mot · GC02Ub817 · 1989-01-24 00:00:00 — Genom att, till exempel, göra läxor vänjer sig eleven vid att planera sin tid och arbeta självständigt. Mänskliga egenskaper som tolerans och hänsyn tränas i det dagliga umgänget inom skolan, men byggs också under och motiveras med kunskaper. Att ha kunskaper och i det ordet inbegriper vi även färdigheter bidrar till att bygga upp självförtroendet, vilket är en viktig uppgift för skolan. Man kan alltså säga att kunskap är skolans mål och medel. 4.1 Ett individuellt studieprogram Undervisningen måste individualiseras. Skolan måste bemöda sig mer om att ta reda på vilket mognadsstadium en elev befinner sig på, hur mycket av undervisningen som han eller hon verkligen tillgodogjort sig och vilka individuella önskemål det finns inför fortsättningen. S. k. diagnostiska prov kan användas för detta ändamål. Regelbundna samtal bör föras med eleven och minst en gång per termin också med föräldrarna. I den mån justeringar måste göras i någon elevs timplan för att t. ex. öka antalet timmar i svenska eller matematik bör ett individuellt studieprogram för varje elev utformas i böljan av vaije läsår. Utgångspunkterna är läroplanens kunskapskrav, elevens tidigare studieresultat och hans eller hennes intresseinriktning. I studieprogrammet fastslås vissa mål, där skrivs in behov av extraundervisning, där bedöms den lämpligaste användningen av tillvalstiden etc. Studieprogrammet innebär förpliktelser både för eleven och för skolan. Det kan givetvis revideras under läsårets gång. 4.2 Satsa på baskunskaper Det skulle vara önskvärt att det gjordes tydligare i läroplanen vilka kunskaper som är oundgängligen nödvändiga för alla elever. Det är uppenbart att allt i läroplanen för inte är lika viktigt. För denna kärna av kunskap använder vi begreppet baskunskaper. Vi menar alltså att det Finns baskunskaper i alla ämnen, inte bara i svenska och matematik. Det är baskunskaperna som skall prioriteras. Är det nödvändigt med en ännu hårdare prioritering bör baskunskaperna i svenska och matematik alltså läsning, skrivning och räkning komma i första rummet. Baskunskaperna bör ges ännu mera tid i . Allra viktigast är läsningen eftersom god läsförmåga underlättar inlärningen i de andra ämnena. Det sägs ibland att ett stort antal elever går ut utan att kunna läsa, skriva och räkna. Grunden för sådana påståenden är undersökningar där de tillräckliga kunskaperna definierats relativt högt. Den som inte kan läsa motsvarande kraven i årskurs sex definieras t. ex. som funktionell analfabet. Även om det rimliga i just det uttryckssättet kan diskuteras kvarstår att många elever går ut med för dåliga baskunskaper. I de fall där lärarna på högstadiet märker att bristerna är betydande när det gäller läsning, skrivning och räkning bör en fullständig prioritering av svenska och matematik kunna göras i den elevens studieprogram. 1 första hand skall resurser till en omfattande specialundervisning mobiliseras, i sista hand får alla andra ämnen på schemat tas bort för den eleven, för att ge tillräcklig tid för träning i skrivning, läsning och räkning. SÖ har av regeringen fått i uppdrag att ta fram förslag till kursplaner enligt den modell vi här förespråkat, alltså där de mest nödvändiga kunskaperna anges. SÖ har erinrat om de stora svårigheter som är förknippade med ett sådant uppdrag, men enligt besked till är verket nu ändå i färd med att försöka förverkliga uppdraget. Vi kan se svårigheterna, men tror att det är viktigt att arbetet fullföljs. För de lärare som finnér det nödvändigt att prioritera inlärning av baskunskaper framför olika fördjupningsmoment kan det vara av värde att statsmakterna angivit vilket stoff som bör ha prioritet. 4.3 Individualisering inom klassens ram 1 princip bör ingen elev påbörja en ny årskurs eller ett nytt moment om inte baskunskaperna i tidigare årskurs/moment lärts in. Eftersom vi menar att den önskvärda individualiseringen i de flesta fall skall ske inom klas sens ram innebär det att det i samma klass kan komma att gå elever som i samma ämne läser vitt skilda moment. Detta ställer naturligtvis stora krav på lärarna. Undervisningssituationen kan komma att påminna om s. k. Bform, som var vanlig förr, alltså att barn från olika årskurser läser tillsammans. Vi tror emellertid att denna huvudprincip är den riktiga och att det gäller att på alla sätt ge lärarna det stöd de behöver för att de skall klara denna krävande uppgift. Den undervisningsform vi förordat kan sägas lägga grunden till det som kallas en årskurslös grundskola. Vissa indikationer tyder på att lärarna i de lägre klasserna lyckats bättre med individualisering än lärarna högre upp i . Vi vill peka på följande faktorer som kan påverka möjligheterna till individualisering: Ju färre elever, desto lättare att individualisera. Vi anser det ekonomiskt realistiskt med en viss neddragning av klasstorlekarna i mellan- och högstadiet. Statsbidraget till grundskolorna bör bygga på att ingen klass skall behöva vara större än 25 elever. Vi menar att det är riktigt att omfördela medel till detta ändamål från den s. k. forstärkningsresursen. Vi föreslår i denna motion också en viss ökning av statsbidraget för att garantera att en minskning av klasserna aldrig skall behöva innebära att angelägna behov av specialundervisning inte kan tillgodoses. Tillgång till speciallärare. I vissa fall bör en extra lärare tas in i klassen eller en elev gå ifrån klassen vissa lektioner för att undervisas av en annan lärare. Vi har emellertid fått många vittnesbörd som tyder på att tillgången till extralärare/speciallärare används för slentrianmässigt. Skolledningen har inte kraft att sätta in dessa resurser där de är oundgängliga, utan av ett slags rättviseskäl fördelas de så att alla lärare får ungefär samma avlastning. Vi har därför kommit till slutsatsen att det skulle vara bättre att sänka klasstorlekarna generellt i mellan- och högstadiet och sätta in de färre extralärare/speciallärare som det sedan finns råd till där de är absolut oundgängliga. Uttryckt i termer av det nuvarande statsbidragssystemet, som vi i och för sig vill ändra, innebär vår ståndpunkt att förbudet att använda forstärkningsresursen till en generell sänkning av klasstorlekarna bör upphävas. Vi anser att elever som befinner sig på ungefär samma mognads- och undervisningsnivå skall kunna läsa tillsammans i en grupp. Gruppindelningen skall självfallet omprövas kontinuerligt och kunna skilja sig från ämne till ämne. kan grupper från två eller tre klasser på samma nivå undervisas gemensamt. Skolan måste kunna kräva att föräldrar hjälper sina barn när de får problem med studierna. Självfallet varierar föräldrarnas förmåga och tid. Men i rimlig utsträckning måste hemmens medverkan kunna påräknas också som pedagogisk resurs. Det måste vara ordning och arbetsro i klassen. Eleverna måste visa hänsyn till sina kamrater och till läraren. Om läraren t. ex. avbryts under lektionens början av elever som kommer för sent och i värsta fall uppkommer diskussion om orsakerna till förseningarna har det gått så innan studierna verkligen kommer i 12 1988/89. gång, att det inte finns tid att genomföra en individualisering som vore önskvärd. har läromedelsproducenterna tagit fram olika former av hjälpmedel för att underlätta individualiseringen, alltifrån fylleriböcker till s. k. . Grundtanken är givetvis riktig. Skolan får inte sätta ett tak för elevernas ambition och förmåga. Den som snabbt klarat av baskursen skall ges chansen att gå vidare med tilläggsuppgifter. Rimligen borde datatekniken kunna spela en positiv roll här. Vi har ingen övertro på vad som kan åstadkommas med datorer, men erfarenheten visar trots allt att de flesta barn som konfronteras med datorer blir fascinerade. Om bra program utvecklas borde datorerna när de börjar finnas ute på skolorna kunna bli ett stöd i strävandena mot ökad individualisering. Vi anser att en lärare i samråd med elev, föräldrar och skolledning skall ha rätt att göra mycket långtgående anpassningar i ett individuellt studieprogram. Om en elev börjar nian och det snart står klart att han eller hon är mycket skoltrött bör mycket långtgående timplanejämkningar göras för att eleven skall finna det meningsfullt att gå till skolan. Ett stort inslag av praktik, eventuellt avlönat arbete om sådant kan hittas, bör kunna ingå. Vi återkommer senare till en del organisatoriska frågor som har med individualiseringen att göra. En grundläggande fråga är t. ex. rätten att kunna välja en helt annan skola, om föräldrarna och barnet anser att den skulle passa barnet bättre. Vi anser att införandet av en grundskoleexamen bör övervägas. En sådan skulle bli en symbol för ett synsätt som vi vill införa i , nämligen att det är nödvändigt att alla elever tillägnar sig vissa grundläggande kunskaper i den obligatoriska skolan. Att år släppa elever vidare trots att de inte lärt sig baskunskaperna är att svika eleverna. Till och med en av chefsideologerna bakom den svenska skolan, professor , riktar numera kritik på den grunden mot dagens skola. Vi återkommer till betygsfrågoma, men vi anser att det av betyget skall framgå om baskunskaperna inhämtas på ett godtagbart sätt. T. ex. kan betyget 2 ges denna innebörd, alltså ungefär motsvarande godkänt i det gamla systemet. Det betyg som ges på vårterminen i sista årskursen är ett sammanfattningsbetyg för högstadiet. Vi anser att det för avläggande av grundskoleexamen skall krävas godkända grundkunskaper i svenska och matematik och ytterligare två ämnen. Vi anser att kraven på detta sätt bör sättas relativt lågt praktiskt taget alla skall med någon ansträngning klara examen. Men den blir trots allt ett uttryck för att inte vilket resultat som helst är acceptabelt. Elever som inte klarar grundskoleexamen efter sista årskursen i skall erbjudas studiemöjligheter så att de kan klara examen innan De har rätt till undervisning i grundskola eller komvux i den utsträckning som behövs. Avlagd grundskoleexamen skall normalt vara ett krav för att få börja i gymnasiet. Tanken på att återinföra någon typ av kunskapskontroll vid slutet av den obligatoriska skolan tycks f. n. vara något av internationell trend. För oss är grundskoleexamen ett naturligt komplement till den större lokala friheten. Om de nationella utbildningsmålen skall hävdas också i ett mycket decentraliserat system är någon typ av kunskapskontroll naturlig. 4.5 Extra undervisning och självstudier Vi anser att tillgången till extra undervisning (stödundervisning) bör bli större. Vi anser nämligen att extra undervisning är en av de åtgärder som ofta skall tillgripas för att anpassa skolan till individen. Extra undervisning skall kunna bedrivas på håltimmar, efter skolan, eller under lov. Extra undervisning skall utnyttjas när 1) en elev kommit efter eller har stora svårigheter, 2) en elev vill byta från allmän till särskild kurs under terminen, 3) en elev inte har läst ett kursalternativ eller ämne som behövs för de vidare studier han/hon önskar bedriva. Vi anser också att självstudier på fritid skall uppmuntras. Det skall vara tillåtet att genom skriftligt och/eller muntligt prov visa att man inhämtat en kurs och få den betygsatt. Läxor är ett självklart inslag i studierna eftersom de lär eleverna arbeta självständigt och planera sitt arbete. Det vöre också önskvärt om skolan kunde ställa upp med läxhjälp efter skoldagen. Föräldrarnas förutsättningar att hjälpa framfor allt högstadieelever med hemuppgifterna varierar. Läxjour i ett klassrum eller per telefon skulle vara till stor hjälp både för elever och föräldrar. 4.6 Våga prioritera stofTet! Vi har betonat vikten av baskunskaper. Det är ett uttryck för en prioritering. Det är som det står i Lgr 80: Mängden av fakta är oändlig. Man måste göra ett urval. Det är viktigt att de elever som inte hinner lära sig hela eller huvuddelen av kursen lär sig just de viktigaste, baskunskaperna. Antalet ämnen har utökats, liksom det stoff som skall gås igenom i varje ämne. Till detta kommer sådant som yrkesorientering, trafikkunskap, fluorsköljning, politisk information etc. Det talas allt oftare om stoffträngsel i skolan. Många lärare påminner om att eleverna i dagens skola får så mycket information via andra kanaler, t. ex. TV, att det skulle vara möjligt att begränsa stoffmängden som skall gås igenom i skolan. Varje ämne och moment kan var för sig försvaras med relevanta argument och verka mycket angelägna. Det finns också ständigt tryck från olika håll att ytterligare moment och ämnen borde komma in. Vi tror att det är nödvändigt att minska stoffträngseln genom att hårdare prioritera mellan ämnen och moment. Till att börja med måste alla de kringaktiviteter av sådant slag som vi nämnde om ovan koncentreras till ett givet tillfälle utanför andra lektioner. Vi är för övrigt inte beredda att nu ta ställning till exakt vilka förändringar av timplanerna som borde göras. Detta måste ske i en ordentlig översyn. Vi förutställer att SÖ:s översynsuppdrag resulterar i ett fylligt underlag för dessa bedömningar. Svenska och matematik sägs av många vara de ämnen som skulle behöva förstärkning . Vi anser att eleverna efter en gemensam baskurs som ger en referensram och en metod för att lära mer skall ha möjlighet att fördjupa sig inom olika moment i ett ämne. Det innebär att djupa kunskaper om några delar av t. ex. den svenska historien sätts före mer ytliga men kanske bredare kunskaper som å andra sidan snabbt glöms bort. är det andra ändamål än själva undervisningen som fått huvuddelen av resurstillskottet till skolan. Det har gällt funktioner som i högre grad eller mindre grad stöder undervisningen: studier och yrkesorientering, administrativ personal, större lokalytor per elev, rastvärdinnor etc. Allt detta går givetvis att motivera, men bör själva undervisningen ges prioritet. En förlängning av skolplikten genom införande av skolstart skulle få till effekt att det totalt blir mer tid för undervisning i . Det skulle både kunna minska stoffträngseln och ge mer tid för inlärning av baskunskaper. En tidigarelagd skolstart har även andra aspekter. En sänkt skolstartålder skulle innebära en anpassning till internationella förhållanden. 1 de flesta utvecklade länder inträder skolplikten då barnen är fem eller . Det är endast de nordiska länderna utom och ett fåtal andra länder som låter barnen börja det kalenderår då de fyller . Förutsättningar skapas för en mjukare övergång från förskola till skola. Skolstart från innebär inte att den pedagogik och det kunskapsstoff som ges i första klass skall gälla även för sexåringarna. En tidigarelagd skolstart skall i stället innebära en blandning av förskolans och skolans pedagogik, där sexåringarna förutom att lära sig grunderna i att läsa-räknaskriva på ett mjukt sätt kan komma in i skolarbetet. De problem som finns vid övergången mellan förskola och skola borde kunna minskas om man på detta sätt mjukare än slussas in i skolan. Om barnen börjar skolan kan man bättre utnyttja den kreativitet och nyfikenhet som barnen har i denna ålder. En tidigarelagd skolstart har föreslagits av många andra. Men ofta menar dessa att skolpliktens längd skall bibehållas. Vi tror att det skulle föra med sig betydande nackdelar och de fördelar med en tidigare skolstart som vi har berört ovan skulle inte kunna utnyttjas. Ungdomar skulle sluta skolan vilket innebär . För det fåtal elever som inte fortsätter gymnasieskolan skulle det vara olyckligt att komma ut på arbetsmarknaden vid så tidig ålder. Om den tidigare skolstarten inte innebär en förlängning av skolplikten måste det första skolåret för sexåringarna vara identiskt med det för dagens sjuåringar. Därmed skulle man förlora den mjukstart som nämndes ovan som en av fördelarna med start . Vid ett införande av tidigare skolstart anser vi att sexåringarna organisatoriskt skall tillhöra skolan och inte förskolan. Det innebär att lågstadielärarna skall ha ansvar för sexåringarnas undervisning. Den överkapacitet som uppstår inom förskolan skall i första hand utnyttjas för att åstadkomma full behovstäckning inom barnomsorgen. Bytet av nuvarande förskoleår för sexåringar mot ett motsvarande lågstadieår kan göras utan någon kostnad. Stat och kommun har kostnader för sexåringars förskola. Genom att alla erbjuds deltidsförskola, och många finns på daghem och hos dagmammor. Vi menar att man kan ersätta statsbidraget till förskolan för sexåringar med ett statsbidrag för en inledande årskurs på lågstadiet. De kommunala kostnaderna för sexåringarnas förskola omvandlas till kommunala skolkostnader samt tillsyn efter skolans slut för dem vilkas föräldrar önskar det. Sedan vi från sida gjorde lärobokseländet till en viktig rikspolitisk fråga har alla partier skyndat sig att framhålla att de också vill arbeta för att eleverna får bra läroböcker som de också får behålla. Det är ett välkommet stöd i en viktig fråga. Visst kan eleverna få egna läroböcker pekade på de fakta och lösningar som sedan återkommit i de flesta inlägg i ämnet. Det gäller även regeringens resonemang och förslag i proposition 4, som vi alltså i de väsentligaste delarna stöder. Med de markeringar som därmed görs från statsmakternas sida och under inverkan av den roll frågan spelat i den allmänna debatten, är det av flera tecken att döma så att kommunerna satsar mer på läromedel. Utvecklingen får visa om det är en välgrundad bedömning. Även om lärobokskostnaderna är en mycket liten del av den totala skolkostnaden är det självfallet så att skolsystemets totala resurstillgång påverkar läroboksstandarden. Om regeringen fortsätter den övervältring av kostnader på kommunerna för skolväsendet som pågått minskar naturligtvis kommunernas möjligheter att ge sina elever bra läroböcker. På det sättet fins det ett indirekt samband mellan den besparing på lärarlönerna som regeringen föreslagit och t. ex. läroboksstandarden. Med andra ord är det svårt att begära att kommunerna skall förbättra läroboksstandarden som de tvingas överta en rad andra kostnader för att staten skär ner sitt engagemang i skolan. 5 Skola för individen om skolans organisation 5.1 Mindre klasser på mellan- och högstadiet Kravet på mindre klasser i skolan förs ofta fram som en åtgärd som skulle göra undervisningen mer anpassad till varje elev. är det tillåtet att inrätta klasser med högst 25 elever i lågstadiet och 30 elever i mellan- och högstadiet. Det faktiska antalet elever i varje klass är ofta mindre, men varierar över landet. I storstadsområdena är klasserna ofta större än vad de är på mindre orter. Dessutom använder många kommuner den s. k. förstärkningsresursen, dvs. den del av statsbidraget som är avsett för bl. a. specialundervisning till att minska klasserna, trots att detta inte är helt förenligt med de regler som gäller för denna del av statsbidraget. Delningstalet, dvs. högsta tillåtna antal elever i en klass, säger heller ingenting om hur många vuxna som finns tillgängliga i varje klass. Förutom läraren finns det en rad övriga personalkategorier i skolan, både sådana som arbetar med undervisning, som speciallärare och hemspråkslärare och personal som har elevvård som sin sysselsättning t. ex. kuratorer och psykologer. I stället för att minska klassernas storlek har man prioriterat att knyta andra personalgrupper till skolan. Antalet vuxna per klass har därmed ökat trots att klasstorleken förblivit i stort sett densamma. Som vi redan nämnt i inledningen till denna motion finns nu nästan nio lärare på 100 grundskoleelever. Till dem kommer nästan lika många andra vuxna, som inte är lärare. De som förordar en minskning av antalet barn per klass menar att undervisningen då kan individualiseras genom att läraren får tid att ägna varje elev mer tid. Många pekar också på de olägenheter som förändringen av det högsta antalet elever i klasserna mellan årskurs 3 och 4 medför för eleverna. Klasser som har fungerat måste splittras upp och barnen delas upp på andra klasser. Vi anser att det finns starka skäl för att införa ett system med lika stora klasser under hela . Det innebär att högst 25 elever skulle gälla under alla tre stadierna och man skulle slippa den olyckliga förändringen mellan årskurs 3 och 4. På högstadium finns vissa möjligheter för eleverna att välja ämnen (tyska eller franska), nivåer (allmän eller särskild kurs) och fördjupning (temastudier). I matematik och engelska kan eleverna välja mellan s. k. särskild och allmän kurs. är avsatta för s. k. tillvalsämne. Kurser i tyska och franska måste erbjudas alla, men tillvalet kan också vara ett annat främmande språk eller fördjupning inom två eller flera moment inom andra ämnen. Utbudet av tillvalsämnen samt kursplanen avgörs lokalt. Kurserna får enligt läroplanen inte utformas så att de är parallell- eller övningskurser till obligatoriska ämnen. Anledningen är att detta skulle kunna leda till nivågruppering i matematik och engelska. varje läsår finns möjlighet till tillval. Dessutom finns valmöjligheter inom ämnet fria aktiviteter fr. o. m. mellanstadiet. Enligt läroplanen skall också eleverna medverka i urvalet av stoff inom övriga ämnen (Lgr 80 s 30). Här handlar det dock om att välja en kurs som hela klassen skall gå igenom. Det enskilda valet för varje elev kommer t. ex. in i den tid som är avsedd för temastudier. Vi vill på olika sätt sträva efter att öka valmöjligheterna i den svenska . Ett ytterligare sätt att öka valfriheten är att eleverna i en sammanhållen klass, efter genomgången baskurs, skall kunna fördjupa sig inom olika moment i ett ämne. Innan vi går in på hur detta skall göras möjligt vill vi beröra olika aspekter på frågan om ökade valmöjligheter. Många menar att valmöjligheterna framför allt på högstadium borde öka genom att linjer återinfördes och att de elever som inte är motiverade för teoretiska studier redan på detta stadium skall kunna välja mer praktiskt inriktade kurser. Kritikerna ser dock uppenbara faror förknippade med en sådan utveckling. De menar att eleverna inte väljer efter intresse: att elevernas val i hög grad följer deras sociala bakgrund. Inom det sammanhållna högstadiet tillämpades just sådana linjer. Valen till dessa följde i mycket omfattande utsträckning elevernas bakgrund. Man kan i gymnasieskolan se tydliga samband mellan föräldrarnas utbildningsbakgrund och elevernas val. Enkelt uttryckt kan man säga att barn till högutbildade går till de treåriga studieförberedande linjerna, barn till lågutbildade väljer yrkesinriktade utbildningar. ser vi många fördelar med ökade inslag av val under . Alla är inte stöpta i samma form. Intresseinriktningar måste tillåtas ge utslag. Man lär sig mer och bättre om man är intresserad av ämnet eller området. Även om många val är socialt styrda sker naturligtvis ofta också inriktning vad gäller ämne och nivå utifrån rent personliga intressen och förutsättningar. Vi ser det som ett mål att öka valfriheten i skolan, både genom att välja skola och genom att i större utsträckning än kunna välja ämnen och ämnesområden efter intresseinriktning. Parallellt med en sådan utveckling är det nödvändigt att skapa förutsättningar för att alla barn verkligen väljer efter personliga föutsättningar. Detta blir en av skolans största utmaningar. 1 regeringens skolproposition , som ännu inte slutbehandlats av , föreslogs en ny princip för betygsättningen i allmän och särskild kurs. Den skulle innebära att eleverna utgjorde en gemensam referensgrupp, oavsett vilken kurs de läste. Konkret skulle det innebära att en elev som valt allmän kurs praktiskt taget aldrig kan få högre betyg än 3. Vi motsatte oss i vår motion bestämt detta förslag, som vi tolkar som ett försök att bakvägen avskaffa systemet med allmän och särskild kurs. Knappast någon kommer att välja allmän kurs om det är omöjligt att få ett bra betyg på den kursen. Vi har med tillfredsställelse noterat att socialdemokraterna i inte utan vidare varit beredda att acceptera detta regeringsförslag. I det utskottsbetänkande som justerats i utbildningsutskottet föreslås