mot · GC02Fi60 · 1989-05-10 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Fi60 av m.fl. (m) med anledning av prop. 1988/89:150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /90, m.m. (kompletteringsproposition) Regeringens ekonomiska politik ter sig till ytterlighet motsägelsefull. har en politik förordats men en annan genomförts. I finansplanen förespråkade regeringen en linje. Men mest anmärkningsvärd är trots allt motsättningen mellan vad regeringen säger sig vilja åstadkomma och vad som blir resultatet. Med panikpaketets kraftiga åtstramning krymps ekonomin trots att tillväxten redan ligger , vilket är hälften jämfört med andra industriländer. Dessutom bekämpas inflationen med prishöjande skatteskärpningar och den snabba kostnadsstegringen med höjda arbetskraftskostnader och därmed försämrade förutsättningar för avtalsrörelsen. Detta är självfallet en bakvänd politik. För en industriarbetarfamilj med två barn där ena maken arbetar deltid uppkommer en fördyring genom höjning av mjölkpriser och moms på ca , vilket är ungefär dubbelt så mycket som höjningen av barnbidraget ger. Totalt sett föreslås skattehöjningar på 25 miljarder, räknat på helår. Det motsvarar per hushåll. Den överhettade stagnation som råder och som tar sig uttryck i svag tillväxt och hög inflation beror inte på att vi konsumerar för mycket utan att vi producerar för litet. Problemen i svensk ekonomi måste därför i första hand lösas med utbudsstimulerande åtgärder och inte med en förlegad, keynesianskt inspirerad politik, som bygger på nya skattehöjningar. Skatterna är inte för låga i utan tvärtom för höga. En viktig orsak till dagens problem är regeringens egen politik, som inneburit att skattetrycket stigit med ca och därmed försämrat ekonomins produktionsförmåga. Regeringens kompletteringsproposition innebär att regeringen nonchalerar viktiga konstitutionella frågor. Den skall vara ett dokument som något korrigerar och summerar det arbete som bedrivits i . Den skall inte innehålla en ny budget, som tvingar att på nytt ta upp anslags- och skattefrågor som redan är färdigbehandlade. Moderata samlingspartiet avvisar självfallet regeringens hela panikpaket liksom de skattehöjningar som särskilt riktats mot . I 1988/89. förespråkar en politik som till skillnad mot regeringens kvartalspolitik Mot. med tvära kast bygger på långsiktighet och fasthet och som innebär att Fi60 ekonomins grundläggande problem angrips med utbudsstimulerande åtgärder. Eventuella behov av efterfrågedämpande ekonomisk politik får tillgodoses med generella penningpolitiska åtgärder. Den moderata politiken bygger bl.a. på följande inriktning: Sänkta marginalskatter som innebär att skattetrycket minskar. Därigenom förbättras ekonomins utbudssida genom att arbete och företagande stimuleras. Strukturförändringar i den offentliga sektorn som bättre än nu tillgodoser människors berättigade krav på väl fungerande vård och omsorg och begränsar de offentliga utgifternas ökningstakt. Sparstimulerande åtgärder som gör det möjligt för människor att bygga upp ett eget sparande, som ger trygghet såväl i vardagen som på ålderns höst. Sådana åtgärder står i skarp kontrast till regeringens politik, som motverkar enskilt sparande och uppmuntrar skuldsättning, en utveckling som bereder marken för ett omfattande offentligt sparande och en successiv socialisering av ekonomin. Anknytning av kronan till EMS, vilket skulle innebära en tydligare markering än dagens valutasystem av att framtida devalveringar är uteslutna. Därigenom skulle inflationsbekämpningen ges hög prioritet. I proposition 1988/89:47 om vissa ekonomisk-politiska åtgärder signalerade regeringen för en ny ekonomisk-politisk strategi, vars ledord var utbudsekonomi och avreglering, medan åtstramning genom skattehöjningar avvisades. Visserligen förelåg det ett betydande avstånd mellan ord och handling, men ansatsen följdes åtminstone på det verbala planet upp i finansplanen . Återigen var de konkreta förslagen till åtgärder få, men det sades att tyngdpunkten i politiken skulle förskjutas mot stimulans och frigörelse av ekonomins utbudssida. Det hette bl.a. att stabiliseringspolitiken ändrar karaktär, medan struktur- och allokeringsfrågor får en allt större betydelse. betonades att finanspolitiken måste präglas av stramhet. med hänsyn till den högkonjunktur som råder högt kapacitetsutnyttjande, brist på arbetskraft, högre pris- och löneökningar än i omvärlden och stigande underskott i bytesbalansen bör finanspolitiken förbli restriktiv. Årets budgetförslag är utformat med den utgångspunkten. I finansplanen framhölls också att den strama finanspolitiken bör drivas vidare även . Därvid bör inte höjningar av skattetrycket användas som finanspolitiskt instrument. Det totala skattetrycket bör inte stiga ytterligare. Höga skattesatser orsakar störningar i ekonomin och skattehöjningar försvårar möjligheterna att få ned pris- och löneökningstakten i nivå med den i våra konkurrentländer. I stället aviserades strukturförändringar inom den offentliga sektorn" som Mot. ett medel att åstadkomma den önskade stramheten i finanspolitiken. ringen skulle också återkomma i den reviderade finansplanen med en strategi som satte ramar för den totala offentliga sektorns utgifter. Drygt , eller exakt , senare lägger regeringen fram den reviderade finansplanen, som innehåller förslag till kraftiga skattehöjningar motsvarande av BNP. Det angivna syftet är att få till stånd en kraftig och kännbar åtstramning". vill således regeringen tvärtemot vad som sades använda höjningar av skattetrycket som finanspolitiskt instrument. Inga förslag till verkningsfulla utbudsstimulerande åtgärder presenteras. Inte heller läggs några konkreta förslag till strukturförändringar inom den offentliga sektorn fram. Utformningen av en mer långsiktig strategi för den totala offentliga sektorns utgifter skjuts . I den reviderade finansplanen lägger alltså regeringen på nytt om den ekonomisk-politiska kursen. I praktiken sker en återgång till traditionell socialdemokratisk politik baserad på skattehöjningar och offentlig utgiftsexpansion. skärps ytterligare det rekordhårda skattetrycket, nu befästs de offentliga monopolen och försummar regeringen åter ekonomins struktur- och allokeringsfrågor. Borta är den nyvunna insikten om att den svenska ekonomins problem i allt väsentligt återfinns på ekonomins utbudssida. Skillnaden i ekonomisk-politisk grundsyn mellan januari månads finansplan och april månads reviderade finansplan är så grundläggande att man kan få intrycket att har bytt regering . Det förhållandet att regeringen företar en ny kursomläggning i den reviderade finansplanen aktualiserar vissa konstitutionella frågor och förhållandet mellan riksdag och regering. Kompletteringspropositionen innehåller i själva verket ett helt nytt budgetförslag. Trots att det i grundlagen är föreskrivet att förslag beträffande utgifter och inkomster för nästkommande budgetår skall presenteras i budgetpropositionen , var denna ofullständig på viktiga punkter. kommer regeringen med en kompletteringsproposition, som innehåller mångskiftande förslag från tolv departement och som t.o.m. begär att anslag som redan färdigbehandlats av skall prövas på nytt. Kompletteringspropositionen skall vara ett dokument, som just kompletterar tidigare förslag, inte innehålla en ny budget. Men inte nog med detta. Inte heller i kompletteringspropositionen återfinns alla förslag som regeringen vill att skall behandla före sommaruppehållet. I denna aviseras en proposition om höjning av den allmänna löneavgiften (löneskatten) och i . Dessutom förklarar regeringen att den avser att återkomma först , dvs. sedan det nya budgetåret inletts, med förslag om inkomstskatteskala . Ett effektivt budgetarbete förutsätter att regeringen följer föreskrifterna i grundlag och riksdagsordning, vilket med anledning av förfaringssättet bör ge regeringen till känna. 3 Den internationella utvecklingen 3.1 Hög tillväxt i omvärlden 1988/89 Fi60 I en debattartikel i den socialdemokratiska . 1/1989) drog finansminister följande slutsats: På det globala planet har som bekant marknadsekonomin i denna skepnad vunnit en total seger över sitt enda kända alternativ planhushållning. Detta stämmer väl överens med vad moderata samlingspartiet hävdade i sin ekonomisk-politiska motion . Vi framhöll där att tiden efter präglats av en kamp mellan socialism och kapitalism och att denna kraftmätning nu avgjorts till kapitalismens fördel. I råder stagnation och ekonomisk kris. Den förändringsprocess som där inletts betyder framför allt introduktion av marknadsekonomiska inslag. En liknande anpassning pågår i kommunistiska länder i , inte minst . Även i världens noteras en rörelse i riktning mot marknadsekonomi och därmed i förlängningen demokrati. I de västliga industriländerna har den ekonomiska utvecklingen i allmänhet varit gynnsam. Utbudsstimulanser i form av skattesänkningar och avregleringar, som initierats av konservativa regeringar, har medgivit en stabil tillväxt som inflationen kunnat hållas tillbaka. har även arbetslösheten avtagit. Även blev den ekonomiska tillväxten stark i industriländerna. Produktionen steg i hela OECD-området och i . Hållbarheten i den redan ovanligt långvariga uppgången i världsekonomin beror i stor utsträckning på om de nu aktuella tendenserna till ökad inflation kan stävjas. Som ett led i inflationsbekämpningen stramades penningpolitiken åt i västländerna under loppet av 1988.1 exempelvis steg de korta räntorna med . Ytterligare höjningar av marknadsräntorna har genomförts 1989 i avsikt att minska inflationsriskerna. Detta har medfört att den s.k. avkastningskurvan fått en negativ lutning i många industriländer. Utifrån ett historiskt perspektiv kan konstateras att en negativt lutande avkastningskurva i regel har förebådat en avmattning i konjunkturen. har dessutom en markant uppgång i råoljepriset kunnat förmärkas. Större återhållsamhet såväl inom som utom OPEC har medfört ett minskat utbud av olja på världsmarknaden. har efterfrågan stigit snabbare än väntat. oljekonsumtion ökade under loppet av 1988. Den tidigare oljeprissänkningen har dämpat övergången till alternativa energislag. 1 flera västeuropeiska länder märks nu åter en ökad oljeanvändning i förhållande till produktionsökningen. Detta talar för att råoljepriserna kan komma att etableras på den nuvarande nivån runt per fat. Mot denna bakgrund finns det anledning att räkna med en viss dämpning av aktiviteten i de västliga industriländerna . Regeringen förutser i den reviderade finansplanen att tillväxten i OECD-området blir 1990. Denna prognos ligger i linje med 4 Med hänsyn till den penningpolitiskt baserade stabili- Mot. seringspolitikens framgångar finns det anledning Fi60 att räkna med att dessa jämförelsevis goda tillväxttal kan uppnås. Inflationen förutses trots allt bli förhållandevis dämpad i OECD-området. Regeringen gör bedömningen att prisökningen i konsumentledet under både 1989 och 1990 blir , vilket ligger i linje med andra prognoser. Den vikt som den ekonomiska politiken i många länder fäster vid kampen mot inflationen har, som ovan påpekats, demonstrerats av räntehöjningarna och i början av innevarande år. Sammantaget fortsätter den internationella ekonomin att uppvisa styrka. om en viss avmattning i konjunkturen kan förutses talar mycket för goda framtidsutsikter . hade den näst snabbaste BNPtillväxten per capita i världen. Sedan ungefär 1970 ligger däremot nästan sist i tillväxtliga. Jämförs tillväxttakten för real bruttonationalinkomst (BNI) per capita , ligger på den absoluta bottenplatsen. Av diagram 1 framgår att BNP-tillväxten varit betydligt långsammare i än genomsnittet bland OECD-län 1 * 1988/89. ökade BNP i , Mot. medan den genomsnittliga ökningen i uppgick till 23 pro- Fi60 Om haft samma tillväxt 1982-1988 som genomsnittet för , skulle den svenska bruttonationalprodukten ha varit ca större än vad som blev det faktiska utfallet. Det motsvarar ett inkomstbortfall på per yrkesverksam svensk. Regeringen förutspår dessutom att 1990 hamnar sist i den internationella tillväxtligan (se tabell 1). Bruttonationalproduktens utveckling i vissa Årlig procentuell förändring Anm.: Länderna har rangordnats efter prognosen . När det gäller prisökningar är bilden den omvända. Alltsedan regeringsskiftet har den svenska inflationen varit snabbare än i omvärlden. Regeringen räknar i sin prognos att kommer att inta en föga hedersam tätposition bland de viktigare industriländerna (se tabell 2). För löneutvecklingen är bilden densamma som för prisstegringen. Därmed håller det kostnadsförsprång som devalveringarna skapade på att försvinna. Denna utveckling är inte förenlig med den fasta växelkurspolitiken. Svensk ekonomi har således den sämsta tillväxten och den värsta inflationen bland de viktigaste industriländerna. Fram tonar bilden av svensk ekonomi som förstelnad och trög. Decennier av socialdemokratisk högskattepolitik i förening med offentliga monopol och regleringar börjar på allvar bli ett hot inte bara mot den samhällsekonomiska balansen utan också mot den svenska välfärden. Tabell 2 Mot. Konsumentprisernas utveckling i vissa Fi60 Årlig procentuell förändring i konsumentprisindex Anm.: Länderna har rangordnats efter prognosen . 4 Den svenska ekonomin I ökade BNP 1988 , medan tillväxten i de västliga industriländerna blev dubbelt så stor. Genomsnittet visar samma mönster. Medan tillväxten i varit totalt sett , 1987 och 1988, blev den i OECD-området. Trots den dåliga tillväxten präglas ekonomin av överhettning med arbetskraftsbrist och andra flaskhalsproblem i produktionen. Den nuvarande situationen kan något paradoxalt beskrivas som överhettad stagnation, vilket visar att ekonomins problem inte beror på en anmärkningsvärt stor efterfrågan utan i stället på en dåligt fungerande utbudssida, som tar sig uttryck i en svag produktivitetsutveckling. Enligt finansplanen har överhettningen blivit akut . Men som påpekades i den moderata partimotionen har ekonomin i nu aktuell mening varit överhettad . har det däremot framträtt vissa, om än osäkra, tecken på en begynnande avmattning av konjunkturen. De faktorer som talar för en konjunkturvändning nedåt är bl.a. följande: industribarometer visade i följd lägre resursutnyttjande i industrin än kvartalet . Handelns Utredningsinstituts och SCB:s försäljningsindex för detaljhandeln i fast penningvärde har ökat 7 betydligt långsammare än och Mot. 1988/89 sedan. Industrins produktion sjönk från den rekordhöga nivån , enligt SCB:s preliminära beräkningar. Bilindustrin, den bransch som visat överhettning i form av konstanta flaskhalsar, har plötsligt lediga resurser, enligt Kl :s barometer. Till dessa preliminära tecken på avmattning kan också fogas resultatet av planenkät, som visar att en dämpning av industriproduktionens tillväxttakt tycks vara förestående. Mot denna bakgrund kan en spontan avmattning av konjunkturen inte uteslutas. Regeringens föreslagna åtstramningspaket riskerar därför, om det godtas av , att påskynda utvecklingen mot en recession i den svenska ekonomin. Effekten av skattechocken kan inskränka sig till en förstärkning av konjunkturdämpningen, eftersom finanspolitiska åtgärder verkar med uppemot eftersläpning. Försörjningsbalans och nyckeltal (genomsnittlig årlig volymförändring i procent, där ej annat anges) Bytesbalans, mdr kr -18,3 -17,0 -18,3 -21,9 -17,0 11 Förändring i procent av föregående års BNP Anm: fipl = regeringens bedömning i finansplanen Kl mars = marsprognos rev fipl = Regeringens bedömning i den reviderade finansplanen De i den reviderade finansplanen föreslagna åtstramningsåtgärderna ger Mot. regeringen anledning att revidera ned prognosen för den privata konsumtio- Fi60 nen jämfört med bedömningarna i finansplanen och i KI:s marsrapport. Den väntas nu öka med 1990. 1 det uppkomna läget arden privata konsumtionen ovanligt svårbedömd. Å ena sidan har en spontan dämpning av detaljhandelsförsäljningen kunnat förmärkas . Å andra sidan kommer regeringens skattehöjningar att innebära en tidigareläggning av hushållens inköp av varaktiga kapitalvaror, eftersom den föreslagna momshöjningen inte skall träda i kraft förrän . Dessutom är det sannolikt att hushållen, liksom tidigare, kompenserar sig för skattehöjningarna genom minskat sparande eller ökad skuldsättning. Mot bakgrund av att vi förutser en högre inflationstakt och därmed en större minskning av realinkomsterna än regeringen är det dock rimligt att räkna med en ökning av privatkonsumtionen med endast under såväl 1989 som 1990. Den offentliga konsumtionen förutses av regeringen öka 1990. Detta innebären nedjustering med ungefär en halv procentenhet. Vi har svårt att se vad som motiverar denna förändring. Erfarenhetsmässigt brukar regeringens bedömning av inte minst den kommunala expansionen innebära en underskattning. De många kommunala skattehöjningarna och den förbättring av kommunernas ekonomiska situation som väntas äga rum 1990, något som bl.a. sammanhänger med eftersläpningen i utbetalningarna av kommunalskatterna, talar för att kommunerna ökar sina utgifter mera än vad regeringen förutsett. Den kommunala verksamheten fortsätter därigenom att växa långt snabbare än vad fastställt som önskvärt. Även regeringens senaste prognos innebär ett överskridande av det mål som satt upp för den kommunala konsumtionen. De totala investeringarna förutsätts öka 1989 och helt stagnera 1990. Jämfört med regeringens januariprognos innebär detta en upprevidering . Vi bedömer att det höga ränteläget och den ytterligare osäkerhet om spelreglerna som förorsakats dels av regeringens nyårspaket, dels av de nu föreslagna skattehöjningarna kan komma att leda till att en obetydlig uppgång 1989 övergår i en minskning av investeringarna 1990. Trots stora löneökningar och den föreslagna löneskattehöjningen justerar regeringen upp prognosen för exporten både 1989 och 1990. Med hänsyn till den försvagning av konkurrenskraften som kan väntas är det osannolikt att regeringens prognos infrias. Vi räknar med en sämre exportutveckling än enligt regeringens bedömning. Till följd av den förutsedda dämpningen av inhemsk efterfrågan bedömer regeringen att ökningen av importen successivt dämpas fram till slutet av 1990. De höjda arbetskraftskostnaderna torde emellertid innebära att svensk hemmamarknadsindustri snabbare än tidigare förlorar marknadsandelar. Däremot kan en sämre investeringsutveckling än vad regeringen räknar med få en viss återhållande verkan på importen. Dessa båda motverkande faktorer torde i bästa fall ta ut varandra, varför importökningen blir större än den av regeringen antagna. Sedan regeringens finansplan presenterades har det beräknade bytesbalansutfallet försämrats kraftigt. Det tidigare förutsedda un- Mot. derskottet på ca har stigit till drygt 15 miljarder. försämring påverkar självfallet bedömningarna . Sålunda räknar regeringen med att bytesbalansutfallet, i frånvaro av de nu föreslagna åtgärderna, skulle ha ökat till över 20 miljarder och till inemot 30 miljarder . Enligt regeringen skall dock åtstramningspaketet kunna bibehålla underskottet på 17 miljarder under de båda åren. Enligt vår mening finns det emellertid risk för att utfallet blir sämre. En sämre exportutveckling och större import tillsammans med höjningen av de internationella råoljepriserna torde medföra ett underskott i bytesbalansen på över 20 miljarder såväl 1989 som 1990. Produktivitetsökningen i den svenska ekonomin beräknas av regeringen bli och . Detta är en i historiskt perspektiv mycket låg uppgång, som på kort sikt innebär att sysselsättningen hålls uppe men också att den underliggande inflationstakten drivs upp med negativa konsekvenser för den långsiktiga konkurrenskraften. Den dåliga produktivitetsutvecklingen innebär i kombination med bristen på arbetskraft en allvarlig begränsning av tillväxten från utbudssidan, vilket visar att utbudsstimulerande åtgärder erfordras. Regeringen bedömer att BNP stiger med 1989 och att tillväxten dämpas ytterligare till 1990, vilket är utomordentligt lågt i förhållande till tillväxttakten i OECD-området. Detta belyser ytterligare tillväxthindrens inverkan på möjligheterna att uppnå samma utveckling som andra viktiga industriländer. Om regeringens åtstramningspaket vinner bifall, finns det enligt vår mening risk för att tillväxten blir ännu sämre än vad regeringen uppger. De kalkyler som redovisas i kompletteringspropositionen över bidraget till BNP-tillväxten anger att konsumtionen alltjämt är den viktigaste komponenten på efterfrågesidan. Trots åtstramningspaketet förväntas konsumtionen svara för av bidraget till tillväxten i totalproduktionen, medan bidraget från kapitalbildningen (i huvudsak en lageruppbyggnad) svarar för . Detta innebär ytterligare en bekräftelse på att den s.k. tredje vägens politik inte förmått vrida om resursutnyttjandet från konsumtion till investeringar och export. Sammanfattningsvis kan konstateras att den svenska ekonomins balansproblem fortsätter att förvärras i snabb takt. Möjligheten ter sig nu mycket avlägsen att i enlighet med den fastlagda ekonomiska politiken på medellång sikt arbeta upp överskott i bytesbalansen, som skulle kunna användas för amorteringar av utlandsskulden. Med nuvarande inriktning av den ekonomiska politiken sker i stället en påtaglig försämring av bytesbalansen som tillväxten stagnerar och arbetslösheten riskerar att öka kraftigt . 4.2 Lönebildningen och inflationen Inte har regeringens mål för löneökningarna Av diagram 2 framgår att trots likviditetsindragningar, vinst- 10 delningsskatter, förnyelsefonder, engångsskatter, Rosenbadsrundor mm Mot. stiger de svenska lönekostnaderna långt snabbare än i omvärlden. ringens ekonomiska politik är också i detta avseende ett enda stort misslyckande. och 1990 står svensk ekonomi inför risken för en allvarlig löneexplosion. Regeringen bär ett tungt ansvar för denna utveckling. Lönekostnad per producerad enhet i förhållande till konkurrentländerna mellan SAF och LO kan beräknas innebära avtalsenliga lönehöjningar 1990. Därtill kommer löneglidningen, vars storlek är avhängig av situationen på arbetsmarknaden. Utifrån gamla samband kan årets löneglidning beräknas uppgå till mellan och nästa års till mellan . innehåller även två prisklausuler. Klausulen säger att om prisökningen under loppet av året överstiger skall löneglidningsgarantin öka av skillnaden mellan den faktiska inflationen och . Andra årets prisklausul säger att om priserna ökat med under loppet av 1990 kan nya förhandlingar påkallas eller avtalet sägas upp. Därmed skulle löneökningarna kunna uppskattas till 1989 och till 1990 om inte prisklausulerna utlöses. räknade regeringen med att priserna under loppet av 1989 skulle stiga och i genomsnitt för året. Från moderat sida ansåg vi regeringens prisprognos vara för låg. Vi fick stöd av Kl som i marsrapporten förutsåg en inflationstakt 1989 på . har producentpriserna stigit anmärkningsvärt snabbt. Dess- M Ot. utom har utifrån kommande prisimpulser utlöst höjningar i detaljistledet Fi60 på bl.a. petroleumprodukter. Trots höjda konsumtionsskatter och löneskatter räknar regeringen ändå med att prisstegringen stannar vid under loppet av 1989 för att avta till vid slutet av året. Bakom detta önsketänkande ligger förmodligen ett antagande om att skattehöjningarna kommer att övervältras bakåt. Det mest sannolika är emellertid att de driver på inflationen ytterligare. Därmed skulle de insatta åtgärderna medföra att den nuvarande efterfrågegenererade inflationen övergår i skattedriven kostnadsinflation. Prisstegringen torde enligt vår mening knappast hamna och stannar en bra bit över den nivå på som regeringen förutspår . Mot denna bakgrund kan såväl som avtalsklausuler komma att utlösas och leda till löneökningar på samt nya löneförhandlingar . Det blir då omöjligt att undvika att löneökningarna hamnar mellan 1990. Det finns också fara för att regeringens skattehöjningar framkallar kompensationskrav i de förhandlingar som förs på basis av LO:s och SAF:s ramavtal.