mot · GC02So42 · 1989-04-18 00:00:00 — Motion till 1988/89:So42 av m.fl. (m) med anledning av prop. 1988/89:138 om riktlinjer för specialiseringstjänstgöring för läkare m.m. 1 regeringens proposition 1988/89:138 om riktlinjer för specialiseringstjänstgöring för läkare m.m. ges flera exempel på ett förlegat planhushållningstänkande. Det har redan på såväl sjukvårdens som andra områden visat sig att planhushållning och styrning genom tvång inte är en framkomlig väg för att uppnå positiva resultat. Ändå konstaterar det föredragande statsrådet i propositionen att: Jämfört med arbetsmarknaden i övrigt finns det således en unik möjlighet att påverka den regionala fördelningen av läkararbetskraften direkt efter avlagd läkarexamen. För en bättre regional fördelning av läkare över landet är en hård styrning mera ett hot än något annat. Moderata samlingspartiet har konsekvent motarbetet en hårdare styrning, bl.a. vid införandet av Dagmar-lagstiftningen. Under en följd av år har vi i stället anvisat positiva åtgärder för att trygga människors tillgång till läkare också i glesbygd. Vi vill erinra om dessa åtgärder, som senast föreslogs i motion 1987/88:So426 av m.fl. om en bättre hälso- och sjukvård: Större flexibilitet vad gäller anställningsförhållanden och verksamhetsinriktningar för att underlätta etableringar. Vid nyetablering av privat läkarpraktik i glesbygd skall medges en högre taxa, t.ex. . Även därefter bör läkartaxan i glesbygd ligga högre än för landet i övrigt. Lokaliseringsbidrag för etablering av läkarpraktik i de regionalpolitiska stödområdena och inom ramen för de sammanhållna länsanslagen för regionalpolitiska ändamål. Förutom dessa åtgärder har vi också föreslagit förbättrade möjligheter för specialistkompetenta läkare till fortbildning och efterutbildning. Dessutom måste fritidspraktikerförbudet upphävas. Propositionen anvisar i stället möjligheter till en ännu hårdare styrning, bl.a. genom ekonomiska sanktioner när den nu rådande redan hårda styrningen inte får avsedd effekt. Vi avvisar sådana tankar bestämt. Mer än hälften av offentligt anställda läkare, mer än 10 000 personer, saknar normal anställningstrygghet. De undantas från bestämmelserna Dels gäller detta alla underläkare och dels vissa Mot. läkare på mellantjänster vid undervisningssjukhus. Landstingen är genom specialbestämmelser i hälso- och sjukvårdslagen förbjudna att erbjuda underläkare anställning på tillsvidarebasis. Framför allt motiveras detta med att det är nödvändigt för att säkra glesbygdens försörjning med specialistkompetenta läkare. 1 enlighet med vår ovan redovisade inställning anser vi att tvång är olämpligt som styrmetod. I motion 1981/1982:2162 av med anledning av förslag till lag om vissa läkartjänster vid enheter inom den landstingskommunal sjukvården kritiserades den tidsbegränsade anställningstiden för vissa läkargrupper. behandling av ärendet ledde till att utredningen om läkares specialistutbildning (LSU 85) tillsattes. Denna föreslog (SOU 1987:54) att för de läkare som gör sin specialistutbildning ca 5 000 personer en sådan ändring av lagen att dessa läkare som huvudregel får en fast anställning efter legitimation. I propositionen går regeringen emot utredningen och föreslår istället ett permanentande av dagens orättvisa förhållanden. För specialistkompetens krävs utöver studier sex till arbete som underläkare. Med hänsyn tagen till den genomsnittliga antagningsåldern för medicinstudier betyder det att en specialistkompetent läkare är innan han eller hon kan söka en tjänst med tillsvidareförordnande. För yrkesutövare med familj, betydande studieskulder och andra ekonomiska åtaganden är det med hänsyn till villkoren på arbetsmarknaden i övrigt ett orimligt förhållande. har systemet inte kunnat hindra läkarbristen i glesbyden. Det kommer med all säkerhet inte att kunna göra det heller. I stället måste sådana stimulansåtgärder som vi föreslagit vidtagas. Det vore också en fördel om landstingen i stället kunde erbjuda nylegitimerade läkare fast anställning vid sjukhus eller vårdcentraler. Detta skulle leda till bättre vidareutbildning och handledning med målsättningen att även i fortsättningen få behålla läkararbetskraften. Enligt vår mening bör 15 § i hälso- och sjukvårdslagen begränsas till att endast avse läkare under allmäntjänstgöring. Propositionen föreslår vidare en betydande inskränkning av möjligheterna för icke legitimerade läkare att tjänstgöra på andra anställningar än inom AT-block. I princip skall sådan tjänstgöring icke få förekomma. Avsikten sägs vara att öka säkerheten i vården samt öka genomströmningen i utbildningssystemet. Vi har svårt att se att något av dessa mål kan uppnås genom förslaget. Vikariaten har ett stort utbildningsvärde, där möjlighet ges för en nyutexaminerad läkare att omsätta teori till praktik. Kunskaperna kan därmed befästas. De begränsade möjligheter till vikariattjänstgöring som i propositionen anvisas innebär att det skall föreligga särskilda skäl för dispens. Vi tar avstånd från propositionen i denna del. 1988/89 So42 Vi avvisar också den föreslagna förändringen beträffande ett sammanhållet AT-prov. En nackdel med att gå ifrån dagens ordning med tre separata ATprov är risken för att det från inlärningssynpunkt uppstår negativa effekter vid en samlad examination för en så som AT-tjänstgöringen utgör. Därtill kommer nackdelen av en betydligt ökad press på dem som ska examineras. Den nu gällande uppdelningen medför en grundligare inlärning och därmed i högre grad bestående kunskaper än ett sammanhållet prov. Ett uppdelat prov ger också ett klarare utslag ifråga om kunskapsbrister inom något av ämnesområdena. Vi anser, också i motsats till vad som förordas i propositionen, att eller ännu hellre en fristående medicinalstyrelse skall ha ansvaret för utformning och organisation av kunskapskontrollen under AT. Att den statliga expertmyndigheten, som beslutar om legitimation, skall ha detta ansvar anser vi vara helt konsekvent. Vi tar således avstånd från propositionen även i denna del. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om positiva åtgärder för en bättre regional fördelning av läkararbetskraft, 2. att i syfte att stärka de offentliganställda läkarnas anställningstrygghet beslutar att begränsa Hälso- och sjukvårdslagens 15 § till att endast avse läkare under allmäntjänstgöring, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs mot den i propositionen förordade begränsningen av icke-legitimerade läkares möjligheter till vikariattjänstgöring, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts mot ett införande av ett sammanhållet AT-prov, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att social styrelsen, eller ännu hellre en fristående medicinalstyrelse, skall an- Mot. svara för utformning och organisation av kunskapskontrollen under So42 Per Stenmarck (m)