mot · GC02Fi411 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion till 1988/89:Fi411 av m.fl. (fp) Ägandespridning 1 INLEDNING OCH BAKGRUND 7 2 ÄGANDESPRIDNING GENOM VINSTDELNING 8 2.1 Vad menas med vinstdelning? 2.4 Tidigt motstånd mot vinstdelning 11 2.4.1 Fortsatt motstånd från socialdemokraterna 11 2.4.2 Sociala avgifter-en felsyn 12 2.4.3 Den offentliga sektorn 13 2.5 Sammanfattningsvis - skäl för vinstandelar och ägandespridning 14 2.6 Politikens begränsning och möjligheter 15 3 ÄGANDESPRIDNING GENOM AKTIESPARANDE 16 3.1 Bättre förutsättningar för aktiesparande 17 3.2 Avskaffa röstvärdedifferentieringen 18 3.3 Ömsesidigt ägande-en osund företeelse 18 4 ÄGANDESPRIDNING GENOM KONVERTIBLA SKULDEBREV 18 4.1 Invändningar mot personalkonvertibler 19 4.2 Samhällsekonomiska effekter 19 En liberal politik för ett spritt ägande Mot. Liberalismen bygger på marknadsekonomi och enskilt ägande. I liberalismen ligger därför också en strävan att sprida makt och inflytande. Inom ramen för fri företagsamhet och enskild äganderätt bör det ekonomiska inflytandet fördelas till så många individer som möjligt. Ägandet av näringslivet måste därför också spridas, inte kollektiviseras och inte koncentreras. Ett spritt ägande och därmed mindre koncentrerad makt är ett mål i sig för en liberal samhällsutveckling. Det innebär att individen tillmäts betydelse, inte som del av ett kollektiv eller en grupp, som skall föra hennes/hans talan och placera hennes/hans oidentifierade andel av gruppens kollektiva medel, utan som enskild person. Den socialdemokratiska regeringen har fört en politik som bidragit till kollektivisering och koncentration av ägandet. Medan det enskilda ägandets andel av näringslivet trendmässigt minskar, ökar institutioner, företag och fonder sin del. Löntagarfondernas införande 1983 är det mest flagranta exemplet på detta. Vår syn på dem och hur de bör avvecklas behandlas i en trepartimotion tillsammans med moderata samlingspartiet och . Andra exempel på socialistisk politik som missgynnar aktiesparande och enskilt ägande är aktiebeskattningen, framförallt dubbelbeskattningen av aktier, men även realisationsvinstbeskattningens utformning och förmögenhetsskatten på aktier. Vidare är det utbredda statliga ägandet av alla möjliga slags verksamheter ett exempel på koncentration. De mindre försök till försälj ning av delar av de statliga företagen som gjorts har genomförts på ett sådant sätt att institutioner och bankernas storkunder fått företräde, i stället för de anställda och allmänheten. Våra förslag för utförsäljning av de statliga företagen presenteras i en annan motion. presenterade en arbetsgrupp inom LO förslag till vidareutveckling av det kollektiva ägandet. Slutsatserna i rapporten blir att den svenska ekonomin behöver ett ökat offentligt sparande, vilket skall åstadkommas framförallt genom en rad nya fonder och expansion av AP-fonderna. erfarenheter pekar mot att sådana tankar blir det socialdemokratiska partiets politik. Vi tar bestämt avstånd från dessa tankar och förslag. har en viss positiv utveckling skett. Dit hör att ett växande antal företag infört frivilliga andel-i-vinst-system där de anställda får del i den vinst de varit med om att skapa. välkomnar denna utveckling och vill uppmuntra sådana individuella företagsanknutna system för vinstdelning och ägandespridning. Vi anser att inga sociala avgifter bär tas ut på dem. Till den positiva utvecklingen hör också ett ökat antal aktieägare, även om de flesta av de nytillkomna sparar i aktiefonder eller allemansfonder där deras inflytande utövas endast indirekt. I denna motion beskriver vi hur vill arbeta för att ägandet sprids till fler människor, genom frivilliga andel-i-vinst-system, genom konvertibler och genom ett ökat enskilt aktiesparande. Ägandespridning genom vinstdelning Mot. har de anställda i flera hundra svenska företag blivit personligt delaktiga i sina företags vinster. Allt fler företag har etablerat frivilliga system för vinstdelning där de anställda får en egen andel. Antingen betalas den ut direkt eller också förvaltas den av en personal- eller pensionsstiftelse. Stiftelsen kan i sin tur placera kapitalet i det egna företaget eller i andra företag. På detta sätt sprids ägandet till de anställda, som dels får vara med och dela den vinst de bidragit till att skapa, dels med tiden kan bli betydelsefulla ägare i det egna företaget med möjlighet att påverka precis som andra ägare. Till skillnad från de kollektiva löntagarfonderna innebär frivilliga företagsanknutna andel-i-vinst-system att ägandet sprids till fler enskilda människor och att det är vinstutvecklingen i det egna företaget som avgör hur stor tilldelningen blir. Vidare innebär de - också till skillnad från löntagarfonderna - att de anställda via styrelsen i personalstiftelsen kan vara med och påverka hur medlen placeras. kan den enskilde, ofta efter en tids bindning, också förfoga över sin egen andel, vilket inte är fallet med löntagarfonderna. välkomnar denna utveckling som tagit fart i de svenska företagen. Liberalismen bygger på marknadsekonomi och enskilt ägande och vill uppmuntra spridning av makt och inflytande. Ägandet skall inte koncentreras hos ett fåtal eller hos staten utan ligga inom räckhåll för varje medborgare, sammanfattade dåvarande fpuordföranden och sedermera partiordföranden denna inställning i en skrift om vinstandelar . Första gången som väckte en partimotion i om individuella vinstandelssystem var 1952. Då hade de anställda på i redan varit delaktiga i ett sådant system . Frågan är alltså ingalunda ny. 2.1 Vad menas med vinstdelning? I och med framväxten av en rad modeller för vinstdelning florerar också en mängd begrepp. För att rensa något i begreppsfloran kan nedanstående figur, som sammanfattar olika former av belöningssystem och vinstdelning, användas. \Beslutsnivå Tids- 'v perspektivs. BELÖNINGSSYSTEM (beslutas inom företaget) VINSTDELNING (beslutas av bolagsstämma/ styrelse) resultatlön/bonus, disponeras kontant vinstdelning, disponeras kontant resultatlön/bonus, placeras i personalstiftelse andel-i-vinstsystern, andelar placeras i stiftelse Det är viktigt att hålla isär belöningssystem och vinstdelning, dvs vänster Mot. 1988/89 respektive höger kolumn i matrisen. Belöningssystem är knutna till en individs eller en definierad grupps prestationer. De beslutas inom företaget efter förhandling med facket. Resultatlönen, eller bonusen, blir en del av företagets rörelsekostnad. De är ett direkt komplement till lönen och står i proportion till den egna enhetens nedlagda arbete. För att sådana system skall kunna fungera effektivt bör resultatenheterna inte vara för stora, kanske 2530 personer. Syftet är att skapa tydliga incitament för de anställda. Belöningen är alltså en del av företagets rörelseresultat och på en nivå som de anställda kan påverka. Denna typ av system införs ofta i företag som ett led i en ledningsfilosofi. De anställda uppmuntras att ta ett aktivt ansvar för sin enhet och får utdelning när det går bra för den. Sådana system uppmuntrar de anställda att ta initiativ till bättre metoder, att komma med idéer som sparar material och tid. De bidrar till en mindre stelbent arbetsfördelning t. ex. genom att andra hoppar in när någon är borta och genom att de mer erfarna hjälper de oerfarna osv. Samarbetet blir bättre, trivseln ökar och sjukfrånvaron minskar. Bra belöningssystem har således mycket stor betydelse, såväl för den anställde som för företaget. Belöningen kan antingen betalas ut till de anställda direkt då den blir tillgänglig (den övre vänstra rutan) eller bindas mera långsiktigt i företaget, t. ex. i en personalstiftelse (den undre vänstra rutan). Stiftelsen kan i sin tur köpa aktier i företaget. Endast om så sker är det fråga om ett system som kan ge de anställda delägarskap och där förmögenhetsuppbyggnad sker. Den andra modellen (högra kolumnen) utgår från att det är andelar i den kapitalavkastning som återstår efter det att andra kostnader betalats, som sk^.11 fördelas. Hur vinsten skall användas beslutas av ägarna. Det är bolagsstämman, inte företagets ledning, som bestämmer om system för vinstdelning skall införas. Sedan systemet väl införts är det dock i praktiken styrelsen som beslutar ifall vinstmedlen skall utgå. Vinstandelarna är därmed inte heller förhandlingsbara och har ingenting med själva löneutrymmet att göra. Det är i första hand den här typen av vinstdelnings- eller andel-i-vinstsystem, som åsyftas i den politiska debatten. Även här kan utdelningen ske eller andelarna bindas mer långsiktigt i t. ex. en personalstiftelse. Samtliga modeller kan i och för sig leda till ägandespridning om pengarna används till köp av aktier, i det egna företaget eller i andra företag. Bara i de två nedre modellerna är emellertid ägandespridningen en del i själva systemet. I de övre modellerna beslutar de anställda precis som över sin vanliga lön hur de vill disponera den extra tilldelningen. Sammanfattningsvis används termerna i denna motion enligt följande: Vinstandelar: andelar av företagets vinst sedan andra kostnader (rörelsekostnader, avskrivningar, finansiella kostnader) bestridits. Beslutas av bolagsstämman. Resultatandel: andel av viss enhets eller grupps rörelseresultat inom företaget. Beslutas av styrelsen. Andel-i-vinst-system: system eller modeller som bygger på vinstdelning, viss bindningstid för andelarna och ägandespridning genom att sparkapitalet placeras i aktier. : den stiftelse, t. ex. pensionsstiftelse eller annan personalstiftelse, som förvaltar de medel som tillfallit de anställda genom vinstdelning eller efter utdelning av resultatandelar. Matrisen visar inte bara olika principer för vinstandelar och resultatandelar de fyra kategorierna av modeller innebär i viss mån också olika skattemässiga konsekvenser. På resultatlön och vinstandelar som betalas ut direkt (de två övre rutorna) utgår sociala avgifter som för vanlig lön och de beskattas som inkomst av tjänst hos den anställde. De är avdragsgilla kostnader i rörelsen för företaget. Även avsättningar till stiftelser belädes med sociala avgifter. Avgifterna är dock lägre än för löner. Avsättningarna är avdragsgilla kostnader för företaget. När andelarna lyfts beskattas de som inkomst av tjänst hos den enskilde. Enligt en kartläggning som Veckans affärer gjorde hade två tredjedelar av de större börsnoterade bolagen någon form av ägandespridning till de anställda, men då inkluderades även aktieköp och konvertibler. Det innebar att anställda i ett sextiotal av största företag då var delägare i det företag de arbetade i. Samma undersökning visade att vinstandelssystem praktiserades av ett tjugotal av de totalt 63 bolagen på Stockholmsbörsens A I-lista. Enligt en sammanställning från hade ett par hundra företag då vinstandelssystem, där de minsta hade tiotalet anställda och det största var . Antalet anställda som berördes av sådana system uppskattades då till närmare 300 000. I en rapport (informerar 1988:17 Vinstdelning och ägandespridning) presenteras några vitt skilda typer av företag och hur deras andel-i-vinst-system utformats. Det är såväl stora tjänsteföretag som små verkstadsföretag. Det vanligaste är att medlen binds, och ibland ända till pensioneringen. Fördelningsprincipen kan vara arbetad tid, eller lönenivå, och fördelningen mellan åren lösas genom att en fond bildas , men med gemensam styrelse. De anställda är antingen direkt representerade i sina styrelser eller genom sina fackliga organisationer. Företaget tillsätter i en del fall också styrelserepresentanter i stiftelsen. några fall har personalstiftelserna redan blivit mycket betydelsefulla ägare i företaget med egna ägarrepresentanter i företagets sytrelse. 2.4 Tidigt motstånd mot vinstdelning De centrala organisationerna på arbetsmarknaden intog från början en negativ attityd till denna form av ägandespridning och vinstdelning, liksom för övrigt även de andra politiska partierna. såg hur frågor som av tradition strikt tillhört arbetsgivarsidan, nämligen ägande och vinst, skulle komma att luckras upp om vinstdelning fick stor spridning. ville vissa arbetsgivarförbund t o m förbjuda vinstdelning. LO betraktade system för vinstdelning som ett hot mot den solidariska lönepolitiken. Även TCO var mycket skeptisk. Både SAF:s och LO:s tidiga motstånd kan också förklaras av att centrala organisationer sällan attraheras av lösningar som innebär decentralisering. SAF har gjort helt om och bistår nu sina medlemsföretag med information och råd om andel-i-vinst-system. LO har övergått från att förhindra systemen till att förtala dem. betraktas de som hot mot den solidariska lönepolitiken och de centrala arbetstagarorganisationernas inflytande. På lokal nivå är fackföreningarna dock oftast positiva till vinstdelning, och då har det centrala facket inte mycket annat att göra än att acceptera utvecklingen. Tilläggas bör dock att det finns undantag även bland de centrala fackliga organisationerna. har t. ex. tagit kongressbeslut på att kräva att alla bankanställda ska få del i bankernas vinster. 2.4.1 Fortsatt motstånd från socialdemokraterna System för individuell vinstdelning går emot socialdemokraternas strävan att kollektivisera ägandet. Kollektiviseringssträvandena undermineras, och socialdemokraterna tycks vara oroliga för att solidariteten med den centrala fackliga organisationen kan komma att överskuggas av andra intressen. Om allt fler människor blir kapitalägare - om än i liten skala - kan de komma att känna större samhörighet med sina egna arbetskamrater och chefer, dvs med det egna företaget, än med de centrala fackliga organisationerna. Det ogillar uppenbarligen socialdemokrater och kommunister. , löntagarfondernas urfader, har sammanfattat socialisternas inställning i en intervju i tidningen (46/86): När lojaliteten med det egna företaget övertrumfar solidariteten med arbetskamrater i andra företag eller inom andra fackliga organisationer är slaget förlorat . Vinstandelsystem är en ödesfråga för fackföreningsrörelsen. Den socialdemokratiska regeringen genomdrev, efter ett förslag från LO, att avsättningar till personal- och andra stiftelser som förvaltar de anställdas vinstandelar beläggs med sociala avgifter. propositionen, sorn presenterades , gick ut på att systemen skapar Mot. orättvisor mellan företag som har och företag som inte har sådana system. Vidare sades att förslaget skulle skapa skattemässig likformighet eftersom vanliga löner och resultatlöner belastas med sociala avgifter. förutspåddes att socialförsäkringssystemet skulle urholkas om systemen fick 2.4.2 Sociala avgifter på vinstandelar - en felsyn Denna käpp i hjulet för utvecklingen av systemen gick de borgerliga partierna i samfällt emot. Flera argument anfördes mot att lägga sociala avgifter på vinstandelarna. För det första är vinst inte samma sak som lön. Vinstandelen är osäker och kan helt utebli. Lön är ersättning för utfört arbete och utgår även då företaget går dåligt. Lön bestäms efter förhandlingar mellan fack och arbetsgivare. Avsättningar till vinstandelar utgår från de vinstmedel som annars skulle tillfalla ägarna. Det är svårt att föreställa sig att människor om de fick välja mellan del i en osäker framtida vinst och en förutbestämd lön, skulle välja att avstå från lönen. För det andra är vinstandelarna bundna, i regel och i vissa system ännu längre. kan den anställde överhuvudtaget inte disponera sin egen andel. Att tro att vinstandelarna skulle ta över lönens roll, vilket är grunden för påståendet att socialförsäkringssystemet urholkas, är därför nonsens. Andel-i-vinst är ur individens synvinkel inte något alternativ till lön. Dessutom är alla former av resultatlön (t. ex. bonus, extra månadslön eller annan premie) som kan tas ut kontant redan belagda med sociala avgifter och beskattas som vanlig lön hos den enskilde. För det tredje påverkas ATP-nivån på ett ologiskt och inkonsekvent sätt. Socialdemokraterna och LO hävdade i debatten att det faktum att sociala avgifter tas ut skulle gynna den anställde ekonomiskt genom att han eller hon får högre ATP. Det är förvisso sant att ATP-nivån påverkas, men två förhållanden glöms bort då detta förs fram. Dels betalas ju avgiften in när avsättningen görs, d v s en gång om vinstdelning sker. Den anställde däremot tar ju inte upp andelen som inkomst i sin deklaration förrän han eller hon faktiskt disponerar den. Det är först när andelen syns i deklarationen som den blir ATP-grundande. Med andra ord tas en avgift ut som under tillfaller socialförsäkringssystemet, utan att den motsvaras av en förbättrad förmån hos den anställde! Om utbetalning sker först vid uppnådd pensionsålder påverkas överhuvudtaget inte ATP-n. Dels kan värdet av vinstandelarna när de väl lyfts ha såväl stigit som sjunkit, beroende på hur väl de placerats i mellantiden. Den inkomst som då () blir ATP-grundande har därför ingenting med den ursprungliga nivån på individens vinstandel att göra, utan beror på utvecklingen på aktiemarknaden eller vinstutvecklingen hos det egna företaget och på skickligheten hos dem som har ansvaret för personalstiftelsens placeringar. Detta är en helt ny princip i socialförsäkringssystemet! För det fjärde är skillnaderna i anställningsvillkor och förmåner redan stora på arbetsmarknaden. Om rättvisa i detta sammanhang definieras Mot. som att alla skall ha likadana anställningsvillkor, finns det tusentals Fi411 företeelser att ändra på förutom förekomsten av andel-i-vinst-system! företag har egna motionsanläggningar, andra har det inte. arbetar på moderna arbetsplatser, andra i nedslitna och trista lokaler. får gratis läkemedel av sin arbetsgivare, andra får betala för dem. förväntas arbeta övertid och ställa upp på sin fritid för sin arbetsgivare, andra kan utan att fundera på saken gå hem . Mångfalden är stor och variationerna oändliga, vilket naturligtvis inte är något problem i sig. Arbetsgivare som vill attrahera och behålla personal kan använda arbetsmiljön och anställningsförhållandena som ett konkurrensmedel. Det vinner de anställda på. Det står alla företag fritt att införa andel-i-vinst om de vill. (Den offentliga sektorn behandlas nedan.) För det femte och slutligen sönderfaller socialdemokraternas argument om skattemässig likabehandling efter en snabb titt på löntagarfondernas skatteförhållanden. Socialdemokraternas förkärlek för kollektiva lösningar överskuggar nämligen helt deras önskan att skapa skattemässig likabehandling. Löntagarfonderna betalar ingen skatt på ränteinkomster och utdelningar, ingen skatt på förmögenheten och ingen skatt på realisationsvinster. Personalstiftelser däremot betalar skatt på ränteinkomster och utdelningsinkomster, på förmögenhet och på reavinster. Till detta har socialistiska majoritet lagt sociala avgifter om på avsättningarna. Det är de anställda som förlorar på den avgiften, eftersom den tas ut av den del av vinsten som ett visst år finns tillgänglig för de anställda att dela på. Det är således inte företagen utan deras anställda som straffbeskattas. Eller som , ordförande i verkstadsklubben på konstaterade i Veckans affärer (42/86): När vi små i samhället för en gångs skull får chansen till en extra del av kakan, då slår man till!. I samma tidning sätter en annan facklig ledare fingret på intressekonflikten: Facklig solidaritet i all ära, men håll tassarna borta från våra tusenlappar...! 2.4.3 Den offentliga sektorn Ofta anförs som argument mot att vinstdelningssystem sprids att det är orättvist mot dem som är anställda i offentlig tjänst, som inte har chans till sådana arrangemang. Detta är ett irrelevant argument, som dessutom inte är helt korrekt. Som ovan framhållits är även den privata arbetsmarknaden mycket heterogen. Anställningsvillkoren skiftar starkt mellan branscher och företag. Det gör de även mellan skilda delar av den offentliga sektorn. Dessutom finns exempel på anställningsvillkor för de offentliganställda som i regel inte återfinns på den privata arbetsmarknaden, t. ex. viss fri sjukvård och gratis läkemedel. Det är heller inte helt sant att det i den offentliga sektorn inte går att införa belöningssystem som i varje fall påminner om vinstdelning, även om det förstås inte uppkommer någon vinst i egentlig mening och inte heller någon ägandespridning. Försöksprojekt har genomförts på många håll där tanken är att effektivi- Mot. 1988/89 tetsvinster - dvs att samma (eller bättre) verksamhet utförs till en lägre Fi411 kostnad - skall komma personalen till del i någon form. I vissa fall går pengarna tillbaka till själva verksamheten i form av ökade resurser, i andra får personalen möjlighet till t. ex. studieresor och kompetenshöj ande utbildning när verksamheten gått bättre än vissa uppsatta mål. Ett exempel på ett sådant försök är där 62 000 sjukvårdsanställda enligt principen hälften var får disponera av ett eventuellt överskott i den egna klinikens eller vårdcentralens resultat. Den andra hälften tillfaller . delades ut till de kliniker som uppnått i förväg uppställda verksamhetsmål till en kostnad som låg under den budgeterade. Pengarna kan inte disponeras kontant av den enskilde, utan används till utbildning, studieresor, konferenser eller förbättringar av de gemensamma lokalerna. 2.5 Sammanfattningsvis - skäl för vinstandelar och ägandespridning Det finns många skäl för vinstdelningssystem och medägande i det egna företaget. Individen känner ett större engagemang i sitt arbete. Andel-i-vinst-system skapar vi-känsla och samhörighet med företaget och arbetskamraterna. Delägarskap gör hela företagets utveckling intressantare för den enskilde. Ett större engagemang skapar arbetsglädje och gör arbetet roligare och mera intressant. Den egna ekonomin förbättras långsiktigt. Andelarna kan växa och möjliggöra t. ex. förbättrat boende, resor eller kanske chanser som man annars inte hade vågat ta. De kan också användas som en pensionsförsäkring. Företaget får mera engagerade medarbetare. Frånvaron och personalomsättningen minskar. Andel-i-vinst-system kan vara ett sätt att underlätta rekrytering och att få behålla eftertraktade personalkategorier. Kostnader i produktionen kan hållas nere. Acceptansen för företagets behov av vinst ökar. Systemen ger utmärkta tillfällen att nå ut till de anställda med ekonomisk information om företaget, dess marknader och konjunkturer. För de mindre företagen kan stiftelsernas medel om de placeras i företagets egna aktier underlätta rikskapitalförsörjningen. som haft system i gång märks också att de anställda pressar på för att få duktiga chefer. Övriga ägare förlorar kortsiktigt på att få dela med sig av vinsten till de anställda. Långsiktigt tjänar emellertid också de på att företagets medarbetare känner ett stort engagemang och ansvar. Naturligtvis kan också deras inflytande påverkas. T. ex. är den största stamaktieägaren i banken och representerad i bankens styrelse med två ledamöter. Däremot sker förstås inte en sådan förskjutning av inflytandet utan att de ursprungliga aktieägarna fått säga sitt; det är ju bolagsstämman (eller den av bolagsstämman valda styrelsen) som beslutar om att införa andel-i-vinst-system. Samhällsekonomin gagnas av ett ökat sparande och en större förståelse för företagens behov av att göra vinst. En spridning av förmögenheter och Mot. intresse för att spara i aktier kan i sin tur generera nytt sparande utanför de Fi411 I högkonjunkturer när företagen har goda vinster kan generösa avsättningar till andel-i-vinst-system bidra till en minskad löneglidning. Om systemen får stor spridning är det inte omöjligt att de också kan tänkas bidra något till lugnare avtalsrörelser. Den kanske största samhällsekonomiska vinsten är dock att man genom dessa system kan åstadkomma ett bättre tillvaratagande av medarbetares engagemang, ansvar och deltagande i företagens verksamhet. Det leder till bättre samhällsekonomi och högre välstånd genom mera konkurrenskraftiga företag, effektivare produktion och därmed också skatteintäkter för stat och kommun. 2.6 Politikens begränsning och möjligheter