tre centrala arbetstagarorganisationer i upprepade skrivelser till regering och riksdag 1 1988/89. framhållit att de ställer sig bakom och instämmer i sakkunniggruppens slutsatser och rekommendationer, senast i en gemensam skrivelse till socialministern . För full finansiering av institutets 8 1/2 fasta tjänster krävs en uppräkning av lönekostnadsanslaget med . För den av de sakkunniga med uttrycklig tillstyrkan av LO, TCO och /SR föreslagna förstärkningen av IPM med en forskar-, en forskningsassistent- och en sekreterartjänst krävs ytterligare . Med stöd av vad som anförts i motionen hemställs 1. att till statens insitut för psykosocial miljömedicin anvisar ett förslagsanslag på , 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i övrigt anförts i motionen om psykosocial miljömedicin. 1988/89 So539