mot · GC02Jo718 · 1989-01-17 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo718 av m.fl. (fp) Odlingslandskapet Vårt svenska odlingslandskap har gett oss försörjning, trygg förankring och en miljö full av liv och skönhet. Det har förändrats men aldrig så snabbt och långtgående som . Det gamla odlingslandskapet, som präglat stora delar av vårt land, som utgjort ett huvudinslag i vår natur och kultur, har till stor del försvunnit . Detta landskap karaktäriserades av ängar och hagar, små, oregelbundna åkrar med gärdsgårdar och åkerholmar, samt ett rikt växt- och djurliv. Det övergick via mjuka bryn i den omgivande skogen. var enastående rik, inte minst i lövängarna med sin slösande blomsterprakt. Det äldre odlingslandskapet har på de flesta håll övergått i ett storskaligt, monotont åkerlandskap eller i tät, steril granskog. I båda fallen innebär förändringen en stark utarmning från naturvårdssynpunkt. De små rester av detta landskap vi har kvar representerar stora värden för naturvården. och andra typer av naturliga betesmarker har under det senaste seklet minskat i areal från ca 2 milj. ha till drygt 50 000 ha. Den naturliga ängen, som tillsammans med åkern bildade inägomarken, har praktiskt taget helt försvunnit. Till att börja med skedde minskningen av hage och äng främst genom överföring till åker, senare genom beskogning. Åkerarealen uppgick som mest till knappt 4 milj. ha för att nu vara nere i knappt 3 milj. ha. Minskningen beror i första hand på nedläggning och överföring till skog. Det är främst marginell , som kan ha betydande naturvärden, som har lagts ned. Stora negativa naturvårdskonsekvenser har också förändringarna på merparten av den återstående åkerarealen haft, t.ex. sammanläggning till stora enheter och borttagande av åkerholmar och andra s.k. odlingshinder. Det äldre odlingslandskapet är av stort värde från en rad olika naturvårdssynpunkter. Den omväxlande och lummiga naturen har stor betydelse för landskapsbild och rörligt friluftsliv. Det ger variation av stort ekologiskt värde i dagens monotona jordbruks- och skogsbrukslandskap och uppvisar en rad intressanta naturtyper. Det ger livsrum för ett stort antal växter och djur av vilka många är bundna till detta landskap. Det har betydelse för vetenskaplig forskning, bl.a. kring äldre tiders ekologiskt väl anpassade jordbruksmetoder. Det kulturhistoriska värdet av det landskap, i vilket våra förfäder levde och verkade är också betydande. Utan tvekan finns det hos flertalet svenskar en djup känsla för ekhagen, hasselängen, strandheden, slåttermyren, den lilla åkertegen och alla andra inslag i det äldre odlingslandskapet som håller på att försvinna. Den harmoniska ursvenska bilden av björkhagar och faluröda bondgårdar är en väsentlig del av vårt kulturarv. De värden som det äldre odlingslandskapet representerar är borta eller hotade över hela vårt land. Det gäller inte minst de många växt- och djurarter som är bundna till detta landskap. Exempelvis är ca 300 av dess högre växter utrotade eller hotade. Detsamma gäller ett stort antal djurarter. Bland de mer välkända som drabbats av odlingslandskapets förändringar kan nämnas vit stork och mellanspett (försvunna) samt lövgroda och hasselmus (hotade). Det äldre odlingslandskapets försvinnande har gått mycket snabbt under . Det har blivit en oundviklig följd av den rationalisering som utgjort en hörnsten i jordbrukspolitiken. Processen fortsatte även under de år på 1970- och då takten i nedläggningen av var låg. Ofta har omvandling till skog (i praktiken främst gran) uppmuntrats genom statsbidrag. har exempelvis stora naturvärden gått förlorade p.g.a. statsbidrag till överföring av igenväxande hagmark till granskog (s.k. 5:3-bidrag). Viss granplantering på har också inletts inom det s.k. Dessa inslag i skogs- och jordbrukspolitiken har på ett anmärkningsvärt sätt negligerat naturvårdsintressena. vill avskaffa 5:3-bidraget och har föreslagit en satsning på lövskogsplantering i slättbygd i stället för barrskogsplantering i skogs- och mellanbygd som i hög grad kommer att bli följden av Omställning 90. Det är ett starkt naturvårdsintresse att slå vakt om merparten av det som finns kvar av det äldre odlingslandskapet. På de flesta håll återstår så små arealer att en ytterligare minskning skulle få svåra konsekvenser för landskapsbild, växt- och djurliv m m. Målet för naturvården i detta landskap är att bevara representativa exempel på dess olika naturtyper i landets olika delar i en sådan omfattning att dess växt- och djurarter kan överleva. För att uppnå detta mål - som helt ansluter sig till - måste flertalet områden med välbevarat äldre odlingslandskap (t.ex. ogödslade betesmarker) bevaras. Därutöver måste vissa områden säkerställas som är mindre väl bevarade men fortfarande kan restaureras. För att slå vakt om odlingslandskap krävs inte bara skydd mot ingrepp och förändringar utan också aktiv skötsel, helst fortsatt traditionell hävd. anser att det nu är dags att sätta stopp för den hittillsvarande utvecklingen och vidta kraftfulla åtgärder för att rädda resterna av vårt traditionella odlingslandskap. Sker inte detta blir följderna för naturvården helt oacceptabla. Det krävs nu målmedvetna insatser på en rad områden både inom jordbruks- och naturvårdssektorn. Det övergripande syftet måste vara att göra det ekonomiskt lönsamt för den enskilde lantbrukaren att bevara och vårda områden med rester av äldre odlingslandskap som har värde från naturvårdssynpunkt. ställningstagande i denna fråga innebär inte att vi vill vrida klockan tillbaka och återskapa ett tidigare landskap. Detta är inte något att sträva efter och är dessutom inte möjligt. Kulturlandskapet har alltid förändrats i takt med att samhället förändrats och måste få göra så också i Vad det i stället gäller är att bevara små rester av äldre tiders landskap och i övrigt styra förändringen så att den inte får oacceptabla naturoch miljökonsekvenser. Enligt uppfattning är det viktigt att jordbruket i skogs- och mellanbygder inte ytterligare minskar, eftersom jordbruket i dessa områden är en viktig bas för kombinationssysselsättning. Det är också främst i dessa bygder som rester av det äldre odlingslandskapet finns kvar. För att bl.a. säkerställa ett framtida jordbruk i skogs- och mellanbygder föreslår i en partimotion om jordbrukspolitiken att huvuddelen av stödet till jordbruket i landet läggs om till en generell arealersättning. Tanken bakom detta förslag är att i särskild ordning ersätta jordbruket för de nyttigheter det tillför samhället utöver att producera livsmedel. Det gäller inte minst vården av det öppna landskapet. Vi vet att statens och kommunernas samlade kostnader för att hålla parker och grönytor i våra tätorter uppgår till ca . vid har i en enkätundersökning visat att en majoritet av svenska folket tycker att det är rimligt att lantbrukarna betalas med . per hektar och år för sin landskapsvårdande insats. Inkluderar vi de hagar och naturliga betesmarker som vi vill rädda kostar en arealersättning samhället då ca /år. Det finns betydande fördelar med en arealersättning. När den införs kan produktionsersättningen för vegetabilier och mjölk/nötkött sänkas. För övriga animalier åstadkoms en sänkning genom att produktionen till sin huvuddel är baserad på spannmål som blir billigare genom arealersättning. Genom ett lägre spannmålspris minskar intensiteten i jordbruket. Det blir inte lika lönsamt med höga givor av handelsgödsel och därmed minskar belastningen på miljön genom läckage. Alternativodlarna får bättre möjligheter att hävda sig liksom odlingen av energi- och fibergrödor. En arealersättning gynnar produktionsgrenarna vegetabilier och mjölk/ kött som kompletterar varandra och som kan bedrivas över hela landet. De är särskilt lämpade för familje- och kombinationsföretag. En övergång från intensiv spannmålsbaserad djurproduktion (djurfabriker) till mer extensiv betesbaserad kan förväntas. Det finns möjlighet att differentiera en generell arealersättning geografiskt och efter markslag så att regional-, miljö- och beredskapspolitiska mål gynnas. I detta sammanhang bör särskilt betonas att man med en arealersättning kan bevara olika marker av stort naturvårdsvärde. Efter bl.a. en folkpartimotion har lantmäteriverket nu i en utredning föreslagit att fastighetsbildningslagen ändras så att s.k. bostadsjordbruk omfattande 34 ha mark kan bildas på landsbygden. Detta förslag bör genomföras eftersom det kommer att stärka naturvården och göra det möjligt för familjer med intresse för alternativodling och betesbaserad animalieproduktion att bosätta sig på landsbygden. Det måste bli stopp för statsbidrag som skadar påtagliga naturvårdsintressen. Det gäller inte bara bidrag till åtgärder som direkt skadar äldre odlingslandskap utan i princip också till barrskogsplantering av övrig jordbruksmark i skogs- och mellanbygder. Här har en omfattande landskapsomvandling redan ägt rum genom överföring till skog. nu sätter stopp för ytterligare barrskogsplantering riskerar dessa bygder att över stora områden helt ändra karaktär och kraftigt utarmas, bl.a. i fråga om växt- och djurliv. För att minska jordbrukets överskottsproduktion bör istället en ökad lövskogsplantering i slättbygder ske. Intill dess förslag om arealersättning fått en från naturvårdssynpunkt tillfredsställande lösning bör det nuvarande systemet med statsbidrag till fortsatt hävd av värdefulla odlingslandskap (NOLA-bidrag) utökas. Detta införda system, som bygger på frivilliga överenskommelser med markägare, har haft en lovande start men skulle behöva omfatta avsevärt större arealer än . Bidragen måste också bli så stora att de verkligen stimulerar till fortsatt hävd. ser utökade NOLA-bidrag som en grundpelare i arbetet med att bevara det äldre odlingslandskapet. Lantbruksstyrelsen som fördelar en del av dessa medel bör ge bidrag efter samma kriterier som . Även om naturvårdsarbetet i odlingslandskapet i huvudsak måste bygga på frivilliga överenskommelser med markägare och brukare, kan det uppstå behov att avsätta vissa särskilt värdefulla och känsliga områden som naturreservat eller naturvårdsområde. Resurserna för att avsätta och vårda sådana områden är helt otillräckliga och måste utökas avsevärt. Regeringen har försummat denna del av miljöpolitiken och föreslagit helt otillräckliga summor för mark för naturvård. föreslog en mycket kraftig höjning av anslaget. Vi noterar därför med tillfredsställelse den resursförstärkning som föreslås i budgeten. Anslaget för vård av naturreservat och naturvårdsområden är däremot helt otillräckligt och måste förstärkas. Även om dessa pengar också skall räcka för en rad andra angelägna naturvårdsändamål, skulle en höjning avsevärt öka möjligheterna att bevara naturvårdspärlorna i vårt odlingslandskap. Det måste betonas att även i de fall naturvårdslagens skyddsbestämmelser utnyttjas för att bevara odlingslandskap, måste strävan vara att markägaren behåller marken i sin ägo och svarar för skötseln. För detta skall givetvis skälig ersättning utgå. En nyckelroll i arbetet med att bevara äldre odlingslandskap intas av länsstyrelsernas naturvårdsenheter. Dessa är hopplöst underbemannade. En förutsättning för att den av krävda ambitionshöjningen skall kunna bli verklighet är därför att enheterna får mer personal för detta arbete. Vi föreslår att länsstyrelserna skall få ytterligare resurser för sitt arbete med allmän naturvård. Det synes angeläget att länsstyrelserna samarbetar med lokala LRF- och naturskyddsföreningar för att inventera och kvalitetsbestämma återstående delar av det gamla odlingslandskapet. I vissa kommuner har inventeringar av ängs- och hagmarker kommit i gång genom ett samarbete mellan den berörda kommunen, och . Sådana inventeringar bör genomföras över hela landet. Naturvårdslagen är i viktiga avseenden föråldrad och har krävt en ny lag som är bättre anpassad till dagens behov. Det är viktigt att denna lag i större utsträckning än den nuvarande blir ett effektivt instrument för att bevara det äldre odlingslandskapet. Det gäller särskilt att få en lag som underlättar frivilliga överenskommelser och stimulerar det enskilda engagemanget i arbetet med att bevara detta landskap. Beredskapsarbeten har länge spelat en viktig roll för att restaurera och vårda äldre odlingslandskap. har anslagen för naturvårdande beredskapsarbeten minskat drastiskt. Detta har i hög grad hämmat arbetet med att bevara odlingslandskap. anser att sådana beredskapsarbeten, som är väl lämpade för äldre, lokalt bunden arbetskraft, åter bör komma till stånd i ökad utsträckning. Så kan ske genom omprioriteringar inom arbetsmarknadsverkets ramar. Det är också angeläget att rådgivningsverksamheten i ökad utsträckning inriktas på åtgärder för skydd av kulturlandskapet. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående riktlinjer för skydd av kulturlandskapet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om NOLA-bidraget, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fastighetsbildningslagen och bostadsjordbruk,1] [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om beredskapsarbeten för vård av äldre odlingslandskap.2] () () 1 1988/89:Bo401 2 1988/89 :A205