mot · GC02Ju616 · 1989-01-23 00:00:00 — av och (båda s) Påföljden för skattebrott gällande skattebrottslag trädde i kraft och byggde på skattestrafflagutredningens betänkande SOU 1969:42, prop. 1971:10 samt skatteutskottets betänkande 1971:16. Tanken bakom den nya skattebrottslagen var att endast de svårare fallen skulle lagforas. hade även tämligen bagatellartade fall behandlats av domstolarna. Syftet var vidare att de mindre svåra fallen skulle korrigeras genom administrativa påföljder, i huvudsak skattetillägg. Den ena påföljden utesluter emellertid inte den andra. En skattskyldig kan dömas till påföljd enligt skattebrottslagen som han/hon får betala skattetillägg. Straffen i skattebrottslagen har jämställts med straffen för allmänna förmögenhetsbrott enligt , såsom stöld och förskingring. Maxstraffet är fängelse. Vidare kan dagsböter utdömas. Grovt skattebedrägeri medför alltid fängelse och straffskalan är fängelse i lägst och högst . Grovt skattebedrägeri kan sägas föreligga när den skattskyldige har undandragit mera betydande belopp, eller när gärningen är av särskilt allvarlig art. Detta är fallet när någon t.ex. har använt sig av förfalskade handlingar eller oriktig bokföring. Med stöd av ett antal rättsfall i HD kan man dra slutsatsen att ett skattebedrägeri borde föranleda frihetsstraff, om det undandragna beskattningsbara beloppet uppgår till . Om man emellertid ser till praxis i de större tingsrätterna tillämpas en betydligt mjukare syn på skattebrott. Man skulle t.o.m. kunna säga att en hemlig straffskala för skattefusk utvecklats hos domstolarna. Straffen blir klart lägre än utan att några uttalanden i denna riktning gjorts av några demokratiskt valda samhällsorgan. Denna mera generösa syn på skattebrottslighet innebär att . i undanhållen skatt ger en månads fängelse, två månaders fängelse, medan 2 milj. kr. Som jämförelse kan nämnas att i undanhållen skatt gav fängelse. Förutom att straffskalorna blivit allt mildare visar statistik från att allt färre döms till fängelse över huvud taget. Sålunda dömdes 329 personer till fängelse för skattebrott, medan antalet fängelsedomar 1987 hade sjunkit till 203. Ovanstående av riksdag och regering inte sanktionerade utveckling torde bl.a. innebära att 600 optionsspekulanter som för inte så länge sedan hamnade i razzia sedan de glömt att deklarera inkomster på sammanlagt 50 milj. kr., kommer att dömas efter de nya och mildare De som hamnar under strecket vid kan räkna enbart med skattetillägg på av den undanhållna skatten plus skatten de skulle betalat. Denna mjukare, icke-sanktionerade inställning till skattebrott från domstolarnas sida är djupt beklaglig. Den anknyter till det konservativa synsättet att brott mot staten skall bedömas mildare än brott mot individen. I själva verket är ett sådant betraktelsesätt grovt förledande och självbedrägligt. Ytterst är det nämligen de många individerna, d.v.s. den stora massan hederliga skattebetalare som är de stora förlorarna på skattebrottsligheten. Denna missriktade tolerans mot skattebrott från' domstolarnas sida leder sannolikt också till en uppluckring av skattemoral och samhällssolidaritet. Därför finns det nu välgrundad anledning för regering och riksdag att kraftfullt markera att brott mot gemensamma samhällsintressen skall leda till kännbara straffrättsliga påföljder. Detta bör lämpligen ske genom en skärpning av gällande skattebrottslag. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en skärpning av gällande skattebrottslag. () () 1988/89 Ju616