mot · GC02Jo796 · 1989-01-23 00:00:00 — Läckage och föroreningar till omgivningen och negativ påverkan av såväl yt- och grundvatten riskeras. Åtgärder för att förhindra detta måste vidtagas. inventering av nedlagda soptippar måste följas av riskanalyser och ett åtgärdsprogram. Förbränning av avfall kan ge utsläpp av stoft, sura ämnen, metaller och organiska ämnen. En framgångsrik källsortering minskar riskerna och gör att avfallet närmar sig normala biobränslen. Aska från t ex kolförbränning kan ge miljöskadliga läckage i 1 000-tals år. Bränder i avfallsupplag kan ge betydande luftföroreningar inte minst dioxiner. Avfallsförbränningen är fortfarande en huvudkälla till dioxinutsläpp. Dioxin är organiska klorföreningar som uppkommer vid förbränning av klorhaltigt organiskt material. Regeringen har fastställt gränsvärden för dioxinutsläpp vid förbränning i nya anläggningar till /m3 luft och till max /m3 luft i äldre anläggningar. - Med hänsyn till dioxinets extrema giftighet bör det gränsvärde som gäller nya anläggningar efter en övergångstid även gälla äldre anläggningar. - Ett system med miljömärkning bör medverka till att avfallets miljörisker minskar. Den största potentialen till miljöförbättringar på avfallsområdet erbjuder, som tidigare nämnts, övergången till förebyggande rena teknologier. Avfallsproblemen bör tas upp redan när produktionsprocessen fastläggs. I utredningen av produkter redovisas en rad synpunkter på miljömärkning. Den förutsätts vara frivillig och finansierad genom avgifter. Bedömningen av en produkt bör göras utifrån ett helhetsperspektiv. Miljömärkningen bör ta hänsyn till förhållandena i hela produktcykeln tillverkningsprocesser, användning och avfallshantering. Produkterna som får miljömärkning bör alltså: - ha producerats med miljövänlig teknik, - vara skonsamma mot miljön under sin livscykel, - när de kasserats kunna återvinnas eller tas om hand utan miljöstörningar. Märkningen bör tidsbegränsas eftersom den tekniska utvecklingen går snabbt och bättre miljöegenskaper kommer fram. - Vi stöder de synpunkter som utredningen lagt fram och räknar med att de beaktas i en kommande proposition. Det är också viktigt att utvecklingen på detta område inom EG bevakas. Miljöpolitiken bedrivs i huvudsak med hjälp av regleringar. I lagar, förordningar och beslut i enskilda ärenden anger staten vad som anses acceptabelt från miljösynpunkt. I miljöskyddslagen anges i detta syfte krav på förprövning av miljöpåverkande industriell verksamhet. Vid denna förprövning ges en koncession, dvs ett gränsvärde bestäms för tillåtna utsläpp. Tillstånd lämnas av eller i vissa fall av länsstyrelse. Dessa tillstånd reglerar bl a hur stor miljöpåverkan får vara för att verksamheten skall få bedrivas, krav på att verksamheten lokaliseras på bästa plats, att utsläppen skall minskas efter vad som är miljömässigt motiverat, tekniskt möjligt och ekonomiskt genomförbart. Vid tillståndsgivningen skall även viss hänsyn tas till vilken konkurrens företagen utsätts för och vilka miljökrav som ställs i andra länder. Tillståndsgivningen är tidsbegränsad men kan omprövas före utsatt tidpunkt om de tekniska förutsättningarna har förändrats. Den som överskrider föreskrifterna i koncessionen kan drabbas av en miljöskyddsavgift, en typ av sanktionsavgift, om överträdelsen har medfört ekonomiska fördelar för den som utövar den miljöfarliga verksamheten. Vid grova miljöbrott kan böter eller fängelse utdömas. Sanktionsavgiften har utdömts endast i ett fåtal fall. De krav den svenska miljöskyddslagen ställt på företagen har lett till betydande minskningar i utsläppen av föroreningar, vilket framgår av tabellen. Tabell 6 Reduktioner av ärliga föroreningsutsläpp (totalt och från industrin) Reduktion (%) 1970-1985 Andel industriella utsläpp av totala 1985 (%) Vattenföroreningar lösta organiska ämnen 1 Ökning av utsläppen Likväl är det hittillsvarande koncessionssystemet otillräckligt i flera hänseenden. Främst gäller det bristen på ordentliga sanktioner vid överträdelser, och den otillräckliga stimulansen att nå längre i miljöskydd än vad koncessionsvillkoren angivit. Det har dessutom visat sig svårt att kontrollera efterlevnaden av det nuvarande systemet. - För att främja efterlevnaden av miljöskyddslagen bör sanktionsavgifter utgå vid alla överträdelser av koncessionsvillkoren, oavsett om överträdelsen medfört ekonomiska fördelar för företaget eller ej. De skall sättas så högt att de får en kraftig effekt. Grova brott skall som leda till böter eller fängelse. Den nu föreslagna förändringen kan öppna möjligheter för en snabbare skärpning av koncessionsvillkoren. De enstaka överträdelser som skärpta koncessionskrav kan leda till drabbas av den sanktionsavgift som med det av oss skisserade systemet blir enklare att utdöma. Miljöskyddslagen kräver en noggrann miljökonsekvensbedömning när det gäller miljöfarlig verksamhet. Verksamheten skall bedömas av länsstyrelse eller av . har på grundval av borgerliga motioner beslutat begära att regeringen skall återkomma med förslag om hur obligatoriska miljökonsekvensanalyser skall införas i den svenska planeringsprocessen. Regeringens godkännande av trädesbruket 1987 understryker vikten och brådskan i detta krav. Trädesbruket gav upphov till en ökning av kräveläckaget till våra vatten av betydande storleksordning. En sådan miljökonsekvensbedömning kan också vara värdefull t ex inom bioteknikens område. - Miljökonsekvensbedömningar kan på ett värdefullt sätt komplettera de Mot. 1988/89 beslutsunderlag som presenteras. Omfattningen bör stå i rimligt Jo796 förhållande till vad beslutet avser. Bedömningen bör kunna diskuteras offentligt. Det är sannolikt att en del nu använda kemikalier med hänsyn till miljöpåverkan vid utläckage till luft eller vatten skulle ha förbjudits vid sådan prövning. Inom kemikalieinspektionens område borde miljökonsekvensbedömningar kunna minska riskerna för att miljöfarliga ämnen får en användning som leder till miljöskador. Alternativa lösningar för att nå fram till ett givet mål kan ge uppslag till hur miljön skall skyddas och bör därför normalt ingå i miljökonsekvensanalysen. 16 Miljöskador måste få ett pris När industrialismen fick sitt genombrott skapades en rad ny lagar för att dra upp ramar för den verksamhet som var nödvändig i ett mer utvecklat samhälle. Statsmakterna fördelade ansvar och rättigheter. Det skapades bl a lagar om aktiebolag, banker och försäkringsverksamhet, patent och också om kollektivavtal. Inom miljöområdet dröjde det längre innan statsmakterna faställde några normer. Miljölagstiftningen är förhållandevis ny. Det oreglerade förhållandena på miljöområdet som tidigare fanns ledde till att medan det var självklart att ett företag fick betala för insatsvaror var det också naturligt att restprodukter inte innebar några kostnader. Avloppsvatten och avgaser kunde emitteras i naturen. Även om det var uppenbart att ett utsläpp förorsakade skador, fanns det förr inga rättsliga metoder att utkräva ersättning för dessa . Inte heller finns det i vårt juridiska system någon ägare till luft och med vissa undantag inte heller till vatten. har en ganska omfattande miljölagstiftning - en lagstiftning som på olika områden sätter gränser för den miljöskadliga verksamhet som ett företag eller enskilda får bedriva. Det nuvarande systemet med en lagstiftning som i många fall omsätts i praktiska regler genom koncessionsnämndsbeslut har i många avseenden varit framgångsrikt. Utsläppen från företag har minskat. är det uppenbart att det behövs ytterligare reduktioner av miljöutsläppen. Hänsynen till miljön måste integreras i företagens normala kostnadskalkyler. Företagens strävan att genomföra miljöförbättringar måste bli lika naturlig som deras strävan att vidta kostnadsbesparingar. I en teoretisk idealmodell skulle det finnas äganderätter till bl a luft och vatten. Ingen ägare skulle utan krav på kompensation acceptera att hennes eller hans egendom fördärvades. Detta kompensationskrav skulle leda till att den som ville släppa ut föroreningar fick en kostnad för att bli av med sina restprodukter. Förorenaren skulle stå inför valet att rena sina utsläpp eller betala kompensation. I verkligheten är det mera komplicerat. I vissa fall är det enkelt att konstatera dels vem som är skyldig till utsläppet, dels vilka som lider skada. Det kan gälla utsläpp från t. ex. ett sockerbruk - alla kan se var utsläppen rinner ut i ån och alla markägare nedströms kan anses lida skada, eftersom fisket t ex förstörs. I andra fall är det inte möjligt att koppla en skada direkt till en enskild anläggning. Det kan t ex gälla utsläpp av kväve till atmosfären. Det går att identifiera vilka anläggningar som emitterar kväve, men det är omöjligt att koppla just det kväveutsläppet till en viss skada. Kväve kommer från många olika källor både i och i utlandet. En tredje variant gäller utsläpp av ämnen där man rent praktiskt inte kan identifiera vem som släppt ut substansen i naturen. Det kan t ex gälla ett bestämt ämne i ett eller flera vanliga hushållstvättmedel. Det är givetvis omöjligt att veta vilka hushåll som nyttjar den typen av tvättmedel och i vilka mängder dessa används. Dessa komplikationer gör att det inte är enkelt att i praktiken tillämpa en princip som innebär att den som försorsakar en skada på naturen verkligen skall bära kostnaden för denna skada. Likväl är det viktigt att försöka skapa juridiska system som innebär att ekonomiska styrmedel nyttjas för att minska föroreningarna. Om man konstruerade en miljöskyddslagstiftning för ett helt nyskapat land vore det kanske realistiskt att låta denna lagstiftning helt bygga på principen att den som orsakar en skada på naturen skall betala ett särskilt pris för detta . För del är det i stället fråga om att komplettera den existerande lagstiftningen och koncessionsnämndsförfarandet genom att utveckla ett system som stimulerar ytterligare miljöförbättrade åtgärder. Detta kan ske genom stimulans i form av bidrag, skatteavdrag eller liknande, eller med hjälp av s k miljöavgifter. En miljöavgifts primära syfte är att minska miljöskadorna. Det är viktigt att tanken på miljöavgifter inte missbrukas. Vissa partier och organisationer betraktar uppenbarligen miljöavgifter som en budgetmässig intäktskälla för staten. Till skillnad från dessa partier och orgaisationer anser vi att utformningen av framtida miljöavgifter måste göras med omtanken om miljön som utgångspunkt, inte med omtanke om statsbudgetens saldo. Vi har tidigare understrukit att det är viktigt att ekonomiska styrmedel i ökad utsräckning kommer till användning i . Vi har bl a föreslagit en avgift på svavelutsläpp. Vi har framhållit att miljöavgifter bör belasta utsläpp av klororganiska föreningar. En parlamentarisk utredning skall lägga förslag om ekonomiska styrmedel inom miljöpolitiken. Den kommer att presentera förslag till miljöavgifter för klororganiska föreningar och svavel. Vi förutsätter att regeringen därefter förelägger förslag till miljöavgifter på dessa områden. Ekonomiska styrmedel bör baseras på följande principer: - Ekonomiska styrmedel skall vara ett komplement till existerande lagstiftning och syfta till att reducera utsläppen ytterligare. - Ekonomiska styrmedel kan innefatta såväl en ökning av kostnaderna för miljöfarlig verksamhet som en minskning av kostnaderna för miljövänlig verksamhet. Det kan dels ske genom skatter och avgifter, dels genom bidrag, skatterabatter och subventioner. - Omfattningen och utformningen av miljöavgifter måste göras med utgångspunkt miljöns krav - syftet med avgifterna får inte vara att introducera en ny skattekälla. Återställande av förstörd natur bör prioriteras när influtna avgiftsmedel används. - Det är också viktigt att revidera andra skatteregler. En del av de nuvarande skattereglerna motverkar uppenbarligen en övergång till mindre miljöförstörande verksamhet. Det gäller t ex skatten på kol i förhållande till den på naturgas. Nya förslag om beskattning av energi måste samordnas med förslag om miljöavgifter, bl a när det gäller svavelemissioner. - Ett system med miljöavgifter får inte undergräva de svenska företagens internationella konkurrenskraft. Resultatet kan annars bli att svensk förhållandevis miljövänlig produktion ersätts med produktion i utlandet, som sker med mycket sämre teknik. Att avgifterna utformas så att konkurrenskraften inte undergrävs behöver inte betyda att avgifterna blir obetydliga. Vi förutsätter att den parlamentariska kommittén utvärderar möjligheterna att kanalisera intäkterna så att utvecklingen av mera miljövänliga processer gynnas, som höga utsläppsmängder medför en avsevärd kostnad. Regeringens beslut att frisläppa av de allmänna investeringsfonderna för miljöinvesteringar innehåller drag av skatterabatt. Förutsättningen för frisläpp var dock inte klar för företagen när medlen avsattes, varför någon rationell miljövårdsplanering inte kunnat utföras. Detta visar sig genom att endast av på investeringsfondskonton i av företagen använts till miljöinvesteringar. Vi förordar i annat sammanhang ett allmänt frisläppande av företagens investeringsfonder. Det medför att fonderna öppnas för alla miljöinvesteringar liksom för andra investeringar som företaget bedömer som angelägna. En sådan ordning undviker den ryckighet som präglat investeringsfondsmedel. bedömer ansökningarna och har av begärda beviljat 400 miljoner. De har i huvudsak gällt minskningar av utsläppen till luft och vatten. Investeringar i den inre miljön och i miljövänliga fordon har fått avslag. Det riskerar att bli betydande inslag av administrativt godtycke i prövningarna av företagens ansökningar. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en analys av konsekvenserna av växthuseffekten för del i enlighet med vad som i motionen anförs, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om initiativ för att sammankalla världsklimatkonferens, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om analys av åtgärder för att bibehålla och minska utsläppen av koldioxid i enlighet med vad som i motionen 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om tidpunkt och målsättning för granskningskonferens om freonutsläpp, 5. att hos regeringen begär förslag om hur kväveutsläppen i skall kunna minska till under en nivå naturen tål, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om avveckling av PCB-användning i äldre elmateriel, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om kartläggning och saneringsåtgärder beträffande PCB, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om initierande av förhandlingar om garantier mot brott mot internationella miljöavtal, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om åtgärder mot användning av toxafen, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om svåmedbrytbara kemiska ämnen i avloppsvatten, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om aktionsplan mot föroreningar i sjöar och vattendrag, [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående fasta resurser till forskningsstationerna och ,1] 12. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om föroreningar av dricksvatten, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om exploaterade delar av nationalparker, 14. att hos regeringen begär förslag till avsättande av Sjaunjaområdet till nationalpark, 15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om kriteria för naturreservat, 16. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om skötsel av naturreservat, 17. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om formerna för intrångs- och marklösenersättning till markägare, 18. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om bidrag till friluftsanläggningar, 19. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om skydd för hotade djur- och växtarter, 20. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om skydd för Stora Alvaret, 21. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om skogsvårdslagens regler, 22. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om överlåtande av fjällnära skogar till enskilda eller samfällda ägare, 23. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om återhållsamhet med avverkning i de fjällnära skogarna, 24. att hos regeringen begär en utredning om skogsbruket i de fjällnära skogarna, [att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs angående åtgärdsgränsen för radon i bostäder,2] 25. att hos regeringen begär förslag till gränsvärden för utsläpp av dioxin från gamla sopförbränningsanläggningar i enlighet med vad som i motionen anförs, 26. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om utformning av miljömärkning i enlighet med vad som i motionen anförs, 27. att hos regeringen begär förslag till sanktionsavgifter vid överträdelse av koncessionsvillkor, 28. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om miljökonsekvensbedömningar, [att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om miljöavgifter.3] Bo Lundgen (m) ' 1988/89:Ub620 2 1988/89:Bo523 1988/89:Sk645 ... . . - . ;v i ; i Vj j . -v : . 5!r» ' t.'.! 1 T :v 1 ; . ' U . r , . ,r. .; : 1 *: .... i ,. i > ,ä\- , - .