mot · GC02Kr228 · 1989-01-18 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Kr228 av och (c, fp) Ett folkrörelsemuseum i Uppbyggnaden av våra folkrörelser och av biblioteksverksamheten hör intimt samman. När våra viktiga folkrörelser byggdes upp, fann man att en nödvändig del av det som borde göras var att höja folkbildningen. Det kunde man bl.a.göra genom att läsa god litteratur - både facklitteratur och skönlitteratur. Men det var för dyrt att köpa böcker för privatpersoner utan föreningarna köpte böcker och lånade ut dem. På detta sätt har många av våra bygdebibliotek startat som en boklåda hos någon avdelning. Ofta fanns denna boklåda i något hem, det var hemma i någons kök som tog sina första stapplande steg. Utvecklingen går emellertid mycket snabbt och när vi besöker våra folkbibliotek eller lånar i bokbussen kan det vara svårt att tänka sig in i kedjan fram till . Det är nu hög tid att samla in och på olika sätt åskådliggöra hur våra folkrörelser vuxit fram, utvecklats och arbetat. Att göra det i samband med ett biblioteksmuseum vore mycket lämpligt eftersom mycket av framväxten är gemensam. De människor som var med och har kunskap och minnesbilder av vad som hände blir allt färre. Det som skall göras måste göras snabbt innan kunskapen och minnena är borta. De förenings- och biblioteksmiljöer som borde finnas i ett dylikt museum går ännu att åstadkomma. Dessa båda musei-idéer borde förverkligas i ett riksmuseum som man skulle kunna kalla för folkrörelse- och biblioteksmuseum. Det vore lämpligt att förlägga ett sådant museum till . 1 finns som skulle ha stor glädje och användning av ett sådant museum. Den kunskap som finns samlad i borde också komma väl till pass vid uppbyggandet av museet. , knallebygd, textilindustri. Det är begrepp som hör ihop. Men hur blev det så? Man spann och vävde i stugorna i de sju häradena, som vi med ett begrepp nu kallar för . Knallarna förmedlade dessa alster runt vårt avlånga land. Knallen sålde inte bara kläder och andra tekoprodukter. Han berättade också för människorna vad som hände ute i världen. På detta sätt skaffade han sig en stor och säker kundkrets. När handeln ökade - in - startade förläggarverksamheten. På det sättet växte förläggargårdarna fram. Bomullsvävningen på förläggarbasis introducerades av en kvinna. Mor i Stämmemad. Det var hennes son. , som tillsammans med två kompanjoner 1834 fick tillstånd att anlägga ett mekaniskt bomullsväveri. Man startade med 20 vävstolar. Många yrkeskunniga hemarbetare flyttade till fabriken för att där fortsätta sin syssla. hade verksamheten växt så att 265 arbetare var sysselsatta vid 330 vävstolar. 1816 gavs den svenska bomullsvävningen ett skydd mot de importerade varorna genom den tulltaxa som då antogs. Så växte den svenska tekoindustrin fram för att nå sina största höjder . Därefter har tekoindustrin kraftigt decimerats. Många företag har lagts ned och många tekoarbetare har mist jobbet. Ännu finns dock en livskraftig tekoindustri och ännu är det så att det mesta finns i just . Att samla in maskiner, material, prover, ja helt enkelt dokumentera tekoindustrins historia har varit och är en viktig verksamhet. fanns föregångsmän som insåg detta. Det finns tack vare dessa förutseende människor väldigt mycket bevarat. Det museum som skapats i har samlingar av maskiner och föremål, textilier, mönster och böcker. Genom ett samarbete med landets övriga tekniska museer har samtliga textilmaskiner överförts till . har det lokalt insamlade materialet blivit mycket stort. Detta samlade material kan t ex användas för att bygga upp historiska arbetsplatser och boendemiljöer, o.s.v. De lokaler som museet disponerar fyller på intet sätt de krav som kan ställas på säker förvaring och möjligheter att ordna utställningar där det material man har används. Museet är i behov av nya lokaler som ger möjlighet att exponera det material som finns. Ett samarbete med i och kommun startade och kommer att ge förbättrade möjligheter men verksamheten kommer trots det att vara otillräcklig. har offentliggjort sin utredning med synpunkter på centralmuseernas framtida ansvarsområde. I detta sammanhang borde det vara låmligt att ta upp frågan om ett tekoindustrins riksmuseum. Att tekoindustrins historia och dokumentation är ett riksintresse borde vara odiskutabelt. Det borde också vara ett riksintresse att det blir möjligt att visa detta på ett åskådligt sätt i såväl permanenta som tillfälliga utställningar. För detta krävs ett nytt museum. Ett faktum som understryker detta är att det i finns kanske största samlingar på detta område utan att det finns möjligheter att visa det för allmänheten. Att göra till riksmuseum, med statligt ekonomiskt medansvar, är angeläget och brådskande. I håller man på och bygger upp ett centrum för utbildning och teknisk utveckling inom tekoindustrin. samband finns mellan den befintliga högskoleutbildningen, det tekniska centret Proteko, som startat sin verksamhet i gamla anrika lokaler, och ett väl fungerande specialmuseum för branschen. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att beslutar att förlägga ett riksmuseum som belyser folkrörelsernas framväxt och biblioteksverksamhetens historia till , 2. att beslutar att göra tekomuseet i till riksmuseum, med statligt kostnadsansvar.