mot · GC02Fö205 · 1989-01-25 00:00:00 — Motion till 1988/89: FÖ205 av Per () Den grundstötta sovjetiska ubåten i , m. m. 1988/89 FÖ205 207 Ubåtsaffarerna har duggat tätt sedan den minnesvärda morgonen då en sovjetisk ubåt oförnekligen låg stadigt förankrad på urberget i . Minst har det varit stort ubåtslarm. Är den svenska U137-versionen trovärdig? Vilken förnuftig människa, för att inte tala om militära experter, skulle kunna tänka sig att en ubåt som går i övervattensläge med tända färdljus och med dieselmotorer, vars buller hördes på långt håll, ja till och med under nattetid och i dålig sikt, skulle kunna bedriva sådan 'verksamhet, skrev den sovjetiska regeringen i sitt svar på den svenska protestnoten efter U137:s grundstötning. Ungefär samma grundfrågor har svenska kritiker ställt. Betyder det att de har ägnat sig åt desinformation i sovjetisk tjänst? Nej, tvärtom har de ställt den grundfråga som i en sund demokrati borde ställts av en stor majoritet, inte bara av en ynka förlöjligad minoritet. De har helt enkelt frågat: Är den officiella svenska versionen sannolik? Det besvärande för regering och maktelit är att det krävs att samtliga kritiska synpunkter antingen kan falsifieras eller bevisas vara förenliga med den officiella versionen för att denna ska hålla. Detta är en logisk grundlag. Det är ju inte kritikerna som lägger fram en exakt helhetsversion som de kräver tilltro till, utan det är den officiella versionen som utgör en detaljerad anklagelseakt som måste hålla i alla detaljer för att hålla överhuvudtaget! Kritikerna behöver bara ha rätt i eli enda påstående för att den officiella versionen skall brista. Var blev atombomben av? Låt oss alltså betrakta bara en enda detalj i den officiella svenska versionen, den påstådda atombeväpningen. 1 en intervju i en film av Maj Wechselman framträder den svenske tekniker som gav upphov till denna ödesdigra uppgift som starkt präglade Fälldinregeringens reaktion på U137. Teknikern medger i Jilmen att han inte har bevisat att U137 var 1 1 1988/89. Nr FÖ205 - 207 Han hävdar att pressen blåste upp historien enormt. Ändå tycker han att man kan ju inte gå ut och dementera allting. , m. fl. stora kärnfysiker skulle vrida sig i sina gravar om de kunde höra en ung kärnvapenforskare uttrycka sig så! Som om forskaren inte hade ansvar för hur hans rön används. Danska kolleger till svensken intygar f.ö. i filmen att denne inte kan ha påvisat atomvapen med de instrument och metoder han använde sig av. Denne tekniker har alltså spelat en strategisk roll. han har levererat undersökningsresultat som missbrukats å det grövsta på politisk nivå och han reagerar inte förrän när han får frågor av en filmmakare! Hur har då det officiella reagerat på att sensationsuppgiften om att U137 hade atomvapen ombord visat sig vara en myt? Ingen framträder numera till försvar för denna, , oerhört allvarliga anklagelse mot . Man har bara i tysthet låtit saken falla. Behöver internationella anklagelser inte bevisas? Maktelitens syn på betydelsen av sanning i ubåtssammanhangen uttrycktes oförblommerat av chefsredaktör 1985 i där han erkänner att den officiella versionen inte kan ledas i bevis. Men han anser att vi får uthärda att inte veta säkert. Det räcker, anser han att skuld inte kan uteslutas. Han hävdar att det troliga är att har så liten respekt för den svenska beredskapen att man ansåg en sådan operation som så gott som riskfri. Givetvis är det möjligt att en supermakt som tillåtit sig aktioner typ 1956, 1968 och Afganistaninvasionen skulle kunna resonera så. Men räcker möjligheten att det är så verkligen för officiella diplomatiska beskyllningar? Var blev internationella kommission av? 1 den sovjetiska svarsnoten efter den svenska Hårsfjärdenprotesten talades om behov av en ny och objektiv undersökning, på vilket ordförande reagerade positivt; han föreslog till och med en internationell expertkommission med medverkan (DN 15/5 1983). Men ÖB avvisade idén, som därefter självdog eller viftades bort. Efter detta har ingen velat ta dylika tankegångar på allvar. Vågar de svenska ansvariga inte utsätta sina indicier för opartisk internationell granskning? Hur svara på misstankar om intrång? Nycanders tes var att sanningsfrågan inte spelar någon roll eftersom redan möjligheten av avsiktlig inträngning kräver militära motåtgärder! Om detta kan sägas två saker: Militära och diplomatiska reaktioner är inte detsamma. Om endast misstankar kan motivera en viss militär beredskapsåtgärd är ett lands ensak. Men om endast misstankar leder till officiella protestnoter betyder del att varje strävan efter en internationell rättsordning har punkterats. Diplomatiska beskyllningar som inte håller för en sedvanlig bevisgranskning borde givetvis tas tillbaka. Om man i ett land låter sina rustningar och sin försvarspolitik styras av militärens hotbilder helt oberoende av deras sanningshalt har man avhänt sig den politiska styrningen av militären, vilket är första steget mot att avskaffa demokratin. Nycanders resonemang betyder att militären kan hitta på vad som helst. Så länge det inte kan avfärdas på grund av sin uppenbara orimlighet, så länge det finns ett uns av sannolikhet i hypotesen, skall alltså politikerna bevilja de anslag militären säger sig behöva för att bemöta hotet. Har ÖB bevis? U137 var verklig. En mängd optiska iakttagelser och hydrofonindikationer har också varit verkliga. När jag tillsammans med några andra medlemmar av ledningen för de gröna fick samma föredragning av ÖB om ubåtslarmen som riksdagspartierna tidigare fått kunde visserligen många trovärdiga indikationer rapporteras, men bara ett enda bevis som ÖB uttryckligen trodde skulle hålla inför domstolsprövning: Bilder (tidigare visade i TV) av bottenspår av bandfordon. Varför prövas då inte det beviset inför ? Låt det vara helt klart: Min tes är inte att det absolut inte har förekommit illegala undervattenskränkningar av svenska farvatten. Det handlar här i stället om att visa hur en otvetydig incident (U137) utnyttjas, anpassas och förvrängs på ett sätt som hotar varje försök att etablera en internationell rättsordning, grundad på idén om internationell skiljedom. spökar ubåtsafFärer med jämna mellanrum om än mera sällan . De flesta svenska makthavare tycks vara helt övertygade om att illegala sovjetiska kränkningar fortfarande pågår. De må i sina hjärtan tro vad de vill. Men det är ett elementärt anständighetskrav att relationerna med andra stater bygger på internationell rättsordning. och har lösa en territoriell konflikt genom internationell skiljedom. Vad finns det för skäl mot att överlämna ubåtsaffarerna till samma förfarande? Mot bakgrund av ovanstående hemställer jag 1. att hos regeringen begär att frågan om U137:s påstådda atombeväpning görs till föremål för förnyad och opartisk utredning, t. ex. av PRIO i , 2. att hos regeringen begär överlämnande av befintliga bevis angående U137:s påstådda karaktär och avsikter till i eller annan liknande instans i och för skiljedom, + 1 1988/89. Nr FÖ205 - 207 3. att hos regeringen begär överlämnande av samtliga bevis på andra påstådda ubåtskränkningar som man har åberopat eller vill åberopa i internationella offentliga diplomatiska sammanhang till i eller annan liknande instans i och för skiljedom, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att samtliga officiella noter, uttalanden och texter från svensk sida angående utbåtsaffarerna skall granskas och eventuellt korrigeras i enlighet med de internationella skiljedomarnas utslag, 5. att som sin mening ger regeringen till känna att alla misstänkta men internationellt obevisade gränskränkningar mot i det diplomatiska umgänget skall betraktas enligt vanliga rättsprinciper, dvs. såsom icke inträffade, 6. att som sin mening ger regeringen till känna att misstänkta men obevisade gränskränkningar givetvis får tillmätas samma vikt i beredskapsplaneringen som seriösa försvarsplanerare anser rimligt när det gäller andra hypotetiska faktorer, t. ex. underrättelsetjänstens gissningar och militärstrategernas s. k. hotbilder.