mot · GC02So233 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:So233 av m.fl. (m) Vård och omsorg om de äldre När alla golven är bonade och alla sängarna bäddade är alla synder då sonade och alla samveten räddade? 2 Lagfäst rätt till valfrihet och flexibilitet 4 3 Den enskilde kommer i kläm 5 4 nödvändig-men otillräcklig 6 5 Gör hemhjälpstaxan rättvis g 6 Alternativa vårdformer bör stödjas g 7 Slå vakt om ålderdomshemmen! 9 Undanröj hinder 11 11 En humanare demensvård 12 13 Ett samlat kommunalt ansvar 14 14 Beskattning måste mildras 14 15 Personalen-den viktigaste resursen 15 De äldres levnadsvillkor har fått allt större uppmärksamhet i samhällsdebatten. Det finns flera skäl till detta. Befolkningssammansättningen har ändrats ganska dramatiskt. Andelen pensionärer ökar och de äldsta åldersgrupperna ökar mest. - Samhället förändras. Förändringar av såväl den fysiska miljön som offentlig och kommersiell service påverkar de äldres levnadsvillkor positivt och negativt. Synen på åldrandet förändras. Genom generella insatser inom områden som boende, fritid och kultur kan behovet av individuellt riktade åtgärder inom vård och omsorg minska eller åtminstone fördröjas. Utvecklingen går mot att äldre inte skall behöva flytta från ett invant boende till olika former av serviceboende - såvida vederbörande inte uttryckligen önskar det. Detta ställer ökade krav på valfrihet och mångfald i boende, service och vård. Valfrihet är självklart viktig även för de äldre, som under ett långt liv har förvärvat bestämda uppfattningar, krav och önskemål. Moderata samlingspartiet vill ta nya steg mot ökad välfärd. Den enskildes ställning skall stärkas inom ramen för det gemensamma socialpolitiska ansvaret. Vi föreslår därför bl.a. att valfriheten starkare markeras i lagstiftningen och att socialförsäkringssystemet byggs ut. Människor skall kunna påverka hela sin livsmiljö och vårdinriktningen i betydligt större utsträckning än vad som sker . Problemet är att det finns så få alternativ. har kommunerna nästan uteslutande byggt upp som ett kommunalt monopol, där valfriheten inskränker sig till att de som önskar tjänsten kan tacka ja eller nej till den service som erbjuds. Alternativ ger emellertid möjlighet att bredda verksamheten och därmed öka valfriheten. Hemvården utför ett arbete som de flesta äldre värdesätter. En utmärkande kritik är emellertid att det blir allt fler personbyten. Hemvårdspersonalen tillhör också en yrkeskår som är utsatt för stor personalomsättning och sjukfrånvaro. Också av det skälet är det viktigt att kunna erbjuda alternativa former för hemtjänst. Ålderdomshemmen är den vård- och boendeform som passar bäst för många äldre med behov av en betydande tillsyn utan att för den skull efterfråga sjukvårdens resurser. Debatten om ålderdomshemmen illustrerar hur viktigt det är att låta människors behov, inte myndigheters direktiv, styra vården och omsorgen. Äldreomsorgen är inne i en krissituation, därför att många patienter bor fel, vårdas fel och far illa. Patienter som borde skrivas ut från akutsjukvård, eller sjukvård i allmänhet, blir liggande kvar därför att inte kan beredas den vård och omsorg de behöver. Å andra sidan finns det pensionärer som inte klarar eget boende, inte ens i , utan att vara sjukvårdspatienter. För t.ex. många åldersdementa kan dagvård eller gruppboende vara den idealiska lösningen. Det är sålunda angeläget att alternativen blir fler och att möjligheterna till dagvård och gruppboende ökar. 1* 1988/89.3sami. Många skäl talar för att alternativ äldreomsorg och äldrevård som uppfyller rimliga kvalitetskrav ges rätt till samma stöd från det allmänna som motsvarande offentligt bedrivna verksamhet. Genom att det i stort sett föreligger ett vårdmonopol har vårdpersonalens möjligheter att påverka vårdens utformning eller att gå till alternativa arbetsgivare försvunnit. Därför är det också från personalens synpunkt viktigt med flera alternativ. Flera arbetsgivare gör det möjligt att byta arbete. För den som så önskar ges möjlighet att starta en egen verksamhet. För den som vill vara kvar inom den offentliga vården är det bättre med en mer decentraliserad organisation, som fungerar i konkurrens med andra alternativ. Förutsättningen för att vården skall fungera väl är också att dess lönestruktur överensstämmer med marknadens. Det gör den knappast . Att lägga ansvaret så nära den enskilda människan som möjligt i stället för att förlita sig på central planering och styrning är utgångspunkten för vår politik. 2 Lagfäst rätt till valfrihet och flexibilitet Äldrevårdens inriktning skall vara att patienterna så långt möjligt skall kunna erbjudas vård i det egna hemmet. Om vård på institution är nödvändig skall den ges vid små hemlika sjukhem så att den kan ligga nära hemorten eller där den äldre så önskar. Ökningen av antalet mycket gamla ställer stora krav på såväl akutvården som på olika alternativ som svarar för behov av mer långvarig vård och omsorg. Tidig rehabilitering, väl utvecklad dag- och hemsjukvård och effektivt samarbete med anhöriga, distriktssköterskor och den kommunala kan ge förbättrad vård och ett effektivare utnyttjande av resurserna. Mångfald och valfrihet hör samman. Behovet att kunna välja och att kunna påverka sin situation blir inte mindre därför att åldern avtar. Egentligen är det så att behovet av mångfald ökar i skeden då bl.a. fysiska begränsningar sätter in. Den kommunala och landstingskommunala vården och omsorgen skall givetvis finnas kvar. Den är mycket bra, men den kan bli bättre om det finns alternativ. Den offentliga verksamheten kan dra nytta av vad alternativen utvecklat och prövat. Detta har vi sett inom bl.a. barnomsorgen och sjukvården. Detsamma gäller äldrevården. Alternativen kan och bör finnas på alla nivåer: , ålderdomshem och sjukhem. Finansieringsformer måste utvecklas så att alla människor får en verklig valmöjlighet. Genom mångfald nås såväl sociala som ekonomiska fördelar. Alla erfarenheter visar att alternativen snarare är mindre kostnadskrävande än de traditionella vård- och omsorgsformerna i offentlig regi. Valfrihet även för de äldre borde vara en självklarhet i ett välfärdssamhälle. I verkligheten visar det sig emellertid att många äldre inte har någon reell frihet att välja hur deras vård och omsorg skall utformas. Alternativ inom äldreomsorgen som uppfyller rimliga kvalitetskrav, det må gälla såväl institutionell omsorg som hemtjänstverksamhet, bör berättiga till bidrag från stat och kommun på samma villkor som motsvarande verksamhet. Den tystnadsplikt som gäller offentliganställd vårdpersonal gäller inte för anställda vid enskild äldrevård. Huvudmännen får därför avtala med de enskilda entreprenörerna om iakttagande av tystnadsplikt. Dessa kan sedan föra talan mot anställda som eventuellt bryter sekretessen. Det är angeläget att ändra sekretesslagen så att den även omfattar personal inom privat äldrevård. Från dessa utgångspunkter anser vi att valfrihetsprincipen skall skrivas in i såväl socialtjänstlagen som hälso- och sjukvårdslagen. bör därför hos regeringen begära förslag till lagstiftning med denna innebörd. 3 Den enskilde kommer i kläm Äldreomsorgen är ett vårdsystem i kris. Allt oftare kommer rapporter som visar hur illa det är ställt. Gamla människor far illa av att vårdas på fel sätt i kombination med ett felaktigt boende. Den undersökning som Tidningarnas Telegrambyrå (TT) lät publicera visar att t.ex. de demenssjukas möjligheter att få hjälp och vård är begränsade. Många åldersdementa måste efter akutvård på sjukhus ligga kvar därför att det inte finns andra vårdmöjligheter, ej heller någon som kan se till dem hemma. Det kan ta alltför att få en plats inom en lämplig boendeform. Följden har blivit att patienter som väntar på plats inom akutvården sitter fast i kön därför att det saknas plats för dem på sjukhusen. I stället upptas sängplatserna av patienter som är färdigbehandlade men inte klarar eget boende i traditionell mening. För de senare finns det ofta inga möjligheter . En akutmedicinavdelning på lasarett är en både olämplig, inhuman och dyr vårdform för dessa människor. Äldreomsorgen präglas i för stor utsträckning av ett kollektivistiskt tänkande. För liten hänsyn tas till de enskildas önskemål. är äldre oftast hänvisade till det boende eller den vård som det offentliga anvisar. Människor har tvingats flytta från ett sjukhem där de känt trygghet, bara därför att en stelbent organisationsplan säger så. Gränsdragningsproblemen mellan kommuner och landsting grundar sig ofta på ett prestigetänkande, där vikten av att följa regler och beslut styr bort från sunt förnuft. Detta är omänskligt och djupt orättvist mot människor som under ett långt liv format en egen uppfattning om hur de vill ordna sitt boende och den service de behöver. Det förekommer också mycket upprörande fall av flyttningar mellan olika sjukhus. Den debatt som blossade upp efter beskedet från om att sjukhuset hade planer på överflyttning av långvårdspatienter till kan ha det goda med sig att man blir mera varsam . Mot detta sätter moderata samlingspartiet en alternativ politik där välfärden fördjupas genom att den enskildes val blir avgörande. Bra ålderdomshem, serviceboende, dag- och och hemsjukvård, gruppboende i små och hemliknande sjukhem liksom goda möjligheter till rehabilitering och akutsjukvård måste ges möjlighet att existera och utvecklas sida vid sida i olika former för att ge valfrihet och mångfald. Bara på så sätt kan individernas växlande behov tillgodoses, så att ingen tvingas in i en vårdform hon inte önskar. De flesta äldre vill bo kvar hemma så länge det går. Med en väl fungerande hemtjänst - inte minst hemsjukvård - är detta möjligt. Den hemtjänst som byggts upp av kommunerna fungerar nästan helt och hållet som ett kommunalt monopol. I flera avseenden räcker servicen inte till. Äldre får ofta inte hjälp när de behöver och inte på det sätt de skulle önska sig. I stället för monopol måste kommunerna medverka till flexibla lösningar. Verksamhet i enskild regi, möjlighet för de äldre att själva välja hemvårdsbiträde eller anställa en granne eller anhörig är några exempel på hur servicen för de äldre skulle kunna förbättras. Olika typer av föreningar kan också vara ett komplement till serviceutbudet. I det moderata samhället är det den enskilde som väljer den vård denne vill ha. I socialdemokraternas samhälle är det tvärtom. Det är det offentliga som bestämmer vilken vård som skall ges. Med den inställningen är det inte konstigt att gamla ofta kommer i kläm. Vi påminner ånyo om följande exempel: En 80-årig kvinna har bott på ett litet enskild vårdhem i . Hon har rotat sig på orten. Det är här hon har sina sociala kontakter. Hon känner trygghet på vårdhemmet. Så beslutar plötsligt att hon skall flytta. Hon skall "hem till i eget boende. Bakom beslutet står en majoritet av politikerna. gick emot beslutet och stödde kvinnan. Kvinnan blev förtvivlad. Efter många diskussioner retirerade och tillät att hon fick bo kvar tills vidare. Ärendet JO-anmäldes och JO:s kritik blev hård: "Enligt min mening är det skrämmande att se att olika myndigheters strid om vem som skall svara för kostnaden för vården kan drabba en enskild människa som skett i detta fall. Med valfrihet inskriven i socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen hade detta inte behövt ske. Välfärd kräver valfrihet! 4 nödvändig - men otillräcklig Mångå äldre vill bo kvar hemma i sin lägenhet eller i sitt hus eller i servicelägenhet. Andra vill ha det större mått av trygghet och service som boende i eller i den gamla typen av ålderdomshem innebär. Moderat politik innebär att den enskilda människan skall få välja den omvårdnadsgrad och den boendeform som passar just henne. För att ge reell valfrihet behövs: sjukhem, gruppboende, dagvård, en väl fungerande hemtjänst och hemsjukvård, - att anhörigvården underlättas med t.ex. avlastningsplatser, dagvård, växelvård, - att den tekniska utvecklingen tas till vara och utvecklas när det gäller hjälpmedel för såväl de gamla som för personalen, - att olika boendeformer likställs när det gäller kostnader för den enskilde, - utbyggt trygghetslarm, utbyggd färdtjänst, - möjlighet för den som förvärvsarbetar att få kortare tids ersatt ledighet för vård av anhörig som är sjuk eller handikappad. Att de allra flesta är nöjda med den hjälp och service de får visar studier som gjorts i några kommuner. De kritiska synpunkter som framförts är främst att de äldre vill ha mer hjälp än de får. De har också små möjligheter att påverka vilken hjälp de får och på vilket sätt den ges. Detta beror inte bara på brist på personal. Det är också brist på organisation. Kommunerna måste medverka till flexibla lösningar. Man kan t.ex. bilda små arbetslag där schema och arbetstider läggs efter de äldres behov och med en grundbemanning som gör det möjligt att täcka kortare frånvaro med ordinarie personal. Det skall också vara möjligt att få anställa en granne eller anhörig efter samma taxa som gäller i övrigt inom . Självkänslan stärks hos den som behöver hjälp i hemmet om vederbörande själv får bestämma utformningen och tiden för insatserna och likaså vem som skall hjälpa till hemma. Redan från början kan man då i större utsträckning komma överens om arbetets uppläggning. Detta kan också påverka de personliga relationerna positivt. Att själv kunna bestämma när och hur maten skall lagas och serveras, när promenaden skall tas eller vid vilken tid man skall gå till sängs måste vara en självklarhet även för de äldre. Kyrkor, samfund och andra ideella organisationer och enskilda personer kan också i större utsträckning och med samma stöd från det allmänna engageras i hemvårdsarbetet. Även bostadsföretag och bostadsrättsföreningar kan engageras i äldrevårdsarbetet. Företag kan skapa för sina pensionärer. En alldeles speciell form som kan få speciell betydelse är grannskapskollektiven där de boende i ett område hjälps åt med service och fritidssysselsättningar. Inte minst i storstädernas höghusförorter kan föreningar och organisationer, bildade av de boende själva, göra väsentliga insatser för de äldre. Hemtjänst i enskild regi skulle innebära en välkommen förstärkning. Genom sin organisation som företag med ett begränsat antal hemvårdare bör sådan hemtjänst kunna erbjuda stor kontinuitet och kanske också en bättre helhetssyn och högre servicenivå. Även för dem som arbetar i är det bra att kunna välja arbetsgivare. Detta kan också underlätta rekryteringen till detta viktiga yrke. Målsättningen bör vara en hemtjänstcheck (eller voucher). Sedan det fastställts vilken omfattning av service som skall finansieras av det allmänna tilldelas pensionären en check med vilken han kan få sin service från den vårdgivare som han eller hon bedömer passar vederbörande bäst. vet vi att antalet äldre invandrare kommer att öka. Det kommer att ställa delvis nya krav på hemtjänstpersonal vad gäller språkkunskaper och kunskaper om andra kulturer. Det är också tänkbart att invandrarorganisationerna kan vara intresserade av att starta hemtjänstverksamhet. Matlag, telefonkedjor, larm, s.k. väntjänst, organiserade besöksrundor med hjälp av pensionärsorganisationer kompletterar och underlättar för . Ett sätt att ytterligare förstärka insatser vore att låta pensionärer medverka ännu mera aktivt. Ett gott samarbete kanske förutsätter att pensionären går in i hemhjälpslaget. Det finns då goda möjligheter för de yngre att dra nytta av de äldres erfarenheter. Ersättning bör rimligen utgå. Vad vi här anfört om nödvändigheten av flexibelt organiserad hemtjänst, med inslag av enskilt bedriven verksamhet, till gagn för mångfald och valfrihet, bör som sin mening ge regeringen till känna. Hemvårdspersonalens arbetsuppgifter är mångskiftande och ställer krav på både praktiska färdigheter och mognad. Att arbeta ensam i en annan persons hem, även om man ingår i ett arbetslag, är ett stort ansvar. För dem som saknar tillräcklig praktisk erfarenhet från arbete i hemmet bör utbildningen vara avslutad innan de självständigt börjar sin tjänst. Utbildning i matlagning, städning etc. och enklare sjukvård är då nödvändig. Allteftersom arbetskraftstillgången minskar kommer det också att bli allt viktigare att utbilda också medelålders arbetskraft till vårdyrkena. En fråga som alltid tas upp vid diskussioner om hemhjälpen är de ofta förekommande personalbyten som inte är betingade av personalomsättning, sjukdom, semester eller annat godtagbart skäl. Det har berättats om sådana självtagna rutiner som att alla 12-18 hemvårdare, som ingår i gruppen, i tur och ordning skall arbeta hos alla brukare inom distriktet eller att hemtjänstassistenten motiverat ideliga byten med farhågor för emotionella bindningar. Om den äldre eller den handikappade trivs bra tillsammans med hemvårdaren, och arbetet i övrigt löper bra, finns det, enligt vår mening, ingen orsak att byta personal. Hjälpen kommer inte heller . För dem som får hjälp en eller kan detta betyda att hjälpen infinner sig precis när som helst . Detta är ej acceptabelt. Bättre planering och uppföljning är angelägen. Det beräknas att kommer att behöva 70 000-100 000 fler anställda fram . 5 Gör hemhjälpstaxan rättvis Mångå ATP-pensionärer har, genom reglerna för skatt och KBT, marginaleffekter på av en pensionsökning. Är dessutom hemhjälpstaxan differentierad blir situationen orimlig. I kommuner där hemhjälpstaxan beräknas efter bruttoinkomsten kan den som har en högre ATP-pension få lägre nettobehållning än den som har låg ATP. Det är vidare otillfredsställande med en stor avgiftsvariation mellan kommunerna. Enligt äldreberedningen kan en ensamstående pensionär med låg inkomst i en kommun debiteras för 14 timmars hemhjälp och i en annan ! En enhetstaxa är, enligt vår mening, den bästa taxeformen. Men i den mån inkomstberoende taxor för social hemtjänst används bör dessa relateras till nettoinkomsten efter skatt inklusive bostadstillägg. 6 Alternativa vårdformer bör stödjas I har man dragit konsekvenserna av att de gamlas sjukdomar ofta är kroniska och är mycket noga med att i stället flytta deras hem till institutionerna. En dörr att stänga om en egen bostad är en absolut förutsättning för en människovärdig långvård. Men det är inte det enda, säger man i . Därutöver krävs det respekt, inga onödiga rutiner, rätt till egen dygnsrytm och rätt att gå ur tiden där man själv vill. Egentligen använder man inte begreppet långvård i . Där trängs inte gamla och sjuka människor ihop i kala sjukhussalar utan möjlighet att dra sig tillbaka och vara i fred. I stället bor de på plejehjemmen, en vårdform där individens integritet och självbestämmande är själva grundvalen för vårdarbetet. På de danska plejehjemmen ser man till att de gamla får det så hemlikt som möjligt. Att ha en egen bostad, en privat sfär, där man själv bestämmer är en mänsklig rättighet och en förutsättning för att de äldre skall kunna orka leva med sina sjukdomar. Varför finns det inte en svensk motsvarighet till plejehjemmen? Är det vår byråkrati, vårdmonopolet, byggnormer och andra regler och bestämmelser som hindrar, eller är det bristen på medmänsklighet, helhetssyn eller inlevelseförmåga? Eller är det kort sagt oförmågan hos vissa politiker att överge en förlegad kollektivistisk samhällssyn? I utgår äldrevården från tesen Et gammelt menneske skal ha et hjern. Vården skall komma till vårdtagaren i stället för tvärtom. Man reducerar antalet vårdnivåer till tre: det egna hemmet, plejehjemmet och långvårdskliniken. På plejehjemmet får man läkarvård och annan erforderlig sjukvård. De äldre flyttas inte runt. Det säger sig självt att den danska modellen är humanare, och ESO:s studier visar att den inte heller är dyrare. Vi i bör sträva efter en liknande utveckling av den svenska äldrevården. Vården bör ges i små enheter - moderna ålderdomshem eller gruppboenden - lokaliserade ute i bostadsområdena så att de äldre kan bibehålla kontakten med anhöriga och vänner, och om de så vill fortsätta bo på platsen. Varje flyttning är fatal för bl.a. minnesfunktionerna hos de äldre, utöver att de skapar oro. Det är också angeläget med en sammanhållen vårdkedja där vården så långt som möjligt kan ges på samma plats. Kommunerna är så stora att de väl lämpar sig för det samlade ansvaret för äldrevården. Valfrihet förutsätter mångfald. Mångfald förutsätter att inte bara kommuner och landsting, utan även kyrkor, samfund och andra ideella organisationer och engagerade företag, t.ex. försäkringsbolag, skall kunna vara huvudmän för äldreomsorg och äldrevård. Enskilda initiativ måste få växa fram. Varför skulle inte ett ungt par få möjlighet att starta och driva ett ålderdomshem i på landet så att de äldre, om de så önskar, kunde välja den boendeformen i stället för att flytta till servicehuset i staden? Samma valfrihet kunde ges de gamla i storstadskvarteret, där ett enskilt vårdhem skulle ge möjlighet att bo kvar i den egna stadsdelen, där man tillbringat huvuddelen av sitt liv. Det finns goda exempel på lyckade satsningar på en modern typ av ålderdomshem. I finns flera ålderdomshem som, utöver att fungera som just ålderdomshem, tjänstgör som centra för hemtjänst och annan service för de kringboende. Många av de boende på ålderdomshemmen har ett starkt omvårdnadsbehov. På t.ex. Mårtenslund bildar vårdbiträden och boende små grupper med två vårdbiträden och fem boende i varje grupp. De två biträdena har ett eget ansvar för gruppen, vilket har visat sig fungera väl. Alla får vara kvar vid sjukdom, även om de ofta behöver akutvård, och de placeras inte på långvården. På ett ålderdomshem bör ges möjlighet till både boende och kvalificerad vård, även under livets slutskede. En pensionärsförening i har startat en hälsomottagning för pensionärer. Där kontrollerar man bl.a. kolesterolhalten och ger råd om en livsföring, som skulle sänka blodfallsvärdena och göra pensionärerna friskare. Verksamheten leds av en pensionerad läkare. Samma mottagning har också en hörselvårdsverksamhet. Detta kan bli en modell för andra delar av landet. pågår en utveckling där många mindre enskilda sjuk- och vårdhem måste läggas ner utifrån principen om avinstitutionalisering. Vi anser att detta är fel. Det är högst oansvarigt av kommuner och landsting att förorsaka att små, väl fungerande enskilda sjuk- och vårdhem tvingas upphöra, som behovet av vård och omsorg är stort. De enskilda sjukhemmen bör stimuleras till, inte hindras från, att alltmer ägna sig åt sjukhemsvården. Ytterligare enskilda alternativ bör tillkomma. Vi anser att regeringen skall ta erforderliga initiativ för att ta till vara den personella, organisatoriska och fysiska resurs som enskilda alternativ representerar. Detta kan ske i samarbete med de enskilda vårdhemmens intresseorganisationer samt . 7 Slå vaktorn ålderdomshemmen! Vården i hemmet kommer inte att kunna klara alla problem. Många äldre vill ha en större trygghet än vad hemvård , eller , kan ge. För dem är de moderna ålderdomshemmen ett alternativ. Socialdemokraterna har konsekvent bekämpat ålderdomshemmen. Dessa har inte kunnat få statsbidrag på samma villkor som annan äldrevård. Resultatet har blivit nedlagda ålderdomshem över hela landet, trots att de behövs. tycks socialdemokraterna ha tänkt om. Deras motstånd mot ålderdomshemmen har försvagats. Eller också inser de att det är nödvändigt att uttrycka sig mera försiktigt. När socialutskott behandlade äldreomsorgen 1985 skrev riksdagsmajoriteten, socialdemokraterna och vpk: "sorn anförs i propositionen är det vidare inget som hindrar att kommunerna använder statsbidraget till social hemhjälp till insatser för att göra ålderdomshemmen bra så länge de finns kvar". Året efter sa samma majoritet: "Övergångsvis måste man dock räkna med att det fortfarande kommer att behövas anläggningar inom äldrevården där helinackordering och tillsyn kan ges på ungefär samma sätt som på ålderdomshemmen. Observera våra markeringar: så länge de finns kvar och övergångsvis. Socialdemokraterna är inget pålitligt parti när det gäller att rädda ålderdomshemmen.