mot · GC02Bo405 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Bo405 Valfrihet i boendet 1988/89 Det moderata alternativet 5 3.1 Valfrihet i boendet 5 3.4.1 Spritt bostadsägande 8 4.1 Bostadssektorn sönderreglerad 11 4.4 Reparation, om-och tillbyggnad 13 4.5 Normer och byggreglering 14 4.6 Anpassning av normer 15 5.1 Fastighetstaxeringen 1990 15 5.1.1 Höjda taxeringsvärden 15 5.1.4 Sammantagna effekter av fastighetstaxeringen ... . 17 5.2 Småhusbeskattningens utformning 17 5.3 Realisationsvinstbeskattning av fastigheter och bostadsrätter 18 5.4 Statlig fastighetsskatt 19 6.1 Ägande och ansvar 20 6.2 Förköp, expropriation och markvillkor 21 6.3 Plan-och bygglagen (PBL) 21 1 1988/89.3 sami. Svensk bostadspolitik präglas av hård detaljreglering och styrning, stora subventioner och brist på valfrihet i boendet. Äganderätten har urholkats alltmer. Antalet bostäder per invånare är högre i än i andra länder. Trots detta kan inte hundratusentals människor i vårt land förverkliga sina bostadsönskemål. Den socialistiska mark- och bostadspolitiken har resulterat i så omfattande trögrörlighet på bostadsmarknaden att denna inte längre fungerar. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning måste svensk bostadspolitik förändras i grunden. Utgångspunkter för våra förslag är valfrihet för de enskilda människorna och respekt för den enskilda äganderätten. Våra förslag innebär bl.a: - Dagens omyndigförklaring av landets hyresgäster måste avskaffas. Hyresförhandlingslagen skall ändras så att den enskilde hyresgästen får förhandlingsrätt gentemot värden. - Hyresgästernas egna värderingar måste få ökat genomslag vid hyressättningen genom att lägesfaktorn ges ökad tyngd. - All den mot enskild bostadsrätt diskriminerande lagstiftning som socialdemokraterna med stöd av kommunisterna genomdrivit skall avskaffas. - Med dagens regler blir boendekostnaden i ett nytt småhus med äganderätt högre jämfört med om småhuset upplåts med bostadsrätt eller hyresrätt. Denna orättvisa måste avskaffas och neutraliteten mellan upplåtelseformerna återupprättas. - Ett särskilt bosparsystem, öppet för alla, som premierar förvärv av egen bostad skall inrättas. - Bostadsbyggandet kännetecknas av ett omfattande och kostnadsdrivande lånekineseri. För att avveckla detta bör gällande låneregler ersättas med ett enhetslånesystem. - 1 kombination med sänkta skatter kan räntebidragen, som kommande budgetår beräknas uppgå till , reduceras med , vilket innebär att en trerumslägenhet blir dyrare . - För att underlätta god omvårdnad och ett bättre underhåll av fastighetsbeståndet bör ett system med skattefri avsättning till fastighetsanknutna reparationsfonder införas. - En särskild utredning bör tillsättas för att studera om realisationsvinstbeskattning av bostäder kan begränsas till korta innehav eller helt avskaffas. - Småhusbeskattningen måste ändras så att fastighetstaxering inte leder till ökade boendekostnader för småhusägarna. - Strandskyddsreglerna bör ändras så att det blir lättare att bygga nära stränder i glesbygd. Bostadsområdet är den samhällssektor i där socialistisk regleringsoch planhushållningspolitik är sorn mest utvecklad. Det är också en sektor som kännetecknas av köer, bristande valfrihet, krångel och byråkrati, snabb kostnadsökning och ensidig favorisering av kommunala bostadsföretag samt de rikskooperativa företagen . Äganderätten har urgröpts alltmer. Den enskilde hyresgästens inflytande utövas av , trots att flertalet hyresgäster inte är medlemmar av organisationen. Kommunerna har ett avgörande inflytande över all byggverksamhet. Genom sitt planmonopol bestämmer kommunerna var det skall byggas. Bostadsförsörjningslagen ger därutöver kommunerna mycket vida befogenheter i samband med bostadsbyggande. Kommunfullmäktige antar bostadsförsörjningsprogram. Dessa program anger hur mycket kommunen anser skall byggas och var det skall ske. Dessutom regleras vilka hus som skall upplåtas med hyresrätt, bostadsrätt respektive äganderätt. Många kommuner anger t o m vilka byggherrar som skall bygga samt bostädernas storlek. Markvillkoret, som infördes , innebär att statliga lån för ny- och ombyggnad endast beviljas om marken förvärvats från kommun eller landstingskommun. Det ger kommunerna möjlighet att styra marken till de byggherrar som kommunen vill gynna. Markvillkoret begränsar därmed konkurrensen och människornas valfrihet. Kommunerna kan även utnyttja sin möjlighet till förköp genom att träda i köparens ställe vid en fastighetsförsäljning. I bostadsfinansieringsförordningen finns en rad bestämmelser som måste uppfyllas för att lån och bidrag skall utgå. Färdigprojekterade områden kan därför på denna grund bli föremål för omprojektering och överarbetning. Sedan får ärendet gå igenom de byråkratiska kvarnarna ytterligare en gång. Hur mycket denna hantering ökar kostnaderna i bostadsbyggandet och därmed boendekostnaderna är det ingen som vet. Den socialistiska bostadspolitiken präglas av hård detaljreglering och styrning, stora subventioner och brist på valfrihet i boendet. Denna utveckling har förstärkts efter socialdemokraternas återkomst till regeringsmakten genom en lång rad lagändringar och skattehöjningar. Denna förändrades sedan till en fastighetsskatt, vars tillämpningsområde därefter har utökats som skatten har höjts. Hyresgäster, bostadsrättsinnehavare, egnahemsägare och andra fastighetsägare skall betala i fastighetsskatt . De hyresgäster som bor i kommunalägda hyreshus har fråntagits rätten att i samband med försäljning av det hus de bor i få företräde för att ombilda det till bostadsrätt. 1983 ändrade den socialistiska riksdagsmajoriteten tillståndslagen så att HSB och undantogs från kravet på förvärvstillstånd vid köp av fastighet. Den av enskilda bostadsrättsföreningar bildade riksorganisationen () undantogs emellertid inte. Denna favorisering har byggts ut genom ett särskilt undantag för HSB och när det gäller övertagande av statliga lån vid fastighetsköp från de s.k. allmännyttiga företagen. genomdrevs den nya , vilken bl.a. innebär ' ii- i i 1* 1988189.3sami. en kraftig urholkning av den enskilda äganderätten, försämrad ersättning till markägaren vid intrång och begränsningar i markutnyttjandet samt tidsbegränsning i rätten att bygga på egen mark inom planlagt område. infördes ytterligare begränsningar vad gäller möjligheterna att med statliga lån bygga om äldre fastigheter. Regleringarna, som erhöll en godtycklig utformning, kommer bl a att leda till att ombyggnad med statliga lån av äldre bostadsfastigheter kommer att upphöra, trots att det är dessa fastigheter som är i störst behov av modernisering och ombyggnad. Den fina bostadsmiljö som våra äldre bostadsområden oftast utgör hotas nu av en ny rivningsvåg. Trots att bostadsbyggandet med rekordlåg produktion nu åter är i nivå med vad den var som lägst under de borgerliga regeringsåren och trots att antalet bostäder aldrig varit större - har det största antalet bostäder per capita i världen - kan tiotusentals människor inte få en egen bostad och hundratusentals inte den bostad de önskar. Den socialistiska mark- och bostadspolitiken har helt enkelt resulterat i att bostadsmarknaden inte längre fungerar. Bostadsbyggandets omfattning och inriktning styrs i mycket stor utsträckning av låne- och subventionssystemets utformning. Att så är fallet illustreras mycket tydligt av de senaste årens statistik rörande gruppbyggda småhus. 1987 fattade länsbostadsnämnderna s k preliminära beslut om bostadslån för totalt 9 800 gruppbyggda småhus. Av dessa var inte mindre än 9 100 avsedda för hyres- och bostadsrätt. I hela igångsattes således endast 700 småhus i grupp med äganderätt. Denna katastrofalt låga siffra är inte någon statistisk tillfällighet utan resultatet av en utveckling som accelererat . Orsaken är inte en förändring av konsumenternas grundläggande värderingar av hur de vill bo. Den sammanhänger helt med att socialdemokraterna med kommunisternas stöd genomdrivit förändringar av regelsystemet så att den enskildes månadskostnad blir drastiskt minskad om ett gruppbyggt småhus upplåts med hyres- eller bostadsrätt jämfört med äganderätt. Att så är fallet konstateras också i det nya anslagsframställan för /90. Den neutralitet mellan upplåtelseformerna som fastslagit skall gälla existerar helt enkelt inte. Den obetydliga produktionen av gruppbyggda småhus med äganderätt är, jämte reavinstbeskattningen, den främsta orsaken till att priserna på befintliga småhus skjutit i höjden så drastiskt . Prisökningarna är som störst i storstadsregionerna. Dessa prisökningar har resulterat i att den stora efterfrågegruppen vad gäller småhus, yngre familjer med barn, blivit i det närmaste utestängd från marknaden. Det är egentligen endast de som kan lämna en attraktiv hyres- eller bostadsrätt i byte som har ekonomiska möjligheter att ta sig in på småhusmarknaden. Det betyder att man i helt annan utsträckning än tvingas bo kvar i sin gamla bostad och att denna inte kan frigöras för bl a de nytillträdande på bostadsmarknaden. Även reavinstbeskattningsreglerna bidrar till orörlighet på marknaden. Många äldre bor t ex kvar i sina småhus, trots att de skulle vilja ha en mindre bostad i ett flerbostadshus med dess högre servicenivå. upptäckt att om de säljer villan räcker pengarna efter skatt ofta inte till insatsen för en lägenhet. Trots decenniers amorteringar på lånen räcker pengarna kanske inte ens till att köpa en hyresrätt svart. Nyare men perifert belägna lägenheter har högre hyra än äldre lägenheter i en tätorts centrala delar. Detta gäller även om den centralt belägna lägenheten är väsentligt större. Detta minskar rörligheten, eftersom den som en gång lyckats komma över en centralt belägen lägenhet inte gärna lämnar den, även om den med tiden upplevs som alltför stor. Den stora trögrörligheten på bostadsmarknaden medför att hundratusentals människor i vårt land inte kan förverkliga sina bostadsönskemål, trots att vi i har världens kanske högsta bostadsstandard. Det får återverkningar på till exempel arbetsmarknaden genom att försvåra flyttning till ett nytt och bättre jobb. Såväl människors välfärd som landets ekonomi blir lidande. Detta är det yttersta beviset för socialdemokraternas totala misslyckande inom bostadspolitiken. 3.1 Valfrihet i boendet Utgångspunkter för moderat mark- och bostadspolitik är bostadskonsumenternas valfrihet och respekten för den enskilda äganderätten. Ägande ger personligt oberoende och frihet men kräver också ansvar. Spridning av ägandet medför en spridning av makt. Den decentralisering som härigenom skapas leder till en bättre maktbalans i samhället. Valfriheten inom boendet måste öka på alla områden. har det förts en allt mer segregerande bostadspolitik med socialistiska förtecken. Uttalanden och direkta beslut har fått till följd att kategoriboende utvecklats bland exempelvis ungdomar och flyktingar. Denna utveckling är illavarslande. Bostadspolitikens främsta uppgift skall vara att tillse att människor kan förverkliga sina bostadsönskemål. Bostadsmarknaden skall styras av människomas efterfrågan, inte av politisk styrning och detaljreglering. Om de boendes önskemål får styra utvecklingen kommer detta att få till följd att såväl den inre som den yttre boendemiljön förbättras. Många människor önskar ett marknära boende med närhet till naturen. Andra ser storstadens boende fyllt med fördelar i form av närhet till kultur, service och människor. För många människor är hyresrätten den mest attraktiva boendeformen. De som studerar på annan ort än hemorten, ännu inte har bildat familj eller som just har påbörjat en yrkeskarriär, varken kan eller vill normalt binda det kapital som fordras för en ägd bostad. Många, inte minst äldre och ensamstående, föredrar den höga servicenivå som hyresrätten innebär. All erfarenhet talar för att hyresrätten även kommer att spela en stor roll på bostadsmarknaden. Trots att nästan hälften av alla bostäder i () är hyreslägenheter är valfriheten för dem som önskar bo i hyresrätt begränsad. Det beror på att den socialistiska regleringspolitiken satt marknaden ur spel. Den låga rörligheten både inom och mellan de olika upplåtelseformerna drabbar självfallet även dem som önskar bo med hyresrätt. För att få en fungerande hyresmarknad krävs att konsumenternas egna värderingar får ökat genomslag vid hyressättningen. Det stämmer exempelvis illa med konsumenternas efterfrågan att en ocentralt belägen lägenhet oftast har samma eller högre hyra än en liknande lägenhet i tätortens centrala del. För att åstadkomma en förändring krävs att nuvarande s k bruksvärdessystem reformeras. Det är därför nödvändigt med en översyn av hyreslagen. Underhålls- och vissa driftskostnader är de enda delarna av hyran som den enskilde hyresgästen i teorin kan påverka. I praktiken har han eller hon ett begränsat inflytande även här. Bruksvärdessystemet samt gällande hyresförhandlingssystem ger inte hyresgästen själv möjlighet att påverka hyran i tillräcklig omfattning. Lagstiftningen är så utformad att hyresgästen i praktiken är förhindrad att själv eller genom valt ombud förhandla med fastighetsägaren om sin hyra m.m. Fastighetsägarna stipulerar regelmässigt i hyreskontraktet att den enskilde hyresgästen godkänner en ordning som innebär att hyresförhandlingar och motsvarande sköts av företaget och hyresgästförening ansluten till . Vill man ha lägenheten, och ofta har man inget annat val, är det bara att godtaga villkoren. Gällande regelsystem ger i praktiken hyresgästförening tillhörande monopol på att företräda den enskilde hyresgästen oavsett vederbörandes egen uppfattning. En omyndigförklaring som denna av ett lands hyresgäster torde vara unik i västvärlden. Systemets orimlighet illustreras dessutom av att tre hyresgäster av fyra inte vill vara medlemmar i dessa föreningar. Moderata samlingspartiet har kritiserat gällande ordning. Enligt vår uppfattning skall hyresförhandlingslagen ändras så att det är den enskilde hyresgästen som har förhandlingsrätt gentemot värden. Denna rätt kan hyresgästen efter eget önskemål överlåta på annan, exempelvis hyresgästförening i det hus han eller hon bor i, annan större förening eller särskilt ombud. Vidare skall systemet med uttaxering av förhandlingskostnader och avgifter för fritids- och boendeinflytandeverksamhet via hyran från hyresgäster avskaffas. Hyresgäst kan klaga på hyresvillkor o dyl hos hyresnämnd och bostadsdomstol. Dessa organ är partssammansatta, vilket innebär att ärendena avgörs av utöver domaren en representant för fastighetsägarna och en för . Eftersom de bägge avtalsparterna naturligt nog slår vakt om sin avtalsuppgörelse leder partssammansättningen till att den enskilde har mycket små möjligheter att vinna gehör för sin ståndpunkt. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning skall prövning inför domstol vara reell och opartisk. Vi föreslår därför att hyresnämnd och bostadsdomstol avskaffas och att ärendena överförs till allmän domstol. En ökad variation i utbudet av service bör enligt vår uppfattning kunna utvecklas. Olika hyresgäster efterfrågar olika former av service. Det kan gälla allt ifrån barnfamiljernas till de äldres speciella önskemål. av service skall få utvecklas och finansieras på ett friare sätt. Många hyresgäster som skulle vilja bo i egen ägd lägenhet eller bostadsrättslägenhet förfogar inte över den kapitalinsats som då är nödvändig. För att göra det möjligt för fler människor än att förverkliga sina önskemål föreslår vi ett vid beskattningen premierat bostadssparande (se nedan). En annan åtgärd med samma syfte vore införande av en ny form av bostadsupplåtelse. Hyresgästen tecknar kontrakt och bor med hyresrätt tills han eller hon vill övergå till bostadsrätt. Fastigheten kan därigenom komma att övergå från hyresrätt till bostadsrätt. Detta måste dock vara känt för hyresgästerna vid kontraktsskrivningen. Det borde vidare vara möjligt att konstruera reglerna så att en viss del av hyran får tillgodoräknas som kontantinsats vid en övergång till bostadsrätt. Denna form av hyr-köp eller delat ägande torde ha stora förutsättningar till framgång - inte minst bland unga människor. För att ett system med hyr-köp skall kunna bli verklighet fordras emellertid förändringar av det regelverk som detaljstyr bostadsmarknaden. Exempelvis måste förbudet mot dubbelupplåtelse avskaffas. En stor del av de nuvarande problemen på bostadsmarknaden beror på en bristande överensstämmelse mellan människornas önskemål och utbudet. Det finns därför all anledning att överväga hur en mer flexibel och kontinuerligt anpassningsbar bostadsmarknad kan uppnås. En stor förbättring skulle kunna komma till stånd om upplåtelseformen för olika lägenheter i ett och samma flerfamiljshus kan variera. Bostadsrätten är en väl utvecklad boendeform. Andelen lägenheter med bostadsrätt uppgår till av det totala bostadsbeståndet. Bostadsrätt är en form av boende som efterfrågas av många. Genom god omvårdnad, sparsamhet och egna arbetsinsatser blir både drifts- och underhållskostnader lägre i bostadsrätt än i hyresrätt. Trots det motarbetas många producenter på bostadsrättsmarknaden av såväl den nuvarande regeringen som en rad kommuner i vårt land. Med stöd av bl a markvillkoret förvägras ofta privata företag möjligheten att köpa mark för bostadsrättsbebyggelse. Det är vanligt att de enda företag som tilldelas mark är de rikskooperativa företagen . Dessa företag bedriver i och för sig en förtjänstfull verksamhet, men genom att de många olika enskilda bostadsrättsproducenterna utestängs försämras konkurrensen och den kvalitetsutveckling och kostnadspress denna för med sig - och därmed konsumenternas valfrihet. Vissa jämförelser mellan enskilda bostadsrättsföreningar och HSB/projekt har kunnat göras. I bl a har driftskostnadsutvecklingen jämförts. Det har därvid visat sig att privata bostadsrättsföreningar har lägre kostnader. För en normalstor trerumslägenhet har skillnaden varit ända till den privata bostadsrättens fördel. Denna utveckling mot ett billigare boende skall uppmuntras och inte motarbetas. Lagstiftningen skall enligt vår uppfattning reformeras så att alla som efterfrågar en bostadsrätt skall kunna förverkliga sina önskemål. 1** 1988/89. innebär, förutom att markvillkoret avskaffas, att all den mot enskild bostadsrätt diskriminerande lagstiftning som socialdemokraterna med stöd av kommunisterna har genomdrivit skall avvecklas. Exempel på sådan diskriminering är särbehandlingen av Sveriges Bostadsrättsföreningars () genom bl.a tillståndslagen. Moderata samlingspartiet anser att bostadsrätten fritt skall kunna disponeras av ägaren. Därför skall nuvarande regler om rätt för HSB och att tillämpa hembudsskyldighet för nya bostadsrättsföreningar avskaffas. Den stora efterfrågan på bostadsrätt som finns i vissa delar av vårt land skall naturligtvis mötas med ett ökat utbud och inte med regleringar och förbud. Prisökningar på befintliga bostadsrätter kan därigenom hållas tillbaka. För att öka förutsättningarna för ett småskaligt bostadsrättsbyggande bör den s k ombildningslagen ändras så att bostadsrättsföreningar kan bildas med endast tre lägenheter. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör de allmännyttiga företagen aktivt verka för att hyresgästerna, när dessa så önskar, får köpa det hus de bor iför ombildning till bostadsrätt. För att underlätta denna ägandespridning bör avskaffa den införda regeln, "lex ", om slopande av räntebidrag vid överlåtelse av allmännyttiga bostadsföretag eller sådana företags fastigheter. Hyresgäster i privatägda flerbostadshus kan genom s k intresseanmälan erhålla företrädesrätt framför en annan köpare för förvärv och ombildning till bostadsrätt. Denna rätt fanns tidigare även för hyresgäster i av allmännyttiga företag ägda hus. De socialistiska partierna har dock avskaffat denna rätt. Enligt vår uppfattning bör de ca 1 600 000 människor som bor i allmännyttan ha samma rättigheter som de som bor i privatägda hus, även när det gäller att ombilda de hus de bor i till bostadsrätt. Företrädesrätten bör därför återgå till att omfatta även allmännyttans fastigheter. Den enskilda äganderätten är en nödvändig förutsättning för demokrati. Överallt där socialistisk planekonomi har införts och tillämpats råder diktatur. Men äganderätten har också på andra sätt stor betydelse för den enskilde. Bostaden i form av till exempel småhus eller bostadsrätt är för många människor den viktigaste och mest värdefulla ägodelen. Ett spritt bostadsägande för det goda med sig att drift och underhåll blir både billigare och bättre. Den som äger något tar också som regel god hand om egendomen. Men trots att önskan om en egen ägd bostad är djupt rotad i det svenska samhället är exempelvis andelen småhus, som i allmänhet innehas med äganderätt, lägre i än i de flesta andra länder i västvärlden. Sålunda uppgår den till jämfört i , i och i . Ändå är ett jämförelsevis glest befolkat land. Socialdemokraternas dokumenterade motvilja mot äganderätt är den främsta orsaken till att småhusandelen är så låg. Avdragsbegränsning, fastighetsskatt m.m. har drivit upp kostnaderna till en för många medborgare alltför hög nivå. Dessutom är de statliga lånereglerna direkt diskriminerande mot äganderätt. Av två identiskt lika småhus blir det som är upplåtet med äganderätt mer än dyrare jämfört med bostads- eller hyresrätt. Enligt vår uppfattning måste denna orättvisa elimineras. Vi föreslår därför att nuvarande statliga låneregelsystem avskaffas och ersätts med lika lånemöjligheter för samtliga upplåtelseformer. Nybyggandet av ägda småhus har också, som en följd av bl a socialdemokraternas motarbetande av denna boendeform, minskat dramatiskt. 1987 byggdes endast 10 000 egnahem att jämföras med de 30-40 000 som byggdes under de borgerliga . Även försäljningen av befintliga egnahem har minskat betydligt trots att efterfrågan är fortsatt hög. Den främsta orsaken till detta är den nuvarande flyttskatten, dvs realisationsvinstbeskattningen. Trots att efterfrågan på ägda småhus är hög har den förda politiken medfört att byggande och omsättning av fastigheter stadigt sjunkit med efterföljande kraftiga prisökningar. De som drabbas mest av detta är barnfamiljer. Skattefrågorna, som behandlas utförligt nedan, har en oerhörd betydelse inte bara för valet av upplåtelseform utan också för rörligheten på bostadsmarknaden. Ytterligare en väg att tillgodose människors önskan om en egen ägd bostad vore att införa ett ägarlägenhetssystem. Många av dem som önskar en egen ägd bostad föredrar nämligen att bo i flerbostadshus. Ägarlägenheter finns över hela världen men inte i . Den statliga ägarlägenhetsutredningen visade att det inte finns några principiella hinder för ett införande även i . För att på detta sätt ytterligare bredda valfriheten föreslår vi att ett system med ägarlägenheter införs. Det finns i vårt land ett stort intresse för natur, friluftsliv och fritidsboende. Genom växande fritid och tillgång till egen bil har grundläggande förutsättningar skapats för fler människor att uppleva den rikedom och variation som vår natur erbjuder. Att bo i fritidshus har därför blivit ett allt viktigare fritidsoch semesteralternativ. Fritidshuset är utgångspunkten för en stor del av det rörliga friluftslivet. En politik som underlättar fritidshusbyggande ger hela en mängd fördelar. Utvecklingen i glesbygd skulle främjas genom en ökad efterfrågan på service. Utvecklingen i många skärgårdssamhällen skulle förbättras med ett ökat utbud av fritidshus. Efterfrågan, och därmed priserna, på permanentbostäder skulle inte öka som . I vårt vidsträckta land räcker marken till för att tillgodose efterfrågan på fritidshus. Nuvarande bebyggelse, drygt 700 000 hus, återfinns främst längs kuster, runt vissa sjöar och med tyngdpunkten runt och på västoch sydkusten. Omkring två tredjedelar av alla fritidshus ligger sålunda inom från , eller , och närmare hälften inom från kust.