mot · GC02Sf502 · 1989-01-16 00:00:00 — av m.fl. (fp) Generösare invandrar- och flyktingpolitik En rad av världens grymmaste och till synes mest svårlösliga konflikter började närma sig en fredlig upplösning. Därmed skapades hopp om att en stor del av världens flyktingar skulle kunna återvända till sina hem: Miljontals afghaner från och , hundratusentals namibier från och , hundratusentals iranier och irakier från olika länder i och tiotusentals saharier från den algeriska öknen kan kanske snart få komma hem. Folkomröstningen i som tände hoppet om en demokratisk utveckling, de små men kanske betydelsefulla stegen i riktning mot en dialog mellan parterna i och fredsprocessen i är andra händelser som på kan göra det möjligt för stora grupper flyktingar att återvända hem. De framgångar som kan noteras för fredssträvandena kan också ge minskade flyktingproblem. Men det sker inte omgående. Än har kriget inte upphört i . Än har inget fredsavtal undertecknats mellan och . Än pågår repressionen i . ökar förtrycket i många andra länder. På många håll kommer den politiska oron att bestå eller fördjupas, och oppositionella att förföljas. Det betyder att människor kommer att berövas sin frihet av politiska, etniska eller religiösa skäl. Det betyder att tortyr kommer att tillgripas mot såväl vuxna som barn. Vi kan vara förvissade om att brott mot de mänskliga rättigheterna kommer att begås både av regeringar och av väpnade grupper som krigar mot varandra, eller för krig mot värnlösa enskilda i områden där den lagliga regeringen inte kan ge något skydd. Flyktingar skapas när mänskliga rättigheter förtrycks. Den insikten är en för förståelsen av världens flyktingproblem. Därför är en generös flyktingpolitik en oumbärlig del av globala arbete för de mänskliga rättigheterna. Ofta är dessutom de som tvingas fly och söka asyl i ett främmande land just de människor som mest intensivt sökt bekämpa brotten mot de mänskliga rättigheterna. är ett av de få länder som förmår och förväntas gå i spetsen för en mer human och generös behandling av flyktingar och asylsökande. Regeringens och invandrarverkets främsta uppgift på detta område är att vara försvarare av en generös flyktingpolitik, både i internationella sammanhang och i . 1988 går till historien som det år då kommuninvånarna i röstade nej 1* 1988189.3 sami. till 15 flyktingar, men också som det år då Sjöboism blev ett skällsord. Den starka folkopinionen för flyktingarnas sak fick allt mer stöd, och undersökningar visade återigen på svenskarnas trots alla farhågor stigande tolerans mot invandrare. Fler kommuner än någonsin bestämde sig för att säga ja till flyktingar. Trots dessa positiva tecken bör händelserna i uppmana till en ökad vaksamhet mot liknande tendenser. För att möta dessa krävs inte endast politiska beslut utan också ett starkt folkligt engagemang där folkrörelser, kyrkor, idrottsrörelsen m fl bör uppmuntras att spela en aktiv roll. Både de som fått asyl i och de som kommit hit av andra skäl har rätt till såväl jämlikhet som respekt för sin särart. Öppna gränser är en förutsättning för ett framåtskridande samhälle. Utan nya impulser stagnerar utvecklingen. Tack vare denna stimulans uppstår däremot en dynamik som skapar nya idéer och i förlängningen ett ökat välstånd. Invandrarna har alltid varit en tillgång för det svenska samhället. Tyska invandrare spelade en stor roll för utveckling , för handel och köpenskap. Invandrare från , , och byggde då och senare upp hantverk, industri och näringsliv. Finländarna spelade en viktig roll i fråga om skogsbrukets utveckling. Utländska vetenskapsmän och konstnärer har bidragit till forskningens och kulturens blomstring. Också på de mänskliga relationernas område har invandrarna bidragit genom att föra in nya dimensioner på vår syn på medmänniskor, på släkt och vänner. Där har vi mycket att lära från andra kulturer. Invandrarna har fört världen utanför in i . Denna utveckling kan vi även se . Invandrare och flyktingar har vitaliserat det ekonomiska och kulturella klimatet i . Initiativkraft, småföretagaranda och uppfinningsrikedom har resulterat i att hantverksyrkena och servicenäringen har fått ett uppsving. Närbutiker gör det möjligt för oss att få service en stor del av dygnet, skomakerier och andra hantverksyrken har fått nytt liv, utbudet av restauranger har ökat dramatiskt och vi har fått uppleva en förnyelse av våra matvanor. Inom vårdyrkena är invandrare och flyktingar väl representerade, alltifrån ledande forskare och klinikchefer till biträden på sjukhus, i långvård och kök. Samhället mår bra av många internationella kontakter. Invandrar- och flyktingbarnens deltagande i skolan och vardagslivet är i sig en ren fredsfostran, där svenskfödda barn får förmånen att skaffa vänner från andra kulturer och en praktisk kunskap om världen. Det minskar rädslan för det avlägsna och främmande och ger oss en ny generation svenskar med än större internationell förståelse. Vår långvariga invandringshistoria har lärt oss hur mycket invandrare och flyktingar har att ge oss. För det svenska samhället är invandrarna ingen belastning utan en enorm nationell tillgång. En liten rännil av världens ca 15 miljoner flyktingar söker sig till . Det överväldigande flertalet härbärgeras av ett fåtal av världens fattigaste och mest utsatta länder. Stater som och i har tagit hand om miljoner flyktingar från främst grannlandet , som en följd av de etiopiska makthavarnas framfart mot olika befolkningsgrupper. Det rör sig i båda fallen om stater, vilka plågas av mycket svåra förhållanden för den egna befolkningen. har i ett tiotal år varit miljoner afghanska flyktingars sedan den sovjetiska invasionen. har i runda tal 150 000 människor sökt asyl i . Det rör sig om av världens totala antal flyktingar, som söker en i ett knappt 20-tal av världens mest välmående stater, med tillsammans över 350 miljoner invånare. , då asylpolitiken skärpts betänkligt i land efter land, har inneburit ett västvärldens nederlag för den humana flyktingpolitiken. Av den inhemska debatten i varje land, inklusive , skulle man kunna få intrycket att det rör sig om en explosionsartad ökning av asyltillströmningen till . Just den bilden målas beklagligt nog upp i regeringens budgetproposition. Verkligheten är en helt annan. 1985 sökte 165 000 män, kvinnor och barn asyl i . De sökte en undan förföljelse, övergrepp och undertryckande av grundläggande mänskliga rättigheter. 1986 steg antalet till 185 000, för att 1987 sjunka till 157 000. I budgetpropositionen jämförs dessa siffror med 104 000 asylsökanden, vilket skulle kunna ge ett intryck av en snabbt ökande belastning för de västeuropeiska staterna. Tar man ett annat år, 1980, till utgångspunkt för jämförelsen, är siffran återigen 157 000! Efter alla skräckvisioner om en explosionsartad ökning av antalet asylsökande visar det sig att vi i själva verket har precis lika många flyktingar till nu som . Vad som däremot händer är att det sker stora kast i enskilda västeuropeiska staters siffror över asylsökande. Bördan skjuts över från ett land till ett annat genom drastiska restriktioner i respektive lands flyktingpolitik. För lyckas en stat kraftigt sänka sitt antal asylsökande till dess att övriga stater, som en följd av snabbt stigande antal asylsökande, anser sig tvingade att följa efter och själva införa restriktioner. Antalet asylsökande i har således hållit sig förvånansvärt stabilt . Det rör sig nästan enbart om ett övervältrande av ansvaret från en stat till en annan, vilket i längden knappast gynnar något land. Däremot försämrar det allvarligt de asylsökandes möjligheter att göra anspråk på de rättigheter som skulle garantera dem. Det är en meningslös och grym kapprustning mot flyktingar som pågått i . De mycket oroväckande åtgärder som vidtagits i olika västeuropeiska stater har således ofta haft sin grund i ett från till ett annat snabbt växande antal asylsökande, ibland rent av en fördubbling eller mer. skett som något annat land med restriktiva åtgärder sänkt sitt antal asylsökande lika mycket och lika snabbt. Som grund för att vidta restriktiva åtgärder åberopas oftast att de asylsökande inte skulle ha äkta flyktingskäl, utan att de skulle vara s k ekonomiska flyktingar, som bara är ute efter bättre levnadsförhållanden. Vidare beskylls de ofta för att vara illegala flyktingar, för att de saknar eller har gjort sig av med olika typer av rese- och identifikationshandlingar. avser politiska flyktingar. Men konventionen ålägger varje stat att individuellt pröva om det föreligger politiska skäl eller t ex bara s k ekonomiska skäl. Ingen stat som ratificerat har i den någon grund för att hindra asylsökande att få sin sak prövad även om man förmodar att de är ekonomiska flyktingar. Lika lite förutsätter konventionen att en asylsökande måste ha alla papper och tillstånd ordnade i förväg för att ha rätt att söka asyl. Tvärtom är det med stor sannolikhet så att en politisk flykting inte kan ordna alla formaliteter av rädsla för sin egen säkerhet. Vidare är det mycket allvarligt att begreppet ekonomiska flyktingar tagits i bruk i den omfattning som skett, i många länder även av ansvariga politiker och myndigheter. Det allvarliga i talet om ekonomiska flyktingar ligger i att de asylsökande kommer från länder där vi nästan genom massmedia kan ta del av rapporter om ytterst allvarliga övergrepp mot enskilda och grupper, övergrepp som gör det högst troligt att de asylsökande har fullt godtagbara skäl att söka asyl i enlighet med , oavsett om flykten dessutom inneburit materiella fördelar. är och måste vara den enda godtagbara grunden för behandlingen av de asylsökande i . Bland de åtgärder som vidtagits märks krav på visum. Att införa åtgärder som omöjliggör för en person att söka asyl för att denne saknar visum står i direkt strid med intentioner. Detta återkommer vi till senare i motionen. har flera europeiska stater infört sanktioner eller hot om sanktioner mot flygbolag som transporterar passagerare utan visum och pass. Därigenom hoppas man att flygbolagen ska utföra ett gallringsarbete som minskar antalet asylsökande som når fram till respektive stats gränser. Det är ett arbete som flygbolagens personal givetvis helt saknar förutsättningar att utföra på det sätt som asylrätten kräver. Vidare har förutom bland andra genom öppen eller hemlig diplomati tvingat antingen flyktingproducerande länder eller genomreseländer som t ex DDR att förhindra asylsökande att nå fram och söka asyl. sker dessa överenskommelser med stater som inte erkänt eller som man har stark anledning att misstänka ej uppfyller de krav som kan ställas på ett land till vilket en flykting får återsändas. Detta förfarande står också i direkt strid med intentionerna i . Stater som , och hör till dem som drabbats av att andra stater skärpt sin asylpolitik. Det har lett till krav på ökade restriktioner även i de asylpolitiskt mest liberala staterna, krav som i en del fall blivit verklighet.De mer liberala staterna hör emellertid till dem, där ingrepp i asylrätten kan väntas möta ett visst opinionsmässigt motstånd. Dessa stater har, förutom ett humanitärt intresse, också ett egenintresse av att andra stater bedriver en både i lagstiftning och tillämpning mer liberal asylpolitik. deltar aktivt i olika former av invandrings- och flyktingpolitiskt internationellt samarbete, och då särskilt genom europeiska institutioner. Mycket av det arbetet går ut på att åstadkomma en likartad hantering av asyloch flyktingpolitiken. Som tidigare visats är inte den totala asyltillströmningen till av större omfattning än att den förhållandevis enkelt skulle kunna hanteras om samtliga stater bedrev en generös och likartad asyl- och mottagningspolitik baserad på ömsesidighet. måste därför, om möjligt i samarbete med likasinnade stater, i väsentligt högre grad utnyttja internationella fora för att påverka övriga västeuropeiska stater att åter föra en mer generös asyl- och flyktingpolitik, som står i bättre överensstämmelse med intentioner. I samband med införandet av EG:s inre marknad fram till utgången av 1992 är ett av målen ett avskaffande av de inre gränskontrollerna. Det förutsätter en gemensam yttre gränskontroll. Förslag till en gemensam asylpolitik ska enligt planerna antas 1990. Med de nuvarande rätt stora olikheterna i asylpolitik mellan EG:s medlemsstater, finns det anledning att förmoda att de mer liberala kommer att utsättas för ett starkt tryck att harmonisera sin asylpolitik i än mer restriktiv riktning. I bland annat ser förespråkarna för en betydligt restriktivare asylpolitik detta som ett betydelsefullt hjälpmedel, när det i förbundsdagen inte gått att uppamma en majoritet. Kravet på ett kraftfullt svenskt agerande i europeiska fora blir därför än mer angeläget och brådskande. Vår flyktingpolitik måste bygga på internationell solidaritet, inte på nationell egoism och inhumanitet. Det innebär att vi måste söka internationella lösningar på dessa problem. FN:s flyktingkommissarie () och för Palestinaflyktingar (UNRWA) utför ett mycket värdefullt arbete för att bistå världens flyktingar. Deras arbete bedrivs i de många mycket fattiga länder där det övervägande flertalet flyktingar finns och kommer att förbli. Resurserna har inte tillåtits växa i takt med behoven. Ett fortsatt ökat svenskt finansiellt stöd är lika angeläget krävt detta. I vår motion om biståndspolitiken föreslås en ökning av anslaget till UNHCR med ytterligare och till UNRWA med . Förutom internationella överläggningar bör ta initiativ till ett nordiskt samordnat agerande för att skapa beredskap för akuta flyktingproblem. Diskussioner om detta bör tas upp inom berört ministerråd. Ett generöst mottagande av asylsökande står inte i någon som helst motsatsställning till en ökning av antalet kvotflyktingar. Dessa är flyktingar vi, efter flyktingkommissariens förslag, erbjuder oss att ta emot från flyktingläger eller för vilka ingen annan acceptabel lösning finns. Överföring av kvotflyktingar lättar ej på spontanflyktingströmmen. Mot bakgrund av det jämförelsevis låga flyktingtryck vi har och vår höga levnadsstandard menar att flyktingkvoten kan öka med 500 kvotflyktingar under 89/90. 1** 1988189.3sami. kommer regeringens förslag till ny utlänningslag att föreläggas . Utan att gå in på de detaljförslag som utredningarna presenterat vill vi här redogöra för våra förslag om hur rättssäkerheten kan förbättras för de asylsökande. Rättssäkerheten måste vara omutlig. Svensk lagstiftning och praxis måste garantera varje asylsökande en human och värdig behandling. 3.1 Rätten till asyl och viseringstvånget har fastslagit att asylpolitiken skall vara human och generös och att lagen skall tillämpas i överensstämmelse med internationella förpliktelser. En sådan förpliktelse är art 14 i FN:s allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna. Där står: har rätt att i andra länder söka och åtnjuta från förföljelse. Visum är ett tillstånd som ibland krävs för besök i ett främmande land. Det kan gälla en affärsresa, en semester eller ett annat besök. Den som vill stanna eller bosätta sig i ett främmande land begär inte visum utan uppehållstillstånd. En flykting må hoppas att vistelsen i det nya landet inte skall behöva bli definitiv men har ändå inte tänkt sig ett helt tillfälligt besök. Han/hon behöver uppehållstillstånd. Uppehållstillstånd beviljat på grund av flyktingskap eller flyktingliknande skäl är asyl. För ansökan om asyl behövs enligt vad beslutat inte visum. När regeringen genom överenskommelser med först och sedan hindrar flyktingar som saknar inresevisum att komma till kringgår den de riktlinjer för flyktingpolitiken som fastslagit. När nu regeringen inför visumtvång för chilenare kan detta endast godtas under förutsättning att man inte försvårar flyktingarnas möjligheter att söka asyl. Ett viseringstvång som försvårar för asylsökande kan inte godtas. Inte heller kan det accepteras att flygbolag och rederier har uppdrag att kontrollera huruvida passagerarna har pass och inresetillstånd. Varje sådant försök att hindra människor fly bort från förtryck och förföljelse leder ofelbart till att dessa söker hjälp hos s.k. smugglare. Dessa är då de enda som kan hjälpa de flyende att söka sig till ett land där de kan få en . Den som utan vidare vill fördöma denna trafik bör betänka att utan smugglare hade t.ex. judar från de av nazisterna ockuperade områdena inte kunnat räddas. Viseringstvånget för flyktingar är oförenligt med själva flyktingbegreppet. Enligt och svensk lag är det omöjligt att kalla sig flykting i sitt hemland. Först när man är på flykt kan man begära asyl. En asylansökan skall alltid först prövas av invandrarverket. Den kan aldrig prövas av en svensk beskickning i utlandet. saknar lagliga möjligheter att bevilja politisk asyl åt en person som ännu ej lämnat sitt hemland. kan överhuvudtaget inte bevilja asyl åt människor som befinner sig utanför om det inte rör sig om överföringar av flyktingar inom ramen för den s k flyktingkvoten. För att komma ifråga för en sådan överföring måste en flykting vända sig till FN:s flyktingkommissarie, UNHCR erkänner inte heller flyktingar som inte lämnat sitt hemland. Den som vill efterkomma svenska krav på visum, och ansöker om visum från hemlandet, kommer att automatiskt få avslag på visumansökan om det kan hållas för troligt att vederbörande har för avsikt att söka politisk asyl i . Dessa riktlinjer får också till effekt att anhöriga till flyktingar i som regel får avslag på ansökan om visum för tillfälligt besök. Tillämpningen av dessa riktlinjer blir i alltför många fall rent inhuman och rimmar inte alltid med ansträngningar att i anda verka för familjeåterföreningar. tar avstånd från alla förslag om att med hjälp av visumkrav söka förhindra asylsökande att komma in i landet. Regeringen bör därför på lämpligt sätt informera och andra berörda länder och transportföretag om att asylsökande inte avkrävs visum för att resa in i . 3.2 Beslut om direktavvisning När en person blir direktavvisad vid gränsen innebär det att han/hon inte får rätt till en prövning av sin ansökan. Han har en teoretisk rättighet att överklaga polisens beslut, men denna fungerar sällan i praktiken då verkställighetshinder inte föreligger när polisen fattat beslut om avvisning vid gränsen. Beslutet om direktavvisning föregås av ett kortfattat förhör med den asylsökande. Den asylsökande har inte rätt till ett juridiskt biträde. Beslutet fattas av polisen, utan att invandrarverket tar del av hela underlaget för beslutet. De asylsökande riskerar att bli tagna i förvar som brottslingar i väntan på verkställighet av beslutet. anser att besluten om direktavvisning skall fattas av invandrarverket istället för av polisen. Det är väsentligt att polisen slipper agera domstol och enbart blir ett verkställande organ när beslut om utvisning fattats. De flesta asylsökande flyktingar befinner sig vid första förhöret med polisen i ett omtumlat tillstånd. Många hyser fruktan för den uniformerade ordningsmakten, språket är främmande och obegripligt, oron och nervositeten är stor. I det läget kan ett offentligt biträde stödja den av flykten och dess strapatser medfarna flyktingen att ange sina skäl för att söka asyl. Därigenom underlättas själva förhöret och man kan slippa de många besvärligheter som uppstår om den asylsökande inte lägger fram sina egentliga skäl. Om utredningen på detta sätt från början har en god kvalitet kommer en mycket stor del av väntetiden att kunna förkortas eftersom antalet överklaganden minskar. När jurister kommit i kontakt med asylärenden, där polisen redan beslutat om direktavvisning, har det slutgiltiga beslutet efter juristens ingripande ofta blivit ett helt annat. Den viktigaste reformen för en större rättssäkerhet vid gränsen är därför att den asylsökande får tillgång till ett offentligt biträde. Tillgången på asylrättskunniga jurister är begränsad. Därför måste utbildningen av jurister på asylrättsområdet intensifieras. Inte minst för dem som riskerar avvisning med stöd av första asyllandprincipen finns ett starkt behov av ett kunnigt offentligt biträde. Det är likaså märkligt att rätten till biträde inte gäller vid anförande av verkställighetshinder vid regeringsavslag av ansökan. Enligt nuvarande regler i rättshjälpslagen beviljas inte rättshjälp genom offentligt biträde , utan först efter att sökanden hållits i förvar . Detta är inte tillräckligt för att rättssäkerheten ska vara garanterad. Med ett offentligt biträde redan vid gränsen skulle en stor del av den nuvarande rättsosäkerheten undanröjas. 3.4 Rättsskydd åt asylsökande och flyktingar Ett erkännande av flyktingstatus har mycket stor betydelse för den asylsökande. Det är av psykologisk vikt att de skäl som föranlett flykten erkänns genom flyktingförklaringen. Till flyktingförklaringen är dessutom knutna andra rättsverkningar såsom kortare kvalifikationstid för svenskt medborgarskap och utvidgad rätt till familjeåterförening m.m. För erkännande av flyktingstatus samt för överklagande av beslut om flyktingstatus och resedokument har allmän rättshjälp tidigare utgått. Genom ett beslut i har möjligheten till allmän rättshjälp i de nämnda fallen i praktiken nu helt försvunnit. Den asylsökandes rättsskydd har sålunda urholkats utan att några beslut härom har fattats av . Mot den bakgrunden är det väsentligt att återställa rätten till allmän rättshjälp i ovan nämnda fall. 3.5 Principen om första asylland Vid tillämpningen av asylbestämmelserna har utvecklats en praxis som innebär att en asylansökan inte prövas i om den asylsökande har haft möjlighet att få skydd i annat land. Detta gäller inte bara när flyktingen redan fått i annan stat utan även när den asylsökande passerat länder där han kunnat få skydd. har dessutom träffat överenskommelser med de övriga nordiska länderna och med om en ömsesidig återtagningsskyldighet. Meningen med principen om första asylland var ursprungligen att skapa en skyldighet för det första asyllandet att ge asylsökande . har denna princip också kommit att användas som ett medel för tredje land att förvägra den asylsökande asyl. Principen ges dessutom helt olika innebörd i skilda länder. Resultatet blir att en asylsökande kan skickas fram och tillbaka från ett land till annat (Refugees in Orbit). tillämpar första asylland-principen strikt. Även korta uppehåll i andra länder kan utgöra skäl för avvisning. Detta system upprätthålls trots att rent geografiskt ligger så till att mycket få flyktingar kan resa direkt till utan att passera andra länder. Inresestämpel i passet räcker för att motivera ett beslut om avvisning till det aktuella landet. Har flyktingen valt ett annat färdsätt än flyg blir det oerhört svårt för honom/henne att bevisa att det bara varit fråga om resa igenom ett land utan uppehåll. Detta gäller bl.a. de som gått över bergen från in i . flyktingpolitiken slås det fast att man måste pröva ansökningar från sådana asylsökande som alltsedan de lämnade hemlandet varit på väg (en route) till , d.v.s. att flyktingar har rätt att resa genom andra länder på väg hit. Den s.k. en route-principen har genom praxis urholkats av handläggande myndigheter. har enligt art. 33 i en skyldighet att inte utvisa/avvisa flykting till gränsen mot ett område där hans liv eller frihet skulle hotas på grund av hans ras, religion, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politiska åskådning. Beträffande denna konventionsbestämmelse har utlänningslagkommittén uttalat: Genom denna bestämmelse har de stater som anslutit sig till flyktingkonventionen förbundit sig att inte skicka en flykting till ett land i vilket han skulle bli utsatt för förföljelse. Enligt svensk uppfattning kan en flykting därför sändas till ett annat land än hemlandet om det landet har anslutit sig till konventionen och det är uppenbart att flyktingar där har skydd mot att sändas till hemlandet (SOU 1979:64 s. 126).