mot · GC02Ju808 · 1989-01-19 00:00:00 — Undantag från detta bör ske när det på grund av familjeförhållanden eller barnets allmänna sociala situation bedöms som olämpligt. Vikten av ökad informationsskyldighet för myndigheter och därmed ett utökat föräldraansvar bör ges regeringen till känna. Konfrontation mellan offer och gärningsman Ytterligare en insats bör prövas när det gäller unga lagöverträdare. Oavsett om den som drabbas av brottet är en privatperson, ett företag eller offentlig myndighet är det angeläget att konfrontera den unge med den drabbade. Samhället bör inte föreskriva någon skyldighet för de drabbade att medverka i en sådan verksamhet. Däremot bör den unge åläggas medverka när den drabbade så önskar. Konfrontationen ska syfta till att tydliggöra effekterna av brottet för lagöverträdaren. Detta bör ges regeringen till känna. Det är också av vikt att unga lagöverträdare snabbt konfronteras med samhällets reaktion på deras begångna gärningar. För att tillgodose detta anser vi att jourdomstolarnas verksamhet skall utökas och inte begränsas till att enbart avgöra frågor rörande häktning. När lagöverträdaren är ung skall jourdomstolar även kunna handlägga mindre mål för att uppnå en tillfredsställande snabb behandling av denna grupp ungdomar. Vad som anförts om jourdomstolar för unga lagöverträdare bör ges regeringen till känna. Polisens personalresurser har varit otillräckliga. Den underdimensionerade polisutbildningen har medfört att vakansläget försämrats särskilt i storstadsområdena. Detta är alarmerande mot bakgrund av den ökande brottsligheten i hela landet men speciellt i storstadsområdena. har år slagit vakt om polisutbildningen och lagt fram förslag för att möjliggöra en dimensionering av utbildningen som långsiktigt motsvarar behovet av utbildade polismän. Den socialistiska riksdagsmajoriteten har avslagit våra krav. Effekterna har varit förödande för polisens verksamhet i landet. Vi noterar därför med tillfredsställelse regeringens uppvaknande i denna fråga. prognoser, när det gäller avgångar från poliskåren , har visat att ca 550 poliser skulle sluta sina anställningar. Dessa prognoser har visat sig vara felaktiga. 700 poliser lämnat sin tjänst, varav 500 enbart i . kan utbilda högst 600 aspiranter . Mot bakgrund av de stora avgångar som sker från poliskåren måste utbildningskapaciteten utökas . Eftersom inte har kapacitet för fler antagningar på grund av regeringens tidigare nedskärningar, bör möjligheten att utlokalisera viss del av utbildningen till andra delar av landet undersökas. Detta bör ges regeringen till känna. Vakansläget inom kåren kan förbättras endast genom att minska avgångarna till andra yrken. Regeringen avser att senare framlägga förslag om ett anslag, bilaga 15, El, på för att minska de spontana avgångarna från polisen. Vi anser att detta anslag borde har föreslagits nu och att de föreslagna medlen ej är tillräckliga för att minska avgångarna i önskvärd omfattning. Vi föreslår därför redan nu ett anslag på för detta ändamål. Polisens arbete är pressande. Arbetspassen kan vara långa. Helg-, kvällsoch nattjänstgöring är nödvändiga. Planerade ledigheter och korttidsfrånvaro kan ofta inte täckas upp. Detta medför att den enskilde polismannen kan tvingas acceptera ändringar både avseende arbetsuppgifter och arbetstider med kort varsel. Inte sällan är personalsituationen sådan att polisdistriktet tvingas koncentrera arbetet på den direkt övervakande och ingripande verksamheten. Andra arbetsuppgifter av utredande, ordningsskapande och informerande karaktär får anstå. Polismän vitsordar att bristen på personal leder till att angelägna arbetsuppgifter inte kan utföras. Bristen på personal medför också att arbetet ofta endast kan planeras dag för dag. Det begränsar därmed polismyndighetens möjligheter att organisera arbetet effektivt. För att föra en långsiktig polispolitik krävs en beredskap för att medel ställs till förfogande både för att kunna besätta de vakanta platserna och för administrativ personal. är viktigt att poliser i möjligaste mån frigörs från administrativa arbetsuppgifter till förmån för rent polisiärt arbete. Detta bör ges regeringen till känna. Polismyndigheterna bör när det gäller att förhindra personalavgångar kunna få erfarenheter från andra samhällssektorer. Sjukvårdshuvudmännen har påbörjat ett arbete i syfte att minska avgångarna i vårdyrkesgrupperna genom att förbättra arbetsförhållandena m m. Här ingår insatser som - att kartlägga skälen för avgångarna från yrket i fråga, - att förbättra arbetstiderna och övriga arbetsvillkor, - att fördjupa arbetets innehåll, - att erbjuda en individuell utvecklingsplanering för varje anställd, - att erbjuda vidare- och fortbildningsinsatser dels till olika grupper av anställda dels också till enskilda individer. Det är angeläget att ett motsvarande arbete initieras inom polismyndigheten. I den decentraliserade polisorganisationen är det de lokala polismyndigheterna som har att svara för uppläggningen av polisens arbete. Merparten av uppgifterna vad avser personalutveckling och personalplanering åvilar därför dem. De lokala polisstyrelserna/myndigheterna har också, genom sin kännedom om lokala förhållanden och behov, de bästa möjligheterna att genomföra arbetet. Vissa fort- och vidareutbildningsinsatser kan också genomföras på lokal nivå. Erfarenheterna från enskilda polismyndigheter bör dock spridas till andra. Det är också angeläget att utbildningsbehov som kräver utbildningsinsatser regionalt eller centralt kan tillgodoses. har en viktig uppgift när det gäller att förmedla erfarenheter mellan distrikten samt för att planera och genomföra de särskilda utbildnings/utvecklingsinsatser sorn inte kan genomföras på lokal nivå. bör därför som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om insatser inom området personalutveckling m.m. i syfte att förbättra arbetsförhållanden inom polismyndigheten. En viktig arbetsuppgift för polisen är att arbeta brottsförebyggande. En nära kontakt mellan polisen, övriga myndigheter och allmänheten är därför angelägen. De poliser som verkar som kvarters/områdespoliser finns nära människorna ute i bostadsområdena. Kvarters/områdespolisen har en viktig funktion när det gäller att skapa ett förtroendefullt förhållande till allmänheten. I områden med sociala problem är kvarters/områdespolisernas arbete särskilt viktigt. De kan, med hjälp av en god kännedom om området och dess innevånare, tidigt ingripa för att hjälpa främst barn och ungdomar och därigenom förhindra kriminalitet. En nödvändig förutsättriing för att verksamheten ska vara av hög kvalitet är dock att arbetet kan bedrivas kontinuerligt och planeras långsiktigt. Bristen på personal är ett allvarligt hot mot kontinuiteten och kvaliteten i kvarters/områdespolisarbetet. I allt fler polisdistrikt avbryts verksamheten därför att dessa poliser oundgängligen behövs för att delta i distriktets allmänna arbete. Ytterligare ett hot mot verksamheten är att myndigheterna i vissa fall tvingas prioritera rekrytering till andra pohsmanstjänster. En satsning på brottsförebyggande arbete är viktigt, särskilt i ett längre perspektiv. Ett framgångsrikt sådant arbete kommer att leda till en förbättrad trygghet för människor i samhället och en minskad brottslighet. bör därför som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförs om vikten av att det förebyggande arbete som kvarters/ områdespoliser svarar för kan bevaras och prioriteras högre . Polisen har ansvar för ordningen på allmän plats. För att framgångsrikt kunna fullgöra denna arbetsuppgift krävs en ökad fotpatrullering. Ett arbete ute på gator och torg medför också att allmänheten på ett naturligt och avspänt sätt får kontakter med polisen och positiva erfarenheter av polisens arbete. I de stora städernas cityområden är fotpatrullering angelägen också av det skälet att gatuvåldet, personrånen m fl brottstyper ofta förekommer där. Även i brottsuppdagande syfte är det således angeläget att fotpatrullering sker. Detta bör ges regeringen till känna. Det är utomordentligt viktigt att lagöverträdelser leder till en reaktion från samhällets sida. Lagföring har i sig en brottsförebyggande effekt. Om sanktioner uteblir förlorar de uppställda reglerna sin trovärdighet. Respekten för rättsväsendet hotas därmed av en urholkning. Böter var den dominerande påföljden . av alla dömda (67 000) dömdes till böter. har dock påföljdsvalet tydligt förändrats. Antalet personer som dömdes till böter har halverats . Däremot har antalet personer som dömts till fängelse ökat från cirka 12 000 personer 1975 till drygt 15 000 personer . Antalet villkorliga domar har också ökat från ca. 5 1975 till ca. Genom ett riksdagsbeslut vidgades möjligheterna för åklagare att meddela åtalsunderlåtelse och för polisen att meddela rapporteftergift. Åtalsunderlåtelse kan numera meddelas om något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts och om det kan antas att brottet inte föranleder annan påföljd än böter eller om det kan antas att påföljden skulle bli villkorlig dom och det finns särskilda skäl för åtalsunderlåtelse. Av detta har följt att när en lagöverträdare meddelats åtalsunderlåtelse upplever vare sig allmänheten eller lagöverträdaren att brottet följts av en sanktion från samhället. fick av alla lagförda personer åtalsunderlåtelse, medan motsvarande siffra är vilket motsvarade ca 20 700 åtalsunderlåtelse^ Denna ökning har till stor del skett på bekostnad av en kraftig minskning av antalet lagföringar genom strafföreläg gande, men också på grund av att färre personer blir dömda vid domstol. Reglerna för åtalsunderlåtelse bör återigen utformas mera restriktivt. anser därför, att bör besluta att de före gällande reglerna om åtalsunderlåtelse och rapporteftergift åter skall gälla. Allvarliga brott skall leda till fängelsestraff av allmänpreventiva skäl. Enighet råder om att ett frihetsberövande straff som fängelse oftast i sig inte har någon rehabiliterande verkan för den dömde. Under en följd av år har därför yrkat att nya påföljder skall införas som ett komplement till fängelsestraff. Vi kommer nedan att utveckla våra förslag om påföljden samhällstjänst och en utveckling av systemet med kontraktsvård i kombination med villkorlig frigivning. Bötesstraffet bör differentieras. Vid sidan av nuvarande bötesformer bör en ny form av bötesstraff införas där straffet fastställs i förhållande till den eller skada som brottslingen åstadkommit i sin brottsliga verksamhet. Lägsta dagsbot är för låg och bör därför höjas väsentligt medan systemet i övrigt för dagsböter i huvudsak fungerar tillfredsställande och därför bör behållas. har krävt att halvtidsfrigivningen skall avskaffas. Av främst ekonomiska skäl infördes , på förslag av den socialdemokratiska regeringen, villkorlig frigivning när halva den ådömda strafftiden avtjänats. Enligt vår mening är det angeläget med en rimlig fördelning mellan utdömt straff och faktiskt avtjänad strafftid. Grunden för villkorlig frigivning bör vara att det inte sker förrän 2/3 av verkställighetstiden avtjänats. De kriminalvårdande myndigheterna bör dock inte åläggas en obligatorisk villkorlig frigivning efter 2/3 avtjänad strafftid. I undantagsfall måste upprepad misskötsel eller nya brott begångna kunna leda till att villkorlig frigivning inhiberas eller skjuts upp. Villkorlig frigivning bör ske fakultativt det vill säga efter prövning i varje enskilt fall. Detta är samma system som gällde års ändring av lagen. Detta bör ges regeringen tillkänna. Det har stor betydelse att det finns vårdanstalter som är särskilt anpassade till svårbehandlade unga lagöverträdare. Det är vår avsikt att återkomma i denna fråga då regeringen avser att lägga förslag till i detta ärende. har föreslagit att påföljden samhällstjänst skall införas. Vi noterar det ökade intresse som de ansvariga ministrarna för har visat för införande av samhällstjänst. Enligt vår mening finns det dock inga motiv för att ytterligare fortsätta det utredande arbetet inom detta område. Behovet av nya påföljder för inte minst unga lagöverträdare har accentuerats . I flera av våra nordiska grannländer har systemet införts permanent eller på prov. Utvärderingarna av dessa system har visat att detta påföljdssystem har många fördelar. Påföljden samhällstjänst kan ha en helt annan rehabiliterande verkan än vad frihetsberövande straff har. Samhällstjänsten kan utformas på flera olika sätt. Den kan organiseras i olika former till exempel som en längre tids sammanhängande samhällsarbete eller något som kan utföras på den dömdes fritid. Samhällstjänsten kan organiseras inom flera sektorer av samhället. En lämplig sektor kan vara miljöområdet. Även löntagar- och arbetsgivarorganisationerna måste ta ett ansvar för att en sådan påföljd kan fungera, genom att medverka till att ge exempelvis ungdomar möjlighet till samhällstjänst i form av lärlingsarbete. På detta vis kan ungdomar som saknar yrkesutbildning och arbete få ett ökat stöd . Påföljden samhällstjänst skall enligt vår mening ses som ett alternativ till fängelsestraff. Samhällstjänst skall kunna ersätta fängelsestraff på upp till ett års fängelse för unga lagöverträdare. Det bör också övervägas om påföljden kan användas även för andra brottslingar. bör enligt vår mening begära förslag om införande av påföljden samhällstjänst. infördes en lag där unga lagöverträdare kan åläggas skadelindrande arbete. De erfarenheter som finns visar att den ej fungerat på ett tillfredsställande sätt. Lagen har på grund av inbyggda spärrar för genomförande ej kunnat tillämpas mer än i enstaka fall. anser att syftet med lagen är gott men att erfarenheterna nu visar, att om syftet skall uppnås, krävs en effektivare utformning av lagen. Detta bör ges regeringen till känna. Samhället har bristande insikter om omfattningen av ungdomsbrottsligheten. Detta beror främst på att de brott där gärningsmannen är , dvs inte straffmyndig, ej får registreras. Därför är det inte känt om brottsligheten hos de verkligt unga ökar, minskar eller är oförändrad. När det gäller brott begångna av så unga gärningsmän är det självklart viktigt att ta hänsyn till den unges omognad. En registrering på sedvanligt sätt är därför inte lämplig. Detta innebär dock inte att samhället helt bör åsidosätta möjligheterna att följa utvecklingen av brottsaktiviteten även hos denna grupp. Ett visst faktainhämtande bör därför inledas. Statistikinhämtningen bör dock - med bevarad anonymitet för lagöverträdarna - endast omfatta brottstyp och gärningsmannens ålder. Vad som ovan sagts om gärningsmän bör ges regeringen till känna. Behandling av grovt kriminella och extremt brottsaktiva En grupp mycket brottsaktiva personer bestående av ca 12 000 personer svarade 1986 för 200 000 av de ca en miljon brott som polisanmäldes 1986. 7 av 10 våldsverkare är tidigare kända för våldsbrott. Många är missbrukare. De flesta som återfaller i våldsbrott är också aktiva i en rad andra brottstyper. Av såväl allmänpreventiva som individualpreventiva skäl är det nödvändigt att samhället klart markerar att upprepad brottslighet inte kan accepteras. För den grupp brottslingar som är extremt brottsaktiva måste samhällets insatser vara klara och konsekventa. Vid upprepad brottslighet måste påföljderna vara hårdare än vid enstaka lagöverträdelser. Detta måste vara väl känt för de brottsaktiva. Samhällets sanktioner mot upprepad brottslighet skall också kunna förutses. beslöt att delvis nya regler skall gälla vad gäller placeringen på anstalt av långtidsdömda och deras permissioner. Vi finner denna lagändring otillräcklig. Vi föreslår att alla som dömts till fängelse , enligt BrB, har gjort sig skyldiga till så grova brott att permissioner måste utfärdas restriktivt. Detta medför att särbehandling av denna grupp bör ske. Detta bör ges regeringen till känna. Vad som ovan anförts om sanktioner för gruppen extremt brottsaktiva bör ges regeringen till känna. Allmänpreventiva skäl kräver att påföljden vid vålds- och sexualbrott är fängelse. Den som återfaller i våldsbrott bör enligt vår mening dömas till ett successivt strängare straff och kunna emotse en stor restriktivitet vad gäller permissioner. För vissa brott, exempelvis övergrepp mot barn eller andra värnlösa personer, bör påföljderna skärpas. Allmänt brukar påpekas att domstolarna ej tillämpar straffskalorna fullt ut. Det är vår mening att denna praxis bör bli föremål för en översyn. Avsikten måste vara att få ökad samstämmighet mellan straffsatserna och de av domstolarna utdömda straffen. Detta bör ges regeringen till känna. har tidigare krävt att ännu en lokalanstalt skall öppnas för kvinnor. Vi finner nu vårt krav tillgodosett i budgetpropositionen. Vi kommer emellertid att följa utvecklingen noggrant inom detta område. Det har framkommit att situationen för de kvinnor som vistas på gemensamma lokalanstalter ej är tillfredsställande. Vi har tidigare föreslagit att de gemensamma placeringarna skyndsamt skulle utvärderas så att erforderliga åtgärder skall kunna vidtas. Vi upprepar därför vårt tidigare krav om en ökad differentiering av kvinnor och män på lokalanstaler. Detta bör ges regeringen till känna. har under motionerat om en översyn av domstolsväsendet. Vi har särskilt ifrågasatt om den utveckling som har ägt rum mot ett antal specialdomstolar gagnar rättssäkerheten. tolar har lett till att i vissa fall finns det endast en instans för bedömning av ärendena. Ett exempel på domstolar som vi ifrågasatte vid införandet var EKO-domstolarna. Erfarenheten från dessa har visat att vår bedömning har varit riktig. EKO-domstolarna har ej fungerat på ett tillfredsställande sätt. Det kan också konstateras att systemet med olika typer av domstolar är betänkligt, eftersom det blivit svåröverskådligt och krångligt inte bara för den enskilde utan också för den som verkar i systemet. Vi har krävt att en allmän översyn av domstolsväsendet bör komma till stånd. En sådan översyn bör omfatta möjligheterna till ökad samordning av domstolsresurser och till minskad specialisering. bör också undersökas vilket behov av specialistkompetens som föreligger i olika mål och hur detta behov skall tillgodoses. Översynen bör också inriktas på att klargöra vilka typer av mål som kräver en lokal förankring och medverkan av lekmän i en starkt decentraliserad organisation. Våra motionskrav om en parlamentarisk utredning har emellertid avvisats av den socialistiska riksdagsmajoriteten. Av årets budgetproposition framgår att det inom inletts en förutsättningslös översyn av domstolarnas verksamhet. Därigenom utesluter regeringen en parlamentarisk medverkan och insyn i detta arbete. Detta är djupt beklagligt. kan inte acceptera att en för det svenska rättsväsendet så avgörande fråga hänskjuts till ett fåtal befattningshavare inom departementet. Vi kräver att en parlamentarisk kommitté tillsätts. Detta bör ges regeringen till känna. En förutsättning för att domstolsväsendet skall fungera är att man kan ha tillgång till välutbildad personal. kvarstår behovet av att tillskjuta resurser för detta ändamål, framförallt vad gäller personalförstärkning , efterutbildning och ADB-utveckling . Detta bör ges regeringen till känna. Nämndemännen får inte lika ersättning för sin verksamhet. Den som inte kan bevisa att nämndemannaarbetet medfört en förlust av inkomst tillerkänns endast ett grundbelopp. Den som däremot kan leda i bevis att nämndemannauppdraget förorsakat vederbörande en inkomstförlust får beroende på förlustens storlek - förutom grundbeloppet även ett tilläggsbelopp. Justitieministern föreslår en uppräkning av grundbeloppet från . Grundbelopp och tilläggsbelopp är tillsammans maximerat till för en hel dag. Ett ersättningssystem för förtroendevalda ska enligt mening utgå från principen att lika insatser ska ersättas lika. Arbetsinsatsen är oberoende av vilken inkomst den förtroendevalde har i sitt ordinarie yrke. Enligt uppfattning bör därför alla nämndemän ersättas med samma belopp för en viss prestation. Detta bör ges regeringen till känna. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att bekämpa våldsbrotten, 2. att beslutar om sådan lagändring att förbudet att bära kniv även omfattar allmän plats, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en folkkampanj mot våld, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vidgat sekretesskydd för brottsoffer och införande av trygghetslarm, 5. att beslutar om en skärpning av straffskalan i lagen om besöksförbud i enlighet med vad i motionen anförts, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om myndigheters skyldighet att informera våldsoffren när gärningsmannen lämnar fängelset, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stöd till kvinno- och mansjourer m m för våldsoffer, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förbättrat skadestånd till brottsoffren, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rätt till ersättning för den som drabbats av skador eller kostnader vid försök att förhindra brott, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rättshjälp för brottsoffren, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om rehabilitering av sexualbrottslingar m.fl. , 12. att beslutar att straffskalan för icke medicinskt bruk av narkotika skall vara böter eller fängelse, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om prioritering av narkotikabekämpning, 14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om villkorligt fängelse i förening med kontraktsvård, 15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder mot narkotika på kriminalvårdsanstalter, 16. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ytterligare en sluten , 17. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om vårdplatser på behandlingshem och i familjehem i verkställighetens slutskede, [ att anslår utöver vad regeringen föreslagit för , förvaltningskostnader, bilaga 9, D1,] 18. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en ökad informationsskyldighet för myndigheterna till föräldrarna, 19. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om konfrontation mellan offer och gärningsman, 20. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om jourdomstolar för unga lagöverträdare, 21. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en ökad utbildningskapacitet vid , 22. att beslutar anslå för åtgärder att minska de spontana avgångarna från poliskåren, bilaga 15, El, 23. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om frigörande av poliser från administrativa uppgifter, 24. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om insatser inom området personalutveckling i syfte att förbättra arbetsförhållandena för polisen, 25. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om vikten av förebyggande polisiärt arbete genom kvarters/områdespoliser, 26. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökad fotpatrullering i brottsbekämpande syfte, 27. att beslutar om en återgång till de regler för åtalsunderlåtelse som gällde före , 28. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om fakultativ villkorlig frigivning efter 2/3 av strafftiden, 29. att hos regeringen begär förslag till införande av påföljden samhällstjänst, 30. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lagstiftningen om skadelindrande arbete, 31. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om faktainhämtande om gärningsmän ,