ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · GC02K605 · 1989-01-19 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K605 av m.fl. (vpk) Mindre partiers deltagande i den kommunala budgetbehandlingen I uttalande om det fortsatta beredningsarbetet ifråga om den nya kommunallagen ingick bl.a frågan om de mindre partiernas insyn och arbetsförhållanden i kommunalpolitiken. uttalanden åberopas av föredragande statsråd i kommittédirektiven. Det är enligt vår mening angeläget att problemen för de mindre partierna uppmärksammas. Detta är viktigt ur allmänt demokratiska synpunkter och även för att de kommunala besluten skall bli beredda på ett tillfredsställande sätt. Vi vill i denna motion peka på ett viktigt område, nämligen budgetbehandlingen, där behovet av insyn och påverkansmöjligheter ter sig särskilt betydelsefullt. I vissa kommuner har tagits steg för att även partier utanför kommunstyrelsen och budgetberedningen skall kunna följa budgetprocessen. I andra kommuner står mindre partier helt utanför detta arbete. I vissa kommuner kan de mindre partierna få sina förslag prövade. I andra kommuner har de förvägrats få sina förslag ställda under proposition, med hänvisning till att de inte varit föremål för beredning. Kammarrätten i har prövat besvär över propositionsvägran i och avslagit besvären. Att avgöra huruvida ett förslag till ändring i budgeten skall anses som ett nytt ärende eller som ett alternativ som rimligen bort ha övervägts under beredningen kan givetvis vara en grannlaga uppgift. Praxis torde växla i kommunerna härvidlag. Kammarrättens beslut visar emellertid på en brist i den kommunala demokratin, som bör uppmärksammas i det pågående arbetet med ny kommunallag. Mindre partier ställs i realiteten utanför det viktiga budgetarbetet i vissa kommuner. De är ofta förhindrade att få sina alternativ prövade. De har inte tillfälle att delta i budgetberedningen och där framlägga förslagen och de kan förvägras få sina alternativ prövade vid fullmäktiges budgetbehandling. Samma partier kan likväl ha avgörandet vid fullmäktiges omröstning om olika alternativ, utan att ha kunnat påverka utformningen av budgetalternativen eller ens ha fått insyn i ärendet. Vad som här anförts om kommunerna torde äga giltighet även för landstingen. Det är enligt vår mening viktigt att de problem som här beskrivits uppmärksammas i kommunallagskommitténs arbete. Om de mindre partierna garanteras rätten att delta i de kommunala organens arbete löses I annat fall erfordras särskilda åtgärder för att Mot. 1988/89 partierna skall få sina förslag prövade. bör i ett tillkännagivande till regeringen förorda att de i motionen påtalade förhållandena blir föremål för prövning i arbetet med ny kommunallag. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om att i arbetet med ny kommunallag beakta frågan om mindre partiers möjligheter att få sina förslag prövade i den kommunala budgetbehandlingen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · GC02K607 · 1989-01-17 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K607 Antalet ledamöter i kommunfullmäktige Kommunallagen anger det minsta antal ledamöter i kommunfullmäktige som skall finnas. Antalet är beroende av antalet röstberättigade invånare i kommunen. Antalet är lägst 31 i kommun med 12 000 röstberättigade invånare eller därunder och stiger sedan med tio för varje ytterligare 12 000 upp till lägst 61 ledamöter i kommun med över 36 000 röstberättigade invånare. Om antalet röstberättigade är högre, krävs ingen ökning av antalet ledamöter med undantag för , för vilken det lägsta antalet ledamöter skall vara 101. Det finns skäl att ifrågasätta om relationen mellan antalet röstberättigade invånare och antalet ledamöter i fullmäktige är lämpligt avvägt inom de olika intervallen. Mest påtagligt är detta när den högsta gränsen nås redan vid 36 000 röstberättigade invånare. Detta innebär att kraven blir lika för exempelvis med 36 040 röstberättigade i kommunala valen 1988 och med 347 919. En progressiv skala mellan 12 000 och exempelvis 300 000 invånare skulle måhända visa sig vara mera lämplig och bättre anpassad till kommunernas verksamhet. Med hänsyn till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av de regler i kommunallagen som anger det lägsta antalet ledamöter i fullmäktige vid olika antal röstberättigade invånare.
mot · GC02K610 · 1989-01-24 00:00:00 — 1988/89 :K610 Taxesättning i kommunala verksamheter regleras av olika lagar och av rättspraxis. Centralt i taxesättningssammanhang är självkostnad. Att sätta en taxa som understiger självkostnaden torde vara tillåtet i kommunala sammanhang. En taxesättning över självkostnaden är däremot enligt huvudregeln inte tillåten. Man ser ett sådant sätt som ett förtäckt skatteuttag. Formuleringen av den ovan redovisade självkostnadsprincipen har varierande lydelse i olika lagar. Självkostnadsprincipens betydelse för taxesättning är av sådan tyngd att det övervägs att skriva in principen i kommunallagen. I de tunga kommunala taxeverksamheterna el, vatten och avlopp, värme m.fl. är ansenligt kapital investerat i olika anläggningstillgångar. Kapitalkostnaderna, räntor och avskrivningar, utgör därför en stor del av dessa verksamheters kostnader i en självkostnadskalkyl. Sättet att beräkna kapitalkostnaderna och kostnadernas fördelning över tiden har därför stor betydelse för taxekollektiven och för kommunernas ekonomi. Problemen kring taxesättning har tilldragit sig stort intresse. Detta sammanhänger bl.a. med den höga inflationstakten. har utgivit diverse skrifter och rekommendationer i ämnet. Frågan om den riktiga tolkningen av självkostnadsprincipen har livligt diskuterats bland ekonomer, jurister och tekniker. Lagstiftaren har i princip avstått från att förklara innebörden av begreppet självkostnad. Genom dagens system ankommer det på olika domstolar att pröva lagligheten och skäligheten av kommunala taxebeslut. Det måste anses vara klart otillfredsställande att det finns fler organ som kan överpröva kommunala taxebeslut (kommunalbesvär, specialdomstolar och ). Starka skäl talar för att lagstiftaren på ett mer entydigt sätt preciserar innebörden av begreppet "självkostnad. Inte minst nu efter slutbehandlat mål rörande t.ex. kommuns va-taxa visar det sig att det kan uppstå stora problem p.g.a. oklarheter kring självkostnaderna. En eventuell återgång av en redan genomförd taxa innebär stora ekonomiska och praktiska svårigheter för berörda kommuner. Den nu nämnda problematiken finns i många av landets kommuner. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs K610 att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om självkostnadsprincipen vid taxesättning.
mot · GC02K611 · 1989-01-23 00:00:00 — 1988/89: Köl 1 av () Stadsbegreppet Genom lagändringar avskaffades städerna som särskilda kommunalrättsliga begrepp. Alla kommuner benämns därför numera kommuner i kommunallagen och andra författningar, även de förutvarande städerna. I lagstiftningsärendet klargjordes att bruket av uttrycket stad i andra sammanhang än när det utgör kommunalrättsligt och administrativt begrepp liksom tidigare skulle bli beroende av en fri språkutveckling (prop. 1969:63 s. 58). Beteckningen stad förmodades komma att begagnas också i fortsättningen för de dittiilsvarande stadskommunernas tätbebyggelsekärna. Reformen innebar inte något förbud för en kommun att t.ex. använda tjänstebenämningar som innehåller ordet stad som förstavelse. Den utgjorde inte heller något hinder för en kommun att utöver sin officiella beteckning ange sig som stad eller att ange förefintligheten av en stad inom kommunen. I internationella sammanhang torde - påpekade kommun med fördel kunna framträda under benämning som anknyts till förhållandena i det främmande landet eller eljest till allmänt gällande språkbruk (utlåtande 1969:44 s. 5). En flerpartiminoritet i utskottet framhöll i en reservation (s. 13) att man borde söka nå en lösning som med tillgodoseende av det berättigade kravet på ett enhetligt kommunbegrepp i kommunallagstiftningen lämnade de enskilda kommunerna viss frihet att framträda under hävdvunna benämningar. Regeringsförslaget gick längre än vad som var förenligt härmed, ansåg reservanterna. I praxis förekommer att förutvarande städer utnyttjar möjligheten att i andra sammanhang än de rent rättsliga och administrativa använda uttrycket stad som beteckning på kommunen. Det förekommer också att stad används som benämning på den centrala tätorten i en förutvarande stadskommun. Det finns från historiska och kulturella utgångspunkter skäl att öppna möjlighet för kommunerna att använda uttrycket stad inte bara inofficiellt utan också officiellt. Det borde med andra ord vara möjligt för en förutvarande stadskommun att kalla sig stad också vid tillämpning av kommunallagen. En sådan möjlighet kan öppnas genom en enkel lagändring utan att detta behöver leda till några ändringar i sak eller till några nämnvärda lagtekniska problem. Det finns inga bärande skäl att de kommuner som önskar benämna sig stad i officiella sammanhang skall vara förhindrade att göra detta. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att tidigare stadskommuner får rätt att benämna sig stad. gotab 16750, 1989
mot · GC02K612 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89 :K612 av m.fl. (mp) Öppenhet i den kommunala verksamheten, m.m. Offentliga nämnd- och utskottssammanträden på landstingsoch kommunnivå Demokratin i vårt land anses välutvecklad, men den har stora brister. Ansvarstagande och medinflytande hör oskiljaktigt ihop. Det är väsentligt att den enskilde lägger sig i hur samhället styrs och tar på sig sin del av det gemensamma ansvaret. Hon skall ha inflytande över hur besluten tillkommer. Maktlöshet förlamar både initiativ och ansvarstagande. När en politisk fråga kommer till allmänhetens kännedom, är det ofta för sent för att kunna påverka besluten. Politikerna har bundit upp sig för delbeslut i olika nämnder och utskott och kan p.g.a. prestige och annat inte ändra uppfattning. Samtliga nämnd- och utskottssammanträden på kommun- och landstingsnivå, där det inte behandlas ärenden som faller under sekretesslagstiftning, måste göras offentliga. Insyn i kommunala stiftelser och bolag Kommunallagen säger att offentlighetsprincipen skall gälla inom kommunala förvaltningar och styrelser, d.v.s alla handlingar skall finnas tillgängliga för alla medborgare att ta del av. Detta gäller dock ej kommunala bolag och stiftelser. Allt fler kommuner i landet ombildar nu vissa kommunala förvaltningar till kommunala bolag där alltså inte offentlighetsprincipen gäller. Detta är oacceptabelt och samma möjligheter till insyn och kontroll som i förvaltningarna bör införas. finns möjlighet att genomföra folkomröstningar. För att dessa skall komma till stånd måste beslut härom fattas av kommunfullmäktige genom majoritetsbeslut. I stora frågor, där man vet att betydande oenighet råder bland kommuninnevånarna, borde det vara möjligt att få genomfört en folkomröstning även om inte majoriteten i kommunfullmäktige så anser. Bordläggningsbeslut tas med en tredjedels majoritet och vi anser att så även borde vara fallet vid beslut om genomförandet av kommunala folkomröstningar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att som sin mening ger regeringen till känna att samtliga nämnd- och utskottssammanträden på kommun- och landstingsnivå där inte ärenden som faller under sekretesslagen behandlas görs offentliga, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att offentlighetsprincipen skall gälla kommunala bolag och stiftelser, 3. att som sin mening ger regeringen till känna att beslut om folkomröstning tas med en tredjedels majoritet i kommunfullmäktige. () Hans Leghammar (mp)
mot · GC02K613 · 1989-01-24 00:00:00 — Motion till 1988/89:K613 Kommunallagens 2 kap. 29 § om ekonomisk ersättning för ledamöter i kommunfullmäktige vid sammanträden gäller för resor och andra utgifter. Den ger ingen möjlighet att ge ersättning för barnomsorgskostnader. Det är av stor vikt att de som arbetar på obekväma tider även kan vara med i det politiska arbetet. Detta gäller för både kvinnor och män som är ensamma vårdnadshavare. Därför bör kommunallagens 2 kap. 29 § ändras så att den även omfattar ersättning för barnomsorgskostnader. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna behovet av en ändring av kommunallagens 2 kap. 29 § så att ersättning även kan utgå för barnomsorgskostnader vid kommunfullmäktiges sammanträden.
mot · GC02K615 · 1989-01-20 00:00:00 — Motion till 1988/89:K615 Maktskifte i kommunala församlingar Nuvarande lagregler om maktskifte i kommunala församlingar leder till oacceptabla konsekvenser. Kommunala val sker med riksdagsvalen i medio av september . Den nya samlas efter valet. För de kommunala församlingarna gäller helt andra regler. De nya fullmäktigeförsamlingarna samlas första gången , medan byte av styrelser och nämnder äger rum först . Speciella regler gäller dock för där den nya fullmäktigeförsamlingen sammanträder i medio av oktober och med omgående verkan utser borgarråd och nämndsrepresentanter. Dessa specialregler innebär alldeles speciella fördelar för del. Om valet i en kommun leder till majoritetsskifte, medför den långa tid det nu tar till det att majoritetsskiftet genomförts stora nackdelar. Den nya majoriteten får vänta nära den får möjlighet att förändra kommunens politik i den riktning som väljarna krävt. Den tidigare majoriteten som sitter kvar handlingsförlamas. Att dessutom majoritetsförhållandena är olika i fullmäktigeförsamlingen och i styrelser och nämnder bäddar för komplikationer. I ljuset av att tiden fram till valet politiskt sett dominerats av valrörelsen, kan man konstatera att en sjättedel av varje valperiod karakteriseras av en påtaglig politisk handlingsförlamning i de fall valet lett till majoritetsskifte. Till detta kommer den osäkerhet om mål och riktlinjer som drabbar de kommunala förvaltningarna under det sålunda uppkomna interregnum. Situationen är oacceptabel i längden. Det är därför utomordentligt angeläget att samma regler som tillämpas för utvidgas till att omfatta samtliga kommuner i vårt land. Ett alternativ kan vara att kommunerna själva ges möjlighet att välja vilket av regelsystemen som skall tillämpas. Med hänvisning till vad sorn ovan anförts hemställs att hos regeringen begär förslag om ändrade regler för fullmäktigeförsamlingar, styrelser och nämnder inom kommunerna i enlighet med de i motionen angivna riktlinjerna.
mot · GC02K616 · 1989-01-24 00:00:00 — av Per () Utveckling av den kommunala verksamheten Till karaktären är lagstiftningen som reglerar den kommunala verksamheten numera ramlagar. Förändringen till ramlagar har inte reducerat behovet av detaljregler. Kommunerna måste därför nu själva inom vissa givna ramar forma dessa för verksamhetens genomförande nödvändiga detaljregler. Detta reser emellertid helt nya krav på kommunerna. Hur skall kommunens olika organ utformas och arbeta när det till exempel gäller ledning och samordning av verksamheten? En samordning inte bara inom kommunen utan också med angränsande kommuner och olika regionala organ, t ex landsting och länsstyrelse? Vilka kvalitativa och andra krav skall till exempel ställas på beslutsunderlaget när det gäller utformningen av detaljregler? Även om lagstiftningen överlåtit åt kommunerna att fatta besluten, kan inte avhända sig det övergripande ansvaret. Ett sätt att till en del uppfylla detta ansvarstagande är att ta initiativ till en målinriktad forskningsoch utvecklingsverksamhet. I en sådan skulle till exempel för olika kommuntyper anpassade skilda planeringsmodeller m.m. kunna redovisas. En viss forsknings- och utvecklingsverksamhet av detta slag förekommer redan, men denna har i huvudsak tillkommit inom relativt snäva sektorsintressen. Vad som inledningsvis behövs är en sektorsövergripande studie, där de relevanta problemen för olika kommuntyper kan klarläggas. Sedan måste det anses som en självklarhet att resurserna också bör användas för att belysa lösningarna på dessa frågor. Regeringen bör därför på lämpligt sätt initiera och/eller intensifiera en forsknings- och utvecklingsverksamhet till stöd för kommunernas verksamhet i det beslutsklimat som ramlagarna tillhandahåller. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av forsknings- och utvecklingsverksamhet till stöd för kommunernas verksamhet.
mot · GC02K618 · 1989-01-22 00:00:00 — Motion till 1988/89:K618 av m.fl. (vpk) bojkott mot Med hänvisning till vad som anförts i motion 1988/89:U518 hemställs att hos regeringen begär förslag som innebär att kommuner och landsting kan bojkotta produkter och tjänster från företag som är verksamma i . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) Margö (vpk)
mot · GC02K619 · 1989-01-23 00:00:00 — av Per () Offentliga sammanträden med kommundelsnämnder I har den politiska majoriteten i en plattform utlovat: För att öka Södertäljebornas möjligheter att följa det politiska arbetet skall kommunandelsnämnderna så långt möjligt hålla öppna sammanträden. Men enligt en utredning av stadsjuristen i kommunen går det inte att uppfylla löftet: Gällande lag och rättspraxis utgör hinder mot att anordna offentliga nämndsammanträden. Kommunallagen skulle enligt stadsjuristen lägga hinder i vägen. Visserligen kan man vid varje sammanträde fatta ett särskilt beslut, förutsatt att det är enhälligt. Men ett generellt policybeslut vore omöjligt. Dessutom skulle varje sådant beslut vara ytterst bräckligt eftersom det när som helst skulle kunna hävas av en enda ledamots veto. I det läget kan allmänheten knappast inbjudas på förhand. Situationen är uppenbarligen absurd. Kommundelsnämnderna skall i stor utsträckning utgöra kommundelens fullmäktige. De har skapats för att överbrygga avståndet mellan politiker och allmänhet. Och får allmänheten inte vara med! Om stadsjuristen i tolkat lagen rätt måste den ändras. Med hänvisning till vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av kommunallagen att generella majoritetsbeslut kan fattas om att hålla kommundelsnämnders sammanträden offentliga såvitt inte enskildas förhållanden behandlas.
mot · GC02K621 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:K621 av (vpk) Vi lever i som ställer oss inför svåra frågor av etisk, moralisk och filosofisk karaktär. Men blir utrymmet för den angelägna diskussionen kring de stora livsfrågorna allt mindre. var det naturligt att inom kyrkans ram hantera och bearbeta de här frågorna, men står allt fler utanför . Många bekänner sig över huvud taget inte till någon tro. Men behovet av en andlig diskussion finns hos alla. Det vore önskvärt att kyrkan i högre grad kunde öppnas även för dem som inte är troende. erbjuder kyrkan få tillfällen för den som inte vill delta i religiösa ceremonier. Det är församlingarna som styr kyrkans verksamhet och på en del håll har en utveckling påbörjats i syfte att göra kyrkan mer öppen och delaktig i den aktuella samhällsdebatten kring livsfrågor. i har varit en föregångare med engagemang i diskussionen kring homosexualitet, invandrarfrågor och AIDS. Genom skattemedel och statsbidrag ger samhället sitt stöd till kyrkans verksamhet. Så länge förblir förbunden med staten, bör det därför finnas utrymme för att ta initiativ som påverkar kyrkans verksamhet. Kyrkorna är gudstjänstlokaler för , men de är också en väsentlig del av vårt gemensamma kulturarv. De byggdes en gång av folket, ofta under stor möda och med stora uppoffringar. De är ofta smyckade av lokala hantverkare och konstnärer. Kyrkorna berättar för oss om hur människorna levde i bygden, hur de såg på livet och döden. Genom att öppna kyrkorna för verksamheter som inte bär religiös prägel får även de som inte är troende, eller tillhör andra samfund, i högre grad tillgång till vårt gemensamma kulturarv. Jag föreslår därför att hos regeringen begär en utredning som syftar till att vidga kyrkans verksamhet. Givetvis skall en sådan diskussion om en utvidgning av kyrkans verksamhet ske i samarbete med de valda församlingar som har att besluta om kyrkans verksamhet. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att begär att regeringen i samarbete med utreder hur kyrkans verksamhet kan vidgas i enlighet med vad som i motionen anförts.
mot · GC02K622 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89:K622 av m.fl. (vpk) service för sökning i databaser I finns många databaser. De kan ge snabb och ofta aktuell information inom många ämnesområden. En mängd information kan sökas om näringsliv, ekonomi och företag. Upplysningar om rättsfall inom olika områden, exempelvis skatterätt och arbetsrätt, liksom annan allmän juridisk information kan snabbt nås. Inom området vetenskap och teknik finns ett växande antal databaser som ger värdefull och lättillgänglig information inom olika speciella områden. Givetvis finns också databaserad information inom områdena medicin, hälsovård och miljövård. Listan över exempel på denna information kan naturligtvis göras längre. Det mesta av den information som finns i databaserna kan i princip sökas på annat sätt, t ex via bibliotek, men det är just snabbheten och lättillgängligheten som är den stora fördelen vid användandet av databasinformation. Detta gäller givetvis då dem som har tillgång till abonnemang och terminal. Inom skolväsendet utbildas alla ungdomar i grundläggande datateknik. Genom AMU, komvux och studieförbunden skaffar sig ett stort antal vuxna motsvarande kunskaper. Tekniken att söka i databaser är enkel för den som kan skriva på ett tangentbord och har fått instruktion i datalära och i den aktuella databasens manual. Människor i allmänhet kan därför i stor utsträckning med lite hjälp lära sig tekniken att söka i databas. Tillgången till den databaserade informationen är emellertid i högsta grad snedfördelad i samhället. Statliga myndigheter, företag av olika storlekar och välbeställda enskilda personer äger, behärskar och kan ta obegränsad del av denna enorma faktasamling. Folk i allmänhet, fackligt aktiva och förtroendevalda i kommuner, landsting samt även riksdag har ingen eller dålig överblick över de nya informationssystemen. Informationsklyftan i vårt samhälle växer. Enligt kommunisternas synsätt utgör detta ett hot mot demokratin. Att tillhandahålla lättillgängliga terminaler med abonnemang på de viktigaste databaserna borde vara en samhällelig angelägenhet. Naturligtvis bör instruktör eller assistent finnas, som kan hjälpa allmänheten tillrätta med tekniken. Konsumentupplysning, bibliotek och gymnasieskolor borde kunna samarbeta för att ge allmänheten en offentlig databasservice till en låg kostnad eller kanske t o m gratis. Man kan naturligtvis också tänka sig att en samhällelig databasservice mot avgift kunde erbjudas små och medelstora företag som inte själva ekonomiskt kan klara egna dataabonnemang. När denna fråga tidigare varit uppe till behandling i , har många positiva yttranden fällts, men inget konkret gjorts. När en motion med ungefär samma innehåll som det ovan anförda behandlades skrev utskottet mycket positivt om förslaget men fann ändå att de försök och överväganden som då inletts inte borde föregripas. Detta kan inte ha Mot. varit annat än svepskäl. Ordslingor som nödtorftigt döljer oviljan att lösa K622 denna demokrati- och utvecklingsfråga på ett positivt sätt. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen begär initiativ till offentlig databasservice i kommunerna. (vpk) (vpk)