mot · GC02Ju808 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju808 av m.fl. (c) Rättsväsendet och brottsbekämpning - anser att bekämpningen av narkotika skall prioriteras. Vi föreslår därför att tullens resurser förstärks för inrättande av två narkotikastyrkor. Tullens resurser förstärks med för detta ändamål. - Polisutbildningen skall utökas för att möjliggöra att man kan fylla upp de vakanser som uppkommit genom den underdimensionerade utbildningen. För att klara en utökad polisutbildning bör utlokalisering av viss fort- och vidareutbildning övervägas. - Polisen får också medel för personalbefrämjande åtgärder. anser det viktigt att personalavgångarna från poliskåren minskas. föreslås till detta ändamål omgående. - Lagen om besöksförbud skärps genom att 12 månaders fängelse införs i straffskalan. Häktning kan därmed genomföras i avvaktan på rättegång för personer som bryter mot lagen. Detta syftar till att förbättra offrens situation, jämfört med dagens läge. - Brottsoffrens situation förbättras genom ett förstärkt skadeståndsskydd, utökat sekretesskydd och införande av trygghetslarm. Vidare skall myndigheterna ha en skyldighet att meddela brottsoffer när gärningsmannen lämnar fängelset. - Polisen bör i ökad utsträckning kunna kontrollera frigivna grova brottslingar för att förhindra att de återfaller i brott. - Den nuvarande ordningen med halvtidsfrigivning avskaffas och ersätts med möjlighet till frigivning efter 2/3 av avtjänad strafftid. Detta förutsätter en prövning i varje enskilt fall. - Fängelse för bruk av narkotika införs i straffskalan. Detta ger polisen ökade möjligheter att ingripa. - Påföljden samhällstjänst införs för unga lagöverträdare. - Jourdomstolar införs för unga lagöverträdare. - Resurserna till domstolsväsendet förstärks vad gäller personal, efterutbildning och ADB. - En parlamentarisk utredning om domstolsväsendets organisation skall tillsättas. Till samhällets allra viktigaste uppgifter hör att bekämpa, förebygga och beivra brott och att garantera medborgarna rättssäkerhet. Dessa uppgifter inte på ett tillfredsställande sätt. har antalet polisanmälda brott mer än femdubblats. Ökningen över tiden är stabil. Emellertid står inte antalet uppklarade brott i relation till antalet anmälda. Av drygt en miljon anmälda brott klarades endast 375 000 upp. Till dessa siffror skall också läggas ett antal brott som aldrig polisanmäls. Poliser, åklagare och domstolar arbetar med alltför knappa resurser i förhållande till den höga brottsnivån. Ett exempel på vad otillräcklig resurstilldelning har gett upphov till är personalbristen inom polisen. Den har uppkommit genom att antagningen till har hållits tillbaka av regeringen. har de för tidiga avgångarna från poliskåren ökat. Detta medför att polisens möjligheter att utreda vanligt förekommande brott, t.ex. bostadsinbrott, minskar. Om brottslingen inte grips på bar gärning blir brottet ofta ouppklarat. Ett likartat problem - till följd av knappa resurser - utgör det förhållandet att domare i stor utsträckning lämnar domstolsbanan och övergår till andra verksamheter. Gröva våldsbrott utgjorde av alla brott mot person . Antalet anmälda sådana brott ökade , till 35 300. av de anmälda brotten gäller misshandel. Det är ytterst angeläget att åtgärder vidtas för att motverka just dessa typer av brott. Barns och ungdomars inställning till våld styrs inte bara av föräldrar och skola. Den allmänna attityden i samhället är viktig. Ökat bruk av narkotika och alkohol är också bidragande orsaker till ökat våld. Exponering av extremvåld och våldspornografi kan påverka unga att tolerera våld som inslag i ett naturligt beteende vid konfliktlösning eller som ren underhållning. har i en särskild motion föreslagit att videogram bör förhandsgranskas för att man skall kunna minska antalet videogram med våldsinslag. Varje brott som innehåller våldshandlingar eller hot om våld innebär övergrepp på offrens integritet. Våldsbrott leder ofta till allvarliga fysiska och psykiska skador hos offren. Det är inte ovanligt att dessa skador också får betydande ekonomiska konsekvenser. Arbetet med att uppdaga, utreda och beivra våldsbrott och att stödja och hjälpa brottsoffer skall mot denna bakgrund enligt prioriteras av de rättsvårdande myndigheterna. Detta bör ges regeringen till känna. Utan vidare utredning bör förbudet att bära kniv utvidgas till att omfatta även allmän plats. Den lag som antogs 1988 ger inte polisen tillräckliga möjligheter att ingripa förebyggande. Våra nordiska grannländer har redan infört förbud mot att bära kniv på allmän plats. Det danska förbudet att bära kniv på allmän plats har redan givit resultat. minskade antalet knivmord från ett 30-tal 1986 till 4. beslöt att förbud att bära kniv på offentliga tillställningar och allmänna sammankomster skulle införas. krävde vid behandlingen att förbudet även skulle omfatta allmän plats. De undantagsregler som finns i den nuvarande lagstiftningen är även tillämpliga på ett utökat knivförbud. Vi upprepar nu kravet att lagens tillämpning vidgas och föreslår att beslutar i enlighet med vad vi ovan anfört. Mångå människor är engagerade i samhällsarbetet via olika ideella organisationer. Föreningslivet har inte bara en potential att delta i allmänt attitydskapande arbete utan också en beredskap att direkt delta i samhällsarbetet. I andra frågor av denna art har massiva informations- och upplysningskampanjer bidragit till förändrade attityder hos barn och unga. Ett exempel är smoking generation. Vi anser att det engagemang som finns i samhällsarbetet genom olika ideella organisationer på ett bättre sätt bör utnyttjas i det brottsförebyggande arbetet. Målsättningen bör vara att genom dessa ideella organisationer i samarbete med skola och berörda myndigheter bygga upp en folkkampanj mot det ökande våldet i samhället. Regeringen bör ta initiativ i denna fråga. Detta bör ges regeringen till känna. Våldsbrott måste så långt möjligt förhindras, men det är minst lika viktigt att tillse att de som utsätts för våld får skydd och kompensation för lidna skador. Samtliga myndigheter har här ett ansvar. De tre vanligaste våldsbrotten är våld inom familjen, våld inom grupper av kriminella och missbrukare samt våld i samband med nöjesaktiviteter. En stor del av de anmälda brotten utförs i storstadsregionerna. Trots att gärningsmannen är känd i merparten av fallen nästan hälften av dessa brott aldrig upp. Utvecklingen går dessutom mot att fler brott begås av okända utomhus, vilket ytterligare minskar andelen uppklarade brott. Samhällets möjligheter att erbjuda de misshandlade ett fullgott skydd måste förbättras. Utgångspunkten måste vara att våldsoffer som riskerar ytterligare hot skall kunna leva tryggare. Rädslan för att återigen hotas och misshandlas är för den enskilde mycket påfrestande. Det är vanligt att brottsoffret först möter personal inom polisen vid brottsanmälan. Det är viktigt att polisen får större möjligheter att ägna sig åt offren. Brottsoffer, som inte själva kan besöka en polisstation eller som blivit utsatta för bostadsinbrott och liknande, bör få besök av polisen efter en anmälan om brott. Polisen kan då även lämna information om brottsförebyggande åtgärder. Det är också viktigt att åklagaren i samband med rättgången driver den skadelidandes ersättningskrav. Det skydd som kan erbjudas en person som utsatts för våld och upprepade hot är ej fullständigt. Därför krävs det ytterligare åtgärder, bland annat fordras ett vidgat sekretesskydd. Det är angeläget att uppgifterna om barn och den utsatta föräldern skyddas på ett likvärdigt sätt. I vissa fall är det nödvändigt att ge våldsoffren ökade möjligheter att skydda sin identitet. Detta kan vara av betydelse för att försvåra för gärningsmannen att få kontakt med offret. För att rehabilitera offren bör samhällets alla olika 1* 1988/89.3sami. stödformer kunna komma i fråga. Det gäller exempelvis ekonomiskt stöd för att möjliggöra en flyttning till annan ort eller byte av identitet. För många våldsoffer skulle en larmanordning av något slag innebära en ökad trygghet. Larmen bör, när det handlar om svåra fall av förföljelse, kopplas till polisen. Även andra former av skyddsutrustning kan medföra att våldsoffren uppnår en större trygghet, till exempel utrustning för att förstärka bostadens inbrottsskydd. Kostnaden för dessa insatser bör inte belasta den enskilde utan, liksom trygghetslarmet för äldre, åvila samhället. Vad som ovan anförts om vidgat sekretesskydd och trygghetsskapande åtgärder för brottsoffer bör ges regeringen till känna. kan vid brott mot lagen om besöksförbud endast utdömas 6 månaders fängelse. Detta medför att det, i avvaktan på rättegång, inte går att häkta en person som brutit mot lagen. Gärningsmannen går därför fri i väntan på rättegång och kan fortsätta med sina hot. anser att detta är oacceptabelt. En skärpning av lagstiftningen rörande besöksförbud, innebärande upp till tolv månaders fängelse, är nödvändig för att lagen skall få åsyftad verkan. Detta bör ges regeringen till känna. Kriminalvårdens myndigheter och polisen bör ha en absolut skyldighet att meddela ett våldsoffer när våldsverkaren lämnar fängelset för frigivning, permission eller på annat sätt avviker från anstalten. Gällande regler bör förändras för att tillgodose detta syfte. Detta är speciellt viktigt i de fall det handlar om återfallsförbrytare. Inom denna grupp bör permissioner ges restriktivt. Det som ovan anförts bör ges regeringen till känna. Ett exempel på frivilliginsatser inom området förebyggande verksamhet och insatser för våldsoffer är de kvinno- och mansjourer som byggts upp främst . Förutom att arbeta direkt med ^enskilda offer eller gärningsmän har jourerna också påtagit sig ett omfattande informationsarbete riktat till allmänheten. Lokalt har polisen engagerat sig i utvecklingen av särskilda brottsofferjourer. Kvinno- och mansjourerna är en form av frivilliga initiativ som är viktiga såväl för offer som för gärningsmän. Vi anser att regeringen bör framlägga förslag till hur ytterligare stöd till dessa och andra organisationer som verkar för brottsoffer kan utformas. Här behövs inte enbart ett direkt ekonomiskt stöd för verksamheten utan även stöd till utbildning m m. Detta bör ges regeringen till känna. Förbättrat skadestånd till brottsoffren Den skada som ett brottsoffer åsamkas är svår att ersätta. När det gäller frågan om ersättning för materiella skador liksom för lyte och varaktigt men kan den drabbade tillerkännas skadestånd. Den svenska skadeståndsrätten är däremot restriktiv när det gäller kompensation för så kallad ideell skada. De skadeståndsbelopp som döms ut är för låga och motsvarar på intet sätt utstått lidande. Det är viktigt att brottsoffer får en rimlig ekonomisk kompensation också för ideella skador. Vi föreslår således en översyn av de regler som gäller för skadestånd till brottsoffer. Brottsskadelagen reglerar samhällets åtaganden när det gäller att hålla brottsoffren skadeslösa. Alltför ofta förblir dock ett våldsbrott ouppklarat. När gärningsmannen inte kan identifieras och ställas till svars för våldshand lingen har offret begränsade möjligheter att få ersättning för sak- eller personskada liksom för ideell sådan. Det är därför viktigt att samhället utger det utdömda skadeståndet till den skadelidande, om gärningsmannen ej kan göra det, och sedan genom regressrätt kräver gärningsmannen. Det är inte en rimlig situation, att offret skall behöva gå till domstol för att utfå ett redan utdömt skadestånd. Med denna ordning löses också ansvarsfrågorna kring brott begångna i samband med permissioner och villkorlig frigivning. Vad som ovan anförts om förbättrat skadestånd bör ges regeringen till känna. Allt för ofta är det så att den som ingriper för att förhindra brott lider skada. Den ringa ersättning som utgår bidrar till att många undviker att ingripa. anser att den som ingriper för att förhindra eller lindra ett brott skall kunna få ersättning för uppkomna egna skador och kostnader. Detta bör ges regeringen till känna. Rättshjälp och juridiskt stöd till brottsoffer Förfarandet vid en rättegång är ofta pressande för offren. Det gäller särskilt i de fall där offren utsatts för våldshandlingar och/eller sexuella övergrepp. Det är nödvändigt att noga utröna vad som har inträffat. Det är därför oundvikligt att målsäganden utsätts för frågor av mycket personlig karaktär både av åklagaren och av den misstänktes försvarare. saknar fortfarande målsägaren alltför ofta någon som har till uppgift att bevaka offrets intressen. föreslår därför att målsäganden i sexualbrott och vid våldsbrott, där också sexuellt tvång förekommit, ska ha rätt till eget juridiskt biträde såväl under förundersökningen som vid rättegång i större utsträckning än vad som är möjligt enligt den nya lagen om målsägandebiträde. Målsäganden skall i brott av detta slag alltid vara berättigad till rättshjälp. Detta bör ges regeringen till känna. Kriminalvårdens personal har - ofta på egfet initiativ - påbörjat en verksamhet i syfte att rehabilitera våldsverkare. Enligt uppgifter från dem som deltagit i arbetet är det mycket vanligt att de som dömts för främst sexualbrott helt saknar brottsinsikt. Ett första led i behandlingen har därför varit att få den dömde att inse domskälen. Vikten av att verkställighetstiden utnyttjas för att rehabilitera våldsverkare kan inte nog understrykas. Den rehabiliterande verksamhet som bedrivs inom kriminalvården avseende våldsverkare och sexualbrottslingar måste fortsätta och utvidgas. bör ge regeringen till känna vad som ovan anförts om vikten av att upprätthålla och utöka den behandlande och rehabiliterande verksamheten för sexualbrottslingar och andra våldsverkare . Brott riktade mot enskilda personer Brott som drabbar enskilda personer har som tidigare nämnts ökat kraftigt . 1988 visade en brottsundersökning att vart fjärde till vart femte hushåll drabbas av inbrott eller skadegörelse. Exempel på brottstyper som direkt drabbar enskilda personer är rån. av alla anmälda rån riktar sig mot enskilda personer. Tyvärr uppmärksammas inte denna typ av brott lika mycket i media som post- och bankrån, vilka utgör enbart 4,av de rån som begås. Av personrån upp, medan uppklarningsprocenten för post- och bankrån ligger på respektive . De brott som drabbar privatpersoner förövas ofta av unga lagöverträdare. Av dem som misstänktes för rånbrott var . Flertalet av dessa rånbrott riktades mot personer. Skadegörelse är likaså ett brott ofta förekommande bland unga och den brottstyp som ökat allra mest av alla brottsbalksbrott. Ett vanligt brott bland unga förövare är tillgrepp ur och av motordrivet fordon. Den genomsnittliga åldern för gärningsmän i denna brottskategori var 1987 . En liten men mycket brottsaktiv grupp ungdomar svarade exempelvis för av alla fullbordade bilstölder. Under en följd av år har olika insatser diskuterats för att hejda ungdomskriminaliteten. Som ovan redovisats begår unga lagöverträdare oftare än andra gärningsmän brott som drabbar privatpersoner. har polisen tvingats begränsa insatserna vad gäller vanligt förekommande brott riktade mot privatpersoner. Många unga lagöverträdare kan därför begå ett stort antal brott och ändå undgå upptäckt och påföljd. Samhället har enligt dessutom ett ansvar att reagera snabbt när brott begås. Detta kan enligt vår mening ske genom att jourdomstolar för unga lagöverträdare införs samt att påföljdssystemet kompletteras med påföljden samhällstjänst. Regeringen har enligt vår mening varit alltför passiv när det gäller ungdomsbrottsligheten. Alkoholmissbruk är en starkt bidragande orsak till den ökade brottsligheten. Kraftfulla åtgärder måste vidtas för att nedbringa användningen av alkohol. Vi hänvisar i detta sammanhang till de förslag som vi redovisar i en separat motion till . Användningen av narkotika är en av de vanligaste orsakerna bakom brott. Ett viktigt led i brottsbekämpningen är därför att angipa narkotikabrotten. Antalet narkotikabrott ökar. De resurser som polisen kan avsätta för bekämpning av dessa typer av brott återspeglas i antalet uppdagade brott. Kampen mot narkotika måste riktas mot alla led. Det gäller gatulangning, den enskilde missbrukaren och de s.k. storlangarna. En missbrukarbana börjar oftast . Det är därför viktigt att samhällets insatser för att minska narkotikabrotten inriktas på att avbryta banan på ett tidigt stadium. ser vi i vårt land tendenser till ökning av nyttjandet av tyngre narkotika såsom amfetamin, LSD, kokain och heroin. Men även nya droger, exempelvis ecstacy, har nått den svenska marknaden. Utanför vårt land, speciellt i , ökar användningen av drogen crack. För att förhindra att crack kommer in i krävs en ökad beredskap. Under 1980-82 anvisade den dåvarande icke-socialistiska regeringen särskilda resurser för att förstärka narkotikaspaningen, främst resurser mot gatulangningen. Detta resulterade i att antalet uppdagade narkotikabrott ökade dramatiskt. Åren därefter har den socialdemokratiska regeringen minskat på dessa resurser. Detta har resulterat i att antalet uppdagade narkotikabrott sjunkit, vilket felaktigt tagits som intäkt för att antalet brott minskat och att narkotikabruket i samhället avtagit. Narkotikabrotten fortsätter istället med oförminskad styrka. De begränsade spaningsinsatserna medför endast att det okända antalet narkotikabrott stiger. Narkotikabruket är spritt över landet. Nya rön tyder på att många människor nyttjar cannabis och amfetamin men ändå lever under skenbart socialt acceptabla förhållanden. Denna missbrukargrupp har varit ganska okänd och har knappast uppmärksammats. En förklaring till det spridda bruket av dessa droger kan vara bristerna i narkotikalagstiftningen. Fram till var bruket av narkotika inte straffbart, enbart försäljning och langning. hade under en följd av år krävt att även bruk av narkotika skall vara kriminaliserat. I både motioner och i reservationer har vi krävt att påföljden för bruk av narkotika skall vara böter eller fängelse. Detta krav har allmänhetens stöd. Den lagstiftning, som drevs igenom i 1988, är emellertid verkningslös på grund av att fängelse saknas i straffskalan. Den ger inte polisen möjlighet att på ett aktivt sätt ingripa i dessa ärenden. Vi upprepar därför de krav vi tidigare ställt vad gäller påföljderna, dvs att fängelse införs i straffskalan, för bruk av narkotika. bör därför besluta om en erforderlig lagändring. Kampen mot narkotika skall vara ett högt prioriterat område för polisens verksamhet. Detta bör ges regeringen till känna. Enligt uppfattning skall de som dömts för narkotikabrott och själva är missbrukare kunna erbjudas vård som ett alternativ till fängelsestraff, s.k. kontraktsvård med villkorligt fängelse. Om missbrukaren bryter mot vårdkontraktet skall det villkorade fängelsestraffet avtjänas i sin helhet. Ett kontrakt skall kunna omfatta än vad fängelsestraffet omfattar. Detta följer av att behandlingstiden för narkotikamissbruk är lång och det krävs för att rehabilitera en grav missbrukare. Vad som anförts om villkorligt fängelse i förening med kontraktsvård bör ges regeringen till känna. Narkotika ska inte förekomma på kriminalvårdsanstalterna. De intagna ska inte kunna få tillgång till droger. Om detta råder enighet. Trots detta förs avsevärda mängder narkotika in på många av kriminalvårdsanstalterna - såväl de slutna som de öppna. Missbruket av narkotika bland de intagna kan ibland vara omfattande. Detta missförhållande får inte fortsätta. Varje kriminalvårdsanstalt bör få i uppdrag att presentera ett åtgärdsprogram med förslag till insatser för att garantera en drogfri miljö. De åtgärdsprogram som finns fungerar ej tillfredsställande. Dessa måste omarbetas så att de blir effektiva och fyller den funktion de är avsedda för. För att verifiera drogfrihet lämnar numera de intagna urinprov. Dagens system för provtagning är ej tillfredsställande. Därför bör övervakningen skärpas. Den som ertappas med drogmissbruk i anstalt måste räkna med sanktioner som indragna permissioner och förlust av andra förmåner. I svårare fall där drogmissbruk upprepade gånger påvisats ska en del av verkställighetstiden inte tillgodoräknas den intagne. Ny dag för beräknad villkorlig frigivning skall i så fall utsättas. Vad som anförts om åtgärder mot narkotika på kriminalvårdsanstalterna bör ges regeringen till känna. Vissa intagna är så kvalificerade missbrukare att de bör avtjäna sina fängelsestraff i anstalter med särskilda resurser för omhändertagande av missbrukare. På initiativ används en riksanstalt som sluten narkotikamissbrukare. Flera intagna har vitsordat att vistelsen på anstalten ifråga varit värdefull, och att de genom denna ser en möjlighet att slippa sitt drogberoende. För att bereda alla grava narkotikamissbrukare denna möjlighet föreslår en utökning av verksamheten genom att ytterligare en sluten anstalt reserveras för grava narkotikamissbrukare. Detta bör ges regeringen till känna. Rehabilitering av fängelsedömda med missbruksproblem kräver särskilda eftervårdsinsatser. Missbrukaren har ofta ruinerat sin ekonomi och saknar en social förankring. Rehabiliteringen riskerar dock att misslyckas för dem som inte har blivit motiverade att delta i programmet. Vård i familjehem/behandlingshem vid verkställighetens slutskede har visat sig vara en positiv form av vård för intagna med missbruksproblem. Vistelsen i familjehem/behandlingshem kan fortsätta även efter avtjänat fängelsestraff men som ett led i vård- och omsorgsansvar. En lagöverträdare kan därmed på ett varsamt och planerat sätt slussas ut i samhället. Lagen om kriminalvård i anstalt ger möjligheter att medge en intagen att avtjäna en del av fängelsestraffet i annan vårdform (KvaL 34 §). Förutsättningen är dock att den intagne har ett dokumenterat vårdbehov. Det har emellertid framkommit att det kan vara svårt att ordna plats på behandlingshem eller i familjehem för denna grupp fängelsedömda. vill därför understryka vikten av att intagna som behöver denna form av vård skall beredas plats för detta. Aktiva insatser måste sättas in för att lösa problemet. Hänsyn måste i detta sammanhang också tas till de anhörigas situation. Detta bör ges regeringen till känna. Förstärk tullens resurser i kampen mot narkotikasmuggling En av de viktigaste åtgärder som kan vidtas för att minska tillgången på narkotika i samhället är att förhindra att den kommer in i landet. Det är därför med förvåning som vi i bilaga till budgeten kan läsa att kampen mot narkotika skall vara ett prioriterat område, som vi i bilaga finner att regeringen ej avsatt medel för att vid tullen upprätta två specialstyrkor mot narkotikasmuggling. har i sin anslagsframställan framhållit narkotikabekämpningen som ett område den anser bör prioriteras. Man föreslår därför att två specialstyrkor skall inrättas för att komma tillrätta med den ökande volymen av narkotika och de allt mer sofistikerade smugglingsmetoderna. anser att det är av yttersta vikt att narkotikasmugglingen kan minskas så långt det är möjligt. De två styrkor för narkotikabekämpning som generaltullstyrelsen har begärt skulle omfatta totalt 38 nya tjänster baserade i Syd- och . Vi anser att dessa tjänster bör inrättas och föreslår att beslutar om ett i jämförelse med regeringen förhöjt anslag till på , prop 1988/89:100, bilaga 9, Dl, för detta ändamål. Särskilda insatser för unga lagöverträdare Föräldrar har ett ansvar för omyndiga barns handlingar. Det är viktigt att föräldrar lever upp till sitt ansvar. Samhället måste hjälpa och stödja föräldrar i denna uppgift. Ett utsträckt föräldraansvar ställer också krav på samhällets olika myndigheter att underrätta föräldrar när en myndighet får kännedom om sociala störningar hos barn eller ungdom. Denna skyldighet ska omfatta såväl polisen som skolan och de sociala myndigheterna. Föräldrarna måste betraktas som naturliga samarbetspartners för myndigheterna när det gäller att tillrättaföra en ung människa.