mot · GC02Fi214 · 1989-01-25 00:00:00 — 1988/89 skapsarbeten och minskade insatser vad gäller kontant arbetsmarknadsstöd Fi214 och utbildningsbidrag. Det skall ses mot bakgrund av den låga arbetslösheten. På område förs tidigare års förslag om en avtrappning av räntebidragen till flerfamiljshus byggda åter fram. De generella subventionerna bör minskas och ett nytt lånesystem införas. Våra förslag medför utgiftsminskningar på . Den oroande brottsutvecklingen gör det nödvändigt att förstärka polisväsendet. Mot denna bakgrund läggs inom område fram förslag om förstärkning av polisen med 600 administrativa tjänster. Dessa gör det möjligt att frigöra poliser för egentligt polisarbete. Kostnaden beräknas till ca . Inom industridepartementets område föreslås en fortsatt avveckling av de selektiva företagssubventionerna samt en försäljning av statliga företag. Utgifterna för departementet minskar med . Inom ramen ryms emellertid också vissa förstärkningar av deltagande i det europeiska rymdforskningssamarbetet. Inom miljö- och område föreslås ökade insatser för vård av naturreservat och för att värna kulturlandskapet. Den forskningen tillförs ytterligare för byggnader och utrustning till forskningsstationerna vid och . Eftersom anslagen till bl.a. energiforskning minskas något kan departementets budget minskas med . Budgetpropositionen är i många hänseenden ofullständig. Regeringen kommer i särpropositioner att lägga förslag som bl.a. rör det militära försvaret, den kommunala ekonomin och - troligtvis - skatterna. Regeringen har beräknat anslagsposten Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto till . Någon specifikation av hur medlen avses bli använda anges inte. Anslaget skall bl.a. utnyttjas för att täcka de kostnader som blir följden av de särpropositioner som ännu inte förelagts . Till skillnad från regeringen har vi i våra motioner redovisat förslag över hela det politiska fältet, med undantag för i första hand det militära försvaret. En noggrann genomgång av de förslag som vi avser att förelägga och vilka har kostnadskonsekvenser för /90 medför ett beräknat tillkommande utgiftsbehov om . Besparingarna av engångskaraktär utgörs till största delen av försäljningar av statliga företag. Detta är med andra ord besparingar som under en följd av år kan upprepas. De utgiftsminskningar som avser socialförsäkringssektorn kommer inte formellt att påverka budgetunderskottet. De leder i stället till ett större överskott inom socialförsäkringssektorn. Från samhällsekonomisk synpunkt är dock dessa förändringar att jämföra med utgiftsminskningar som får direkta budgeteffekter. Bokföringsmässiga dispositioner bör vidtas så att besparingarna formellt påverkar statsbudgeten. Inom ramen för ett oförändrat uttag av socialförsäkringsavgifter bör storleksförhållandena mellan de olika avgifterna justeras. I vår partimotion om skattepolitiken redogörs för alla våra förslag på skatteområdet. I tabell 7 redovisas de statsfinansiella konsekvenserna av det första steget av vårt program för skattesänkningar. Finansiella kostnader av våra skatteförslag () Schablonavdraget minskas till . Ökade skatteintäkter genom ökad tillväxt Förändring av den offentliga sektorns inkomster Sammantaget innebär det moderata budgetförslaget en viss finanspolitisk förstärkning jämfört med regeringens förslag, vilket vi finner befogat med hänsyn till det väntade efterfrågetrycket i ekonomin. Skulle avmattningen under budgetåret bli mer markerad än vad vi nu förutser, reduceras det beräknade budgetöverskottet automatiskt. Det kan mot bakgrund av i det föregående angivna riktlinjer synas motsägelsefullt att i av betydande överskott i den samlade offentliga sektorn förorda ett visst - om än beskedligt - budgetöverskott, vilket ju ytterligare förstärker det kollektiva sparandet. Det offentliga sparandeöverskottet hänför sig emellertid i allt väsentligt till socialförsäkringssektorn, där alla prognoser pekar på snabbt växande utgiftsökningar . Den av oss åsyftade anpassningen bör därför i första hand komma till stånd genom att stor återhållsamhet iakttas med kommande höjningar av socialförsäkringsavgifter. Med den långsiktiga, icke-interventionistiska uppläggning som moderata samlingspartiet vill ge finanspolitiken kommer uppgiften att genomföra kortsiktiga justeringar av stabiliseringspolitiken främst att åvila penningpolitiken. Inom de ramar som sätts av målet om en fast växelkurs gäller det då att påverka likviditet och räntenivå så att inflation och arbetslöshet hålls nere. Eftersom ränteutvecklingen i hög grad styrs av marknadskrafter, blir förändringar av penningmängden genom marknadsoperationer det främsta instrumentet. Penningpolitiska åtgärder får effekt betydligt snabbare än finanspolitiska ingrepp, vilket minskar risken för felaktig tidsanpassning. Men fördelen med att i stabiliseringspolitiken lägga tyngdpunkten på penningpolitiken är inte bara det snabbare genomslaget. Grundläggande är att inflation är ett monetärt fenomen, medan finanspolitiken främst rör sådana strukturella frågor som fördelningen mellan enskild och kollektiv konsumtion och mellan privat och offentligt sparande. Under förutsättning att finanspolitiken är i hygglig balans, vilket får anses vara fallet, bör den inriktas främst på långsiktiga mål, varvid konjunkturella svängningar endast tillåts påverka takten i förändringarna. På penningpolitiken faller då att med utnyttjande av marknadskonforma Fi214 instrument motverka smärre uppkommande störningar av kortsiktig natur. Statsskulden uppgick till ca . Det är något mindre än . Sedan socialdemokraterna återkom till regeringsmakten har dock statsskulden ökat med närmare 300 miljarder, vilket är mer än under den borgerliga regeringsperioden 19761982, då skuldökningen uppgick till 250 miljarder. Statens utlandsskuld minskade likaledes från ca 120 miljarder till 106 miljarder. Att detta skedde med betydande underskott i bytesbalansen berodde främst på att den förda räntepolitiken medförde ett än större inflöde på den privata kapitalbalansen. Det minskade upplåningsbehovet skapade vissa problem för . Det kontinuerliga tillflödet till allemanssparandet och kravet att även i övrigt suga upp likviditet från hushållen medförde, att det var svårt att förse penning- och obligationsmarknaderna med erforderlig mängd statsskuldsväxlar och riksobligationer. En annan konsekvens var att statsskuldens återstående löptid fortsatte att förkortas, så att den nu understiger . I planeringen förutses totalt sett inte något behov av nettoupplåning. Genom att framför allt allemanssparandet ökar kontinuerligt sker det emellertid en förskjutning bort från statsskuldväxlar och riksobligationer. Detta är olyckligt, eftersom dessa upplåningsformer fungerar smidigt och är kostnadseffektiva. Allemanssparkonton samt premie- och sparobligationer är alla försedda med betydande skattefavörer, och särskilt de båda obligationstyperna är administrativt krävande, vilket ytterligare höjer kostnaderna. Det är svårt att motivera varför just sparande åt staten från hushållens sida skall vara särskilt gynnat i skattehänseende. Statsupplåningen bör befrias från rollen som sparfrämjare och stimulansen av hushållens sparande i stället ges en mera generell utformning. Huvuddelen av hushållens bidrag till statens upplåning får då lämnas via avkastningsfonder, som i sin tur placerar i statspapper av varierande längd. Sparobligationen bör successivt avvecklas som upplåningsform, och volymen av premieobligationer bör inte öka. De störningar som uppträtt på premiemarknaden motiverar försiktighet med nya emissioner . Som upplåningsform för staten har allemanssparandet flera nackdelar. Dess omfattning bestäms inom politiskt givna ramar av spararna/långivarna och står alltså utanför kontroll. Inflödet är (emellanåt förstärkt till följd av medgivna engångsinsättningar). Kostnaden är hög, och eftersom den följer det numera betydelselösa och därför sällan ändrade diskontot stiger den relativt sett i tider av räntenedgång. Inlåningen är i princip a vista, vilket skapar osäkerhet inför en kommande skattereform, som kan framkalla en hög uttagsfrekvens. Allemanssparandet hos infördes i , då staten hade ett stort sparandeunderskott och näringslivet ovanligt nog ett överskott, varför hushållens sparande borde kanaliseras till statsskulden. Det var då rationellt att lyfta ut såväl inlåning som statsobligationer från bankernas balansräkningar och låta hushållen placera sina sparmedel direkt i statsskulden. Men , när det offentliga sparandet visar ett stort överskott och de icke-finansiella företagen till följd av ökade investeringar har ett negativt sparande, bör det skattegynnade sparandet i stället styras till näringslivet. Enligt vår mening bör således allemanssparande! avvecklas som statlig upplåningsform. Däremot är det angeläget att stödja sparande i allemansfond liksom att stimulera långsiktigt bundet sparande i bank och försäkring, varifrån medlen kan kanaliseras till produktiva investeringar. Statens upplåning utomlands fungerar numera smidigt, särskilt efter tillkomsten av korta faciliteter på eurodollarmarknaden och den inhemska amerikanska marknaden. Den fortlöpande hanteringen av utlandslånen med bl.a. förtidsinlösen och skuldbytesavtal ger betydande kostnadsreduktioner. att staten inte skall låna i utlandet bör, som framhålls i finansplanen, ligga fast. Men det kan inte vara rimligt att i av växande bytesunderskott skall amortera ned statens utlandsskuld. Detta medför nämligen en avsevärd höjning av statens upplåningskostnader. I stället för att låna kort utomlands till exempelvis får man betala mer för inhemsk upplåning mot statsskuldväxlar, vilka köps av svenska företag som lånar utomlands och tillgodogör sig mellanskillnaden. Den genomförda avregleringen av kreditmarknaden har varit positiv för den svenska ekonomin. Strävan bör därför vara att avlägsna sådana återstående rester av kreditregleringen som förbudet mot realränte/ indexlån för försäkringsbolag. Kassakravsmedel hos bör berättiga till skälig ränteersättning. Diskontot bör med hänsyn till sina snedvridande effekter slopas möjligt. När avregleringen är fullständigt genomförd, bör detta bekräftas genom att lagen om kreditpolitiska medel ersätts med en regelrätt beredskapslag för extraordinära situationer. Reformarbetet kan emellertid inte därmed betraktas som avslutat. Förutsättningarna på kapitalmarknaden ändras snabbt, inte minst som en följd av den pågående internationaliseringen. och kreditmarknadskommittén har efter många års utredningsarbete avlämnat sina slutbetänkanden. Tyvärr har flera förslag redan hunnit passeras av utvecklingen. Det är angeläget att så stora resurser avdelas för det fortsatta beredningsarbetet att förslag till lagstiftning kan lämnas till . Den grundläggande principen bör därvid vara den av kreditmarknadskommittén förordade, nämligen att det som inte är uttryckligt förbjudet är tillåtet, vilket skulle ge erforderlig flexibilitet för framtiden. Några ägarbegränsningar bör inte införas - tvärtom är det angeläget att öppna för utländskt ägande i bank och för utländska bankfilialer i . Av konkurrensskäl gentemot t.ex. EG-företag torde det också bli nödvändigt att luckra upp den strikta gränsen mellan bank- och försäkringsverksamhet. Det är vidare betydelsefullt att deltar i den samordning av Mot. 1988/89 kapitaltäckningsreglerna för kreditinstitut som initierats av den s.k. . Den skärpning av kraven som därmed sker för t.ex. fastighetskrediter kan mycket väl visa sig befogad vid en kommande avreglering av jordbruks- och bostadspolitiken. Övergångsreglerna bör dock utformas så att inte påfrestningarna på t.ex. bostadskreditinstitut blir alltför stora. Såväl penning- som obligationsmarknaderna påverkas starkt av den införda omsättningsskatten på värdepapper. Redan mot slutet av sjönk omsättningen av vissa instrument ned till en tredjedel. Detta är ett problem främst för låntagarna, vilka får sin finansiering avsevärt fördyrad. Inte minst gäller det staten, som får räkna med ökade kostnader för sin upplåning, när marknaden blir mindre likvid. Redan utvecklas andra, mer svårhanterliga upplåningsformer, vilka dock har den egenskapen att de inte träffas av den nya skatten. Minskad omsättning och kringgång kommer att medföra att skattens avkastning inte på långt när blir den väntade. Med hänsyn till omsättningsskattens negativa verkningar bör den enligt vår mening avskaffas. Regeringen bekräftar i budgetpropositionen att den numera ansluter sig till det framförda moderata kravet att avveckla även valutaregleringens s.k. hårda kärna, d.v.s. förbudet för svenskar att placera i räntebärande värdepapper eller på bankkonton utomlands och förbudet för utlänningar att göra motsvarande placeringar i . Detta är ett mycket betydelsefullt ställningstagande, som öppnar nya möjligheter men också ställer hårda krav på den ekonomiska politiken. Vi delar regeringens uppfattning att erfarenheterna av den genomförda liberaliseringen är goda. Det är också riktigt att valutaregleringen ger upphov till snedvridningar utan att längre uppnå de syften som ursprungligen var avsedda. Men det avgörande skälet för ett fullständigt slopande av valutaregleringen är naturligtvis den internationella utvecklingen mot fria kapitalrörelser över gränserna och nödvändigheten för av nära relationer till EG. Redan förväntningarna om en avreglering av valutapolitiken har sänkt det svenska ränteläget med närmare en procentenhet. Det bekräftar vad vi moderater länge framhållit, nämligen att framför allt ett öppnande av möjligheten för utlänningar att förvärva svenska kronobligationer skulle minska räntekostnaderna för både statens upplåning och näringslivets investeringar. Vi vidhåller vår uppfattning att återstoden av valutaregleringen bör avskaffas i ett slag. En successiv avveckling efter ett okänt tidsschema kommer endast att skapa osäkerhet och spekulation på olika marknader. Frågan om skattekontroll får inte tas till intäkt för särbestämmelser, som avviker från vad som gäller i andra länder. Det bör observeras, att avskaffandet av valutaregleringen i , som också är ett högskatteland, inte tycks ha gett upphov till något märkbart kapitalutflöde. Det vore olyckligt om avregleringen av valutapolitiken skulle försenas av lagstiftningsarbete, oavsett om detta gäller beskattningsfrågor eller den framtida Målsättningen bör under alla omständigheter vara att valutaregleringen inte skall behöva förlängas, när den nuvarande tillämpningtiden löper ut . Det är utmärkt att har avlägsnat nästan alla de hinder som kvarstod för sådana transaktioner som inte räknas till den hårda kärnan, främst köp och försäljning av aktier och fastigheter över gränserna. En onödig skönhetsfläck är att fysiska personers rätt till köp av bostad för eget bruk i utlandet fortfarande skall vara begränsad till . Sedan det nu blivit helt fritt för juridiska personer att köpa fast egendom utomlands kan denna restriktion lätt kringgås genom att man bildar ett bolag för ändamålet. Frisläppet av alla aktieaffärer kommer dessutom att nödvändiggöra ett slopande av nu existerande omsättningsskatter, om inte handeln med svenska värdepapper i stor utsträckning skall förläggas till utländska börser. Valutaregleringens slopande aktualiserar frågan om valutapolitiska regim. Målet är och förblir en fast växelkurs. Sedan ett tiotal år tillbaka anges denna i förhållande till en korg av utländska valutor. I praktiken har emellertid den svenska kronans värde påverkats av de stora kurssvängningarna för dollarn, som dessutom har getts dubbel vikt i korgen. En fastare punkt att anknyta kronan till erbjuder sig i form av EMS (det europeiska monetära systemet), i vilket flertalet valutor ingår. Inom EMS skulle också kunna påkalla andra riksbankers stöd för att försvara kronans värde. I och förekommer överväganden med sikte på inträde i EMS, vilket ytterligare skulle vidga kretsen av samarbetsländer. Som isolerad åtgärd löser inte en EMS-anknytning problemen i den svenska ekonomin. Men om den ekonomiska politiken i övrigt ges rätt inriktning, kan ett sådant steg ge ett värdefullt bidrag till kampen mot inflationen. När under trycket av våra stora ekonomiska obalanser utträdde ur valutaormen, utlovades en förnyad anknytning till ett europeiskt valutasamarbete, så snart förutsättningar för detta åter förelåg. Enligt vår mening är så nu fallet. 4.4 Effekter av den moderata politiken Den uppläggning av den ekonomiska politiken som förordats i det föregående leder till ett väsentligt bättre utfall än regeringens förslag i finansplanen, vilket framgår av tabell 8. Beräkningarna av det moderata alternativet baseras på följande, i det föregående redovisade förutsättningar: - En internationell utveckling som ligger i linje med regeringens prognos. - En skattereform som innebär att marginalskatterna sänks kraftigt med början . - En långtgående avreglering av den offentliga sektorn. - Ett program för ökat hushållssparande. - En stabiliseringspolitik med den ovan beskrivna normbaserade inriktningen. Skattereformens första steg 1990 innebär att den statliga inkomstskatten sänks i beskattningsbar inkomst och för inkomster därunder. har ett flertal studier av skattesänkningars inverkan på arbetsutbudet gjorts på svenska förhållanden. I flertalet fall tyder de på stora positiva effekter - på lång men även på kort sikt. I en rapport till inkomstskatteutredningen har räknat på Mot. 1988/89 tre olika alternativ. I de två alternativ som ligger närmast det moderata Fi214 förslaget sänks marginalskatterna med i genomsnitt 5 resp. i beskattningsbar inkomst. Enligt är båda sänkningarna mer än självfinansierande, d.v.s. de dynamiska effekterna överstiger den statsfinansiella kostnaden för själva skattesänkningen. Arbetsutbudet förväntas öka med 2,8 resp . Enligt rapporten uppkommer i båda alternativen en ökning av arbetsutbudet på inom loppet av , medan ytterligare effekter kan förväntas ta . menar också att skattesänkningar i nuvarande konjunktursituation, med god efterfrågan i ekonomin, leder till att de dynamiska effekterna slår igenom mycket snabbt. Tabell 8 utgår ifrån att våra skattesänkningar leder till en extra ökning av arbetsutbudet med i storleksordningen . Jämfört med Sörens beräkningar torde denna uppskattning vara mycket försiktig. Beräknat på den genomsnittliga arbetstiden per sysselsatt, som uppgår till ca , innebär den förutsedda extra ökningen av arbetsutbudet att arbetstiden ökar med 1990 eller motsvarande drygt . Skattesänkningarna påverkar ekonomin i flera avseenden. För det första minskar överhettningen på arbetsmarknaden. Det blir lättare för företag att rekrytera välutbildad arbetskraft genom att fler vill arbeta mer och tar ut ersättningen i pengar snarare än i ledighet. Därigenom ökar produktionskapaciteten, vilket bl.a. skapar större exportmöjligheter. För det andra leder den minskade överhettningen på arbetsmarknaden till att löneglidningen avtar, något som är betydelsefullt i branscher som upplever begynnande problem med kostnadsläget. Även de avtalsenliga löneökningarna 1990 kan komma att dämpas något förutsatt att särskilt de högst avlönade anpassar sina lönekrav till den ökning av disponibelinkomsten som skattesänkningarna medför. Mot denna bakgrund torde det vara möjligt att dämpa den nominella löneökningstakten 1990 till . Den privata konsumtionen väntas som en följd av skattereformen öka snabbare än enligt finansplanen eller . Därvid förutses en förbättring av hushållens sparkvot från minus 1989 till minus 1990, inte minst som en följd av de sparstimulanser vi föreslår jämte skattereformens sparfrämjande effekt. Även vissa besparingar i form av minskade subventioner till hushållen verkar återhållande på den privata konsumtionen. Försörjningsbalans och nyckeltal (genomsnittlig årlig volymförändring i procent, där ej annat anges) Export av varor och tjänster Import av varor och tjänster Bytesbalans, mdr. 1 Förändring i procent av föregående års BNP Anm: fipl = regeringens bedömning i finansplanen; (m) = prognos baserad på moderat politik Ett högre kapacitetsutnyttjande än med regeringens politik medför att i bruttoinvesteringarna stiger . Den lägre inflationstakten och slopandet av valutaregleringen torde också medföra en fortsatt räntenedgång, varigenom företagens finansieringskostnader för investeringar hålls nere. Den offentliga konsumtionen minskar med en halv procent som en följd av besparingarna i statsbudgeten och inom den kommunala sektorn. Därigenom underlättas näringslivets möjligheter att rekrytera arbetskraft, vilket bidrar till att stärka produktionskapaciteten. Minskningen av de offentliga konsumtionsutgifterna förväntas emellertid inte innebära att den statliga och kommunala servicen försämras. Den moderata politiken innebär en betydande avreglering av den offentliga sektorn, vilket gör det möjligt att mer effektivt disponera tillgängliga medel och öka servicen till medborgarna vad avser både kvantitet och kvalitet. Exporten gynnas av dels den högre produktionskapaciteten, dels den lugnare löneutvecklingen och beräknas öka , vilket motverkar den högre importutveckling som den inhemska efterfrågeutvecklingen framkallar. Därmed kan bytesbalansens saldo stanna vid minus . Den obetydliga ökningen av bytesunderskottet jämfört med regeringens prognos döljer i själva verket en förbättring, eftersom den mer än väl motsvaras av en uppgång i näringslivets investeringar, som gör det möjligt att snabbare återvinna balans i våra utrikes affärer. De finansiella beräkningarna leder fram till en prisökningstakt på i genomsnitt , vilket skulle innebära en påtaglig dämpning jämfört . För den offentliga sektorn blir det en viss nedgång i det finansiella sparandet, vilken i det närmaste uppvägs av ett ökat hushållssparande. Sammantaget leder den moderata politiken till en väsentligt högre Mot. 1988/89 tillväxttakt . Därmed kommer mer i linje med den Fi214 internationella utvecklingen. I det något längre perspektivet medför den med det moderata alternativet förhöjda aktivitetsnivån att produktionskapaciteten förstärks, flaskhalsproblemen på arbetsmarknaden reduceras, inflationstakten avtar och räntenivån sänks, vilket allt hjälper till att förstärka bytesbalansen. Den moderata politiken leder således inte bara till en bättre ekonomisk utveckling . Den innebär dessutom att grunden läggs för fortsatta förbättringar . Skattesänkningar och avregleringar ger positiva verkningar även , då också nya steg kommer att tas utefter den inslagna vägen. Med stöd av det anförda hemställs 1. att godkänner de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som föreslås i motionen, 2. att godkänner de allmänna riktlinjer för budgetregleringen som föreslås i motionen, [att beslutar att fr.o.m. i enlighet med motionens förslag införa nya regler i sjukpenningförsäkringen och föräldraförsäkringen,1] [att beslutar att för nytillkommande ersättningsnivån i delpensioneringen fr.o.m. skall vara ,1] [att beslutar omfördela medel från socialförsäkringssektorn till statsbudgeten i enlighet med vad som i motionen anförts,1] 3. att för /90, i avvaktan på slutligt förslag, beräknar Beräknat tillkommande utgiftsbehov, netto, till 1 , 4. att för /90, i avvaktan på slutligt förslag, till Räntor på statsskulden m.m. beräknar ett förslagsanslag av 57 , 5. att som sin mening ger fullmäktige till känna vad i motionen anförts om statsskuldspolitiken, 6. att som sin mening ger fullmäktige till känna vad i motionen anförts om kredit- och valutapolitiken. 1 1988/89:Sf336.