mot · GC02Fi501 · 1989-01-11 00:00:00 — presenterade tillsammans med och moderata samlingspartiet ett gemensamt förslag om ägandespridning genom försäljning av statlig verksamhet. Där presenterades ett ambitiöst program om utförsäljning av statliga företag. I en första försäljningsomgång är bl.a. följande företag aktuella: , PKbanken, , Ncb och Domänföretagen. Det finns av flera skäl anledning att rikta kritik mot den aktieemission som gjordes av 1987. Dels var den för liten, dels gynnades etablerade intressen vilket motverkade önskemålet om ägandespridning. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om statliga företag. Myndighetsutövning bör normalt inte ske i bolagsform. All myndighetsutövning bör organisatoriskt skiljas från affärsverksamhet som är utsatt för konkurrens. Det undanröjer misstankar om att myndigheten inte är opartisk när den gör bedömningar och jämförelser mellan de egna produkterna och enskilda konkurrenters. Det tvingar också fram en boskillnad vid redovisning av myndighetsutövningens respektive affärsverksamhetens inkomster och utgifter. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om näringspolitik. Offentliga verk och bolag som har en monopolställning bör inte kunna ägna sig åt konkurrerande affärsverksamhet på ett sätt som gör att vinster från monopolområdet kan subventionera den konkurrensutsatta verksamheten. En lösning kan vara att helt enkelt upphäva monopolställningen, vilket t.ex. är lämpligt i fallet . En annan lösning är att begränsa monopolföretagens möjligheter att bedriva affärsverksamhet utöver monopolområdet. Andra monopol och särställningar som bör ses över är bl.a. postgirots monopol på statliga betalningar, arbetsförmedlingsmonopolet och provningsmonopolen, t.ex. . Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om näringspolitik. Kontrollera affärsverksamhetens effektivitet bättre Kontrollen av den offentliga affärsverksamhetens effektivitet bör stärkas. Om skattesubventioner i enskilda fall blir nödvändiga av exempelvis regionala skäl, måste detta klart redovisas. måste det finnas med en bedömning av huruvida subventionerna kan ha negativa effekter på konkurrerande företag, utgöra handelshinder eller på annat sätt snedvrida konkurrensen i den berörda branschen. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om näringspolitik. Inga privilegier för "allmännyttan får inte ges en mer förmånlig behandling än privatägda fastigheter då det gäller t.ex. statliga lån, räntebidrag och beskattning. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om bostadspolitik. Alla tillfällen till anbudsupphandling bör utnyttjas för transporter, städning, fastighetsskötsel, matlagning o.s. v. är egen regi bäst men upphandling bör alltid prövas. För statliga sektorn finns strikta regler för upphandling som skall garantera affärsmässighet och opartiskhet. I princip bör samma krav också ställas på valet mellan egen regi och entreprenad. Den kommunala upphandlingen bör liksom den statliga regleras i lag. Ofta görs över huvud taget inga överväganden om entreprenad, trots att detta skulle vara fullt möjligt. I en del fall görs sådana överväganden men på felaktiga grunder, t.ex. därför att vissa fasta kostnader för egen regi glöms bort. Ett sätt att skapa bättre förhållanden är att organisatoriskt klart skilja på upphandlande och producerande funktioner. Det är också viktigt från skatte- och konkurrenssynpunkt att den offentliga egenregiverksamheten ges en enhetlig redovisningsform som tydligt visar de faktiska kostnaderna. De offentliganställdas fackliga organisationer försöker ibland använda MBL för att stoppa privata entreprenörer, trots att någon facklig vetorätt inte finns annat än i mycket speciella fall. Därför bör denna lagstiftning ändras så att denna felaktiga lagtillämpning omöjliggörs. Reglerna för moms skall utformas så att de inte påverkar valet mellan egen regi och entreprenad. Dagens regler kan slå olika, ibland gynnas entreprenader men ofta är det verksamhet i egen regi som får en förmånligare skattemässig behandling. En annan snedvridning är att offentligt ägda företag som t.ex. Kommundata är momsbefriade vid kommuners köp av datatjänster, varför andra dataföretag diskrimineras. Vad som har sagts i detta avsnitt bör ge regeringen tillkänna. Begränsa den nya affärsverksamheten har ett stigande intresse visats från stat och kommun att ge sig in i affärsverksamhet. säljer spårvägskunnande till , kommun äger ett måleri som målar en postterminal i , driver ett konsultbolag, skolor och högskolor satsar hårt på uppdragsutbildning etc. En pådrivande faktor har varit att statliga och kommunala förvaltningar i besparingstider velat skaffa sig nya inkomstkällor. I vissa fall har speciallagar skrivits, t.ex. om turism, tjänsteexport och uppdragsutbildning. Men i flera fall är dessa verksamheter juridiskt tveksamma. Att en kommun målar hus åt staten i en kommun bort strider uppenbarligen både mot kommunallagens anda och bokstav. Om ett offentligt organ får rätt att sälja överkapacitet är det sällan en Mot. konkurrens på lika villkor. Det har ofta haft möjlighet att finansiera en rad Fi501 kostnader med skattemedel som den privata konkurrenten måste ta ut i priset. Även om priset sätts korrekt kvarstår det faktum att den privata verksamheten innebär en affärsrisk som normalt inte finns i den offentliga. Om en offentlig affärsverksamhet går med förlust får skattebetalarna stå för förlusterna medan en privat företagare måste kalkylera med något större marginal för att kompensera den större affärsrisken. Detta är än så länge ett marginellt problem ur den privata företagsamhetens synvinkel. Men om den nuvarande tendensen förstärks kommer problemet att bli stort. Det finns därför anledning att se över hela detta område. Vad som har sagts i detta avsnitt bör ge regeringen tillkänna. Utveckla en inre marknad Genom att använda sig av interndebitering kan effektiviteten i en organisation förbättras. Då blir det naturligare att hushålla med resurserna och att fundera på alternativa sätt att lösa en uppgift. Anbudsförfarande och prissättning bör också användas mellan offentliga förvaltningar i större utsträckning än . Regler som hindrar motiverade resursöverföringar mellan offentliga organ måste avskaffas, t.ex. överföring av pengar från sjukkassan till sjukvården i syfte att bygga ut operationskapaciteten. Detta är omöjligt trots att det skulle minska behovet av att betala ut sjukpenning till dem som köar för operation. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om sjukvård. Satsa på mål, mått och kontroll Ett sätt att öka effektiviteten är att övergå från regelstyrning till målstyrning. Detta fordrar tydliga mål, bra verksamhetsmått och goda jämförelsemöjligheter. Det enklaste sättet att åstadkomma målstyrning är att tillåta konkurrens. Att vinna konsumenternas gunst blir då målet för verksamheten. Om konkurrens inte anses möjlig eller önskvärd får man arbeta med nyckeltal, jämförelser över tiden, jämförelser mellan olika inhemska producenter eller internationella jämförelser. Olika undersökningar har visat att det finns betydande kostnadsskillnader mellan olika offentliga producenter. Genom att systematiskt presentera jämförelser och analysera skillnader i effektivitet kan stora vinster göras. Dåliga producenter kan lära av dem som är bättre. Alla stimuleras till högre effektivitet och resurser kan styras dit de gör störst nytta. Det finns naturligtvis svårigheter med att utveckla en effektiv målstyrning. En sådan styrning fordrar goda instrument för utvärdering, uppföljning och kontroll. De anställda måste kunna sätta in sitt arbete i förhållande till målen och politiker måste vara beredda att dra konsekvenser om målen inte uppnås. Om det inte går att hitta vettiga mått för att utvärdera måluppfyllelsen är det ofta bäst att överlåta åt medborgarna att välja mellan olika alternativ. Studera de enskilda alternativen Mycket talar för att enskilda alternativ ofta är effektivare än offentliga. Våra kunskaper om detta är emellertid otillräckliga. Det saknas omfattande och systematiska kartläggningar av de enskilda alternativen och jämförelser mellan privata och offentliga producenter. Mer statistik och forskning behövs. Sådana undersökningar skulle också kunna stimulera utvecklingen av bättre mätmetoder. Detta skulle kunna underlätta det politiska beslutsfattandet, oavsett om en verksamhet bedrivs i egen regi eller upphandlas på entreprenad. Vad som har sagts i detta avsnitt bör ge regeringen tillkänna. Släpp personalen loss! Vad som sägs under denna rubrik bör ge regeringen tillkänna. Ett övergripande mål för den offentliga löne- och personalpolitiken är att underlätta rekrytering och utveckling av bra arbetskraft. Den offentliga sektorn måste kunna erbjuda konkurrenskraftiga arbetsvillkor i förhållande till den privata sektorn. Detta kan kosta en del. Men man bör komma ihåg att en otillräckligt kvalificerad personal och en hög personalomsättning ofta innebär höga kostnader i onödan. Inom den offentliga sektorn måste det finnas en tillräcklig flexibilitet för att komma tillrätta med bl.a. regionala obalanser. Det råder t.ex. större brist på poliser i storstäder och på läkare i glesbygder. Villkoren måste kunna förbättras mer där bristerna är störst. Den offentliga sektorn behöver ett mer flexibelt lönesystem för att klara denna uppgift. Men det räcker inte med att reformera lönesystemet, man måste även lära sig att hantera det på ett bra sätt. Det finns dåliga exempel, t.ex. att en anställd måste kunna dokumentera att han har anbud från annat håll för att få marknadslönetillägg. Skapa bättre osynliga kontrakt Den offentliga sektorns attraktivitet på arbetsmarknaden är bara delvis en fråga om löner och andra direkt mätbara anställningsvillkor. Även det osynliga kontraktet, d.v.s. den anställdes befogenheter, ansvar, relationer till chefer etc, har betydelse. Detta visas bl.a. av det faktum att enskilda arbetsgivare inom den sociala sektorn ofta har lättare att rekrytera personal än den offentliga, trots att de inte erbjuder bättre formella anställningsvillkor. Till det osynliga kontraktet hör också svårgripbara faktorer som yrkesstolthet, status, företagskultur o.s.v. känner sig många offentliganställda pressade av krav och kritik. Mycket av statusen i yrket har försvunnit. De känner att de inte kan utveckla sin yrkesstolthet. Politiker, chefer och andra anställda måste bättre kunna ta fasta på och utveckla det unika i den offentliga sektorns tradition och möjligheter, det som gör att de anställda kan känna stolthet över sitt arbete. 1988/89 Fi501 Stordriftsfördelarna i servicesektorn är ofta små som den offentliga sektorns enheter är stora. En decentralisering och delegering är därför angelägen. Här finns mycket att lära av de enskilda alternativen, som ofta är uppbyggda av en entreprenör och drivs i liten skala. Det bör skapas fler och mindre resultatenheter med ett klart ansvarsområde och göras bättre kopplingar mellan ansvar och beslutsbefogenheter. Den enskilde måste kunna styra och planera sitt eget arbete. De som har direktkontakt med kunderna måste ges kompetens och befogenheter att anpassa servicen och ge snabba besked. De olika enheterna måste själva i högre grad kunna besluta om organisation, arbetsordningar etc. Det är underligt att många myndigheter som har befogenheter att reglera utomståendes verksamheter inte anses ha kompetens att bestämma om sin egen interna organisation. Budgeten får inte förhindra en effektiv verksamhet. Det måste vara möjligt att disponera åtminstone en del av ett överskott för att förbättra verksamheten och att flytta anslag mellan olika år. Uppmuntra kreativitet och experiment Lärare, sjuksköterskor, hemvårdare, byrådirektörer och andra offentliganställda måste få möjligheter att pröva egna idéer till att förbättra verksamheten. Många verksamheter utvecklas bäst om anställda kan förenas kring en speciell idé, t.ex. en viss pedagogisk metod eller vårdideologi. Sannolikt fungerar verksamhetsidén bäst om anställda och konsumenter har sökt sig till skolan, vårdhemmet e dyl just därför att de tror på idén. Möjlighet till idébildning och profilering förutsätter därför att man lokalt kan skapa flexibla lösningar av organisation, personalrekrytering o.dyl. Hjälp de anställda att starta eget Alla människor kommer inte bäst till sin rätt som anställda utan kan utvecklas mer som entreprenörer. Säkert finns tusentals offentliganställda som har lysande entreprenörstalanger. De har varit instängda i den offentliga sektorn. De offentliga arbetsgivarna har ett ansvar för att stimulera dem som vill starta eget: hjälpa till i starten, vara generösa med tjänstledigheter etc. I vissa fall kan det vara lämpligt att de anställda får överta en verksamhet och driva den vidare i egen regi. Alla anställda skall ges goda möjligheter att utvecklas och göra karriär. Det är inte minst viktigt att det skapas utvecklingsmöjligheter också vid sidan av att bli chef. Alla passar inte som chefer, men skulle ändå kunna ge mer om de successivt fick mer kvalificerade uppgifter och bättre anställningsvillkor. Det måste finnas goda möjligheter till vidareutbildning, specialisering, arbetsbyte och pryo. Tillgång till kvalificerad arbetsledning, rådgivning o.s.v. bör finnas. Befordringsgångar, lönesättning, arbetsordningar etc måste bli mindre Mot. Personliga kvalifikationer måste betyda mer än tjänsteår och formell Fi501 Det är t.ex. orimligt att en undersköterska som råkar ha en biträdestjänst inte får undersköterskas befogenheter. Det är också oacceptabelt att det meritvärde en lärares tjänsteår har minskas kraftigt om den sökta tjänsten ligger i en annan kommun än den som läraren har arbetat i. Den offentliga sektorn måste bli bättre på att använda belöningar till de anställda, såväl individuella som kollektiva. Om man gör besparingar på en arbetsplats måste de anställda kunna få behålla en del av vinsten för t.ex. personlig utveckling eller för att förbättra verksamheten. Även resultatlöner, resultatbonus etc bör bli vanligare. Belöningssystemen skall vara öppna och kända. Arbetsgivaren bör diskutera de principer och värderingar belöningarna bygger på med de anställda och deras fackliga organisationer. Annars finns risken att belöningarna uppfattas som fjäsktillägg. Arbetsplatsen måste kunna disponera vissa trivselpengar för personalsociala insatser. Det är dumt att snåla på detta eftersom det oftast ger relativt litet pengar men mycket mindre trivsel. Det måste också bli mer lönsamt för den enskilde att göra karriär. De offentliga löneplanerna har blivit för sammanpressade, vilket t.ex. har medfört att det knappast lönar sig för en undersköterska att utbilda sig till sjuksköterska. Den viktigaste reformen i svensk ekonomi för att stimulera till extrainsatser är att kraftigt sänka marginalskatterna. Denna reform har naturligtvis också positiva effekter inom den offentliga sektorn. Det behövs snabba insatser för att återskapa yrkesglädje och självförtroende hos lärarkår. Det är dags att återupprätta litet av det gamla folkskolläraridealet: entusiastiska folkbildare som känner engagemang och ansvar för att fostra det växande släktet och som möter förtroende, uppskattning och intresse från sin omgivning. I ett centralt perspektiv kan det säkert te sig rationellt och meningsfullt med mallar, planer och detaljerade instruktioner om hur undervisningen skall läggas upp. Men i den enskilde lärarens eller skolledarens perspektiv kan denna pappersmängd i stället bli en byråkratisk snårskog som dödar fantasi och arbetsglädje. Vi måste släppa lärarna loss och ge dem vidgat ansvar och ökad frihet. Det är viktigt att ambitiösa lärare får tillfälle till karriär utan att behöva lämna sin pedagogiska uppgift. Det kan ske t.ex. genom inrättande av fler lektorstjänster, lönetillägg för extra undervisningsinsatser och återinförande av tjänster som huvudlärare och institutionsföreståndare. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om skolan. Låt chef en få leda Mot. Den offentliga sektorn måste kunna erbjuda sådana villkor att lämpliga chefer kan rekryteras. Det måste också gå att ersätta en chef som visar sig olämplig, t.ex. genom att erbjuda alternativa, kvalificerade befattningar. En person som misslyckas som chef kan vara utmärkt på annat. Det kan också handla om att ha anställningskontrakt med generösa avgångsvederlag. Cheferna måste ha större befogenheter i organisations- och personalfrågor. Detta betyder inte att chefen enväldigt skall fatta alla beslut men det skall finnas ett tydligt samband mellan ansvar och befogenheter. Den som leder en verksamhet skall ha ansvar för personal, lokaler, organisation, ekonomi o.s.v. Det är nödvändigt att arbetsledar- och chefsutbildningen utvecklas. Det är inte självklart att den främste fackmannen också är den mest lämplige som chef. Även andra än lärare skall kunna bli skolledare. Även andra än läkare skall kunna bli chefer i sjukvården. De tankar som finns inom att lagstifta om att en läkare skall vara chef inom alla enheter som bedriver diagnos, vård och behandling bör avvisas. På t.ex. sjukhem och i hemsjukvården där det först och främst gäller omvårdnad kan det ofta vara lämpligare att en sjuksköterska åläggs ledningsansvaret. För att de offentliga verksamheterna skall kunna nå sina mål, fordras ett gott samarbete och ett ömsesidigt förtroende mellan politiker, personal och fack. Politiker bör lyssna på facket i frågor som påverkar de anställdas arbetsvillkor. Men de fackliga organisationerna varken har eller bör få någon vetorätt mot politiska beslut. De fackliga representanternas närvarorätt på kommunala nämndsammanträden bör avskaffas eftersom det ger offentliganställda en form av dubbelrepresentation. Det är politikerna som är ytterst ansvariga för den offentliga verksamheten. Det går inte att skylla på facket eller på MBL utan politiker måste ta ansvaret och fatta de beslut som man finner lämpliga. Politikernas främsta lojalitet bör alltid vara mot medborgarna, och det är deras behov av en bra service till rimliga kostnader som måste sättas i främsta rummet, inte en viss organisationsform för produktionen. De offentliganställda skall ha strejkrätt och avtalsfrihet. Men om de offentliganställdas organisationer vägrar att sluta avtal som möjliggör en effektiv verksamhet, måste politikerna ta konsekvenserna av detta och överväga andra organisationsformer. På samma sätt som de privatanställda kan drabbas negativt av orimliga avtal, måste de offentliganställda kunna räkna med det. Självfallet får inte heller interna fackliga revirgränser förhindra att en verksamhet organiseras om, att huvudmannaskapet ändras e dyl. Politikerna skall inte försöka bedriva något dubbelkommando med chefstjänstemännen. De skall i första hand påverka i övergripande och långsiktiga frågor. De allra flesta chefer vill göra ett så bra arbete som möjligt utifrån de politiska mål som finns för verksamheten. Men tjänstemän har ofta också andra perspektiv och drivkrafter än politikerna. De är sektorsföreträdare snarare än allmänföreträdare. De kan känna trycket från den egna organisationen starkare än frän medborgarna. De tycker att det är roligare att expandera än att göra nedskärningar; enklare att bevara än förändra. Byråkrater tror ofta mer på byråkrati än på marknader. Ju mer en producent är utsatt för konkurrens, desto större är möjligheterna att ge tjänstemännen relativt stor frihet. Den politiska styrningen ersätts då av marknadstrycket. Men där detta inte är möjligt och där det inte heller är så enkelt att fastställa klara mål och mått, där måste den politiska styrningen vara starkare. Det finns givetvis också en risk att politiker blir alltför specialiserade och börjar se sig som företrädare för en viss förvaltning eller myndighet. Det är från denna synpunkt ofta en fördel att upphandla tjänster i stället för att driva verksamheter i egen regi. Politiker får då inte dubbla lojaliteter till konsumenter och producenter utan blir lättare renodlade konsumentföreträdare. De behöver inte fundera så mycket på personella och organisatoriska frågor utan kan helt koncentrera sig på kostnads- och resultatjämförelser mellan olika producenter. Ge politiker information och resurser Nyckeln till en effektiv politisk styrning ligger ofta i ett snabbt och säkert informationsflöde. Det är inte mängden information som är avgörande. Det viktiga är att kunna få rätt information i rätt tid - även sådan information som är obekväm för de ledande tjänstemännen. För att politiker effektivt skall kunna utöva sin funktion fordras också att de har tillgång till ordentliga utredningsresurser, tillräckligt med tid att sätta sig in i frågor, bra praktiska arbetsvillkor och möjligheter att genom utbildning, studieresor, pryo etc sätta sig in i olika ämnesområden. Ersättningen för politiska uppdrag måste vara tillräcklig för att locka människor från alla delar av samhället. Låt riksdag och regering koncentrera sig på det viktiga Det är långt ifrån säkert att den politiska styrningen ökar genom komplicerade och detaljerade regelsystem. Ofta är det ju komplexiteten i olika regelsystem, omfattningen av den politiska sfären etc som gör att politiker känner vanmakt, inte vet hur de skall styra och inte vet vilka konsekvenser deras beslut får. fattar en rad detaljbeslut utan att det innebär någon egentlig maktutövning. Regeringen är överhopad av förvaltningsärenden 1988/89 Fi501 utan principiell betydelse. Statsråd tvingas ofta syssla med frågor som andra- Mot. tjänstemän, journalister, påtryckare - har bestämt att de skall ta ställning Fi501 Därmed kommer kortsiktiga problem att dominera över långsiktiga, konkreta frågor över mer svårgripbara, frågor med klara intressekonflikter över mer övergripande problem. Tiden räcker inte till för de frågor som ett statsråd eller en riksdagsledamot borde ägna sig åt för att kunna genomföra en medveten politisk förändring. Regering och riksdag måste få mer tid för övergripande, strategiska frågor. ställning som offentligt forum för diskussion och kontroll måste stärkas. Ett viktigt steg är att , efter åratal av liberalt opinionsarbete, äntligen har börjat med offentliga utskottsutfrågningar. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om folkstyret. Ge kommunerna större frihet Den statliga regleringen av kommuner och landsting måste minska. Det gäller inte minst statsbidragen där olika specialdestinerade bidrag bör slås ihop till större poster. Enbart skolan omfattas av ett 20-tal olika bidragskriterier. Detta skapar omfattande administration, bristande flexibilitet samt hämmar effektiviteten och förnyelseförmågan. Ett viktigt inslag för att vitalisera den kommunala sektorn är naturligtvis att öka kommuninvånarnas möjligheter att påverka politiken. Några viktiga reformer är: - Möjligheter för kommuner att införa direktvalda kommundetsfullmäktige - Skilda valdagar för riksdagsval och kommunala val - Inrättande av en kommunombudsman (JO) motsvarande landstingens förtroendenämnder, dit medborgarna kan vända sig med frågor och klagomål - Ökat inslag av personval - En mer positiv attityd från regeringen vad gäller kommundelningar - Förenklingar för kommuner som vill anordna lokala folkomröstningar. Detta behandlas ytterligare i en särskild motion om demokrati. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om äldres och handikappades rätt att välja service,1] 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om starkare konsumentinflytande i offentlig sektor, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om ökad anbudsupphandling, [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om mervärdeskatteregler vid entreprenader,2] 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i Mot. motionen anförts om behovet av en översyn av de problem som är Fi501 förknippade med att offentliga organ också driver kommersiell verksamhet,