mot · GC02Jo324 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo324 av m.fl. (c) Skogspolitiken Skogen utgör en av de viktigaste förnybara resurserna. Olika beräkningar visar på att det samlade värdet av skogens resurser är en av de dominerande tillgångarna i samhällets förmögenhetskapital, om den rätt förvaltas. Skogen är en av de resurser som rymmer mer än en komponent för samhället, både råvaror till den viktiga skogsindustrin och övriga tillgångar som bär och vilt. Dessutom är skogens naturvärde oomtvistat ur rekreationssynpunkt. Det måste anses rimligt och riktigt att samhället uppställer krav för hur en sådan tillgång skall förvaltas. Miljöpåverkan på skogen ökar i omfattning. räknar man med tillväxtförluster på i skogen. Det är viktigt att man påbörjar arbetet med att lösa problemen och vidtar åtgärder för att motverka denna utveckling. Skogen står inför ett större miljöhot än vad vi trott. Försurningen av skogsmarken ökar i omfattning. fördubblades den skogsareal där barrförlusterna är mellan . Tendensen är densamma sedan undersökningarna infördes . Mer än en femtedel av barrskogen i har barrförluster. Särskilt drabbat är , där av skogen har sådana skador. Markförsurningen ökar kraftigt i framför allt . Näringssaltsurlakningen från skogsmarken har ökat, en stor del i detta har det försurade regn som faller över marken. I räknar man med att av skogsaarealen befinner sig under den avgörande försurningsnivån, pH ,4. Kalkningsbehovet är stort. har föreslagit att en försöksverksamhet genomförs med en kombination av kalknings- och vitaliseringsinsatser, samt skogsbruksåtgärder. Vi anser det angeläget att dessa åtgärder kommer till stånd och har i vår motion om miljön föreslagit att skall anslås för detta ändamål som ett första steg. Försurningen påverkar givetvis tillväxttakten i skogen. Vi kan inte, trots akuta insatser, räkna med samma tillväxttakt för skogen . Enligt beräkningar som föreligger sker en tillväxtförlust på . Detta påverkar dimensioneringen av det framtida virkesuttaget. mot försurningen för att även erhålla den tillväxttakt som är nödvändig för att få ett virkesuttag som täcker behoven. Ett förbud mot plantering av contortatall har införts i norra . Innan vidare plantering kan medges måste klarläggande göras om riskerna för insekts- och svampangrepp. Visshet måste också skapas om att contortatallen inte sprider sig in i miljöer där den inte är önskad. Nya storskaliga brukningsmetoder inom skogbruket leder till stor miljöpåverkan. Vi anser att det bör krävas miljökonsekvensbeskrivningar för olika skogsbruksmetoder som hyggesplöjningar, stubbrytning, dikning, inplantering av främmande trädslag samt för skogsplantering på jordbruksmark. Detta är inte minst viktigt för att fastställa vilka av metoderna som medverkar till ett ökat kväveläckage så att åtgärder kan sättas in för att minska detta. Den fjällnära skogen är unik eftersom den rymmer stora urskogsområden. Den sammanhängande nästintill orörda miljön är en viktig förutsättning för många arters överlevnad. Till sin yta saknar de fjällnära skogarna motsvarighet i utanför . De gamla lavbärande skogarna är också av stor betydelse för rennäringen. Om dessa lavbärande skogar avverkas i för snabb takt, blir möjligheterna sämre för renarna att klara sig . upprättade en skogsodlingssgräns. Denna gräns skulle avskilja skogsmark i höglägen. Ovanför denna ekonomiska gräns kunde inte återbeskogning ske till rimliga kostnader efter kalavverkning, på grund av de svåra klimatförhållandena.Under den första började och andra bolag sitt storskaliga skogsbruk med omfattande kalhyggen i detta område. För skogsbruket i de fjällnära skogarna måste lokalt anpassade skogsbruksmetoder tillämpas. Bondeskogsbruket har traditionellt kunnat bedrivas småskaligt, utan konflikt med naturvårdsintressena. De stora markägarna, och bolagen, bedriver ett utpräglat storskaligt skogsbruk i de fjällnära skogarna. Därför bör en naturvårdsgräns på biologiska grunder upprättas. Ovanför denna får inget storskaligt skogsbruk bedrivas. Särskilt skyddsvärda områden bör avsättas som naturreservat. För att klargöra hur en sådan gräns skall utformas bör en parlamentarisk utredning tillsättas under medverkan av företrädare för naturvården och för ortsbefolkningen. Domänverksmark, som skall undantas från skogsbruk, bör överföras från till Naturvårdsfonden utan ersättning eftersom det gäller statligt ägd mark. Om enskilda skogsägare får inskränkningar i möjligheterna att bedriva ett rationellt skogsbruk ska de i första hand kompenseras med ersättningsmark. Utförsäljning av statlig eller genom statliga bolag ägd skog En viss del av den areal som förvaltas av staten eller av staten kontrollerade bolag bör enligt vår mening säljas ut till lokala brukare. På detta sätt kan antalet brukningsvärda enheter öka och förutsättningarna öka för att bygderna skall överleva. Dessutom kan miljöfördelar vinnas genom en övergång från storskaligt bolagsskogsbruk till småskaligt bondeskogsbruk. skogsvårdslag är allmänt hållen och ger utrymme för betydande tolkningsfrihet. Med förändringarna i skogsvårdslagen 1983, tillfördes nya bestämmelser som tillsammans med av utfärdade föreskrifter har gjort lagen svårtolkad. En lag som reglerar nyttjandet av en viktig naturresurs skall vara sådan att den vanlige medborgaren kan förstå dess syften. Varje skogsägare bör kunna förstå lagens konsekvenser och om han riskerar att ej fullgöra sina ålagda skyldigheter. anser att bör besluta att en ny skogsvårdslag utarbetas. Ett sådant arbete skall utgå ifrån att i lagen klart skall anges samhällets minimikrav när det gäller skogens skötsel. Lagen skall ange de ramar som skogsägare är skyldiga att hålla sig inom. En större miljöhänsyn bör ligga till grund för utformningen av en ny lagstiftning. har frågor rörande skogsindustrins råvaruförsörjning ofta behandlats. En vanlig mening har varit att särskilt de privata skogsägarna inte avverkat mogna bestånd i tillräcklig omfattning och inte heller i övrigt visat vilja att bidra till industrins råvaruförsörjning. Orsakerna till handlandet har däremot inte belysts. Enskilda mindre skogsägare har dock ifrågasatt råvarumarknaden. Från och till har det också framförts misstankar om en kartellbildning hos de stora köpargrupperna, innebärande att en viss köpare förvärvar köprätt inom en viss region. Detta förhållande sägs vara klart uttalat när det gäller massavedsmarknaden. Även marknaden för rotposter utvecklas i samma riktning. Enligt vår mening finns flera anmärkningsvärda förhållanden som tyder på att dessa misstankar inte helt saknar grund. Skogsindustrin importerar betydande kvantiteter råvara till landet till ett pris som överstiger det inhemska. Den regionala fördelningen av köparna tyder på att prisbildningsmekanismerna begränsats. Dessa förhållanden innebär att dagens prisbildning är negativ för samhället och skogsägarna. Vi anser att regeringen skall göra en studie av prisbildningen på marknaden för skogsråvara, samt undersöka om den gällande lagstiftningen mot kartell- och monopolbildningar fungerar tillfredsställande på denna marknad. har i motioner till de senaste årens riksmöten krävt att skogsvårdsavgiften tas bort och att de skogliga bidragen, med undantag för dem som har regionalpolitisk karaktär, avskaffas. Motionerna har dock inte vunnit majoritet. Däremot har motionerna vunnit en bred uppslutning bland skogsägare och bland människor verksamma inom skogsnäringen som i sitt praktiska arbete ser hur det nuvarande systemet verkar. Skogsvårdsavgift har från att ha varit en betydelselös avgift kommit att framstå som en djupt orättvis och betungande skatt som alltmer fått karaktären av en oskälig punktskatt på skogsbruket. Den är också ett medel för en statlig byråkrati att transferera pengar mellan olika skogsägare på ett sätt som inte är till gagn för skogsnäringen som helhet. Uttaget av skogsvårdsavgift har ökat från 1974 till 1988. Ingen annan skatt torde ha höjts i tillnärmelsevis samma grad. Den kraftiga ökningen av avgifterna beror då dels på kraftigt ökad uttagsprocent, dels på stora höjningar av taxeringsvärdena. Reglerna för användningen av skogsvårdsavgiften har successivt ändrats. Genom skogspolitiska beslut lade fast att medlen som inflyter i huvudsak bör användas för sådana ändamål som är till nytta för skogsbruket som sådant eller på sådant sätt att alla skogsägare kan få del av dem. Detta beslut fick en principiell ändring genom beslut med anledning av prop 1983/84:40, då avgiftsuttaget höjdes till . Då släpptes nämligen principen att skogsvårdsavgiften endast får användas för bidrag som är tillgängliga för alla skogsägare. används skogsvårdsavgiftsmedel för att finansiera alla bidrag inom det skogliga stödområdet, alltså även bidrag av rent regionalpolitisk karaktär. Skogsbruket är därmed den enda näringsgren som själv får betala de regionalpolitiska bidragen till näringen. En sådan särbehandling av skogsbruket är orättvis. har också reserverat sig mot det nämnda riksdagsbeslutet. Genom detta riksdagsbeslut ändrades också indirekt vissa principer för avräkning av anslaget för byggande av skogsbilvägar. Det har ansetts att skogsbruket skall ha en kollektiv restitution av drivmedelsskatt för drivmedel som förbrukas på enskilda skogsbilvägar till vilka statsbidrag icke har utgått. Anslaget till byggande av skogsbilvägar har till väsentlig del finansierats genom en sådan informell avräkning av drivmedelsskatt. Man kan därför hävda att skogsbruket får betala dessa anslag två gånger. Man får göra det dels genom drivmedelsskatt, dels genom skogsvårdsavgiften. Ett ytterligare motiv för att avskaffa skogsvårdsavgiften är den stora negativa effekt som den också får om man beräknar dess konsekvenser under en omloppstid på . har räknat fram att den sammanlagda avgiften svarar mot av nettot vid avverkningen. Avgiftens totala storlek talar om att den inte är att anse så som bagatellartad. Den exakta användningen av skogsvårdsavgiftsmedlen redovisas inte för , men av tillgängliga uppgifter framgår att endast ca används för sådana ändamål som kan anses vara till nytta för skogsbruket som sådant. Det är t.ex. anslag till forskning och bidrag till trygghetsförsäkring för skogsbrukare. När skogsvårdsavgiften tas bort kan näringen själv svara för finansieringen av dessa kostnader genom avtal med staten enligt den modell som tillämpas för andra liknande ändamål. Vissa anslag finansieras med skogsvårdsavgiftsmedel trots att ändamålet knappast är en skogsnäringens angelägenhet, men i huvudsak används resterande skogsvårdsavgiftsmedel för finansiering av olika skogliga bidrag och för finansiering av den omfattande byråkrati som krävs för fördelning av medlen. En inte obetydlig del av avgiftsuttaget går också som skatt direkt till statskassan. I prop 1988/89:100 bil. 11 har föreslagits att under D 5, Bidrag till skogsvård för /90, statsbidrag beviljas med sammanlagt högst och att ett förslagsanslag anvisas av . Bidragen utgår för följande bidragsslag: Särskilda skogsvårdsåtgärder inom det skogliga stödområdet Skogsodling efter avverkning av lågproducerande bestånd Därutöver föreslås ett förslagsanslag för byggande av skogsvägar med . Av de ovan uppräknade bidragsslagen får Särskilda skogsvårdsåtgärder inom det skogliga stödområdet i huvudsak anses vara ett bidrag av rent regionalpolitisk karaktär. Det skall då enligt uppfattning finansieras genom statsmedel som inte speciellt belastar näringen. Nästa punkt är skogsodling efter avverkning av lågproducerande bestånd m.m. Av budgetpropositionen framgår att bidraget skall användas för naturoch kulturvårdsinsatser i samband med skogsbruk. Om detta anslag är beräknat att användas på för nedlagd, ej använd jordbruksmark, ej den så kallade överskottsarealen, så finner vi förslaget godtagbart, till vissa delar. Vi finner det angeläget att gammal jordbruksmark används på ett mer naturvårdande sätt. För mark som lämpar sig för lövskogsplantering och ligger i anslutning till odlingslandskapet bör enligt vår mening ett anslag utgå med 15 milj. kronor. Dock anser vi att natur- och kulturvårdsinsatser inom skogsbruket är en angelägenhet för samhället, och dessa åtgärder bör enligt vår mening ej belasta näringen. Ädellövskogsbruk syftar till att bevara ett landskap som höjer det rekreativa värdet för alla medborgare. Det är inte en angelägenhet av speciellt värde för skogsbruket, och detta ändamål får därför ses som ett allmänt anslag för naturvårdande ändamål, och bör följaktligen inte räknas av mot skogsvårdsavgiften. Anslaget för översiktliga skogsinvesteringar används egentligen för att finansiera planläggning på sådana fastigheter där skogsägaren inte vill eller behöver lösa ut skogsbruksplaner. Anslaget kan också anses användas för att finansiera en planläggningsnivå som inte är i skogsägarnas intresse, utan har intresse främst ur samhällets utgångspunkt. Så som det skogliga bidragssystemet nu visat sig fungera är det för skogsbruket bättre att skogsvårdsavgiften och samtliga bidragsformer, med undantag av sådana som är av regionalpolitisk karaktär, avvecklas. Bidrag för byggande av skogsbilvägar har varit angeläget för att skapa förutsättningar för ett ekonomiskt bärkraftigt skogsbruk och bör därför bestå. Kostnaderna för den enskilde skogsbrukaren är dock betydande och kan verka hämmande på investeringsviljan. Ett sätt att sänka kostnaderna för skogsbilvägsbyggande kan vara att ändra i nuvarande avskrivningsregler. enligt vår mening utformas så att större delen av byggkostnaderna kan Mot. direktavskrivas, dvs. kostnadsföras i redovisningen. Både den enskilde och Jo324 samhället tjänar på denna stimulans mot ökade investeringar i skogsbruket. Regeringens förslag Vårt förslag Skogsbruket skall i princip vara självfinansierat. I detta bör då också ligga att skogsbruket inte skall svara för andra kostnader än vad näringen själv förorsakar. Skogsbruket inom det skogliga stödområdet behöver av regionalpolitiska skäl ett stöd, men detta stöd skall finansieras av budgetmedel som annat regionalpolitisk! stöd och inte belasta skogsägarkollektivet i andra delar av landet. Anslagen för det regionalpolitiska stödet till skogsbruket förutsättes därför i sin helhet finansieras av budgetmedel. Ett av hoten mot skogsbruket är viltskadorna, främst älgbetning. Produktionen av kvalitetsvirke av tall försvåras kraftigt med dagens viltstammar. Det är viktigt att hålla älgstammen på en rimlig nivå. Det är därför av vikt att skogsägare med skog där viltskador är vanligt förekommande får en ökad möjlighet att påverka viltstammen storlek. Privata skogsägare som drabbas av omfattande viltskador bör utfå viss ersättning för skadorna. I vissa delar av landet är det en besvärande ägosplittring av skogsmarken. Skiften och brukningsdelar är små och orationella och ägogränserna ofta oklara. Lagstiftningen går knappast att tillämpa på avsett sätt. Behovet att stimulera omarrondering är uppenbart. Ett hinder för en omarronderingsprocess är de höga lantmäterikostnaderna. Kostnaderna för förrättning kan ibland bli orimligt höga i förhållande till den direkta nyttan och den areal som den berör. Därför verkar taxekostnaderna som ett hinder för det fortsatta strukturarbetet. Enligt vår mening bör dessa hinder minimeras så långt det är möjligt. Två åtgärder kan bidra till detta. Vi föreslår att lantmäterikostnaderna skall få behandlas som en avdragsgill kostnad i förvärvskällan jordbruk. Vid mindre förrättningar är det viktigt att lantmäteriet kan jämka sina kostnader för förrättningen så att dessa framstår som rimliga i förhållande till nyttan. Med stöd av vad sorn anförts hemställs 1. att beslutar att hos regeringen begära en utredning om en översyn av skogsvårdslagen i enlighet med vad som i motionen anförts, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om insatser mot försurningen i skogen genom bland annat vitaliseringskalkning, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om miljökonsekvensbeskrivningar för olika skogsbruksmetoder, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett införande av en naturvårdsgräns i de fjällnära skogarna baserad på biologiska grunder, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om de fjällnära skogarna, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utförsäljning av statligt eller genom staten kontrollerat bolag ägd skogsmark,1] [att beslutar av regeringen begära en översyn av prisbildningen inom marknaden för skogsråvara och tillämpningen av lagen om kartell- och monopolbildning på denna marknad,1] [att beslutar att skogsvårdsavgiften upphör från ,2] 6. att beslutar att bidragsformerna, del av 2 och 5 under D5 i prop 1988/89:100, bilaga 11, avvecklas från och att dessa anslag reduceras till i enlighet med vad i motionen anförts, 7. att beslutar att till bidragsformen 2, D5, bilaga 11 prop 1988/89:100, i den del som avser lövskogsplantering på gammal nedlagd , anvisa , 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om avskrivningsregler för investeringar i skogbilvägar, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om viltskador på skog, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stimulering av omarrondering. () () () 1 1988/89:N372 2 1988/89: Sk461