mot · GC02Fi223 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fi223 av m.fl. (fp) Den ekonomiska politiken Den främsta orsaken till överhettning i svensk ekonomi och till de snabba prisökningarna är att regeringen fört en alltför svag finanspolitik. föreslog en finanspolitisk åtstramning för att dämpa de negativa effekterna av överhettningen. Även om riksdagsmajoriteten i princip delade vår bedömning fick vi inte gehör för våra förslag. Resultatet visar sig nu i fortsatt hög inflation. steg priserna drygt dubbelt så mycket som regeringen antagit, eller jämfört med antagna . Vår bedömning är att inflationen även blir högre än de 5,som anges i finansplanen. avvisar regeringens förslag att genom en extra engångsskatt på företagens vinster kunna dämpa löneökningarna. Vi kommenterar också finansministerns kovändning i fråga om utgiftsramen för de statliga myndigheterna. Enligt vår bedömning är det regeringens oskickliga hantering och utställda men svikna löften som skapat dagens oklara läge. Avvecklingen av valutaregleringen hälsas med tillfredsställelse. anser att nu bör överväga anslutning till EMS-systemet. I motionen lyfter vi fram fem problemområden i den svenska ekonomin. Vi redovisar vår kritik av regeringens förslag och alternativ. Problemområdena är den snabba inflationen, det negativa sparandet hos hushållen, den långsamma produktivitetsutvecklingen, bristen på arbetskraft samt den galopperande kostnadsutvecklingen inom socialförsäkringssystemet. Den automatiska utgiftsökningen inom socialförsäkringssystemet tillsammans med kraven på en totalt sett återhållsam utgiftsutveckling skapar redan svårigheter inom viktiga offentliga verksamheter. Än värre blir det framöver om ingenting görs. På grund av den egna propagandistiska terminologin (välfärden raseras) har regeringen drivit in sig själv i en återvändsgränd. Effekterna därav blir antingen fortsatt kris inom de offentliga verksamheterna (sjukvård, barnomsorg, skola, forskning, försvar m.m.) eller fortsatt stigande skattetryck. Ingendera kan vi acceptera. Inom socialförsäkringssystemen finns stora problem. - De administrativa problemen och kostnaderna är betydande. Handläggningen av ärenden är orimligt lång och försäkringskassorna tvingas avstå från viktiga rehabiliteringsinsatser. 1 * 1988/89.3sami. Nr Fi221 -223 - Rättviseproblemen är stora genom den varierande täckningsgrad som Mot. gäller för sjukpenning, arbetsskadeersättning, ATP m.m. Fi223 - Effekterna på arbetsvilja och sparande måste klarläggas. - Alltför vattentäta skott mellan de olika systemen är ett problem. Människor tvingas vänta i månader och år på behandling i sjukvården trots att deras sjukpenning mer än väl skulle täcka kostnaderna för behandling. - Sambandet mellan avgifter och förmåner är svagt. - Den metod för förmånernas värdesäkring som valts innebär att en låg ekonomisk tillväxt skapar betydande finansieringsbörda för löntagarna. slår vakt om den generella socialförsäkringen som i långa stycken är en frukt av en liberal reformpolitik. För att bevara den trygghet för enskilda som denna politik innebär krävs en genomgripande översyn. ger i motionen synpunkter på hur en sådan översyn bör utformas. Syftet är att skapa både trygga försäkringssystem och skapa utrymme för angelägna reformer inom offentliga verksamheter. Vissa av de offentliga verksamheterna befinner sig redan i kris. föreslår därför ökade resurser till äldreomsorg, sjukvård, demensvård, skola m.fl. angelägna uppgifter. På det glömda vill vi satsa utöver vad regeringen föreslår. Även inom miljö- och kulturpolitiken krävs tillskott. Totalt föreslår vi ca i reformer. Reformerna finansieras främst genom neddragning inom några transfereringssystem. Besparingarna tillsammans med höjningar av alkohol- och tobaksskatterna uppgår till ca . Budgetförslaget innebär således att ca utöver vad regeringen kan komma att föreslå avsätts för i första hand sänkning av inkomstskatten . väntas konjunkturen i den industrialiserade världen dämpas men utan att försämringen blir drastisk. Nedgången sker efter en osedvanligt uthållig högkonjunktur, som har kännetecknats av stark efterfrågan på industrivaror och relativt god tillväxt i OECD-området som helhet, men med stora variationer mellan länderna, sjunkande oljepriser och en mycket labil dollarkurs. För svensk industris del är det framförallt utvecklingen inom , och då i synnerhet i EG, som är av betydelse. Visserligen är och de främsta ekonomiska stormakterna, vilkas utveckling har betydelse långt utanför deras gränser. Svängningar i dollarkursen, de dubbla underskotten i den amerikanska ekonomin och förändringar i de bägge ländernas totala efterfrågan påverkar hela den internationella ekonomin. Men efterfrågan från länderna i och EG är likväl av större direkt betydelse för den svenska exportindustrins, och då särskilt verkstadsindustrins, utveckling. Efter att europeisk ekonomi beskrivits som förstelnad (man har talat om euroskleros) framstår utvecklingen som mer positiv. Inflationstakten har sjunkit från tvåsiffriga tal till . Inom EG finns i anslutning till utvecklingen av den inre marknaden nu en stark optimism. I flera av de europeiska länderna har skattesystemen lagts om i syfte att stimulera arbete, sparande och företagsamhet. Viktiga områden har avreglerats. Prognoserna pekar dock mot en viss avmattning jämfört med . Enligt decemberprognos sjunker tillväxttakten i de europeiska från till och . En liknande bedömning gör i sin prognos av industriproduktionen i . Undantag från den allmänna bilden är våra nordiska grannar och , som dock har haft en sämre utveckling än övriga . Även om flera har använt högkonjunkturen till att strukturera om sina ekonomier, återstår många osäkerhetsmoment. De största hoten mot stabiliteten utgörs av de dubbla underskotten i (bytesbalansen och budgeten) och av de konsekvenser som dessa kan få på valutakurser och räntenivåer. förstärktes överhettningen i den svenska ekonomin. Inflationsoch löneökningstakten fortsatte att ligga högre än i våra viktigaste konkurrentländer. Flera branscher rapporterade brist på arbetskraft som det främsta hindret för ökad produktion. Den löneglidning som följde av arbetskraftsbristen bidrog till allvarliga obalanser i de mest överhettade regionerna, med stora svårigheter att rekrytera och behålla personal inom t.ex. barnomsorg och sjukvård som följd. Den privata konsumtionen fortsatte att öka snabbt och hushållens sparande förblev negativt. Resultatet av obalanserna blev en jämfört med andra svag tillväxt. Bedömningarna av svensk ekonomi och 1990 präglas nu av antaganden om fortsatta prisökningar och en förväntad avmattning i konjunkturen. Flertalet av de BNP-prognoser som gjorts pendlar runt 1,6-1,8 procents ökning , mot ett preliminärt utfall på 2,8 för fjolåret. 1990 finns det risk att tillväxten sjunker . Problemet med denna lägre tillväxt är inte endast dess absoluta nivå, utan även dess väntade sammansättning. Procent av föregående års BNP -0,1 -0,9 -0,6 -0,4 -0,6 Tabellen visar att tillväxten varit konsumtionsledd under hela den redovisade Mot. perioden, med undantag för . Konsekvenserna av denna utveckling, Fi223 som enligt regeringen dessutom väntas fortsätta 1990, är att vi står illa rustade för en kommande nedgång. De inflationsprognoser som finansministern gör har nästan undantagslöst överskridits med god marginal. låg prisprognosen på och utfallet blev mer än det dubbla: . Det är vår bedömning att inflationen även blir högre än den i finansplanen antagna, Exportefterfrågan avtar, sannolikt något snabbare än vad regeringen bedömer i finansplanen. Detta i kombination med det alltför låga sparandet i den svenska ekonomin bidrar till att bytesbalansen försämras ytterligare . Särskilda problem i svensk ekonomi Vi drar i huvudsak två slutsatser av ovanstående beskrivning av läget i den svenska ekonomin. För det första att regeringen har underlåtit att utnyttja oavbruten internationell högkonjunktur till att lösa vissa grundläggande strukturella obalanser. Dessa kommer att bli svårare att lösa om och när den internationella ekonomin går in i en mera dämpad fas. För det andra kan effekterna på svensk ekonomi bli både kraftiga och snabba om den internationella konjunkturen viker. Erfarenheterna visar att vändningar i konjunkturen ofta får snabbare genomslag än vad som förutsagts. I det följande skall vi något beröra de fem problem i svensk ekonomi som vi bedömer vara allvarligast för den ekonomiska utvecklingen. Som framgått ovan är den svenska pris- och lönestegringstakten väsentligt högre än i vår omvärld. Det har den varit praktiskt taget . Regeringen har i varje finansplan konstaterat detta utan att lyckas åstadkomma någon förändring. I årets finansplan sägs det igen: Lönekostnaderna har ökat betydligt snabbare än i konkurrentländerna. Även prisökningarna har varit större än i andra länder. Skillnaden har förstärkts . Regeringen konstaterar än en gång att denna utveckling inte är förenlig med en balanserad ekonomisk utveckling. Det faktum att regeringen år känner sig föranlåten att påminna om detta är naturligtvis ett underbetyg åt den egna politiken. De viktigaste orsakerna till de stora prisökningarna är den höga löneökningstakten, skattesystemets utformning och bristen på konkurrens inom stora delar av ekonomin. De viktigaste effekterna av den höga inflationen är en godtycklig omfördelning av inkomster och förmögenheter till nackdel för stora löntagargrupper samt försämrad internationell konkurrenskraft och, som en följd av det, risk för en framtida ökning av arbetslösheten. All erfarenhet visar att det från fördelningspolitisk synpunkt är särskilt Mot. 1988/89 viktigt med full sysselsättning och låg inflation. Det totala sparandet i är för lågt. Detta tar sig uttryck i att våra utrikes betalningar visar underskott. Dessutom har hushållens sparande sjunkit kraftigt och är nu negativt. I den finansplan som regeringen presenterade efter förra valet, d.v.s. , angavs att det var ett mål för den ekonomiska politiken att skapa bestående överskott i de utrikes betalningarna. Det målet har inte nåtts. Med ett par undantag har i själva verket bytesbalansen visat underskott. Det är uppenbart att den svenska ekonomin, med den ekonomiska politik som regeringen för, är oförmögen att generera det sparande som krävs för att finansiera investeringarna. Resultatet har blivit både att utländska lån har tagits upp för att finansiera vissa investeringar och att andra investeringar har uteblivit. Eftersom den faktiska investeringsverksamheten alltså är mindre än vad som vore samhällsekonomiskt motiverat kan man hävda att sparandebristen är större än underskottet i bytesbalansen. Med ett mera vardagligt språkbruk innebär sparandebristen att lever över sina tillgångar. Vi konsumerar mer än vi producerar. Den offentliga sektorns sparandeunderskott har eliminerats. Delvis har det emellertid skett på bekostnad av hushållssparande!. När skatterna har höjts har hushållen kompenserat sig genom att minska sitt sparande. Det innebär med andra ord att sparandeunderskottet har flyttat från offentlig sektor till hushållen. Det är nu angeläget att i första hand öka hushållssparande!, både för att komma bort från den totala sparandebristen i ekonomin och för att skapa en bättre sparandebalans mellan olika sektorer. Hushållens sparkvot är -. Om det underskottet kunde elimineras, d.v.s. om sparkvoten i stället vore 0, skulle det totala sparandet under i övrigt oförändrade förhållanden vara ca större än vad det nu är. Detta motsvarar hela underskottet i bytesbalansen. har produktivitetsutvecklingen varit mycket svag i den svenska ekonomin. Detta innebär att utbytet av insatta resurser inte har blivit så stort som vore önskvärt, och inte heller så stort som i andra jämförbara länder. Detta är särskilt allvarligt eftersom det tycks vara svårt att dämpa kostnadsutvecklingen. Om kostnaderna i skall kunna öka snabbare än i andra länder måste även produktionen öka snabbare. Så är emellertid inte fallet. Problemet är inte produktivitetsutvecklingen i de stora svenska industriföretagen, utan framförallt bristen på omvandlingsförmåga och nya företag. En grundläggande orsak härtill är enligt vår mening det svenska skattesystemet. 1** 1988/89.3sami. Detta skapar inlåsning av riskkapital i historiskt vinstgivande företag, vilket Mot. 1988/89 försvårar för nya företag. Det har också i olika debattinlägg (t.ex. av ekonomerna ) påpekats att svensk industri nått förhållandevis begränsade framgångar i högteknologiska och forskningsintensiva branscher. Tillväxten i dessa har varit lägre i än i andra ledande industriländer. Även här kan den bristande rörligheten hos det riskvilliga kapitalet vara en orsak. Produktivitetsutvecklingen inom tjänsteproduktionen tycks vara lägre än inom tillverkningsindustrin. Även med de reservationer man måste göra för svårigheterna att mäta produktiviteten i tjänsteproduktion, inte minst i den offentliga sektorn, förefaller det uppenbart att det i denna sektor finns en potential för produktivitetsförbättringar. Det politiska ansvaret gäller naturligtvis i första hand den offentliga sektorn, där statskontorets studier indikerar en negativ produktivitetsutveckling i varje fall . har ungefär 2/3 av produktionsökningen tillkommit genom sysselsättningsökning och 1/3 genom ökad produktivitet. Arbetskraften är emellertid i både ett kort och i ett längre perspektiv en starkt begränsande faktor för produktionsökning. och offentliga myndigheter uppger f.n. i osedvanligt hög grad svårigheter att rekrytera och behålla personal som en hämmande faktor. Men bristen på arbetskraft kommer även i ett längre perspektiv att vara ett problem. Befolkningsutvecklingen tyder på att arbetskraftens ålderssammansättning förändras kraftigt . Antalet yngre nytillträdande minskar medan antalet äldre kan väntas öka. I ett ännu längre perspektiv dämpas ökningen av den totala arbetskraften, medan antalet barn och pensionärer ökar kraftigt. En befolkningsutveckling enligt dessa prognoser kommer att ställa den svenska ekonomin inför nya och svåra problem. Skattepolitik, regionalpolitik, utbildningspolitik m fl politikområden kommer att behöva utformas utifrån dessa delvis nya förutsättningar. I en särskild partimotion om arbetskraftsutbudet för vi en mer utförlig diskussion om detta problem. Socialförsäkringssystemet är en grundstomme i det svenska välfärdssamhället. När förvärvsförmågan sviktar-vare sig det beror på sjukdom, hög ålder, arbetslöshet eller andra orsaker - bör varje människa ha rätt till en inkomst som möjliggör en i huvudsak oförändrad levnadsstandard. Kostnaderna för denna allmänna inkomstgaranti bör bäras solidariskt och i proportion till vars och ens inkomster. Det grundläggande socialförsäkringssystemet omfördelar en växande andel av samhällets resurser. Vi skall här ta upp sex problem som är förknippade med denna process: - administrativa problem, rättviseproblem, oönskade beteendeeffekter, - samordningsproblem mellan socialförsäkringarna och annan socialpolitik, - sambandet avgifter-förmåner, - systemets hållfasthet vid låg ekonomisk tillväxt. Den allmänna försäkringens regelsystem har efter hand blivit alltmer komplicerat. Belastningen på försäkringskassorna har därmed ökat. Väntetiderna är nu oacceptabelt långa för vissa ärendetyper som andra uppgifter inte på långa vägar kan ges tillräcklig uppmärksamhet. - Arbetsskadeärenden tar f.n. att handlägga. Till detta kommer i många fall åratal av väntan på avgöranden i försäkringsdomstolarna. - Hanteringen av den nya s k timsjukpenningen har blivit precis så krånglig som vi förutsade när reformen genomdrevs. Utbetalningarna tar och kräver en orimlig andel av kassornas resurser. - Kontrollen i sjukpenningärenden har i många kassor upphört på grund av bristande resurser. Detta trots att försöksverksamhet (den s.k. Trelleborgsmodellen) klart visat att en positivt orienterad kontaktverksamhet kan ge mycket goda effekter såväl för den enskilde som för kassans ekonomi. - Den tyngande hanteringen av arbetsskade- och sjukpenningärenden gör det svårt för kassorna att ge tillräckligt utrymme åt rehabiliteringsärenden. Detta problem har belysts av rehabiliteringsutredningen. I socialförsäkringssystemet ingår dels enhetliga grund- eller minimiförmåner (som t.ex. folkpensionen, KAS och grundbeloppet inom sjukpennings- och föräldraförsäkringen), dels inkomstrelaterade förmåner. De senare varierar i täckningsgrad mellan olika delar av systemet. Således skall arbetslöshetsersättning täcka högst 11/12 av den bortfallna inkomsten medan arbetsskadeförsäkringen täcker och sjukpenningen , upp till ett visst tak. ATP utgår vid pensioneringen för den som intjänat poäng under av inkomsten under de 15 bästa åren, men gapet mellan pensionen och den genomsnittliga löntagarinkomsten kan vid god tillväxt i samhällsekonomin med tiden kraftigt vidgas. Den som arbetar och i övrigt åtnjuter delpension har i allmänhet en inkomst på av den tidigare förvärvsinkomsten. Utöver dessa offentliga ersättningar utgår för många försäkrade även avtalsreglerade utfyllnadsförmåner, t.ex. vid sjukdom, arbetsskador och ålderdom. Flera olika rättviseproblem uppkommer i detta mångfacetterade system av ersättningar. En fråga är om det råder rimliga proportioner mellan olika försäkringar, t.ex. mellan arbetsskade- och sjukförsäkringen. En annan fråga är om Mot. tidsprofilen är rimlig mellan t.ex. korttidssjuka och långtidssjuka eller Fi223 mellan korttidsarbetslösa och långtidsarbetslösa (utförsäkrade). En tredje fråga är om reglerna är tillräckligt träffsäkra när det gäller att åstadkomma avsedd kompensationsnivå. I fråga om den nya timsjukpenningen gäller t.ex. att ersättningen kan variera från till av den normala inkomsten. Detta problem påtalades av redan innan beslutet togs , men våra invändningar kördes över av riksdagsmajoriteten. Ett annat väsentligt rättviseproblem gäller standardfördelningen mellan olika grupper av pensionärer. Så som vårt pensionssystem är uppbyggt får yngre pensionärer genomsnittligt sett högre pensionsinkomster än äldre. Detta har två orsaker. Den ena, som är av historisk och övergående natur, är att många äldre pensionärer inte har ATP eller har så låg ATP att de inte når över summan av folkpension, pensionstillskott och kommunalt bostadstillägg (KBT). Den andra orsaken har sin grund i den metod som valts för pensionens värdesäkring. Genom att knyta pensionen till den genomsnittliga inkomsten under de 15 bästa åren och därefter räkna upp denna summa med konsumentprisindex låser man fast pensionären vid en viss historisk inkomstnivå. Hur denna nivå förhåller sig till den genomsnittliga löntagarinkomsten och till senare pensionärskullars inkomster blir därefter helt avhängigt den samhällsekonomiska tillväxten; ju snabbare ökning av realinkomsterna, desto större klyfta mellan yngre och äldre pensionärer. 4.5.3 Effekter pä sparande, risktagande och arbetsvilja En tredje ofta diskuterad fråga är i vilken utsträckning som socialförsäkringen påverkar sparande och arbetsutbud. Vår övertygelse är att trygghetssystemet även med de dimensioner som det numera har fått har huvudsakligen positiva effekter på samhällsekonomin och på individernas ekonomiska handlande. Såväl för arbets- och riskviljan som för viljan att ta ansvar för sig själv och andra är den samhällssolidaritet som ligger förankrad i välfärdsstaten en viktig grundval. Bland ekonomer har det länge förts en omfattande diskussion om hur olika försäkringssystem, i synnerhet pensionssystem, inverkar på hushållens sparande. I en översikt av senare forskning om detta problem i OECDrapporten (1988, s. 61-63) är slutsatsen att några starka belägg för en sådan påverkan inte kan anföras. Inte heller är bilden av olika pensionssystems (såsom premiereserv- respektive fördelningsmodellen) effekter på sparandet så klar att någon övergång från den ena till den andra tekniken av detta skäl skulle kunna rekommenderas. Något klarare slutsatser kan däremot dras om socialförsäkringens inverkan på arbetsviljan. Redan 1980-talets svenska erfarenheter av olika reformer (kompensationsnivån i deltidspensionen, införandet av timsjukpenning, det ökade utnyttjandet av förtidspensionering, utvecklingen av arbetsskadeförsäkringen) visar att högre förmåner kan rymma incitament till minskat arbetsutbud. Detta kan få konsekvenser som är olyckliga både för den enskilde och för samhällsekonomin i stort. 4.5.4 Ymnighetshornet och osthy vein En kontrast som framstått allt starkare är den mellan de öppna slussarna i socialförsäkringssystemet och de målmedvetna besparingarna i de offentliga verksamheterna. Alltmer resurser har slussats ut som inkomstöverföringar medan en allt mindre andel av skatteintäkterna har stått till förfogande för den egentliga verksamheten. På vissa områden har denna politik fått både mänskligt och ekonomiskt olyckliga effekter. Vi har t.ex. pekat på det oförstånd och den okänslighet som ligger i att människor inom sjukvården i månader och år tvingas vänta på en relativt enkel och billig behandling eller operation. Den sjukersättning eller de andra förmåner (t.ex. färdtjänst, hemtjänst) som de åtnjuter skulle lätt kunna finansiera de extra insatser som behövs inom sjukvården om det inte gick så vattentäta skott mellan de olika systemen. Och det är inte bara i kön av kranskärlsoperationer och metadonbehandling som effekterna av denna väntan kan bli ödesdigra för den enskilde. Det finns också på arbetsskadeområdet många exempel på patienter som genom att få vänta alltför länge på en rehabiliteringsinsats har blivit arbetsoförmögna för livet. Socialförsäkringssystemet belastar hela folkhushållet och inskränker utrymmet för den konsumtion som kan finansieras genom löneinkomster. Detta förhållande är emellertid mycket otydligt för många försäkrade. Det beror dels på att merparten av förmånerna finansieras via arbetsgivaravgifter som inte syns på lönebeskeden, dels på att kopplingen mellan förmåner och avgifter efter hand har tunnats ut genom att golv och tak har undanröjts (på avgiftssidan) och genom att nya och ofinansierade rättigheter har införts (på förmånssidan). Härtill kommer att den statsfinansiella redovisningen - såsom revisorer påtalat - har varit svåröverskådlig. Betydande överskott och underskott har under olika år uppstått för olika försäkringar. Från senare år kan t.ex. noteras att ATP-avgiften har varit lägre än vad som har erfordrats för att klara löpande utbetalningar, att tidigare överskott inom sjukförsäkringen nu har förbytts i betydande underskott och att arbetsskadeavgiften är betydligt lägre än vad som krävs för att och framöver finansiera försäkringens kostnader. 4.5.6 Systemens långsiktiga hållfasthet Kostnadstrycket på de olika försäkringssystemen är avhängigt av en rad faktorer som politiker endast i ringa utsträckning eller indirekt kan påverka, såsom sjukligheten, nativiteten, arbetslösheten, medellivslängden etc. Pensionssystemet som omfördelar inkomster över långa tidsperioder är därutöver starkt beroende av den ekonomiska utvecklingen. Vid låg ekonomisk tillväxt blir finansieringsbördan proportionellt allt tyngre för de förvärvsarbetande, medan det motsatta inträffar vid hög ekonomisk tillväxt. På motsvarande sätt påverkas den ekonomiska klyftan mellan pensionärer och förvärvsarbetande. I alla utvecklade länder tillämpas numera en värdesäkring av de offentliga Mot. 1988/89 pensionerna. Däremot finns olika metoder för denna värdesäkring. I Fi223 liksom i många andra länder är pensionerna knutna till konsumentprisindex, medan däremot länder som , , m.fl. tillämpar en koppling till löneutvecklingen (vad som i svensk debatt kallats standardsäkring). På vissa håll (t.ex. i , , och ) används blandade pris- och löneindex. Vi skall nedan återkomma till våra slutsatser med anledning av denna problemgenomgång. Kritik av regeringens ekonomiska politik 5.1 Överhettning och stabiliseringspolitik Som framgått ovan har den svenska ekonomin varit överhettad.