ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02Jo812 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo812 av () Miljöfarliga utsläpp Det finns tecken som talar för att den s k Bubble-modellen kan vara ett värdefullt inslag i den framtida miljövårdspolitiken. Detta motiverar att frågan utreds. Miljövårdsdebatten har pekat på rader av problem som måste åtgärdas. När det gäller åtgärderna för att begränsa och minska utsläppen av förorenande ämnen, har i främst diskuterats regleringar och miljövårdsavgifter. Båda vägarna erbjuder nackdelar. har koncessionsbeslut endast gällt nyetablerande industri, medan de äldre företagen undgått att drabbas av utsläppsrestriktioner. Genom att därigenom vissa företag åläggs höggradig rening och andra slipper krav blir konkurrensförhållandena sneda. Miljöavgifterna har den nackdelen att ökade utsläpp i princip tillåts, förutsatt att staten får ökade inkomster. Olika sätt att positivt utnyttja marknadskrafterna för att minska föroreningarna har prövats på sina håll i . Den s k Bubble-modellen förefaller härvid inte ha varit utan framgång. Bubble-modellen innebär att man för en stad eller en region fastlägger en högsta tillåtna utsläppsnivå för olika föroreningar-en bubbla. Sedan krymps denna successivt efter angiven tidtabell. Fastställda utsläppsgränser får aldrig överskridas. Om ett nytt företag eller projekt som medför att ytterligare föroreningar tillkommer, måste företaget köpa sig plats i bubblan, genom att överenskomma med ett befintligt företag om att detta renar sina utsläpp i minst motsvarande grad. Eftersom de första av rening av ett utsläpp i regel är billigare än de följande , ger metoden ofta stora resultat till små kostnader. De stora utsläpp som upphör från det befintliga företaget när rening installeras motsvaras sällan av lika stora nya utsläpp från det nytillkomna företaget. Nettoeffekten blir ofta mycket gynnsam. Metoden kräver att samhället kontrollerar utsläppsmängderna, men detta sker . I övrigt blir miljövården självreglerande, utan statliga avgifter. Det finns all anledning att studera erfarenheterna av de försök med Bubble-modellen som gjorts i för att se i vad mån dessa erfarenheter kan tas till vara i form av försöksverksamhet även i . Därför borde staten på lämpligt sätt utreda och pröva frågan om tillämpning av Bubblemodellen inom miljövården i . Med anledning av vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om prövning av Bubble-modellen inom miljövårdsarbetet. 1988/89 Jo812
mot · GC02Jo815 · 1989-01-23 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo815 av och (båda mp) Skydd för Askölaboratoriets referensområde i havet Askölaboratoriet utanför har forskat i vattnen kring Landsort, och Lacka i över 20 är. Området är ett viktigt referensområde för den forskningen och bas för vad som händer med . Detta referensområde hotas nu av utsläpp i samband med förbränning av radioaktivt avfall på Studsvik. Bl.a. handlar det om dioxinutsläpp. Allt som hotar att påverka referensområdet måste minimeras, vilket för Studsviks del innebär nollutsläpp av dioxin. Den förbränning av radioaktivt avfall som är aktuell utgör ett konkret hot mot verksamheten och den kunskapsbas som man byggt upp. För att skydda området planeras f. ö. ett marint naturreservat. Med anledning av ovanstående yrkas att beslutar att kring Landsort, och Lackavattnen skall skyddas och att förbränning av radioaktivt avfall på Studsvik inte tillåts. () () 1* 1988/89.
mot · GC02Jo816 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo816 Om tillstånd för stentäkt m.m. Enligt naturvårdslagen 18 § ankommer det på att lämna tillstånd för täkt av sten, grus, sand, lera och för annat ändamål än markinnehavarens husbehov. Enligt lag finns ingen rätt för berörda sakägare till samråd innan beslut om täkttillstånd lämnas. I naturvårdslagen finns inte heller krav på liknande samråd eller krav på att redovisning av väg från täktområdet skall lämnas. har vid olika tillfällen understrukit behov av samråd vid planläggning och byggverksamhet, bl.a. i PBL. NVL föreskriver att den som söker täkttillstånd skall framlägga redovisning för att undvika företagets menliga påverkan på naturmiljön. Enligt NVL § 18 a, kan regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (miljöenheter) meddela föreskrifter om skyldighet för den som bedriver täktverksamhet eller stenkrossrörelse att lämna uppgifter om verksamheten som behövs som underlag för planering av naturvården. Genom ett täktärende som prövas hos miljö- och har det visat sig att NVL 18 § på intet sätt klarar att reglera missförhållanden till skada för såväl naturvården som miljövården. Detta gäller främst människor som enligt 18 § i NVL är helt utestängda ifrån att kunna påverka ett ökat krav på en god boendemiljö och en god planering av naturvården. Det finns anledning att i detta sammanhang även betona vikten och behovet av en god miljö och naturvård för djur och växter, som har sin tillit till oss människor. I samband med täkttillstånd uppföres krossverk och asfaltverk, vars verksamhet våra tillsynsmyndigheter har svårt att reglera, i synnerhet som det enligt PBL inte erfordras bygnadslov för dylika anläggningar. Ärenden hos miljö- och utgör bevis på de svårigheter, som tillsynsmyndigheter har att i efterhand försöka förhindra uppkomna skador på miljö och natur. Det är därför viktigt att lagen ändras på sådant sätt att även andra berörda sakägare utan ekonomiska avväganden ges möjlighet till samråd innan miljö- och naturskador uppkommit för närboende, djur och växtliv. Med hänsyn till ovan anförda hemställs att beslutar att 18 § naturvårdslagen ändras genom att dels efter första meningen i första stycket införs en ny mening av följande lydelse: Tillstånd skall föregås av samråd med berörda föreningar och sakägare, dels till första meningen i andra stycket görs följande tillägg: Vari även väg till eller från täktområdet skall redovisas. 1988/89 J08I6
mot · GC02Jo817 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo817 av och (båda s) Miljö- och hälsofarliga kemikalier Bl.a. regeringens Miljöprojekt visat, att det i handeln finns ett flertal kemiska produkter med miljöfarligt innehåll, vilka säljs till hushållen, t.ex. tvätt- och rengöringsmedel. har man kunnat peka på miljövänliga alternativ. Vi vet att situationen inte sällan är densamma avseende industrikemikalier. Vi anser, att denna situation är klart otillfredsställande. Varför skall miljöfarliga kemikalier saluföras, när miljövänligare alternativ finns? Liksom man prövar utbyggd konsumentinformation i är det angeläget, att detta också sker i övriga landet. Staten bör uppmärksamma kommunerna på vikten av att sprida konsumentupplysning om möjligheterna att handla miljövänligare alternativ. Här kan också en kommande miljömärkning få en pådrivande effekt. menar vi, att andan i lagen om kemiska produkter - att miljöfarliga produkter kontinuerligt skall ersättas med miljövänligare allteftersom de kommer fram - inte fungerar tillfredsställande i praktiken. Den s.k. substitutionsprincipen bör därför uttryckligen skrivas in i själva lagtexten. Staten bör vidare tillse, att berörda myndigheter och instanser förelägger tillverkare, importörer och handeln att dra in miljöfarliga varor och ersätta dem med förekommande miljövänligare. Mot bakgrund av vad som anförts hemställer vi 1. att hos regeringen begär ett förslag till ändring av lagen om kemiska produkter så att det av lagtexten uttryckligen framgår att substitutionsprincipen skall tillämpas på alla miljöfarliga kemiska produkter, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om berörda myndigheters roll samt om behovet av konsumentupplysningsverksamhet. () ()
mot · GC02Jo818 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo818 av och (båda s) Totalförbud mot användning av PCB PCB-användningen har successivt minskat i samhället.Samtidigt har kunskaperna om lågdoseffekter och konsekvenserna av lång exponeringstid ökat. Man kan inte utesluta risken för allvarliga skador på vår hälsa och vår miljö. Tiden borde nu vara mogen för att införa ett totalförbud för tillverkning, import, saluhållning och användning av PCB, polyklorerade bifenyler. Regeringen har skärpt förordningen om PCB. Transformator och kondensator med högre effekt än två kilovoltampere får inte saluföras, överlåtas eller tas i bruk om den innehåller PCB. får dessa elektriska anläggningar ej vidare användas. Men PCB finns också i anläggningar med lägre effekt och i andra kemiska varor, t ex oljor. saknas ett uttryckligt tillverknings-, import- och användningsförbud. har möjlighet att lämna tillstånd till användning. Mot hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning om införande av totalförbud för tillverkning, import, saluhållning och användning av PCB och produkter som innehåller PCB.
mot · GC02Jo819 · 1989-01-23 00:00:00 — av och (båda m) En i miljömål När BT-Kemi affären inträffade var det flera saker som samverkade till att verksamheten där kunde fortgå så länge innan den trots allt fick upphöra. Det viktigaste var företagsledningens skrupelfria inställning. En annan mycket viktig faktor var myndigheternas passivitet. Det gäller hela raden av myndigheter från den lokala hälsovårdsnämnden, tillsynsmyndigheten , naturvårdsverk och koncessionsnämnd. Dessa myndigheter tog ingen notis om allmänhetens varningar och krav. Ytterligare en faktor var massmedias likgiltighet eller oförståelse. Det var inte förrän i slutet av affären när de stora avslöjandena redan var gjorda som massmedia hårdbevakade affären och därmed sannolikt bidrog till att verksamheten tog slut fortare än annars. Det var allmänheten, inte myndigheterna, som avslöjade och rapporterade om olagliga utsläpp och nedgrävda tunnor. Myndigheternas agerande och handfallenhet väckte djup misstro hos allmänheten. företagna opinionsundersökningar visar att den misstron består. Scan-Dust-affären visar att historien upprepas. skrev docenten , då ledamot av miljövårdsberedningen, till dåvarande jordbruksministern och föreslog en mellanform av och offentlig utfrågning under ledning av en domare som ett medel för allmänheten och framför allt dem som direkt kan påverkas av miljöstörningar att få fakta klarlagda. Förslaget skall ses mot bakgrund av iakttagelser och erfarenheter av allmänhetens misstro mot tillsynen enligt miljöskyddslagen m.fl.. förkarar att vid en tillbakablick på det senaste årtiondet i svensk miljövård framstår en faktor som oförändrad eller t.o.m. förstärkt, nämligen en utbredd misstro bland allmänheten. Den kan rikta sig mot dem som utövar miljöfarlig verksamhet m.fl. men också, och inte minst, mot dem som övervakar dessa verksamheter, tillsynsmyndigheterna. I offentlig utredningstext (t.ex. SOU 1987:80) ges exempel på missförhållanden och levereras kritik mot tillsynsmyndigheten. BT-Kemi-affären var inte unik annat än i den massmediala exponeringen. De flesta missförhållanden, som antyddes i miljöskyddsutredningen (SOU 1978:80), förefaller kvarstå. Det är inte alls svårt att samla ett antal personer som har god inblick i hur tillsynen numera bedrivs och som då berättar om undfallenhet eller än värre attityder från tillsynsmyndigheter mot företagare. Förhållandet att en och samma person har dubbla lojaliteter och spelar flera roller har omvittnats i flera fall. Med hänvisning till det anförda hemställs Jo819 att hos regeringen begär förslag om en i miljömål.
mot · GC02Jo820 · 1989-01-23 00:00:00 — av och (båda m) Märkning av miljöfarliga varor Enligt lag om kemiska produkter (SFS 1985:426) 8 § skall den som tillverkar, importerar eller överlåter en kemisk produkt genom märkning eller på annat sätt lämna uppgifter av betydelse från hälso- eller miljöskyddssynpunkt (produktinformation). Regeringen har med stöd av denna bestämmelse i förordningen om kemiska produkter (SFS 1985:835) föreskrivit i 8 § att hälsofarliga produkter skall indelasi4farlighetsklasser, 1. livsfarliga produkter, 2. mycket farliga, 3. farliga och 4. måttligt farliga produkter. Kemikalieinspektionen bemyndigas i 11 § att meddela de föreskrifter om produktinformation som behövs för tillämpning av 8 § lagen om kemiska produkter. Produkter som inte är hälsofarliga, men som kan orsaka svåra miljöproblem, klassificeras inte efter farlighet. Ingen märkning förekommer av miljöfarliga varor vad avser enbart miljöfarlighet. Vissa kemiska produkter som inte medför omedelbar hälsofara kan utgöra stor miljöfara. Det kan vara vidsträckta effekter som freons effekter på ozonlagret, eller mera begränsade effekter på ekosystemet som tungmetaller eller klorerade kolväten. Effekterna kan vara obetydliga eller obefintliga så länge produkten används och uppstå först vid avfallsbehandlingen, förbränning, deponering, kompostering eller avloppsrening och slamhantering. För att minska riskerna i miljön av kemiska produkter bör dessa klassificeras och märkas med hänsyn till miljöfarlighet, medelst en instruktion om miljöfarlighet, så att kunden får en god information om en varas miljöfarlighet och att kunden därvid själv skall kunna göra miljövänliga val av produkter. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en komplettering av 8 § förordningen om kemiska produkter (SFS 1985:835) så att den även omfattar miljöfarliga produkter.
mot · GC02Jo823 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo823 av () Kärnkraftsavfallet De substanser som i de flesta fall används som strålningskällor härrör från upparbetat kärnkraftsavfall. Att använda dessa substanser på detta sätt innebär de facto att vi i bejakar kärnkraften trots att vi har beslutat oss för att den skall vara avvecklad . Orsaken till detta beslut är att vi i har bedömt att kärnkraften är farlig. Till yttermera visso har vi bestämt oss för att inte upparbeta det kärnkraftsavfall som uppstår i . Orsaken till detta är att en upparbetning leder till att man också plockar fram det plutonium som finns i kärnkraftsavfallet. Plutonium är en vanlig ingrediens i kärnvapen och vi kan aldrig garantera att svenskt plutonium inte hamnar fel och kommer till användning. Det finns med andra ord goda skäl för att vi i skall avstå från varje form av bestrålning som använder substanser som kommer från upparbetat kärnkraftsavfall. Med stöd av ovanstående hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna att användning av strålningskällor som använder upparbetat kärnkraftsavfall i lag bör förbjudas, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att användningen av nu existerande strålningskällor bör förbjudas , 3. att som sin mening ger regeringen till känna att det bör åligga ägaren att i samarbete med svenska strålskyddsmyndigheter se till att de förbjudna strålningskällorna förvaras på ett betryggande sätt så att de hålls skilda från allt levande så att radioaktiviteten har kommit ner till mycket låga nivåer, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att all försäljning av varor som har bestrålats med strålningskällor från upparbetat kärnkraftsavfall skall vara förbjudet i .
mot · GC02Jo824 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo824 av (vpk) Rovdjuren och rennäringen Antalet rovdjursrivna renar har ständigt ökat, nu till rekordsiffran 7000 . SSR () har under en rad år efterlyst en omprövning av statens rovdjurspolitik. Ansvarig myndighet för rovdjursfrågan är . och har båda bedrivit forskning på området, en forskning som är avslutad . Vi liksom SSR anser det vara rimligt att också denna forskning redovisas. Vi anser även att en arbetsgrupp bör tillsättas med uppdraget att ge en fullständig bild av vilka konsekvenser vår nuvarande rovdjurspolitik har för rennäringen. I direktiven till den arbetsgruppen bör även ingå att komma med förslag till åtgärder. Ersättningsberäkningen för rovdjursrivna renar är en fråga som det råder oenighet om mellan staten och SSR. Lantbruksstyrelsen har utarbetat ett förslag som innebär en uppräkning av beloppen både per ren och ersättningen till samebyn. Dessa ersättningsbelopp skulle gälla , medan frågorna om nuvarande rovdjurspolitik och dess konsekvenser utreds och behandlas av berörda myndigheter. Vi anser att det finns skäl för att inför kommande budgetår tillmötesgå lantbruksstyrelsens förslag, eftersom missnöjet är mycket stort bland de renskötande samerna. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att forskning om rovdjuren bör redovisas, 2. att hos regeringen begär att en arbetsgrupp tillsätts med arbetsdirektiv i enlighet med vad som anförts i motionen.
mot · GC02Jo825 · 1989-01-16 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo825 av och (båda m) Bevarande av Stora Alvaret på En god miljö - friskt vatten, ren luft och oskadad natur - är en förutsättning för allt mänskligt liv. Att skydda och förbättra miljön är en av vår tids stora uppgifter. Genom okunnighet och försummelser har viktiga miljö- och naturvärden kommit att hotas i och i andra länder. Med ökade kunskaper om orsaker och samband och med satsningar på forskningens område skapas förutsättningar att på ett avgörande sätt rätta till uppkomna skador och förhindra att nya uppstår. Vissa delar av län har omistliga miljövärden. Stora Alvaret på är ett sådant område. Stora Alvarets speciella karaktär har funnits . Där finns växter som för och t.o.m. norra är unika och som är mycket värdefulla ur forskningssynpunkt. Att Alvaret kunnat behålla sin karaktär beror nästan helt på att det har betats av hästar, får och nötboskap. Emellertid minskar nu denna betning. Kostnaderna för markägarna att hålla stängsel på dessa lågproducerande marker är stora, varför de alltmer avstår från denna djurhållning. Resultatet blir att buskar - främst enbuskar - vandrar in på Alvaret. Stora Alvaret håller på att växa igen och förbuskas. De insatser som gjorts från och sida har varit vällovliga men otillräckliga. Att göra hela detta område - 30 000 ha och med hundratals ägare - till nationalpark är inte möjligt. Kostnaderna blir stora och de praktiska frågorna beträffande ägarförhållandena gör att detta alternativ blir mycket svårgenomförbart. I stället bör andra metoder användas. Den överlägset bästa naturvårdaren här är betande djur, men lönsamheten i denna driftsform är mycket dålig. Därför bör skötselavtal, innebärande att markägare åtager sig att mot en ekonomisk ersättning hålla ett visst område öppet och i visst skick, med exempelvis betande djur, upprättas. En annan möjlig metod bör vara att medge skattebefrielse för inkomster från djur som betar på Alvaret. Kostnaderna för staten att på dessa sätt hålla landskapet öppet blir låga i förhållande till andra metoder. Genomförs dessa åtgärder öppnas möjligheter för att kunna bevara det unika Stora Alvaret och dess säregna naturmiljö. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder för att bevara Stora Alvaret på . 1988/89 Jo825
mot · GC02Jo826 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo826 av Karl-GöranBiörsmark m.fl. (fp, m, c, mp) Besökscentrum vid sjön är en av norra värdefullaste fågelsjöar och i särklass den främsta i sitt slag i . och Tåkernbygden rymmer också mycket stora andra naturvärden och även kulturvärden, historiska värden m.m. har i våtmarkskonventionen (Convention on Wetlands) förbundit sig att bevara naturvärden. För att ge besökare bättre möjligheter att uppleva och förstå och Tåkernbygdens stora värden behövs en högklassig informationsanläggning. Sådana besökscentraler är vanliga i andra länder vid värdefulla naturobjekt. I finns närmaste motsvarighet vid . Ett annat exempel finns i nationalpark. Det statliga anslaget för att vårda naturreservat m.m. har ej varit tillräckligt för att vårda naturreservat och att erbjuda besökare god information och goda möjligheter till rika naturupplevelser. För att utöka resurserna har i samarbete med Världsnaturfonden instiftat Tåkernfonden WWF. Insamling av medel till fonden pågår. Målsättningen är att nå en nivå så att fondens avkastning tillsammans med det statliga vårdanslaget skall ge tillräckliga resurser för en löpande skötsel och information på en rimlig nivå. Erfarenheterna tyder på att en sådan nivå är möjlig att nå. Om ett besökscentrum vid skall kunna förverkligas behövs särskilda medel. Anläggningen vid har kostat 10,5 milj.kr. varav staten bekostat . En liknande statlig insats vid synes angelägen och rimlig. För att närmare utreda anläggningens lokalisering och utformning vid behövs ett anslag på . Mot bakgrund av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om byggandet av ett besökscentrum vid och att regeringen anvisar erforderliga medel inom ramen för anslaget Särskilda projekt på miljövårdens område. Karl-G öran Biörsmark (fp) () 1988/89 Jo826
mot · GC02Jo827 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:Jo827 av och (båda c) Sedan urminnes tid har skärgårdsbefolkningen jagat sjöfågel under vårvintern för att tillgodose sitt husbehov. Denna jaktform har aldrig varit till skada för sjöfågelbestånden. är denna jakt förbjuden i En tidig vårjakt (senvinterjakt) förbehållen den bofasta skärgårdsbefolkningen skulle inte i något avseende vara till skada för sjöfågelbestånden. Starka skäl talar för att en sådan jakt efter hanfågel på försök åter skulle tillåtas för den starkt begränsade krets som de fast boende skärgårdsborna utgör. Jakten bör vara kort och omfatta förslagsvis . Tidpunkten bör vara rörlig och anpassas till islossningen i skärgårdsområdet. Med en sådan kort och tidig jakt störs inte fåglarnas häckning. Då jakten endast omfattar hanfågel och antalet fällda fåglar blir av liten omfattning, saknar en sådan jakt biologisk betydelse för de arter som kan ifrågakomma för denna jakt. Under höstjakten är det till allt övervägande del honor och årsungar av sjöfågeln (främst ejdern) som blir fällda. Vid höstjakten har merparten av den äldre hanfågeln (gudingarna) dragit sig ut mot öppna havet och berörs ej av höstjakten. Av denna och andra orsaker finns det genomgående ett överskott av hanfågel av särskilt ejder. Ett överskott av hanfågel medför stora störningar för häckningen genom att honorna jagas av de övertaliga hanfåglarna. En tidig vårvinterjakt drabbar enbart dessa till antalet övertaliga hanfåglarna. En sådan jakt är därför mera till nytta än skada för fågelbestånden. En kort vårvinterjakt skulle vara till stor glädje och nytta för den minskande skärgårdsbefolkningen. Ingen olägenhet skulle uppkomma därav. Med hänvisning till ovanstående hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om en kort vårvinterjakt på sjöfågel. () ()