mot · GC02L625 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:L625 av () T rafikskadelagen beslutade att anta en ny trafikskadelag (TSL). Förutom att denna antogs, ändrades viss därtill hörande sidolagstiftning såsom lagen angående ansvarighet för skada i följd av automobiltrafik (1916:312), skadeståndslagen (1972:207) m fl. Huvudprincipen som skulle gälla i den nya lagen var att varje fordonskategori skulle bära sina egna kostnader. Den nya lagen innehöll ändringar av bestämmelser vad avser ersättningsregler och regressförfarande mellan trafikförsäkringsbolagen vid olyckor. I utredningsmaterialet som föregick den nya lagstiftningen lades förslag fram om en trafikskadelag som skulle baseras på den s k no fault-principen. Denna innebar att någon vållandeutredning ej skulle göras vid olyckan, utan att en generell princip vid skadeersättning skulle gälla. Denna princip var att skadorna på motpartens fordon och ev. skador på den egna personen skulle betalas av den egna försäkringen. Tanken bakom förslaget var att försäkringsbolagens administrativa kostnader skulle kunna sänkas och därmed, trodde man, även försäkringstagarnas . , som var utredare, konstaterade bl a att denna nya princip kunde få vissa negativa konsekvenser. En av fordonskategorierna som skulle få kraftigt höjda försäkringspremier var motorcyklarna. Som svar på den kritik som framfördes om detta uttalades bl a att det var att välkomna, om detta medförde att antalet motorcyklar på våra vägar decimerades! beslut innebar dock inte att no-fault-principen infördes fullt ut. får försäkringsbolagen återkräva ersättning från det vållande fordonets försäkringsbolag, och därmed det fordonskollektivet. Detta görs också i viss utsträckning. Trafikskadelagen medför negativa konsekvenser Trafikskadelagen har gällt i ett drygt decennium. har det utkristalliserats några effekter som på god grund kan ifrågasättas och kritiseras. Den ekonomiska ersättning som maximalt kan utgå från trafikförsäkringen i samband med en skada är . Enlig nu gällande lagstiftning kan även en person körandes en oförsäkrad alternativt stulen bil eller motorcykel utan körkort få full ersättning även för egendomsskador som vållas genom egen vårdslöshet i trafiken. Detta medför Mot. 1988/89 att alla de laglydiga människor som försäkrar och kör sina fordon enligt alla L625 lagens regler, betalar de högre försäkringspremier som en sådan frikostig ersättning också vid brottsliga handlingar medför. Rimmar illa med människornas rättsuppfattning medför detta förhållande att det egentligen inte lönar sig att betala sina försäkringspremier. Man kan ju ändå få full ersättning för ev. skador, och andra står för kostnaden. Detta förhållande rimmar illa med allmänhetens rättsuppfattning och medför att den enskilde individens motivation för att teckna försäkring minskar. Ej krav på återkrav mellan försäkring/försäkringsgrupp Utöver det ovan framförda om bristerna i trafikskadelagen finns det andra nackdelar med den nu gällande trafikskadelagen. Vid vanligen förekommande trafikolyckor, där båda förarna har tecknat försäkring, kan fördelningen av kostnaderna mellan de inblandade parterna och indirekt deras försäkringsbolag göras med hänsyn till vem som varit vållande. Trafikskadelagen stadgar dock inte att så skall ske, utan endast att detta kan göras. Så görs också i stor utsträckning. I lagutskottets betänkande 1987/88:2 om översyn av trafikskadelagen mm redogörs för det nuvarande förhållandet. Där sägs på sid 3: Reglerna om den slutliga fördelningen av ersättningsansvaret är inte tvingande. I samband med reglernas tillkomst anfördes bl a att försäkringsgivarna skulle ha möjlighet att förenkla tillämpningen av återkravsreglerna genom generella överenskommelser (prop 1975/76:15 s. 93). Det redogörs också i betänkandet om att det finns särskilda återkravsöverenskommelser som träffats mellan försäkringsbolagen. Mycket låga ersättningskrav från den ansvariga Vid olycka mellan ett fordon och en person där försäkring saknas och personskada uppstår utgår full ersättning. Återkrav för kostnaderna från personen som ej tecknat försäkring kan maximalt uppgå till en tiondel av basbeloppet, dvs. omkring 2 500:-. Det totala ersättningsbeloppet kan vara i mångmiljonsklassen. Även detta är, enligt vår mening, ej godtagbart. En individuell prövning av återkravsbeloppets storlek måste kunna ske med hänsyn också till ersättningsbeloppet, utan att för den skull orimliga effekter uppkommer för den enskilde. Försäkringsrörelsens grundläggande idé är att flera går samman för att dela sin risk - inte andras. TSL säger att vi skall ta kostnaden för andras risker, dvs. för dem som inte är omfattade av trafikförsäkringen eller för dem som inte har lust att betala sin premie. En i andra sammanhang grundläggande rättsprincip i avtal (försäkring är ett avtal) är att man måste uppfylla sin del av avtalet för att avtalet skall gälla. Med andra ord måste man betala sin premie för att få ut ev. ersättning. De som inte följer gällande lag (onyktra, tjuvar, oförsäkrade) skall Mot. 1988/89 naturligtvis inte få någon ersättning från trafikförsäkringen. Det handlar om L625 att ta ansvar för sina egna handlingar och stå för konsekvenserna. Det får inte vara så att man kan strunta i att betala sin premie och vara lika skyddad ändå. Enligt min mening bör det rimliga förhållandet vara att socialförsäkringssystemet träder in. Så sker vid skador i andra sammanhang. Objektivt ansvar innebär att få ta ansvar för en skada även om fordonet förts helt klanderfritt. Skälet är att framförandet av motorfordon anses vara riskfylld verksamhet. Detta leder till orättvisa och orimliga konsekvenser för oskyldiga trafikanter. Det objektiva ansvaret utmanar, enligt min mening, gängse rättsuppfattning. Eftersom motorfordon anses farliga får ägaren ta ansvar för icke trafikförsäkringspliktiga trafikanter. Om nuvarande TSL skall gälla bör alla som vistas i trafiken vara trafikförsäkrade och därmed dela ansvar och kostnader. Varför skall motorfordonsförarens försäkring betala när cyklisten var skyldig till olyckan? Därtill straffas den oskyldige fordonsägaren ofta med betalning av självrisk. Det bör, enligt min mening, utredas huruvida ett annat regel- och ersättningssystem kan införas. Olyckor orsakade av bristande vägunderhåll, hala vägbeläggningar, potthål med mera, blir allt vanligare. Skador som bevisligen orsakats av sådana brister bör ersättas av vägansvarig myndighet genom återkrav från trafikförsäkringsbolaget. finns regressmöjlighet endast mot järnväg och spårväg. Ett sådant ansvarsförhållande på vägområdet skulle premiera såväl ett förbättrat vägunderhåll som utökad information och bör därför utredas. Motorcyklarnas försäkringspremier har ökat betydligt Kombinationen av nuvarande frikostiga ersättningsregler även i samband med brott, samt nuvarande regler om återkrav har fått till följd att motorcyklisternas försäkringspremier är väsentligt högre än vad som skulle behövas. gjordes en undersökning som behandlade motorcyklisternas trafikolyckor. Den visade att av alla mc-olyckor sker i kollision med annat motorfordon. av dessa olyckor var inte motorcyklisten vållande. Dessutom saknade var femte omkommen motorcyklist körkort. Organisationen , , gjorde en undersökning. Den visade att var fjärde storskada (ersättningsbelopp ) orsakades av en person som stulit motorcykeln och/eller varit rattonykter/rattfull och/eller vållat skadan genom vårdslöshet eller uppsåt. Det är de s k storskadorna som står för huvuddelen av försäkringsbolagens kostnader. Vid vanligen förekommande motorcykelolyckor kommer försäkringsbola- Mot. gen inte fram till vem som är vållande i av fallen (s k noll-noll skada). Vid dessa skador betalas ersättningen för mc-förarens skada av mcförsäkringen, liksom ersättningen för skador på det andra fordonet. Det andra fordonets försäkring betalar skador på den egna föraren och motorcykeln. Denna uppdelning gör att de absolut högsta beloppen, de för personskada (livränta etc.), betalas av motorcykelförsäkringarna. Att fördelningen är på detta vis gör att mc-premierna blir högre än om fallet vid fördelningen av skadebeloppen vore annorlunda. Trafikskadelagen bör omarbetas så att bolagen skall kräva tillbaka utbetald ersättning från vållande parts försäkring. Lagstiftningen vad avser återkrav vid de tidigare nämnda fallen med brottsligt beteende behöver även ändras. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om att trafikskadelagen bör ändras så att återkrav mellan försäkringsbolag skall ske, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om att återkravsreglerna bör ändras, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om inträdande av socialförsäkringssystemet vid personskador i vissa fall, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om en utredning om ett annat regel- och ersättningssystem vad avser s.k. objektivt ansvar, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om ansvarsförhållande vid olyckor orsakade av bristande vägunderhåll, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om orsakerna till de höga motorcykelförsäkringspremierna.