ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02So431 · 1989-01-17 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So431 av i (m) Villkoren för eutanasi inom sjukvården har förlidet år avlämnat ett betänkande, Frihet från ansvar (SOU 1988:7). I detta betänkande framhålles bl.a. en rad fall som inte skall utgöra brott fastän de uppfyller rekvisiten enligt brottsbeskrivningen. En enig kommitté uttalar att detta bör gälla också i fall av dödande på egen begäran. Självfallet avser man exceptionella fall där särskilda skäl föreligger. Man framhåller vidare att det skulle vara uppenbart stötande för den allmänna rättskänslan att i sådant fall utdöma straff som vanligt. Utredningen anför därtill att denna uppfattning redan kommit till uttryck i departementschefens uttalande i brottsbalkspropositionen 1962. Kommittén anser att det måste finnas en möjlighet för domstolarna att i vissa fall underlåta att straffa den som med samtycke tagit annans liv. Enligt vår uppfattning skulle en annan ordning vara orimlig, säger kommittén. Betänkandet Frihet från ansvar berör i avsevärd grad frågan om dödshjälp/eutanasi (=god död). Kommittén är emellertid väl medveten om att dess uppgift enbart gäller att undersöka en eventuell påföljdseftergift gällande gärningsmannen. Dödshjälpen omfattar ett större komplex av frågor. För den skull förordar också kommittén att man i annat sammanhang förutsättningslöst ser över frågan om rätten till vår död. Huvudfrågan måste därvid bli huruvida en person skall ha rätt att i livets slutskede genom sjukvårdens försorg få hjälp att dö när livet blivit enbart en plågsam börda. Det måste förefalla orimligt att personen i sådant läge inte skulle ha rätt till sin egen död och därför heller inte bli bönhörd. I ett läge där sjukvården inte har ytterligare resurser kan samhället rimligen inte tvinga vederbörande kvar på plågans bädd mot hennes vilja. Ett sådant förfarande kan inte rimma med grundlagens anda i RF kap 2:3. De rättsfall av detta slag som uppmärksammats i pressen gör en lagstiftning om dödshjälp angelägen. När ett i lagen föreskrivet sexårigt fängelsestraff plöstligt förvandlas till villkorlig dom, äventyras rättskänslan och frestar till att ta lagen i egna händer. Med hänvisning till ovanstående hemställs att begär att regeringen utreder möjligheterna och villkoren för eutanasi inom sjukvården. i (m)
mot · GC02So433 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion till 1988/89: So433 av och (båda c) Väntetiderna för rättspsykiatriska undersökningar har vid upprepade tillfällen behandlat frågan om de långa väntetider som råder för rättspsykiatriska undersökningar. har därvid enhälligt konstaterat att den rådande situationen står i uppenbar strid med gällande lag och att allvarliga ansträngningar måste göras för att komma till rätta med de rådande missförhållandena. Vidare framhöll att vissa åtgärder som ämnade vidta var otillräckliga och att det måste övervägas att ställa mera resurser till förfogande för den rättspsykiatriska undersökningsverksamheten, så att den kö som finns kan arbetas av. Den rättspsykiatriska verksamheten har under ett flertal år utsatts för en kontinuerlig nedrustning och utarmning, vilket väl förklarar de ökande undersökningstiderna. har det disponibla vårdplatsantalet minskat från 123 till 94, dvs. med 29 platser. En avdelning på kliniken i har därutöver aldrig tagits i bruk. Till detta kommer att de rättspsykiatriska stationerna i , och lagts ner. Det har skett som antalet grova våldsbrott ökar, vilket har resulterat i ökat arbete på landets fyra kliniker. Det förtjänar att framhållas att de nuvarande missförhållandena i flera fall orsakar onödigt lidande för de människor som i häkte får vänta på att genomgå rättspsykiatrisk undersökning och som sedan visar sig i själva verket vara i behov av sjukhusvård eller annan medicinsk behandling. Huvudmannaskapsfrågan har varit föremål för överläggningar, men det har alltid ansetts självklart att rättsvårdande myndigheter skall ha statlig huvudman, vilket vi anser bör vara fallet också fortsättningsvis. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om omedelbara åtgärder för att minska de långa väntetiderna för rättspsykiatriska undersökningar och om ytterligare resurser för denna verksamhet.
mot · GC02So434 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So434 av och (båda s) Okat antal specialistutbildningsplatser för ögonläkare Det har varit en oacceptabel kösituation inom ögonsjukvården . Köerna till gråstarrsoperationer har uppmärksammats mest. Det är nya behandlingsmetoder som möjliggjort att fler patienter med gråstarr (katarakt) kan opereras mot tidigare. Enligt PM 1988:34 Köer i sjukvården ledde satsningen 1987 till ett ökat antal kataraktoperationer och en tendens till minskade köer. gjorde en undersökning . Den visar att satsningen på kataraktköerna inneburit stora påfrestningar på den övriga ögonsjukvården samt forsknings- och utvecklingsarbetet. Ögonvårdsforskningen ger hopp om nya behandlingsmetoder och ny förebyggande vård. måste fler ögonläkare utbildas, annars uppstår nya kösituationer när ny vårdteknik kan användas. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av fler platser på specialistutbildningen till ögonläkare.
mot · GC02So437 · 1989-01-16 00:00:00 — Motion till 1988/89: So437 av () Huvudmannaskapet för primärvården Frågan om huvudmannaskapet för primärvården är inte ny som debattämne i sjukvårdsdebatten. Servicenivåer, behov hos patienter och gränsdragningsproblem är några av de rubriker som alla haft som grund patientens situation mellan två kommunala huvudmän. En av grundorsakerna till den stundom förvirrade situationen är de olika ansvarsnivåer för den enskilde som gäller för primärkommunen och landstingskommunen. Detta leder inte sällan till att gamla och sjuka som vårdats i hemmen via hemsjukvården, blir övergivna av denna när sjuvårdsbehovet blir tillräckligt stort och långvårdsplats inte accepteras av de gamla. Primärvården är den basvård som står till enskilda människors förfogande i deras vardagssjukdomar och krämpor. Det gäller omsorgen om äldre med de handikapp och medicinska bekymmer som följer med åldern, men det gäller i lika hög grad den enklare form av sjukvård för sjukdomar som drabbar oss alla i vår dagliga livsföring. Primärvården är en grundläggande service jämförbar med barnomsorg, missbruksvård, äldreomsorg m.m. Den omständigheten att primärvården har en annan huvudman än övrig social service, komplicerar kommunernas socialtjänst på en rad områden och försätter patienter och anhöriga i paradoxala och skrattretande situationer. Det finns därför mycket som talar för att primärvården borde ligga under primärkommunernas ansvar. Säkert finns argument mot en sådan ordning, men det faktum att gamla och sjuka råkar i kläm mellan olika förvaltningars lagtolkningar och ansvarsgränser, och att dessa förhållanden medverkar till sämre vård eller rent av utebliven vård, är tillräckligt för att frågan måste få en snar och omfattande genomlysning. Resursmässigt innebär än primärkommunal primärvård, att de landstingsresurser som riktas till primärvården överförs på primärkommuner eller kommunalförbund i de fall där primärkommunerna är för små och resurssvaga. Mot bakgrund av vad sorn ovan anförts hemställs att begär att regeringen tillsätter en utredning med uppgift att utreda förutsättningarna praktiskt och ekonomiskt att överföra primärvården på primärkommunalt huvudmannaskap. 1988/89 So437
mot · GC02So438 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So438 av och (båda fp) Reumatikernas situation har i en särskild rapport uppmärksammat de "grå sjukdomarna. Dessa sjukdomar är sällan dramatiska i sitt förlopp, men kräver däremot fortlöpande läkarkontakt och speciella sjukvårdsresurser för att de som har dessa sjukdomar skall kunna leva ett drägligt liv. För de flesta av de grå sjukdomarna är forskning en viktig fråga liksom undervisning och rådgivning t.ex. om kostens stora betydelse. Vidare vill vi peka på de psykologiska effekterna som ofta blir en följdkomplikation till dessa livsingripande sjukdomar. De psykiska följdverkningarna har länge varit ouppmärksammade. En grå sjukdom som vi med denna motion vill föra fram är reumatism. I framgår att sjukdomar i rörelseorganen står för av förtidspensioneringarna och av sjukpenningdagarna medan de tar en förhållandevis blygsam del av vårdapparaten i anspråk, nämligen av vårddagarna och av läkarbesöken. Bland rörelseorganens sjukdomar är reumatismen en betydande grupp. Det är därför även ur samhällets synpunkt mycket viktigt att vården av reumatiker uppmärksammas. För reumatikerna är det högst angeläget att få tillgång till den bästa vård som sjukvården kan erbjuda. Det betyder utöver medicinsk vård uppföljning i form av sjukgymnastik, vattengymnastik i bassänger där vattnet håller ca . Det betyder tillgång till specialister som arbetsterapeuter för att prova ut vardagshjälpmedel. Det betyder kuratorer som skall hjälpa reumatikem att finna och rätt utnyttja samhällets resurser. Det betyder goda möjligheter till profylaktisk tandvård liksom i många fall god och kontinuerlig fotvård. Det betyder en utbyggd klimatvård som är en viktig del i rehabiliteringen för reumatiker. Klimatvård utomlands har ofta en gynnsam effekt på sjukdomen och kan ge lindring och kan också ofta minska tablettberoendet. Det finns ytterligare ett problem för reumatiker, liksom för övrigt även för alla andra med grå sjukdomar. Människor med dessa sjukdomar har ofta högre levnadskostnader just på grund av sin sjukdom. En SCB-undersökning som gjordes 1977-78 visade att kroniskt sjuka människor har en klart sämre ekonomi än genomsnittsvensken. Dessa merkostnader kan gälla sjukvård, mediciner, förbandsartiklar, kost, hemmets inredning och utrustning m.m. Det är ur rättvisesynpunkt viktigt att en 1988/89 So438 Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna behovet av kartläggning av reumatikemas situation, 2. att hos regeringen begär åtgärder i syfte att upprätta konkreta vårdprogram för reumatikersjuka. () () kartläggning sker av reumatikemas situation både vad avser behandling och ekonomiskt läge. För reumatikerna, liksom för många andra med grå sjukdomar är det väsentligt att ett konkret vårdprogram tas fram och att det förverkligas. Dessa människor får inte glömmas bort när resurserna skall fördelas.
mot · GC02So441 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89:So441 av m.fl. (fp) Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89 :Ub554 hemställs att beslutar att ortopedisk medicin skall inrättas som självständig medicinsk specialitet. () () 1 1988/89.
mot · GC02So442 · 1989-01-18 00:00:00 — Motion till 1988/89:So442 av och (båda s) Sexualinformation för sjuka och handikappade Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:Sf264 hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av förbättrad sexualinformation vid sjukhusen vid handikapp och sjukdom.
mot · GC02So443 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion till 1988/89 :So443 av m.fl. (s) Matens betydelse för hälsan Maten är inte bara nödvändigt bränsle för kroppen, den kan också innebära glädje och trevlig samvaro. Vi vet också att bra kostvanor ger bättre hälsa och ett längre liv. Vi kan alla påverka vår livskvalitet. har dålig miljö speciellt farlig arbetsmiljö utpekats som en fara för hälsan. Däremot har kosten och vår dagliga livsföring bortsett från rökning och alkohol inte rönt samma intresse hos miljöforskare och debattörer. Ändå har vi länge vetat att det finns samband mellan kostens sammansättning och många av vår tids folksjukdomar. Hjärt- och kärlsjukdomar har exempelvis klara samband med mättat fett och rökning. Den svenska cancerkommittén uppskattar att av cancerfallen beror på kosten och hälften av dessa på för högt fettintag. I det enskilda kosthållet har vi stora möjligheter att förbättra den egna och familjens hälsa. Det är därför viktigt att vi får mer upplysning och utbildning om kostens betydelse för hälsan. Barn måste få möjlighet att lära sig laga mat och att äta den i en lugn och avstressad miljö. Vi måste också minska användningen av hel- och halvfabrikat och i stället laga maten i skolan och på andra institutioner. Maten blir då färskare och kvalitén bättre. Vi måste också öka storkökspersonalens kunskaper om kostens betydelse för hälsan. Detta är viktigt eftersom hälften av befolkning äter något mål från storkök. Skolan måste på ett tidigt stadium ge kunskaper om kostens betydelse för hälsan och lära eleverna matlagningens grunder. En bra konsument måste ha kunskaper och det kan eleverna få i skolans hemkunskapsundervisning. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att informera allmänheten om kostens betydelse för hälsan, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att kunskaper om kosten förbättras, [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att skolans utbildning om kost och hälsa förbättras,1] 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i 1* 1988/89. motionen anförts om att storkökspersonalens kunskaper om kosten förbättras. () () 1988/89 So443 1 1988/89:Ub225
mot · GC02So447 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:So447 av och (båda fp) Krav på förändringar i patientjournallagen, som trädde i kraft , behandlades av så sent som . En riksdagsmajoritet från s och vpk försvarade lagen i dess nuvarande utformning medan reservationer från fp, c, m och mp förordade att skulle göra en utvärdering av vad patientjournallagens signeringskrav har inneburit för sjukvården. Röstsiffrorna blev 150 mot 137 för en utvärdering. 3 ledamöter lade ner sina röster. Detta stöd för en utvärdering gör att vi nu för fjärde gången tar upp denna fråga. Debatten visade också från flera håll att erfarenheter från de tre åren lagen funnits till bör föranleda en översyn och utvärdering. Det har tidigare slagits fast att den som låter föra in en uppgift i en patientjournal är ansvarig för uppgiftens riktighet, oavsett om signering skett eller inte. Signeringskravet har inte heller någon betydelse för om den som behandlat patienten och är ansvarig för anteckningen skall undgå ansvar eller ej vid en ev. felbehandling. Signeringskravet, som i och för sig är berättigat på många håll inom sjukvården, har emellertid i vissa fall gett upphov till stora praktiska problem. Genomläsning och signering av journalanteckningar är tidskrävande och detta leder till att tiden för det egentliga vårdarbetet har kommit att minska. 1 har sjukvårdsdistrikt räknat ut att signeringen inom Bollnäsdistriktet motsvarar 2 000 patientbesök. Omräknat för hela motsvarar det lika mycket tid som 12 500 patientbesök. Till detta kommer att journaltillgängligheten har försämrats, vilket är ett allvarligt problem för patientsäkerheten. Journaler befinner sig nu ofta under distribution eller på enskilda läkares tjänsterum, vilket försvårar tillgängligheten vid akutbesök, telefonförfrågning, återbesök, inskrivning av provsvar, insortering av laborationssvar etc. Dessutom kan mottagningsverksamheten vid s.k. filialer försvåras. Signeringskravet har utan tvekan medfört ökade kostnader för sjukvårdshuvudmännen om oförändrad verksamhet skall upprätthållas inom hälso- och sjukvården. Dessutom har ett påtagligt stressmoment skapats särskilt där brist på sjukvårdspersonal råder. Med hänvisning till åvanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna att bör få i uppdrag att företa en utredning om vad patientjour nallagens signeringskrav har inneburit för sjukvården, samt om detta krav kan avskaffas eller ändras. () () 1988/89 So447
mot · GC02So451 · 1989-01-13 00:00:00 — Motion till 1988/89: So451 av m. fl. (mp) Rökförbud på offentliga platser m. m. Det är väl dokumenterat att passiv rökning, dvs. att andas in röken som sprids av rökare, är hälsofarligt. Det kan resultera i nedsatt vitalitet och olust, i hjärt-kärlsjukdomar som kan leda till döden, eller i lungcancer m.m. Särskilt i storstäder där utomhusluften är kraftigt förorenad av bilavgaser, och på arbetsplatser där stoft och gaser sprids i luften, kan den passiva rökningen leda till ofrivilliga skador på den enskilde. Det är rimligt att tillerkänna varje människa rätten till sin egen kropp ingen skall onödigtvis behöva förgiftad luft, vilket ju är fallet vid passiv rökning! Den minoritet som röker gör det medvetet och frivilligt, men rökaren ska inte ha rätt att förpesta luften för ickerökaren. Principen bör vara att förorenaren, i det här fallet rökaren, ska åläggas restriktioner. Rökfria lokaler blir också allt vanligare. Det gäller bl. a. skolor, sjukhus, järnvägsstationer, flygplan och vissa arbetsplatser. I vårt grannland finns numera en lagstiftning som förbjuder rökning i hög utsträckning även på arbetsplatser. Detta är en utveckling som förtjänar allt stöd. Men flera typer av lokaler där människor vistas är fortfarande synnerligen nedrökta. Det gäller restauranger och krogar. Det gäller också lokaler för fritidsverksamhet som schack, etc. Detta leder till att många människor utsätts för en intensiv passiv rökning och förleds också i många fall att själva börja röka. Det är ett förhållandevis vanligt beteende att röka , men inte hemma eller på jobbet i synnerhet inte på jobbet. Detta leder till att personer som har astma, bronkit etc. inte kan besöka restauranger och krogar i samma utsträckning som andra. På så vis utestängs dessa människor från en viktig del av det sociala umgänget. Rökningen på restauranger strider på så vis mot de politiska kraven på social rättvisa. Med anledning av vad som ovan anförts föreslår vi 1. att beslutar att rökning på sjukhus, i tunnelbanor, på järnvägsstationer, i skolor samt på andra offentliga platser förbjuds i lag, 2. att beslutar att restauranger och andra liknande privata inrättningar avsedda för allmänheten skall åläggas hålla av sittplatserna helt rökfria. Tillåts rökning i en del av inrättningen skall fullgod ventilation installeras, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att lokaler för fritidsutövande skall planeras så att passiv rökning minimeras, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att tillämpningsföreskrifter skall utarbetas som normerar ovanstående bestämmelser. () () 1988/89 So451
mot · GC02So453 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89: So453 av m. fl. Bidrag för omstrukturering av den psykiatriska vården Det gömda och glömda folket har 10000 vårdplatser avvecklats inom den slutna psykiatriska vården. Det nuvarande platsantalet uppgår till drygt 20000 vårdplatser. 1962 fanns det 36000. har landstingen planerat att det ska finnas ca 12 000 platser kvar för sluten psykiatrisk vård. De patienter som genom institutionsavvecklingen nu lämnar de gamla mentalsjukhusen har ofta mycket långa vårdtider bakom sig. För många handlar det om decennielånga vistelser. Det är givet att många av dessa f. d. patienter får mycket svårt att klara av ett eget boende. De har vårdats på institution där andra tagit över bestämmandet; där andra bestämt när man ska gå upp, vad man ska äta, när och om man får gå ut, hur mycket fickpengar man ska få ha, osv. Det gör att den vardag som vi andra klarar blir svår att hantera. Resurserna för att stödja och hjälpa de f. d. patienterna från psykiatrin finns inte . dignar under stora bördor med allt fler vårdbehövande åldringar och utvecklingsstörda, som också ska flytta ut från sina vårdhem och inackorderingshem. Landstingens ansvar för de f. d. mentalpatientema slutar oftast i och med utskrivningen. Detta trots att det gäller människor som lider av svåra vårdskador som bl. a. uppkommit under långa institutionsvistelser inom psykiatrin. hamnar dessa patienter mellan två stolar, där ingen känner ett direkt ansvar för dem som grupp. Det finns en stor misär mitt ibland oss i folkhemmet. Ensamhet, övergivenhet och utanförskap. Det gömda och glömda folket. Kanske bryts ensamheten av besök . Eller av ett besök vid den öppenvårdspsykiatriska mottagningen, för att få sprutan med depotneurleptika. För många handlar det om en enda lång väntan, utanför samhällsgemenskapen. Ny statsbidragsmodell är nödvändig De två huvudmännen, primärkommunerna och landstingen, träter inbördes om vems ansvaret är för dessa grupper. Eftersom man uppenbarligen har svårt att komma överens, med ovan beskrivna djupt tragiska följder som konsekvens, måste staten ta sitt ansvar för att lösa frågan. Ett sätt att klara detta är att använda sig av statsbidrag. Vpk föreslår därför ett nytt, specialdestinerat, statsbidrag, som får disponeras av landstingen och gemensamt, så att de tillsammans kan planera för att ge f. d. psykiatripatienter möjlighet till ett värdigt liv, i gemenskap med andra och med stöd från samhället. Konkreta förslag som vårdplatser för akut omhändertagande av vårdintygspatienter, gruppboende med dygnet-runt-bemanning, gemensam utbildning och rekrytering av personal, utvecklat samarbete, osv. är exempel på nödvändiga, omedelbara, åtgärder om den välmotiverade institutionsavvecklingen ska lyckas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ett institutionsavvecklingsbidrag i enlighet med vad som anförts i motionen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1988/89 So453
mot · GC02So454 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89: So454 av (vpk) Konverteringsmöjligheten inom den psykiatriska vården Med konvertering menas att en patient som frivilligt sökt psykiatrisk sjukhusvård kan överföras till tvångsvård efter att ett vårdintyg utfärdats av en läkare. Bestämmelsen återfinns i § 6 LSPV (Lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård). Innan den infördes, , var konvertering inte möjlig utan patienten måste skrivas ut från sjukhuset för att sedan ev återintas enligt LSPV. Konverteringsmöjligheten rimmar illa med grundläggande krav på demokrati och rättssäkerhet. Att en människa som frivilligt söker psykiatrisk hjälp, från den ena dagen till den andra kan bli tvångsomhändertagen, är inte förenligt med de riktlinjer som bör gälla för den psykiatriska vården. Konverteringen undergräver förtroendet för den psykiatriska vården och förhindrar att människor söker hjälp . Konverteringen gör att skillnaden mellan tvångsvård och s. k. frivillig vård blir mycket liten. Ett argument för att ha kvar konverteringsmöjligheten har varit att den, förhoppningsvis, endast ska användas i de undantagsfall, när patientens liv är i fara. Att konvertering tillgrips i långt större utsträckning framgår tydligt av statistik. överskred antalet konverteringar 1000 och intogs av samtliga tvångsintagna efter konverteringsbeslut. Möjligheterna till konvertering, § 6 LSPV, är förnedrande för patienterna i den psykiatriska vården och förnedrande för den svenska demokratin. Paragrafen bör avskaffas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring i lagen om sluten psykiatrisk vård att en patient som frivilligt sökt psykiatrisk sjukhusvård inte kan överföras till tvångsvård.