mot · GD02K5 · 1989-11-06 00:00:00 — av m.fl. (fp) med anledning av redog. 1989/90:1 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse 9§ religionsfrihetslagen har följande lydelse: Den som förvärvar svenskt medborgarskap och ej tillhör skall, utan särskild ansökan, anses upptagen i kyrkan, om han är evangeliskluthersk trosbekännare; dock skall vad nu sagts ej gälla, om han hos pastor i den församling, där han är kyrkobokförd, anmält att han icke vill inträda i kyrkan. I årets ämbetsberättelse (s. 355-360) redogör JO Hans Ragnemalm för ett fall där två tidigare danska medborgare ovetande och mot sin vilja blev medlemmar i vid förvärvet av svenskt medborgarskap. Problemet är enligt vad JO anfört inte ovanligt: Jag har under hand från invandrarverkets medborgarskapsbyrå inhämtat, att man där har mottagit på liknande sätt grundad kritik från personer, som förvärvat svenskt medborgarskap. Vederbörande har visserligen i sina ansökningar angivit, att de är evangelisk-lutherska trosbekännare, men de har inte varit medvetna om att upptagningen i också medför skyldighet att erlägga församlingsskatt. Det är inte ovanligt, att utomeuropeiska invandrare sätter ett kryss i rutan för evangelisk-luthersk trosbekännelse, trots att det är alldeles uppenbart, att de tillhör annan religion. Det får i sådana fall ankomma på pastor i vederbörande församling att utreda det rätta förhållandet och vidta åtgärder. Vad som förekommit i ärendet ger mig anledning att ifrågasätta, om inte lagstiftningen bör justeras, så att man kommer ifrån den automatik som följer av 9 § religionsfrihetslagen och 9 § medborgarskapskungörelsen och som visat sig kunna leda till att nyblivna svenska medborgare mot sin verkliga önskan blir medlemmar i . I stället för att - som -fordra en aktiv handling i form av en anmälan hos pastor av den som vill bryta automatiken och således inte vill inträda i kyrkan, borde krav på sådan anmälan uppställas för den som verkligen vill bli medlem. Formuläret för sökande av svenskt medborgarskap kan utan svårighet korrigeras, så att det även kommer att innefatta en ansökan om att bli medlem i . Det ter sig i sammanhanget naturligt att göra en jämförelse med de i 11 § religionsfrihetslagen intagna reglerna om utträde ur : Vill medlem i icke längre tillhöra kyrkan, gore anmälan om utträde hos pastor i den församling, där han är kyrkobokförd. Anmälan skall göras personligen eller ock enskilt i egenhändigt undertecknad, av två personer bevittnad handling. 1 1989/90. I handbok har bestämmelsen Mot. 1989/90 kommenterats sålunda: För anmälan som sker 'personligen får enligt motiven till religionsfrihetslagen anses gälla, att anmälan skall göras av personen själv och således inte genom ombud. I fråga om skriftlig anmälan framgår genom orden "enskilt" och "egenhändigt undertecknad att anmälan inte kan ske genom ombud. Ett utträde ur fordrar således en på visst sätt kvalificerad aktivitet från vederbörandes sida. Enligt min mening bör samma form av visat självständigt ställningstagande gälla för den som i samband med förvärv av svenskt medborgarskap önaskar inträda som medlem i . Medlemskapet bör alltså grundas på en skriftlig ansökan, för vilken bör utarbetas ett klarläggande formulär. En sådan ordning skulle ge sökanden en större insikt i och medvetenhet om vad ett medlemskap i i realiteten innebär. Vi delar denna bedömning. Från principiella utgångspunkter kan gällande ordning inte anses tillfredsställande. Så vitt avser vuxna människors inträde i är det rimligt att den baseras på en medveten individuell valhandling. Religionsfrihetslagen och medborgarskapskungörelsen bör därför ändras för att nå detta syfte. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till ändring av religionsfrihetslagen samt om ändring av medborgarskapskungörelsen enligt de riktlinjer som angivits av justitieombudsmannen. () () gotab 99259, 1989