ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02Sf202 · 1989-01-12 00:00:00 — 1988/89 :Sf202 av och (båda c) Avbytarservice för gravida lantbrukarkvinnor I mångå lantbruksföretag delar man och hustru på arbetsuppgifterna. För de företag där arbetsinsatsen omfattar mer än en årsarbetstid är detta i flertalet fall en förutsättning för att familjen ska få en rimlig utkomst. Lantbrukaryrket är fysiskt påfrestande. För de unga lantbrukarkvinnorna innebär det tunga arbetet och den krävande arbetsmiljön problem, särskilt i samband med graviditet. Enligt lantbruksregistret uppgår antalet lantbruksföretag med brukare under , som kräver mer än en årsarbetsinsats, till ca 8 000. Utifrån dessa fakta kan antalet födslar uppskattas till 1 000-1 500 . Med dagens avbytarsystem är det möjligt att få hjälp med avbytare till en särskild havandeskapstaxa som f n är högst per dag för ej abonnenter och högst för abonnenter i avbytartjänsten. För lantbrukarfamiljen innebär detta emellertid ofta en betydande merkostnad eftersom den genomsnittliga ersättningen från föräldraförsäkringen klart understiger detta belopp. Det är inte heller tillräckligt med 60 dagars ledighet vid havandeskap om man är lantbrukarhustru eftersom i normalfallet behöver tas ut redan före födseln pga det tunga arbetet. Det är rimligt att räkna med att det även under den följande föräldraledigheten behövs en avbytare för att normala arbetsvillkor skall kunna uppfyllas. Ett minimum är att avbytare skall kunna anlitas under halva föräldraledigheten. Som jämförelse kan nämnas att man i ger bidrag från samhället vid havandeskap under totalt och att kostnaden för avbytare ersätts med 183550 Nkr/dag. Avlösningen får ske före beräknad födsel och efter födseln. I ges vikariehjälp . Rätten till vikarie börjar före beräknad födsel. Avgiften som lantbrukaren betalar utgör högst 2 000 Fmk/mån. Med hänsyn till den fysiskt ansträngande arbetsmiljön som gravida lantbrukarkvinnor arbetar i anser vi det angeläget att föräldraförsäkringen innehåller en regel om rätt att erhålla avbytare till en taxa motsvarande ersättningen. Kostnaden skulle då komma att delas mellan de kollektiva medel som satsas i avbytarverksamheten och socialförsäkringssystemet. Vi anser att detta i allra högsta grad också är en jämställdhetsfråga för att även lantbrukaryrket skall kunna utövas av kvinnor. I olika sammanhang har från de unga lantbrukarkvinnorna framförts krav på åtgärder för att komma tillrätta med de problem som vi här har pekat på. Enligt vår mening måste således reglerna i föräldraförsäkringen komplet 1* 1988/89.3 sami. terås med rätten för lantbrukarkvinnor att i samband med havandeskap erhålla avbytare till samma taxa som ersättningen för föräldraförsäkringen, avseende såväl havandeskapspenning som föräldrapenning. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen förordats om komplettering av föräldraförsäkringen avseende avbytarservice för gravida lantbrukarkvinnor. () () 1988/89 Sf202
mot · GC02Sf203 · 1989-01-11 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf203 av och (båda s) Det kommunala bostadstillägget, m.m. Äldre och handikappade ska om de så önskar få bo kvar i ordinära bostädér. Emellertid är höga boendekostnader i många fall ett hinder för att detta ska bli möjligt. Undersökningar som PRO gjort visar att många pensionärer trots att de uppbär maximalt KBT hamnar på en levnadsstandard som är lägre än socialbidragsnivån. Skillnaderna mellan olika kommuners KBT är fortfarande mycket stora trots förbättrade statsbidrag. Endast ett fåtal kommuner har ett KBT som motsvarar kostnaden för en nybyggd eller ombyggd 1 1/2 rum och kök och åtskilliga kommuner ger inte ens ett bidrag som motsvarar av den övre statsbidragsgränsen. Detta förhållande är djupt otillfredsställande och motverkar möjligheten till kvarboende för äldre och utflyttning från ett institutionsboende för handikappade. För att få en bild av det aktuella läget och hur utvecklingen fortskrider bör få i uppdrag att sammanställa och analysera KBT i förhållande till aktuella hyresnivåer. Dessa analyser kan sedan ligga till grund för eventuella framtida förändringar av statsbidragen. Det maximala statsbidraget för KBT är högre för makar än för ensamstående pensionärer. Varför är svårt att förstå. En ensamstående pensionär har behov av en lika stor bostad som ett pensionärspar och har därmed lika stora kostnader. Enligt och bedömning av skälig bostadskostnad enligt FB 7 3 § andra stycket jämställs ensamstående och sammanboende. Så borde också vara fallet när det gäller statsbidrag till KBT eftersom många kommuner anpassar sina bidrag efter gällande statsbidrag. Människor med funktionsnedsättningar har ofta behov av särskilt rymliga bostäder. Den merkostnad som uppstår p.g.a. handikappet avses täckas av det kommunala bostadsbidraget för handikappade (KBFl). Nästan hälften av landets kommuner saknar dock KBH och skillnaderna mellan bidragets storlek i de kommuner som har KBH är stora. I allmänhet är det vanligare med KBH i större kommuner och i genomsnitt ger också större kommuner ett högre bidrag. Det är inte rimligt att enskilda personer med funktionsnedsättningar ska ha så olika ekonomiska villkor beroende på i vilken kommun de bor. Förutsättningarna för ett statligt bidrag till KBH och huruvida detta bidrag kan inordnas i det vanliga statliga och statskommunala bostadskostnadsbidraget bör undersökas. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär en översyn av gällande regler för KBT och KBH i enlighet med vad som i motionen anförts. () ()
mot · GC02Sf204 · 1989-01-13 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf204 I förslaget till förlängning av föräldraförsäkringen aviseras att när längden når 15 månader med full inkomstkompensation, så skall de tre månaderna med garantibeloppet försvinna. De som då tvingas utnyttja garantinivån är de, oftast unga kvinnor som inte hunnit ut på arbetsmarknaden innan de skaffar sig barn. Att klara sig själv och barn på den låga garantinivån i 18 månader är en omöjlig uppgift. De kvinnor detta handlar om är unga och kanske ensamstående. Regeringen borde överväga om att när garantibeloppet bara erbjuds dem som inte har en sjukpenninggrundande inkomst, så borde nivån vara sådan att den går att försörja sig på. Om detta inte sker så ökar skillnaderna mellan de kvinnor som är etablerade på arbetsmarknaden och dem som ännu inte hunnit dit. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om garantinivån i föräldraförsäkringen.
mot · GC02Sf205 · 1989-01-13 00:00:00 — 1988/89 :Sf205 av och (båda c) ATP-beräkningen för den som haft undantagande från ATP Vissa pensionärer, som begärt undantagande från ATP , bestraffas när de uppnår pensionsåldern och skall uppbära ATP-pension. De får inte - som andra pensionärer - sin pension utbetald med utgångspunkt från de avgifter som betalats in för den pensionerades räkning. Pensionsbeloppet minskar olika mycket, beroende på vilket år man är född. Möjligheten att begära undantagande togs bort 1981. De som blir drabbade är sådana som haft undantagande från ATP men sedan gått in i systemet. Vid beräkning av deras tilläggspension (ATP) påförs de straff enligt bestämmelserna i 12:2 samt 15:1. För pensionstagare född sker ingen straffberäkning. Pensionstagare född straffas med 1/10 han inte tillgodoräknats pensionspoäng eller gått förlustig mer än en gång. Född 1916 bestraffas med 2/10 osv. fram till född , som bestraffas med 9/10. Den som är född bestraffas med 1,0. Då undantagandet upphörde , anslöts alla som är födda eller senare till tilläggspensionsförsäkringen. De befriades från straffberäkningen. Födda fick ha undantagandet kvar. Återkallelse kunde emellertid göras av den som ville. Straffberäkningen kvarstår dock för personer födda . Ett exempel: En person som är född och som haft undantagande från ATP får sin pension förändrad enligt följande: För en som är född är erforderligt antal år med pensionspoäng normalt 26. För personen i exemplet ökas talet 26 med 0,6 vederbörande haft undantagande, alltså 26 + 15x0,6 = 35. Pensionen minskas i motsvarande grad. Det kan inte vara rimligt att den person som är född och haft undantagande men återkallat sitt undantagande skall straffas, medan en person född eller senare helt befrias från straff. Genom att undantagandet är borttaget borde straffberäkningen helt försvinna. Straffet var sannolikt till för att avskräcka personer att göra undantagande. Det kan inte vara mer än rimligt att en person, där arbetsgivaren eller han själv betalat avgifter, inte skall få behålla sin intjänade pension. Samtliga som har haft undantagande bör behandlas lika. Åtminstone bör de som återkallat sitt undantagande få straffet upphävt. bör ge regeringen i uppdrag att förändra reglerna så att alla Mot. 1988/89 behandlas lika och på ett rättvist sätt. Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att begär att regeringen förändrar ATP-reglema så att den bestraffning som sker av vissa pensionärer upphör.
mot · GC02Sf206 · 1989-01-12 00:00:00 — 1988/89 :Sf206 av och (båda fp) Biståndsarbetares sociala skyddsnät I vår värld finns ett omfattande behov av biståndsverksamhet i de s.k. . bidrar i hög grad med såväl ekonomiska som personella resurser. Denna hjälp kanaliseras såväl genom statliga SIDA som - i ökande omfattning - enskilda och ideella organisationer. Biståndspersonalen spelar här en nyckelroll för verksamhetens framgång. Därför är det synnerligen viktigt att vi har god tillgång till personer som är villiga att arbeta inom biståndsverksamheten. Detta förutsätter i sin tur att dessa personer erbjuds rimliga anställningsförhållanden. Därvid är det särskilt angeläget att det sociala skyddsnätet fungerar - inte minst vid återkomsten från biståndsarbetet till hemlandet. är denna biståndspersonals sociala trygghet urholkad och framför allt gäller detta icke statligt anställd personal. Så tycks vara fallet beträffande sjukpenning vid sjukdom enligt lagen om allmän försäkring (AFL), föräldrapenning enligt AFL, tilläggspension i vissa fall, delpension enligt lagen om delpensionsförsäkring, arbetslöshetsunderstöd och arbetsskadeersättning men kanske även i andra fall. Det borde vara en självklarhet att all biståndspersonal skall åtnjuta ett socialt skyddsnät av samma omfattning som följer av arbete som utförs inom landet. Särskilt nödvändigt är det med likställighet mellan personal som är anställd av staten och som är anställd av enskilda eller ideella organisationer. I anledning härav hemställs att begär att regeringen gör en översyn av biståndspersonalens sociala skyddsnät.
mot · GC02Sf207 · 1989-01-11 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf207 av och (båda s) Försäkringsskyddet vid rehabilitering på arbetsplatserna En effektiv rehabilitering förutsätter att olika åtgärder som sätts in samordnas och inriktas mot samma mål. Många skäl talar för en starkare anknytning av rehabiliteringsverksamheten till arbetsplatserna. Den arbetsplatsanknutna rehabiliteringen är i huvudsak yrkesinriktad, av arbetsplatserna har tillgång till företagshälsovård. Kamratstödjande verksamhet finns på många arbetsplatser. Men det måste finnas erforderliga realistiska arbetsoch träningsuppgifter. Arbetsplatserna kan också bättre anpassas till enskilda människors behov. En rad skäl talar sålunda för att man ännu starkare än knyter rehabiliteringsverksamheten närmare arbetsplatserna. En viktig del i rehabiliteringsarbetet är att fullgott försäkringsskydd gäller för alla former av rehabilitering som sker på arbetsplatserna. Enligt föreskrifterna i förordningen om arbetsskadeförsäkringen (1977:284) och statligt personskadeskydd (FASP 2-4 §§) gäller försäkringsskyddet inte fullt ut när personen företar resor till och från arbetsplats där arbetsträning sker, under raster eller vid teoretiska moment i utbildningen. AMS har för personer som deltager i arbetsmarknadsutbildning och inskrivna vid utfärdat bestämmelser så att dessa personer helt omfattas av arbetsskadeförsäkringen. Den som däremot arbetsprövas eller arbetstränas på en arbetsplats där han inte är anställd och som inte är inskriven vid ett omfattas således inte helt av försäkringsskyddet som gäller för övriga som genomgår rehabilitering. Enligt vår mening är det av stor vikt för en framgångsrik rehabilitering att alla som genomgår rehabilitering på arbetsplatserna - och således utsätts för samma risker för arbetsskada - också har samma försäkringsskydd. Även när det gäller arbetsgivarnas försäkringsskydd vid exempelvis maskinskada eller liknande som kan ha orsakats av den som arbetstränar finns motsvarande begränsningar i försäkringsskyddet när det gäller arbetsskadeförsäkringen, lagen om yrkesskadeförsäkringar och lagen om statligt personskadeskydd. Om däremot den som arbetstränar uppbär sjukpenning enligt AFL är staten ersättningsskyldig. Enligt vår mening bör även dessa brister i försäkringsskyddet rättas till genom förändringar i nuvarande förordningar. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av förbättring av försäkringsskyddet i arbetsskadeförsäkringen och det statliga personalskadeskyddet vid rehabiliteringar på arbetsplatserna. () ()
mot · GC02Sf208 · 1989-01-11 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf208 av () Ersättningen vid sjukresa Rätten för resa till och från läkare, annan vårdgivare eller i samband med sjukhusvård regleras i förordningen 1987:2 om ersättning vid sjukresa. I förordningens § 9 anges särskilda regler kring nyttjande av färdmedel. Bl.a. sägs det att ersättningen för resa med taxi eller flyg lämnas endast om annat billigare färdsätt (privatbil, buss eller tåg) inte har kunnat användas på grund av den försäkrades tillstånd, resans längd eller andra omständigheter. Det skall alltså finnas särskilda skäl för att resa med taxi eller flyg skall ersättas. Det finns dock ett generellt undantag för flygresor. När avståndet mellan den ort varifrån flygresan kunnat ske och mottagningen eller vårdinrättningen överstiger , eller resan skett från ersätts resa med flyg utan särskild prövning. Innebörden av detta omsatt till Norrbottensförhållanden är att personer bosatta i kustområdet inte har generell rätt att flyga till sjukhuset i eftersom avståndet från i och i inte överstiger . Den omständigheten att avståndet från och betydligt överstiger har ingen betydelse i detta sammanhang, eftersom det är avståndet från flygplatsen i som är avgörande. utgör tillsammans med , och den norra sjukvårdsregionen. Det innebär att patienter från samtliga landsting i samband med specialistvård remitteras bl.a. till . Enligt nuvarande regler får alla patienter från rätt att åka flyg och få kostnaden ersatt av . Däremot har patienter från Norrbottens kustland inte samma rätt trots att avståndet från hemorten är lika långt. Samma situation föreligger för patienter från kustlandet i . Vidare åker många patienter taxi från Norrbottens kustregion till i . Ett färdaltemativ som är avsevärt dyrare än flygtaxi/flyg. (Se bifogad sammanställning.) Enbart taxiresorna innebär oftast att patienterna tvingas övernatta i med de kostnader som då tillkommer. Mot den bakgrunden är det angeläget att en översyn kommer till stånd i syfte att justera nuvarande avståndsgräns t.ex. . En sådan justering av nuvarande avståndsgräns innebär en ökad valfrihet och service i vården. Därmed skulle många sjuka patienter slippa långa resor med taxi/privatbil ibland t.ex. HaparandaUmeå. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ersättning för flygresa vid sjukdom. i km till från till flyg+taxi patien- till fpl från Kallax till flyg- ter +flyg 95 860 1 433 030 47 120 694 570 48 740 738 460 , flyg från G-vare Differens, flyg från flyg från G-vare 735 1 560 1 235 - +500:- 1 235:- 23 325:-/patient och enkel resa
mot · GC02Sf209 · 1989-01-10 00:00:00 — Motion till 1988/89: Sf209 av och (båda c) Glasögonförsäkring Synfel eller nedsatt synförmåga bör betraktas som ett handikapp, när man inte kan klara sig utan glasögon eller linser, och borde berättiga till viss ekonomisk hjälp. Drygt två miljoner människor i behöver synhjälpmedel. Det är för många en mycket dryg kostnad att skaffa eller byta glasögon eller linser. Särskilt kostsamt blir det för låginkomsttagare, pensionärer med låga pensioner och hushåll, där flera familjemedlemmar har behov av glasögon eller linser. Behovet hos utvecklingsstörda är också mycket stort. Kostnaderna för synhjälpmedel har ökat kraftigt. Detta innebär att många inte har råd att byta synhjälpmedel, när de skulle behöva,, vilket kan skada synen ytterligare. Det kan inte accepteras. Visserligen utgår viss hjälp från sjukvårdshuvudmännen men hjälpen är otillräcklig, och måste förbättras. Det borde utredas om en glasögonförsäkring kunde införas i likhet med den tandvårdsförsäkring som finns. Mot bakgrund av det ovan anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning i syfte att införa en glasögonförsäkring i likhet med principerna för tandvårdsförsäkringen. () ()
mot · GC02Sf210 · 1989-01-10 00:00:00 — 1988/89 :Sf210 Registreringen av pensionspoäng för vård av barn kan förälder som vårdat minderårigt barn och som därför inte intjänat någon pensionspoäng , få tillgodoräkna sig detta som poängår. inkom 15 250 sådana anmälningar. Av dessa utgjorde 110 anmälningar från män. 1985 har, enligt de preliminära uppgifter som finns att tillgå, endast 3 220 anmälningar inkommit. Av dessa var 30 från män. har med stöd av motioner från bland annat undertecknad skrivit mycket starkt på den informationsskyldighet som föreligger från sida. Detta har dock inte visat sig tillräckligt verkningsfullt, vilket visar sig i dagens situation med allt färre anmälda vårdår. Detta förhållande talar för att det istället för en anmälan bör ske en automatisk registrering från sida. Detta bör naturligtvis ske med stöd av en förfrågan hos berörda föräldragrupper. Det finns tyvärr inga uppgifter som visar på hur många föräldrar som i verkligheten vårdat barn . Man kan dock på goda grunder förutsätta att det finns betydligt flera föräldrar som äger rättigheten att tillgodoräkna sig poängår för vård av minderårigt barn. av barn i dessa åldrar vårdas i det egna hemmet och inte i annan barnomsorgsform. När man så känner till den stora betydelse dessa poängår har, för att speciellt kvinnor skall kunna erhålla de 30 poängår som fordras för att de skall erhålla ATP-pension, är det förödande om deras möjligheter att räkna vårdår inte tas tillvara. Bristen på information om denna möjlighet spelar naturligtvis en stor roll. Men även det att förmånen ligger så långt in kan innebära att man som enskild inte inser betydelsen av detta. Dessutom kan det naturligtvis även ligga en reaktion på bristande tilltro till pensionssystemet, som medför att man inte anser det värt mödan att anmäla vårdåret. Vilka skälen än är till detta förhållande bör det vara ett samhällsintresse att denna grupp av föräldrar erhåller den lilla gest av erkänsla för sitt vårdarbete, som det innebär att kunna tillgodoräkna sig den arbetsinsatsen, i form av poängår. Jag anser det därför vara ansvar att, i de fall poängår saknas, kontrollera om poängår kan tillgodoräknas de nyblivna föräldrarna. Hemställan Mot- 1988/89 Med stöd av det anförda hemställes att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts gällande påförande av poängår för vård av barn utan egen anmälan. - - '; r ;;: k : 1 : ; .. ... T . : v 'rf v-*''. gotmb 16487, 1989
mot · GC02Sf211 · 1989-01-10 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Sf211 Tillfällig föräldrapenning vid kontaktdagar 1988/89 Sf211217 har de sk kontaktdagarna varit möjliga att utnyttja för föräldrar till barn mellan fyra och . Dagarna skall utnyttjas för besök i samhällets barnavård eller skolverksamhet. Föräldrautbildning eller besök i förskola, skola eller fritidsverksamhet är exempel på anledningar som ger ersättning från den tillfälliga föräldrapenningen. Det innebär att de föräldrar som har sina barn i privata vårdformer ej kan utnyttja kontaktdagarna. Reglerna för utnyttjandet av dagarna medger dessutom att det bara får tas ut . Dessa kan av många familjer behöva fördelas på ett annorlunda sätt. Den valfriheten medger dock inte reglerna. Kontaktdagarna kan inte utnyttjas för besök i privata daghem. Detta skapar orättvisor som ofta föräldrarna ej är skyldiga till då samhällets barnomsorg ej täcker det behov som föreligger. Med stöd av det anförda hemställs 1. att beslutar att de kan tas ut som föräldrarna själva bestämmer, 2. att beslutar att kontaktdagarna kan tas ut för alla barn oavsett omsorgsform. 1 1988/89.
mot · GC02Sf212 · 1989-01-10 00:00:00 — Motion till 1988/89:Sf212 av och (båda c) Tillfällig föräldrapenning vid sjukdom hos dagbarnvårdares barn Valfrihet i barnomsorgen saknas då förutsättningarna för föräldrar varierar när det gäller att välja en omsorgsform som bäst passar den enskilda familjen. För de föräldrar som väljer familjedaghemsomsorg för sina barn uppstår det ibland problem som gäller tillgången till ersättning för förlorad arbetsförtjänst när det uppstår problem i barnomsorgen. Samma sak inträffar allt oftare även för de föräldrar som har sina barn på kommunala daghem. Dessa daghem stänger allt oftare sin verksamhet på grund av personalbrist. Detta medför stora störningar för den enskilde föräldern som ofta har små förutsättningar att snabbt skaffa fram en barnomsorg som ersätter den uteblivna. De tvingas också ta ledigt från sitt ordinarie arbete och erhåller i den situationen ej heller någon ersättning för förlorad arbetsinkomst. I de fall dagmamman insjuknar och dagbarnets förälder stannar hemma och vårdar sitt eget barn utgår ersättning från föräldraförsäkringen. Men i de fall dagbarnvårdarens barn är sjukt och dagbarnvårdaren inte kan ta emot andra barn i sitt hem, utgår det inte någon ersättning från föräldraförsäkringen. Detta innebär att vissa familjer kan drabbas av omotiverat stora inkomstförluster i det fall detta inträffar ofta, men i vart fall åsamkas en ekonomisk förlust på grund av den barnomsorgsform de valt eller tilldelats. Så länge dessa förhållanden inte är jämbördiga kommer familjedaghemmen inte att kunna vara den trygga barnomsorgsform som man som förälder har rätt att fordra. Ett sätt att lösa detta borde vara att ge möjlighet att utnyttja föräldrapenning för tillfällig vård av barn. Den kan då lämpligen utökas med de fall då dagmamman inte kan ta emot barn därför att hennes egna barn är sjuka, eller när daghemmet ej tar emot barnen med kort varsel. Detta bör ske när kommunen inte kan lösa problemet genom omplacering till någon annan dagbarnvårdare som känner barnet. Om föräldraförsäkringen inte skall användas i dessa fall är det ologiskt att den utnyttjas i ett fall och inte i övriga. Problemen är stora för de familjer som drabbas. Skall kommunerna ta sitt ansvar i dessa fall måste även en utbyggd bamomsorgsverksamhet innefatta ett tryggt andrahandsaltemativ när den ordinarie barnomsorgen inte kan ta hand om barnen. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utredning av tillfällig föräldrapenning vid sjukdom hos dagbarn vårdares barn.