mot · GC02U202 · 1989-01-16 00:00:00 — Det långvariga och fruktansvärda kriget hade allvarligt skadat landets utveckling och de mänskliga behoven var enorma. Vid sidan om dessa rent humanitära skäl var det från biståndspolitiska utgångspunkter synnerligen motiverat med bistånd till . Det gällde främst att stärka ekonomiska och politiska oberoende. Svenskt biståndssamarbete med har pågått krigsslutet. Landets ekonomiska och politiska oberoende får mot bakgrund av de gångna årens erfarenheter anses ligga utanför våra möjligheter att påverka. Den ekonomiska politiken har liberaliserats. är landets ekonomiska problem allvarliga. Något hopp om att en utveckling i demokratisk riktning skulle påbörjas eller att skulle kunna inspirera en sådan finns knappast. Vi måste se mycket allvarligt på de kränkningar av de mänskliga rättigheterna som förekommer. Det finns därför skäl att från rent biståndspolitiska utgångspunkter Mot. ifrågasätta ett förnyat biståndssamarbete med , även om vi bör se till U202 att de projekt som vi medverkat till kan överleva. Vi bedömer akuta biståndsbehov främst i länderna i söder som som väsentligt större. Den vietnamesiska invasionen av var, trots det mardrömsliknande tillstånd som rådde under diktatur, ett klart brott mot folkrätten. Detta har utgjort en svår belastning både för svenskt bistånd och för svensk biståndsopinion. Mot denna bakgrund föreslår vi att biståndet till Vietnamn avvecklas. Några bindande åtaganden för tiden har inte gjorts. Vidare håller engagemang i på att avslutas. Någon ny landram bör mot den bakgrunden inte behöva sättas upp efter 1990. Då får prövas hur eventuella återstående insatser skall avslutas. En plan för hur en avveckling av biståndet till skall ske enligt dessa riktlinjer och i biståndspolitiskt ordnade former skall utarbetas. Landramen bör nu sänkas med 100 milj. kr. till 200 milj. kr. Enligt 1988 sitter enligt inofficiella bedömningar fortfarande flera hundra människor i fängslade utan rättegång för att omskolas. Amnesty har också tidigare protesterat mot att det inte finns några lagar som skyddar människor som anklagas för politiska brott. Andra fångar har dock börjat friges. Biståndet till kan motiveras med att landet är ett av världens fattigaste och att vi vill stärka dess oberoende gentemot . Den mer marknadsinriktade ekonomiska politik som förs är i och för sig ett steg i rätt riktning. Någon påfallande biståndspolitisk effekt har dock inte registrerats, inte heller några stora framsteg vad gäller demokrati och mänskliga rättigheter. Mot denna bakgrund finns det skäl att inta en mer avvaktande hållning än regeringen gör. Vi föreslår en oförändrad landram på 70 milj. kr. Biståndet till har mycket långa traditioner, alltsedan missionens första insatser . Upprepade svältkatastrofer har motiverat omfattande insatser både för att avhjälpa akut nöd och förebygga nya tragedier. Länge kunde det svenska biståndet till anses nå ut till de fattigaste målgrupperna och uppnå goda resultat bl.a. i jordbruk och landsbygdsutveckling. har den nuvarande regimen i med sin politik alltmer försämrat förutsättningarna för fortsatta utvecklingsinsatser och bidragit till att framkalla de omfattande svältkatastroferna. Det är främst det tvångsmässiga bybildningsprogrammet med sikte på ett kollektiviserat jordbruk som bidrar till detta. Så sent som beslutade de etiopiska makthavarna trots stark kritik från omvärlden att fortsätta denna politik. Kriget i har pågått i snart tre hela decennier. har det nått en omfattning av tidigare inte skådat slag. De ständiga etiopiska militära offensiverna, understödda av sovjetiska rådgivare och omfattande materiella leveranser, gör alltmer förödande ingrepp i . har det massiva folkliga stödet i för befrielsekampen gjort att varje etiopisk offensiv slagits tillbaka. En militär seger för verkar helt utesluten, inte minst mot bakgrund av det obefintliga stödet bland befolkningen i resten av . Ett fortsatt utnötningskrig får förödande konsekvenser för och dess befolkning. Ännu verkar emellertid inte regimen i över huvud taget diskutera ett erkännande av det eritreanska folkets rätt till självbestämmande. Svenskt bistånd bör i än högre grad ges till offren för kriget i , såväl inne i landet som i flyktinglägren utomlands. Någon demokratisk samhällsutveckling har inte kunnat skönjas i som helhet, vare sig eller under den nuvarande marxistiska regimen. Övergreppen mot enskilda såväl som befolkningsgrupper är omfattande och väldokumenterade. Amnesty rapporterar om ett stort antal politiska fångar, sannolikt flera tusen, och en omfattande tortyr. Den demokratistödjande verkan av vårt utbildningsbistånd motverkas dessvärre av att skolorna har indoktrinering i marxism på schemat. Det är angeläget att noga följa utvecklingen i vad gäller krigföringen i , respekten för mänskliga rättigheter och våra möjligheter att nå resultat för att bedöma programlandssamarbetets framtid. Mot bakgrund av vad vi vet finns det skäl att ge biståndet till en utpräglat katastrofinriktad karaktär med tonvikt på förebyggande och beredskap. Biståndet bör i så stor utsträckning som möjligt förmedlas via kanaler vid sidan av regimen. 6 Bistånd för utveckling Vårt bistånd är endast en del av våra samlade relationer till . För de fattigaste är det en mycket viktig del. De har en mycket liten andel av världshandeln och ett skriande behov av nya resurser. medborgare ställer berättigade krav på att biståndet skall användas på effektivast möjliga sätt. Samma krav kan givetvis med all rätt ställas av de människor vi avser att hjälpa. En ständig prövning måste därför göras så att effektiviteten i biståndet kan förbättras. Det förutsätter en beredskap att ompröva gamla föreställningar om hur bistånd skall utformas när sådana visar sig stämma illa med verkligheten, en fungerande utvärdering och en politisk vilja att utforma biståndet enbart med hänsyn till de mottagande människornas behov. har betydande förbättringar genomförts i det bilaterala biståndet. Omläggningen av vattenprogrammen i är ett av flera exempel på detta. I detta avsnitt redovisar vi våra förslag om hur innehållet i biståndet bör förändras och utvecklas så att vårt stöd på effektivast möjliga sätt skall komma de behövande människorna till del. Vårt bistånd bör i första hand inriktas på landsbygdsutveckling. Det är på landsbygden som de flesta fattiga människorna finns. Det är på grund av landsbygdens fattigdom som miljoner människor i flyttar till storstädernas misär, sysslolöshet och svält. Det är landsbygden som drabbas hårt av olika katastrofer som torka, översvämningar och ökenutbredning ofta resultatet av människornas ingrepp i naturen. Det är genom åtgärder på Mot. landsbygden, och endast där, som åter skulle kunna bli i stånd att U202 försörja sin befolkning med mat för dagen. Det är mat, vatten och bränsle - människors grundläggande behov - som det gäller. En landsbygdsutveckling som blir bestående förutsätter de berörda människornas egen medverkan. För att detta skall vara möjligt måste landsbygdsutvecklingen inriktas på en anpassning till de naturgivna förutsättningarna, till de mottagande människornas kultur- och levnadsvillkor och på småskaliga projekt med anpassad teknik. Den kraftigt ökande urbaniseringen i tredje världen kommer trots satsningar på landsbygdsutveckling naturligtvis att fortsätta. Skillnaderna i levnadsvillkor är ännu större i storstadsområdena än på landsbygden. De sociala förhållandena i slum och kåkförstäder i miljonstäder är värre än på landsbygden. Liksom på landsbygden hör även i städerna kvinnor och barn till dem som drabbas hårdast. Denna utveckling förtjänar en större uppmärksamhet . De fattiga länderna drabbas hårt av ständigt återkommande katastrofer. Antalet offer har dessutom ökat kraftigt . Sex gånger fler människor dog i katastrofer än . Det börjar bli alltmer uppenbart att många av dessa katastrofer, och inte minst den omfattning de får, egentligen är ett resultat av miljöförstöring och överutnyttjande av naturresurser. Den är i sin tur i stor utsträckning en direkt följd av fattigdomen och underutvecklingen i sig. Katastrofförebyggande bistånd är därför, som inte minst Röda korset övertygande visat, av största vikt både för att rädda människor undan kommande katastrofer och för att bidra till en utveckling som minskar risken för kommande katastrofer. Vårt bistånd bör därför i högre grad inriktas på katastrofförebyggande insatser och på uppbyggande av en katastrofberedskap i särskilt hårt drabbade områden. Möjligheterna att göra biståndsinsatser i anslutning till pågående fredsprocesser måste tas till vara. Det gäller bl.a. det som sker i och . Även i och kan liknande insatser bli aktuella. Det kan därför finnas skäl att öppna möjligheter att använda katastrofanslaget i detta syfte. Det bör dock understrykas att det skall vara fråga om reella biståndsinsatser i syfte att främja återuppbyggnad. Svenskt deltagande, t.ex. i övervakningsstyrkor av olika slag, bör inte finansieras via biståndsanslaget. 6.3 Miljö, markvård och energi Miljöförstörelsen i är både allvarligare och av delvis annan karaktär än i flertalet i-länder. Den drabbar ofta mer direkt möjligheterna att tillgodose de mänskliga basbehoven av mat, vatten och bränsle. I viktiga avseenden har en betydligt känsligare naturmiljö än många i-länder. Välbekanta exempel på denna miljöförstörelse är ökenspridning, ödeläggelse av tropisk regnskog och förorening av högproduktiva kustvatten. Det är således nödvändigt att intregrera miljöaspekterna i allt utvecklingsarbete som påverkar miljön. Insatser för miljö, markvård och energi är naturliga och viktiga inslag i både landsbygdsutveckling och katastrofförebyggande bistånd och måste därför få stort utrymme inom ramen för det landprogrammerade biståndet. har dock förutsättningar att göra ytterligare insatser på dessa områden, insatser som inte behöver begränsas till våra huvudmottagarländer. Detta är så mycket mer motiverat som dessa problem ofta har en regional utbredning. är ett belysande exempel. Jordförstöring låter sig inte hejdas av konstlade nationsgränser. Ytterligare insatser i och Sahel-området bör också kunna bli aktuella. Miljön får inte betraktas som en avgränsad sektor i biståndet. Sambanden mellan miljövård och utveckling är så starka att de måste påverka allt bistånd. Huvuddelen av miljövårdsinsatserna måste därför ske i form av miljöhänsyn i alla utvecklingsprojekt som påverkar miljön. Men ett kompletterande miljöanslag vore ändå av mycket stort värde. Därmed skulle en post stå till förfogande för miljöinsatser, som av olika skäl inte kommer till stånd på andra sätt. Ett sådant anslag inrättades hade ansvaret för biståndspolitiken men avskaffades av den socialdemokratiska regeringen efter regeringsskiftet . Biståndsministern föreslår nu dels en delpost för miljöinsatser i det multilaterala biståndet, dels ett anslag för särskilda miljöinsatser i det bilaterala biståndet. Vi välkomnar denna kursomläggning. Vi vill betona att även den s.k. gröna naturvården såsom skydd av värdefulla naturområden och bevarande av hotade växt- och djurarter bör kunna få ett betydande svenskt bistånd. Detta bör tydligt markeras i riktlinjerna för det nya anslagets användning. Det är inte ovanligt att biståndsprojekt t.ex. inom kraftverks- och bevattningsområdena snarare har bidragit till miljöförstöring än hejdat den. Det är nödvändigt att varje biståndsinsats som kan komma att påverka miljön kombineras med miljökonsekvensanalyser. Denna typ av analyser kan också ingå som en självständig del i det svenska biståndet. En förutsättning för att detta skall fungera är att biståndsadministrationen har tillgång till biologiskt skolad personal. Med tanke på miljöfrågornas växande betydelse i biståndspolitiken bör svensk biståndspersonal fortbildas på detta område. Genom energibistånd har möjlighet att medverka i arbetet för att kartlägga och utveckla nya och förnybara energikällor. Inriktningen bör vara att förbättra energisituationen på landsbygden - ute hos människorna i byarna. Det rör sig inte bara om ersättning av den för många dyra oljeimporten utan också om åtgärdej mot den allt mer utbredda bristen på ved för de dagliga hushållsgöromålen. Insikten om miljö- och naturresursfrågornas avgörande betydelse för utveckling bör i ännu större utsträckning sätta sin prägel på agerande i internationella sammanhang. Det är viktigt att våra representanter i olika FN-organ agerar samordnat. Krav på miljöhänsyn skall inte hållas levande bara på miljökonferenser utan i alla sammanhang där u-landsproblem behandlas. 6.4 Stöd till inhemskt enskilt företagande, hantverk, småindustri och Mot. Många har valt en utvecklingspolitik som hämmat eller rent av hindrat enskilda människor och initiativ att inom landet frigöra och skapa resurser. Dit hör bl.a. diskriminering och t.o.m. fördrivande av de samhällsgrupper, minoriteter, som före landets oberoende burit upp företagsamhet och handel. Behandlingen av asiaterna i , särskilt , är ett sådant exempel. Inom jordbruket har den inhemska livsmedelsförsörjningen ofta drabbats särskilt hårt. Många småbrukare har genom påtvingad kollektivisering eller genom hård prisreglering av jordbruksprodukter förlorat incitament att producera mer än för familjens egna behov. I flera länder håller denna politik nu på att mjukas upp, i vissa fall överges helt. I går utvecklingen dock i motsatt riktning. Ökad jordbruksproduktion och framväxt av enskilt företagande i uländerna kommer att visa sig vara av avgörande betydelse för deras ekonomiska utveckling. bör därför i ökande utsträckning såväl inom landprogram som genom särskilda insatser i andra bl.a. via och inom ramen för det tekniska samarbetet via BITS ge stöd till projekt som gynnar uppkomsten av inhemskt enskilt företagande, hantverk, småindustri och lantbruk. En friare ekonomi med större utrymme för entreprenörer, kreativitet och småföretag skulle bidra både till resurstillväxt och till den mångfald som ger näring åt en demokratisk samhällsutveckling. I denna typ av bistånd kan svenska företag och näringsorganisationer ge värdefulla bidrag bl.a. enligt mönster från det s.k. systerindustriprojektet i . Stöd bör också lämnas för åtgärder som främjar export av u-landsprodukter. 6.5 Utbildning och hälsovård Den kris som drabbat främst kan inte dölja det faktum att den grundläggande skolutbildningen och den lokala hälsovården byggts ut i stor omfattning under de gångna 25 åren. Läskunnighet och kraftigt höjd medellivslängd är bara ett par bevis för framgångarna. Men utgör krisen i det största hotet mot de framsteg som gjorts. Betalningsunderskott och budgetnedskärningar slår särskilt hårt mot de skolor och sjukhus som redan finns. God hälsa och grundläggande skolutbildning är hörnstenar för enskilda människors förutsättningar att förändra sin tillvaro. Härigenom ges människor möjlighet till ett drägligare liv. Detta ger ökad styrka att ställa berättigade krav på inflytande över samhällsutvecklingen. Insatser på dessa områden är av avgörande betydelse för en höjning av produktiviteten också inom andra samhällssektorer. I många är människorna den största utvecklingsresursen. En fortsatt förbättring och utveckling av skola och hälsovård är en grundförutsättning för utveckling på andra områden. Svenskt bistånd bör även fortsättningsvis ges inom utbildning och hälsovård. Med de ökande svårigheterna för mottagarländer att finna resurser för att upprätthålla den standard 32 som uppnåtts bör ökade resurser satsas på att konsolidera särskilt undervis- Mot. ning och hälsovård för landsbygdens befolkning. Dit hör även stöd till import U202 av nödvändigt undervisningsmaterial och sjukvårdsutrustning. 1 vårt bistånd bör vi vidare uppmärksammma den utveckling och de växande problem som den snabbt ökande alkoholkonsumtionen i många för med sig. Alkoholism och olyckor förorsakade av alkoholförtäring hör tillsammans med aids-epidemin till de faktorer som snabbt kan lamslå en bräcklig sjukvårdsapparat. Aidsepidemin är en ny och utomordentligt allvarlig belastning på redan hårt drabbade . Rapporter om HIV-smittans snabba utbredning i antyder att en katastrof redan är ett faktum. Det finns t ex uppgifter om att antalet fall fördubblas väsentligt snabbare än i och . Aidsepidemin kommer med all sannolikhet att bli en väldig utmaning för världens biståndsgivare. Risken är uppenbar att ökningen av antalet aidsfall kommer att knäcka en redan starkt underutvecklad sjukvård. Den rivstart som redan genomfört förtjänar uppskattning. har engagerat sig på en rad olika sätt: genom WHO, genom bilaterala insatser och genom nordiskt samarbete. Allt talar för att detta bistånd kommer att behöva mångdubblas i omfattning. En inriktning bör vara att det avdelas för internationella aidsinsatser inom den närmaste femårsperioden. Biståndsinsatser mot aids bör rymmas under en rad olika anslag, även andra än Särskilda program där huvuddelen av insatserna nu skall ligga bl.a. de enskilda organisationerna. Direkta insatser måste kunna göras där behoven finns oavsett om det berörda landet ingår i kretsen av programländer eller inte. bör vidare verka för en ökad aktivitet på detta område inom . Befolkningsfrågorna måste ägnas större uppmärksamhet i biståndsarbetet. Erfarenheterna från i understryker detta. Prognoserna är särskilt i fall mycket oroande. Det är därför glädjande att intresse för familjeplanering starkt har ökat sedan den förra befolkningskonferensen . Ett betydelsefullt inslag i svensk biståndspolitik måste vara att genom utbildning och information bistå och göra det möjligt för föräldrar i tredje världen att själva planera och ta hand om det antal barn de önskar. tar bestämt avstånd från varje form av tvång inom familjeplanering. Vi bör inte heller stödja program som avser att locka till sterilisering med hjälp av vilseledande information, förmåner till klienter och/eller personal eller med bestraffningar till dem som inte utför ett fastställt antal steriliseringar etc. Tonårsflickor i städerna är särskilt utsatta. Tonårsgraviditeterna och könssjukdomarna okar. Familjeplaneringen vänder sig oftast enbart till kvinnor. Män behöver bättre beredskap för att kunna ta ansvar som fäder, 33 och för att förstå konsekvenserna av graviditeter för kvinnors och barns hälsa Mot. Kvinnor får i bästa fall råd genom bybarnmorskor och U202 genom barn- och mödravård. För tonåringar och män fordras andra kanaler: genom industrier, militäranläggningar och skolor. På få områden har en så lång tradition och god kunskap som på familjeplaneringens. Det finns därför anledning att prioritera denna i det svenska biståndet. Stödet till familjeplanering bör inte heller begränsas till programländer. Beredskapen för katastrofinsatser måste vara hög. Det råder därvid inget motsatsförhållande till en ökad satsning på katastrofförebyggande bistånd. Tvärtom understryker i sin utredning att katastrofbiståndet närmare bör länkas samman med det långsiktiga utvecklingsbiståndet. De senaste årens hunger- och svältkatastrofer först i och sedan i , särskilt då i och , visar med största tydlighet att katastrofer av olika slag nästan blivit vardagsrutin i de fattiga länderna. När katastrofer inträffar måste vi vara beredda till snara och omfattande insatser för att rädda liv. Behoven växer i samband med de återkommande svältkatastroferna i , särskilt . Det överskott som svenskt jordbruk producerar kan ge ett visst bidrag till våra katastroflindrande insatser. Ett planerat överskott i svenskt jordbruk är dock inte ett lämpligt sätt att hjälpa . kan ge effektivare hjälp på annat sätt: genom att stödja utvecklingen av eget jordbruk och genom miljövårdande insatser bl.a. för att stoppa ökenutbredningen. 7 Kvinnor och bistånd Kvinnor utgör halva mänskligheten, förfogar över en tiondel av världens inkomster, äger mindre än en hundradel av världens rikedomar samt svarar för två tredjedelar av alla arbetstimmar i världen. Det mesta av detta arbete utförs av landsbygdens kvinnor. De brukar jorden, ansvarar för beredning och lagring av matgrödor, de hämtar vatten och bränsle och de lagar maten åt hushållets medlemmar. marknadsför de också överskottet som produceras, men det vanliga är ändå att männen kontrollerar inkomsten av försäljningen. Kvinnors arbetsvillkor är ofta så dåliga, deras arbetsdagar så långa och produktiviteten i deras arbete så låg att varje förbättring får social och samhällsekonomisk betydelse. Erfarenheten visar att bistånd till kvinnor får spridningseffekter. Kvinnor har huvudansvaret för barn, och mycket av vardagsomsorgen om män, gamla och sjuka faller också på kvinnorna. av dem som lever i flyktingläger är kvinnor. Arbetslösa fattiga kvinnor i städerna bor i eländiga bostäder och tvingas ofta ut i prostitution och förnedring. Det är mot denna bakgrund som man talar om fattigdomens feminisering. Kvinnornas bidrag till ekonomin har oftast underskattats och ibland har t.o.m. kvinnorna missgynnats av de utvecklingsinsatser som gjorts. Det är hög tid att göra biståndet i dess helhet mer kvinnoinriktat. Vi anger här i likhet med de 34 riktlinjer som bör gälla. Kvinnoaspekten bör i fortsättningen integreras i alla sektorer och projekt, dels genom speciella kvinnoprojekt när omständigheterna motiverar det. Kvinnors behov och biståndets konsekvenser för kvinnor skall beaktas i hela biståndsverksamheten. Ett sådant kvinnoperspektiv skall finnas med i hela programcykeln - från planering och genomförande till uppföljning och utvärdering. biståndspolitik syftar därför till att - underlätta för kvinnor att försörja sig, - ge u-landskvinnor ökad kontroll över produktionen och resurser samt tillgång till god utbildning, - ge kvinnor nya möjligheter till försörjning i den formella och informella sektorn, - underlätta omsorgen av barn, - minska den tid som går åt till hushållsarbete, - ge möjligheter till människovänliga bostäder, hälsovård och frivillig familjeplanering, - ge kvinnor på såväl givar- som mottagarsidan möjlighet att aktivt deltaga och medverka i biståndets utformning i stort och i planering, genomförande och utvärdering av enskilda biståndsinsatser, - biståndsprojekt som befaras ge negativa konsekvenser för kvinnor inte kommer till stånd, och om de existerar bör de ses över. Självklart har egna regeringar det största ansvaret för utvecklingen mot ett mera jämlikt och jämställt samhälle men också utländska givare kan spela en viss roll. För varje programland skall ett handlingsprogram utarbetas som skall sammanfatta kvinnors problem. I detta skall också ges konkreta förslag på hur kvinnoaspekterna skall integreras i aktuella sektorsprogram. Desutom skall det innefatta ett särskilt program av speciell vikt för kvinnorna. Detta projekt kan ev finansieras med medel utanför landramen och genomföras i nära samarbete med kvinnobyråer, kvinnoorganisationer och kvinnoministerier. I länder där det är lämpligt utvidgas direktstödet till kvinnoorganisationer till att gälla andra organisationer som arbetar med att stärka fattiga av båda könen. Pengar utöver landramen bör kunna användas i ökad omfattning även till detta. Den regionala kvinnoenheten i bör ges särskilt stöd så att den kan verka under rimliga villkor och bilda mönster för kommande regionala enheter på andra håll. På varje biståndskontor bör det finnas en handläggare med huvudsakligt ansvar för s.k. kvinnofrågor. Detta hindrar inte att alla där verksamma bör bevaka dessa aspekter. Men erfarenheterna visar att det är när någon har ett uttalat specialansvar som förutsättningarna är störst att få något uträttat. Tekniskt bistånd har i allmänhet inte tagit hänsyn till kvinnors livssituation och behov. Detta beror främst på att kvinnor arbetar i självhushåll och inom den informella sektorn av ekonomin, områden som ofta är ointressanta för biståndsprogram. Kvinnor får då inte heller tillgång till råmaterial, kunskap, teknologi, träning, krediter etc.