ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02Ju809 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Ju809 av och (båda s) Brottsförebyggande rådets resursbehov I budgetpropositionen 1988/89:100 bil 4 framhålls att den centrala kriminalpolitiska uppgiften är att förebygga brott. BRÅ intar en central roll i det sammanhanget. Regeringen har utfärdat en ny instruktion för BRÅ. Genom denna markeras BRÅ:s ställning på det brottsförebyggande fältet. Det anges i propositionen (sid 89) att det är angeläget att verksamheten vidareutvecklas så att BRÅ:s kunskaper i större utsträckning än vad som hitintills varit fallet kan användas som underlag för prioriteringar i det brottsförebyggande arbetet liksom för tillämpning och utvärdering av brottsförebyggande åtgärder. Det finns särskilt stort behov av modeller som kan ligga till grund för brottsförebyggande åtgärdsprogram på lokal nivå. BRÅ bör vidare enligt propositionen i ökad omfattning ägna sig åt utvärdering av reformer inom det kriminalpolitiska fältet. BRÅ skall även kunna ge underlag för framtida kriminalpolitiska reformer. Allt detta innebär väsentligt utökade och vidgade uppgifter för BRÅ. Den nya instruktionen innebär även på andra områden en höjning av ambitionsnivån. Detta gäller såväl i fråga om informationsverksamheten som samverkan med andra myndigheter, organisationer m.fl. I BRÅ:s remissyttrande över betänkandet Brottsförebyggande arbete i samverkan (Ds Ju 1988:21) har utförligt konkretiserats hur den här berörda verksamheten föreslås bli utvecklad. Av uttalandena i propositionen framgår att regeringen i stort ställt sig bakom BRÅ:s förslag till utveckling av verksamheten. Det sammanlagda reella tillskottet av medel till BRÅ står inte i proportion till den ambitionshöjning som den nya instruktionen innebär. Det är av stor vikt att reformeringen av BRÅ:s verksamhet kan genomföras. Det vore mycket olyckligt om detta skulle begränsas eller t.o.m. äventyras genom att helt otillräckliga resurser ställs till förfogande. Det råder enighet inom , där fem riksdagspartier är företrädda, om framlagda reformförslag. Den brottsliga verksamheten befinner sig på en sådan nivå att den brottsförebyggande verksamheten på allt sätt behöver förstärkas. I propositionen (sid 25) anges att brottsligheten är ett allvarligt problem, som fordrar kraftfulla åtgärder och på olika vägar måste prövas för att nedbringa brottsligheten. Det understryks i propositionen (sid 25) att grundläggande i det sammanhaget är ett aktivt och offensivt brottsförebyggande arbete. 1 1988/89.3 sami. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om reformeringen av BRÅ:s framtida verksamhet och om aktuella resursbehov. () () 1988/89 Ju809
mot · GC02Ju815 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89 :Ju815 av m.fl. (fp) Promillegränsen för trafikonykterhet, m.m. Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:So301 hemställs 1. att hos regeringen begär förslag om att promillegränsen vid vilken ansvar för trafikonykterhet inträder sänks till den lägsta nivå som kan fastställas med bibehållna krav på rättssäkerhet, 2. att beslutar avskaffa begränsningen av påföljden till enbart böter för eget bruk av narkotika, 3. att hos regeringen begär förslag till åtgärdsprogram för att skära av tillförseln av narkotika till kriminalvårdsanstalterna.
mot · GC02Ju818 · 1989-01-05 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju818 av () Pornografiska föreställningar gäller ett generellt förbud att anordna pornografiska föreställningar. Syftet med förbudet är att motverka prostitution. Många gatuprostituerade har varit verksamma på sexklubbar, så steget är inte långt. Förbudet är också avsett att motverka den kriminalitet och det asociala levnadssätt som främjas av den särskilda miljön vid sexklubbarna. En rapport från prostitutionsgruppen vid har redovisat förskräckliga interiörer från sexklubbar. Där försiggår privat posering fastän det enligt lagen är förbjudet. När förbudet mot pornografiska föreställningar antogs, hade man förhoppningen att sexklubbarna skulle försvinna från marknaden, men så har det inte blivit. Jag anser därför att man från samhällets sida måste skärpa synen ytterligare, vad gäller sexklubbarnas verksamhet. Av stor betydelse för polisens prioritering av insatserna mot brottslig verksamhet är bl.a. påföljden. är påföljden alldeles för låg i detta sammanhang. Därför tycker inte heller polisen att det lönar sig att jaga personer som anordnar offentliga pornografiska föreställningar. Enligt 29 § allmänna ordningsstadgan är det stadgat böter eller fängelse för överträdelse av förbudet mot offentliga pornografiska föreställningar. Jag anser att straffet bör skärpas och ändras till fängelse i högst eller, om omständigheterna är mildrande, böter. Om man ändrar i straffsatsen beträffande förbudet mot offentliga pornografiska föreställningar kan det vara lämpligt att även överväga om gränsdragningen mellan vad som räknas som pornografisk föreställning och vad som inte räknas dit är tillräckligt tydlig i lagstiftningen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ändring av allmänna ordningsstadgan i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GC02Ju819 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Ju819 av () Pornografiska föreställningar Efter en lagändring är det enligt allmänna ordningsstadgan förbjudet att anordna offentlig pornografisk föreställning. Det skedde som ett led i samhällets ansträngningar att motverka prostitution och den kriminalitet som främjas av den särskilda miljön som existerar vid s.k. sexklubbar. Vi kan nu konstatera att lagstiftningen inte haft avsedd effekt. Verksamheten pågår öppet och rekryteringen av nya unga flickor sker via press och genom bekanta till kvinnorna som redan arbetar på klubbarna. De som knyts till klubben får arbeta mycket hårt i en självutgivande och objektivt kränkande verksamhet. De ekonomiska vederlagen för arbetsinsatsen kvittas mot förmånen att vistas gratis i klubbens lokaler. Det föreligger således inget arbetsgivar-arbetstagarförhållande. Den som arbetar där står här helt utanför de lagar och förmåner som i övrigt är självklara på arbetsmarknaden. Med säkerhet arbetar kvinnorna på klubbarna utan stöd i exempelvis, arbetsmiljölagen, arbetstidslagen, medbestämmandelagen, semesterlagen, föräldraledighetslagen, studiestödslagen. Kvinnorna saknar också anställningstrygghet enligt lagen om anställningsskydd och rättigheter enligt lagen om allmän tjänstepension. Helt rättslös är steget till kriminalitet och prostitution svindlande nära. En inskolning till asocialitet blir följden. För att förhindra att denna destruktiva verksamhet får fortsätta krävs en skärpt lagstiftning som leder till att pornografiska föreställningar förbjuds. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om en sådan ändring av allmänna ordningsstadgan att ett verksamt förbud mot pornografisk föreställning stadgas. mrstiih^n lin >W. !U':;n:rfnj ; ?t. .; V ;5 ,| w * n uiuia . : j sb : '- :r . :: i>tt - = i gaj tils: .. a goäv> j gtl! : " ;-i : > ! :- : > ;;; *- , I: -i' /, : >: : ' . . r ; / rtsrf tfl : HKtlt t-'J i; n ' ' ; ! \ T: . ' _ <: , 1 . ; , " , V . . : , : ii gotab 16685, 1989
mot · GC02K202 · 1989-01-11 00:00:00 — av och (båda m) Anslutningen till politiskt parti Kollektivanslutning av LO-medlemmar till det socialdemokratiska partiet har varit och är en skamfläck i en politisk demokrati. Frågan om kollektivanslutning har behandlats i och har vid ett tiotal tillfällen uttalat att kollektivanslutning av medlemmar till politiskt parti inte borde förekomma. Ändock har den fortsatt. Debatten om kollektivanslutning uppfattades som en kvarnsten även av socialdemokraterna och den skall enligt kongressbeslut avskaffas . Är då allt gott och väl? Allt tyder nu på att organisationer i stället kommer att kunna anslutas till det socialdemokratiska partiet. En utveckling där juridiska personer - fackliga organisationer eller företag - skulle kunna bli medlemmar i ett politiskt parti uppfattas av oss närmast som att gå ur askan i elden. har åtminstone reservationsrätt förelegat för personer, som ej har velat bli kollektivanslutna. Vilken möjlighet får den enskilde att slippa tillhöra ett visst politiskt parti, om juridiska personer kan kollektivanslutas? som den enskilda människan skulle utsättas för ett rättsövergrepp skulle de korporativa dragen i vårt samhälle förstärkas. Varje parti, som kämpar för den enskilda människans frihet och rätt, måste förhindra ett så odemokratiskt system som det skisserade. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att endast fysiska personer efter egen ansökan om inträde skall kunna anslutas till ett politiskt parti. Per Stenmarck (m)
mot · GC02K204 · 1989-01-10 00:00:00 — Motion till 1988/89:K204 av i och (båda c) Organisationsanslutningen till det socialdemokratiska partiet Kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet skall upphöra vid utgången av 1990. Detta beslut togs med vånda av den socialdemokratiska partikongressen 1987. De riktlinjer som socialdemokraterna angett skall gälla efter 1991 är även de kränkande för den enskilde. Den s.k. organisationsmodellen skall införas. Det betyder att facklig organisation - klubb, sektion eller avdelning ansluter sig till arbetarkommunen. Organisationsavgiften baseras på det totala antalet medlemmar i fackorganisationer, således får alla oavsett partihörighet bidraga med medlemsavgifter. Skillnaden mot kollektivanslutningen är att den enskilde inte personligen är bokförd som medlem utan den fackliga organisationen är medlem. Återigen visar socialdemokraterna prov på sin dåliga smak och accepterar inte den enskildes integritet. I detta fall är t.o.m. reservationsrätten borttagen. Ett flerpartisystem bygger på att människor själva tar ställning i partival och medlemskap är en av demokratins viktigaste grundvalar. Detta innebär att det aldrig får förutsättas att någon kategori människor enskilt eller i grupp vinner anslutning till ett visst parti eller tvingas att ensidigt stödja en partipolitisk inriktning som är emot den personliga övertygelsen. En stark fackföreningsrörelse, tillgänglig för alla anställda, vilken kan skapa balans på arbetsmarknaden i fördelningen av produktionsresultatet, är en viktig tillgång i det svenska samhället. Det innebär att det finns ett övergripande samhälleligt intresse att slå vakt om fackföreningen som en viktig resurs för den enskilde när det gäller att värna om sitt kollektiv. Det får inte vara så att ett enskilt medlemskap i en fackförening innebär att denna fackförening på grund av medlemskapet skickar pengar till det socialdemokratiska partiet. Det skulle vara att betala medlemsavgift utan att få några rättigheter och utan reservationsrätt. Alternativet för den enskilde skulle vara att gå ur den fackliga organisationen och därmed tvingas ställa sig osolidarisk med arbetskamraterna i deras fackliga arbete. Det är en framgång att socialdemokraterna nu lovat att kollektivanslutningen skall upphöra men oroväckande med det nya förslaget om organisationsanslutning. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar uttala att fristående organisation inte må anslutas till politiskt parti. () jan Hyttring (c)
mot · GC02K206 · 1989-01-09 00:00:00 — 1988/89 :K206 Undertecknad har motionerat i en fråga som borde vara självklar i en demokrati, nämligen rättigheten för en medborgare att stå utanför en facklig organisation, om vederbörande så önskar. Den borde vara lika självklar som rättigheten att tillhöra en organisation, den s.k. positiva föreningsrätten. för mänskliga rättigheter har tolkat föreningsrätten på detta sätt. Majoriteten i riksdag har haft en annan uppfattning och jag återkommer därför med min motion. Fackliga organisationer tycks i anse sig oförhindrade att mer eller mindre tvinga in arbetstagare som medlemmar. Det kan ske genom s.k. organisationsklausuler, där man genom avtal förhindrar icke anslutna arbetstagare från att få en anställning. Det kan också ske indirekt genom s.k. svartlistning eller mobbing. Mycket tyder på att fackliga organisationer anser sig ha obegränsad rätt att bestämma över människor och något sådant borde inte tillåtas i en demokrati. Med rätten att tillhöra en förening borde också följa rätten att utträda ur en förening. Detta är ingalunda någon självklarhet i . Arbetsdomstolen har fastslagit att en medlem skall kunna lämna en organisation på egen begäran, men det förekommer ofta att fackliga organisationer nekar till detta eller ställer till svårigheter för den person som önskar utträda ur organisationen. Den mänskliga rättigheten att själv besluta om in- och utträde ur en organisation är så viktig att den inte kan lämnas till enskilda organisationers avgörande. Den negativa föreningsrätten bör grundlagsfästas. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till ändring i regeringsformen för att säkerställa den negativa föreningsrätten.
mot · GC02K208 · 1989-01-18 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K208 av m.fl. (vpk) Anslaget till de kungliga hov- och slottsstaterna, m.m. kommunisterna har år föreslagit att rikets högsta ämbete, d.v.s. statschefens, inte skall gå i arv. Vårt förslag att demokratins principer skall gälla vid tillsättandet av statschef har emellertid avvisats av samtliga övriga partier - senast . Även i fortsättningen kommer vpk att förespråka demokratins principer och kräva republikens införande, men vi får naturligtvis acceptera att det råder en stor rojalistisk majoritet i omfattande samtliga partier utom vpk. Det innebär att anslag måste utgå till kungafamiljen och dess hovhållning. Vi kan däremot inte acceptera den av regeringen föreslagna kraftiga anslagsuppräkningen. Med tanke på budgetförslagen i övrigt och med tanke på kungafamiljens privata förmögenhet anser vi inte att någon anslagsuppräkning över huvud taget är påkallad. Annorlunda förhåller det sig med de kungliga slotten som är vår gemensamma egendom och utgör ett viktigt inslag i vår kulturhistoria. Underhållet av slotten får inte eftersättas. Det är angeläget att slotten i ökad utsträckning hålls tillgängliga för allmänheten. De borde också kunna användas för t.ex. kurser och konferenser, vilket förutsätter att driftskostnaderna tillåts öka. Vi föreslår därför att beslutar den av regeringen föreslagna ökningen till den kungliga hovstaten istället tillfaller den kungliga slottsstaten. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att till Kungliga hovstaten för /90 anslår mindre än vad regeringen föreslagit eller således , 2. att till Kungliga slottsstaten för /90 anslår utöver vad regeringen föreslagit eller således , 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i Mot. 1988/89 motionen anförts om att de kungliga slotten i ökad utsträckning skall K208 göras tillgängliga för allmänheten. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) 1* 1988189.
mot · GC02K215 · 1989-01-17 00:00:00 — Motion till 1988/89:K215 av () Lagprövning Frågan om lagprövning och om inrättande av författningsdomstol har tilldragit sig ett alltmer ökande intresse. Förespråkarna av en författningsdomstol synes utgå från att domstolen i huvudsak icke skulle ha andra uppgifter i normprövningshänseende än dem som tillkommer domstolar och förvaltningsmyndigheter i allmänhet; SOU 1987:6, Folkstyrelsens villkor s. 257. Det ligger därför nära till hands att ställa frågan vilka befogenheter författningsdomstolen skulle ha, om dagens rättsläge bildar utgångspunkten. Villkoren för lagprövning framgår av 11 kap. 14 § regeringsformen (RF), som lyder: Finner domstol eller annat offentligt organ att en föreskrift står i strid med bestämmelse i grundlag eller annan överordnad författning eller att stadgad ordning i något väsentligt hänseende har åsidosatts vid dess tillkomst, får föreskriften icke tillämpas. Har eller regeringen beslutat föreskriften, skall tillämpning dock underlåtas om felet är uppenbart. Som framgår är principiellt avgörande att en norm av lägre dignitet står i strid med en norm av högre statsrättslig dignitet. Det skall med andra ord, naturligt nog, råda harmoni i rättssystemet. Från denna grundprincip om harmoni görs dock undantag för det fall att den ifrågasatta beslutats av eller regeringen. I så fall skall ett större mått av fel godtagas än om utfärdats av lägre myndighet, vilket följer av begreppet uppenbart. Riktigheten av denna ordning har med fog ifrågasatts av bland andra ; remissammanställningen över anmärkta betänkande s. 209. Hovrätten uttalar först att lagprövning innbär en kontroll av att den politiska makten utövas av de organ som fått den sig anförtrodd och av att den utövas på ett korrekt sätt, under lagarna som det heter i 1 kap. 1 § tredje stycket RF. Det praktiska fallet är - fortsätter hovrätten - att regeringen eller någon underordnad myndighet råkat utfärda en föreskrift som strider mot vanlig lag. I sådant fall kan lagprövningen sägas utgöra ett skydd för lagstiftningsmakt. Om det i stället skulle vara fråga om konflikt mellan vanlig lag och grundlag utgör lagprövningen enligt hovrätten på motsvarande sätt skydd för den i 1 kap. 1 § första stycket RF fastslagna folksuveräniteten. Vad sålunda anförts leder enligt hovrätten till den slutsatsen att det är principiellt felaktigt att inskränka normprövningsrätten till att avse endast uppenbara fel. Betydelsen av en författningsdomstol beror självfallet av de befogenheter, Mot. 1988/89 den kompetens, som domstolen utrustas med. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att slopa begreppet uppenbart i 11 kap. 14 § regeringsformen.
mot · GC02K217 · 1989-01-23 00:00:00 — av m.fl. (m, fp, c) Lagstadgad negativ föreningsrätt Ingen ifrågasätter den självklara rätten att fritt organisera sig på arbetsmarknaden. Denna rätt är skyddad i grundlagen och för arbetsmarknaden också infogad i 7 § Medbestämmandelagen. Enligt denna paragraf ges rätt för arbetsgivare och arbetstagare att tillhöra arbetsgivare- eller arbetstagareorganisation att utnyttja medlemskapet och verka för organisationen eller för att sådan bildas. Någon motsvarande rätt att stå utanför en arbetsmarknadsorganisation finns inte inskriven i lag trots att en sådan rätt i en demokratisk stat bör vara lika självklar. Frågan om ett skydd också för den negativa föreningsrätten behandlades av nya arbetsrättskommittén som trots arbete inte kom fram till att en negativ föreningsrätt skulle införas. Kommittén drog slutsatsen att en sådan lag som skulle utsträckas att omfatta även arbetssökande, i sak blir en fråga om man skall lagstifta mot s. k. organisationsklausuler, dvs. förbehåll i kollektivavtal om att en arbetsgivare åtar sig att endast anställa arbetskraft som tillhör en viss organisation. Så kan naturligtvis bli fallet. Vi menar emellertid att den enskildes rätt att fritt välja om vederbörande vill ansluta sig till en ideell organisation eller ej måste överordnas arbetsmarknadens parters möjligheter att utestänga arbetsgivare/arbetstagare från att erhålla arbete enbart på grund av att vederbörande inte är medlem i en avtalsslutande organisation. Behovet av en negativ föreningsrätt har tidigare illustrerats med att en av de största organisationerna på arbetsmarknaden, , tillämpar ett system som i princip omöjliggör medlems utträde. Behovet av en negativ föreningsrätt har därtill förstärkts genom några fackliga organisationers försök och beslut att teckna kollektiva försäkringar för samtliga medlemmar utanför det kollektivavtalsreglerade området. Visserligen har LO fattat beslut med innebörden att rätten till utträde i fortsättningen skall vara ovillkorlig. Genom bristfällig lagstiftning är det emellertid fortfarande möjligt att vägra medlem i facklig organisation utträde. Något intresse från arbetsmarknadens parter att lösa dessa problem torde inte heller finnas utan det enda skyddet för den enskilde individen är att lagstifta om införandet av en negativ föreningsrätt. Någon ny utredning för att bereda frågan behöver inte tillsättas för att utreda denna självklara rätt att i en demokratisk stat stå utanför en förening. Det bör därför ankomma på regeringen att utarbeta ett förslag till negativ Mot. 1988/89 föreningsrätt. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till lagstadgad negativ föreningsrätt. () ()
mot · GC02K218 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:K218 av m.fl. (fp, c, m) Grundlagsskyddad yrkes- och näringsfrihet Den grundläggande förutsättningen för ett expansivt näringsliv är möjligheterna för enskilda individer att starta företag. Utan nya företag som erbjuder redan existerande företag konkurrens riskerar de senare att minska utvecklingstakten vilket lätt får till följd en försämrad konkurrensförmåga. Därtill minskar konsumenternas valfrihet. Det finns flera hot mot den icke grundlagsfästa näringsfriheten. S.k. vandelsprövning har införts inom restaurang- och transportbranscherna innebärande att myndigheterna gör en förhandsbedömning om vederbörande är lämplig som företagare. Vidare har ordningsstadgeutredningen föreslagit att kommunerna skall ges rätt att begränsa torghandlarnas varusortiment. Motiven för att avskaffa det i princip fria tillträdet till marknaden varierar från rent sysselsättningspolitiska (nya företag hotar gamla arbetsplatser) till att förhindra s. k. ekonomisk brottslighet. Grunden för en marknadsekonomi är emellertid att företag fritt får startas. Utan detta fria tillträde hotas både näringslivets dynamik och sysselsättningstillfällen. Ett avgörande steg för att öka blivande företagares och övriga investerares tilltro till statsmakternas vilja att även fortsättningsvis satsa på ett marknadsekonomiskt system vore att i grundlagen skydda rätten att starta och driva företag. Vi menar att yrkes- och näringsfriheten bör betraktas som ett grundläggande element i själva rättighetssystemet. Utan regler i detta hänseende är detta system ofullständigt. Kravet på regler om skydd för yrkes- och näringsfriheten har inte sin grund i något speciellt behov som skall dokumenteras . Det bottnar i stället i det förhållandet att den logiska uppbyggnaden av vårt rättighetssystem förutsätter en regel om yrkes- och näringsfrihet. Någon ytterligare utredning behövs ej. Så ej heller ytterligare erfarenheter av reformerna på fri- och rättighetsområdet. Det av författningsutredningen framlagda förslaget till grundlagstext kan efter mindre justeringar användas i föreliggande skick. Några bärkraftiga invändningar mot regeln framkom inte heller under remissbehandlingen. En regel för yrkes- och näringsfriheten bör få följande lydelse och tas in i 2 kap. RF: Svensk medborgare äger i riket driva näring och utöva yrke såvida annat inte är föreskrivet i lag eller förordning. Hemställan Mot 1988/89 Med stöd av det anförda hemställs K218 att hos regeringen anhåller om förslag till grundlagsskyddad närings- och yrkesfrihet i enlighet med vad som i motionen () () () () () () ()