mot · GC02U202 · 1989-01-16 00:00:00 — Det händer t.o.m. att projekt som syftar till att rationalisera mäns arbete inom t ex avsaluproduktionen ökar kvinnors arbetsbörda utan att öka deras inkomst. har införandet av ny Mot. teknologi på sina håll lett till att kvinnor förlorat sina inkomstkällor. Kvinnor måste vara med i hela den process som föregår framtagande av de nya arbetsbesparande redskapen för hushållen. Kreditgivning till kvinnor på deras villkor är en ganska ny företeelse. Fattiga ej läskunniga kvinnor har ofta svårt att få låna i bank. De kan inte visa upp någon säkerhet, de behöver sin mans underskrift och banktjänstemännen har inte tid att hjälpa dem med formulären. Krediter kan också vara bättre än gåvor eftersom de tränar den kreativa förmågan att försöka lösa problem. Det ger också träning i att utveckla lönsamhetstänkande. Kreditgivning till kvinnor behövs både på landsbygden och i städerna. Det är viktigt att kvinnor och män får lån var för sig. Annars är risken stor att mannen tar över och bestämmer hur eventuella vinster skall användas. Inkomstskapande projekt och småföretagande för kvinnor på landsbygden, i städernas slum och i flyktingläger, kan initieras och expandera genom krediter. Dessa kan ge möjlighet för kvinnor att på allvar komma in i penningekonomin. Det kräver rådgivning och uppsökande verksamhet. I detta avseende bör SIDA öka sin verksamhet. Ett annat område som är ytterst viktigt för kvinnorna är mödra- och barnhälsovården. En elementärt utbildad barnmorska bör vara en minimimålsättning i varje by. Barnmorskan blir ofta den nyckelperson som länkar samman traditionella och moderna kunskaper i förlossningsvård, barnavård, familjeplanering och andra hälsofrågor. Men det är viktigt att kvinnors hälsoproblem inte isoleras till deras reproduktiva roll och bara löses inom mödra- och barnhälsovården. Kvinnors hårda arbete i hushåll, jord- och skogsbruk, handel och industri, gör dem särskilt sårbara mot bakgrund av de krav moderskapet ställer på dem. Hälsoprogram bör anknyta till förvärvsarbetet och lyfta fram hälsorisker och brist på arbetarskydd. Kvinnor spelar en central roll när det gäller att bekämpa undernäring. Det är framför allt växande barn och gravida och ammande kvinnor, vilka har ett särskilt stort näringsbehov, som ligger i undernäringens riskzon. Bespisningsprogram, kampanjer mot bristsjukdomar, kontroll av marknadsföring är exempel på viktiga insatser inom näringsområdet. Det finns ett klart samband mellan mödrars läskunnighet och utbildning och barns hälsa och näringssituation. Ju bättre utbildning kvinnor har, desto mindre är risken att deras barn dör i späd ålder. Trots detta är 2/3 av världens analfabeter kvinnor och antalet icke läskunniga kvinnor i världen växer snabbare . Flickor har ofta svårt att fullfölja sin skolgång p.g.a. hemsysslor och för att de måste passa småsyskon. blir också överföringen av traditionella kunskaper allt ovanligare. Detta kan föra med sig att t.ex. unga flickor går miste om den sexualupplysning gamla bykvinnor gav i samband med att flickorna invigdes i de vuxna kvinnornas värld. Alfabetiseringsprogram är ett viktigt sätt att nå kvinnor. Yrkesutbildning, arbetsanpassad träning och rådgivning är andra viktiga områden. Kvinnans roll som jordbruksproducent har försummats. 1988/89 jordbruksrådgivning har oftast riktats till män. Kvinnors arbete i jordbruket U202 måste underlättas genom anpassad teknologi. I byskogsprogrammen bör särskild hänsyn tas till kvinnorna bl.a. så att den tillgängliga brännveden kommer dem till godo. kommer ved att vara den främsta bränslekällan i . Allt fler biståndsprogram lanseras för att söka förhindra att ytterligare mark och vattenresurser förstörs och för att tillgodose efterfrågan på brännved och kreatursfoder. I många länder ger bränslekrisen upphov till undernäring eftersom man alltmer hänvisas till att äta kall mat eller mat som kräver kort koktid. Den nya typen av skogs- och trädbruk kräver utbildning och nytänkande av dagens skogspersonal. Enligt , , uppskattningar kan av alla sjukdomar i på ett eller annat sätt sättas i samband med dåligt vatten eller felhantering av det. Kvinnorna är mest utsatta eftersom de handskas med vatten vid hämtning, tvättning, matlagning osv. Trots detta har de i allmänhet inte fått möjlighet att delta i utformning, skötsel och underhåll av vattenprogrammen. De är dåligt representerade i förvaltning, byledning och vattenkommittéer. En folklig förankring av vattenprojekten och lokalt underhåll förutsätter tekniskt enkla anläggningar. Utbildning av kvinnor i hur man underhåller vattenanläggningar måste ingå i vattenprogrammen. Män bör påverkas så att de också accepterar och uppmuntrar kvinnor som beslutsfattare och ansvarstagare i bl.a. vattenfrågor. Kvinnor blir ofta lämnade kvar som ensamförsörjare på landsbygden. Det är nödvändigt att kvinnorna får tillträde till fler arbetsområden inom den moderna sektorn. Men tyvärr är det ofta så att när arbetslösheten är hög är t.ex. industriidkarna inte beredda att ta verklig hänsyn till kvinnorna utan föredrar manlig arbetskraft. Ansvaret för barnen gör kvinnorna sårbara och mindre attraktiva på arbetsmarknaden. Kvinnor får ofta nöja sig med de mest okvalificerade och rutinmässiga arbetena. Anställningstrygghet, arbetsvillkor och löner blir därefter. Företrädare för svenskt bistånd bör verka för att kvinnor får samma lön som män för lika arbete, får del av internutbildning och att barnomsorg och barnhälsovård prioriteras. Det finns risk att vissa företag tvekar att anställa kvinnor med tanke på kortsiktiga kostnader. Ändå måste krav ställas för att man skall komma till rätta med exploateringen av kvinnor i . har alltid framhållit värdet av bistånd genom multilaterala biståndsorgan och särskilt då inom ramen för FN-familjen. Den stora fördelen med multilateralt bistånd är att det gör mottagarländerna mindre beroende av politisk välvilja från enskilda givarländer. Genom att kanalisera biståndsmedel genom multilaterala biståndsorgan kan resurserna fördelas på fler mottagarländer än de som i första hand kommer ifråga för bilateralt bistånd. Genom det multilaterala biståndet nås praktiskt taget alla oavsett storlek och politisk eller ekonomisk betydelse. För svensk del är det multilaterala biståndet genom FN:s olika biståndsor- Mot. 1988/89 gan ett uttryck för den stora vikt vi vill lägga vid arbete U202 för fred och utveckling i världen. tycks FN på mycket länge ha återvunnit sin förmåga att fylla denna utomordentligt viktiga funktion i flera långvariga regionala konflikthärdar. Det finns anledning att förmoda att detta kommer att ytterligare stärka kraven på biståndsinsatser genom FN-familjens olika biståndsorgan. Genom kris har Världsbanksgruppen (och Internationella Utvecklingsfonden/) liksom (FN:s Utvecklingsprogram/UNDP och fackorganen) fått en kraftigt ökad inriktning på de minst utvecklade länderna, särskilt i söder om . av IDA:s utlåning går till de fattigaste länderna och är i första hand inriktad på landsbygdsutveckling, utbildning, hälsovård och vattenförsörjning. har kritiserats starkt för de miljömässigt mycket allvarliga konsekvenser som ett antal stora Världsbanksfinansierade investeringsprojekt visat sig ha i en ekologiskt mycket starkt påfrestad u-landsmiljö. Dessa projekt har dessutom i flera fall inneburit omfattande tvångsförflyttningar av fattiga människor. Denna kritik har i flera avseenden haft god grund. Det är därför glädjande att det nu skett en betydelsefull omsvängning inom , där en kraftig satsning gjorts såväl organisatoriskt och insatsmässigt på en större hänsyn till miljön i u-landsutvecklingen från Världsbanksgruppen. Såväl som UNDP har fått minskade resurser . Det slår hårt mot de två tyngsta multilaterala biståndsorganen, vilka är inriktade på att stödja de fattigaste , särskilt i söder om . Såväl Världsbanksgruppen som är av vital betydelse för utveckling och särskilt för de fattigaste. Det bör vara målsättning att söka få till stånd ökade resurser till detta arbete. bör ta ett särskilt ansvar för att tillse att dessa biståndsorgan bl.a. genom extra svenska bidrag har möjlighet att fortsätta sin verksammhet på en rimlig nivå. Förhoppningsvis tillfälliga extrainsatser från svensk sida bör kunna ha en internationell opinionsbildande verkan. har stor anledning att kraftfullt verka för att de rika länderna åter lever upp till sin tidigare åtaganden gentemot de multilaterala biståndsorganen och särskilt och . Anslaget till föreslås därför öka med ytterligare 45 milj. kr. och till UNDP med 20 milj. kr. Trots att regeringen såväl i årets biståndsbudget som i de närmast föregående starkt understrukit värdet av de multilaterala biståndsorganens insatser och deras stagnerande resurser, har det svenska biståndet genom multilaterala biståndsorgan sjunkit till den lägsta andel som det multilaterala biståndet någonsin haft. 1962/63 var andelen . 1968 hade andelen redan sjunkit till i takt med att det bilaterala biståndet genom SIDA utvecklades. när biståndet ökat till av BNP var andelen multilateralt bistånd . har andelen krupit under 30 %nivån, där den möjligen tycks ha stannat upp. Åtminstone på kort sikt bör andelen multilateralt bistånd tillåtas öka med hänvisning till de akuta finansiella problem som de multilaterala biståndsorganen för närvä- 38 rande kämpar med. Det är visserligen sant att såväl nominellt som per invånare varit och är en av de största biståndsgivarna till olika multilaterala organ. I takt med att andra stater tar en rimligare andel av sitt ansvar kan också andel komma närmare en som motsvarar våra förutsättningar. Men som resurserna till och sjunkit har också andel sjunkit. var vår andel av UNDP:s program . Vid den sjätte påfyllningen till var vår andel . I åttonde påfyllningen för slutet av är den . Som ovan anförts har Världsbanksgruppen utsatts för omfattande kritik. Även mot flera FN-organ har stark kritik framförts. Vi kan inte blunda för att kritiken i en del fall varit befogad. Den gäller också effektiviteten hos flera av FN-organen. Detta bör leda oss till att ställa krav på och medverka till att effektiviteten och inriktningen på FN-organens arbete förbättras och i högre utsträckning ställs i samklang med våra egna biståndspolitiska mål. I flera avseenden kan vi redan se en utveckling i den riktningen. I den välkomna debatten om mål och medel för det svenska u-landsbiståndet får inte det multilaterala biståndssamarbetet glömmas bort. De svenska biståndsmålen gäller hela det svenska u-landsbiståndet. Som vi påpekade i förra årets biståndsmotion från , har detta bl.a. vid ett flertal tillfällen framhållits av Rädda Barnens generalsekreterare i hans förslag till en svensk politik för mänskliga rättigheter i världen. Även inom ramen för de multilaterala biståndsorganens verksamhet bör därför betydligt mer kraftfullt verka för att ökad hänsyn tas till såväl att stödja en demokratisk samhällsutveckling och respekt för mänskliga rättigheter som att i högre grad beakta och främja miljöaspekterna. Den nordiska kan säkert bidra till detta, men det multilaterala biståndet behöver dessutom en samlad politisk översyn, som också skulle bidra till en bättre politisk förankring. Som grund för en mer aktiv svensk politik i de multilaterala biståndsorganen bör därför en parlamentariskt förankrad samlad översyn av det svenska multilaterala biståndssamarbetet göras. Många av står inför växande krav på insatser inom områden som också prioriteras i svensk biståndspolitik. kan även här bidra ytterligare såväl till att öka deras nu hårt ansträngda resurser som att därigenom påverka andra stater till ökade insatser. Det gäller bl.a. UNHCR:s arbete för flyktingar och hemlösa, UNRWA:s arbete för Palestinaflyktingar, UNICEFrs insatser för barnen samt UNFPA:s insatser på befolkningsområdet. Anslagen till UNHCR föreslås öka med ytterligare 25 milj. kr., till UNRWA med 15 milj. kr., till med 10 milj. kr. och till UNFPA med 15 milj. kr. Handeln spelar en central roll för möjligheter att åstadkomma en utveckling. Ökade exportinkomster för ett u-land ger ökade möjligheter till import. Det är betydelsefullt att kan importera nödvändiga råvaror, Mot. insatsvaror och reservdelar till sin industri. Utan tillgång till detta har ett land U202 små möjligheter att åstadkomma ekonomisk utveckling. I första hand måste de ekonomiskt utvecklade länderna öppna sina marknader för de varor kan tillverka och exportera. De hinder för u-landsexport av tekovaror som de rika länderna - däribland - byggt upp vid det s.k. multifiberavtalet har allvarligt försvårat för ekonomisk utveckling i den tredje världen. Det är hög tid att dessa hinder avvecklas. För del bör detta ske omgående. Dessa frågor behandlas i en särskild motion om handeln. Även u-landsexporten av t.ex. blommor, frukt och livsmedel möter handelshinder i den rika världen. I de nu pågående GATT-förhandlingarna, den s.k. Uruguay-rundan, är det väsentligt att ges fri tillgång till marknaderna i de rika länderna. Samtliga partier säger sig vilja avskaffa handelshindren mot . framförs förslag om att införa s.k. socialklausuler, d.v.s. ett slags uppföranderegler för u-landsföretag, i handelsavtalen. Bara det faktum att själva är starkt kritiska mot idén, som sägs vara tillkommen för att gynna just deras befolkning, reser frågetecken. Ett motiv för tanken på s.k. socialklausuler är önskan att beivra barnarbete. Det är mycket angeläget. Men olika former av handelshinder är fel metod att göra det. Det finns internationella konventioner mot barnarbete som skall respekteras. Kontrollen av konventionens efterlevnad kan emellertid inte skötas av ett enskilt land och bör inte blandas samman med bilaterala handelsförbindelser. I stället för att hindra u-landsexport skall vi uppmuntra den så att fattiga familjeförsörjare kan få högre inkomster och få möjlighet att låta sina barn gå i skolan i stället för att slitas ut i barnarbete - i eller utanför industrin. Låt oss en gång för alla slå fast: Det är inte idén om ett fritt varuutbyte utan tvärtom den rika världens osolidariska handelspolitik som riskerar att permanenta fattigdom och mänskligt eländet i de som genom handel söker häva sig upp ur sin misär. Det är ett livsvillkor för att inlemmas i den internationella handeln. Alla åtgärder som motverkar denna utveckling minskar möjligheter att åstadkomma ekonomiskt och socialt framåtskridande. Det är därför viktigt - också för biståndspolitiken - att alla tendenser till protektionism motverkas. Handelsrestriktioner drabbar särskilt hårt. Under historiens gång har stater ofta skyddat sig bakom olika former av handelsbegränsningar. Liberaliseringar av handeln efter har alltså varit undantaget som bekräftar regeln. Under de första decennierna efter genomfördes ett antal förhandlingsrundor som rev de tullmurar som hade etablerats . Den internationella handeln ökade också mycket snabbt som ett resultat av den allmänna liberaliseringen. Under det senaste årtiondet - i de s.k. oljekrisernas kölvatten - har dock olika importbegränsande åtgärder satts in. Det vanligaste skälet för att införa importbegränsningar brukar vara omsorgen om sysselsättningen. Att skydda sysselsättningen genom begränsningar av importen är oftast dömt att misslyckas. Enligt beräkningar utsätts närmare hälften av världshandeln för begränsningar i någon form. Det skall noteras att man då har räknat med även mycket mjuka begränsningar såsom dokumentkrav eller prisövervakning. Medvetandet om riskerna för protektionism kan i sig ha varit en återhållande faktor. Frihandeln som växt fram gäller framför allt industrivaror. Istället för att tillåta fri prisbildning och handel är jordbruksområdet ingående reglerat. För jordbruksprodukter tillämpas i bl.a. , och en högprislinje. I tillämpas ofta den motsatta regeln. Där drivs en lågprislinje, som har andra nackdelar. Priserna hålls där nere under produktionskostnaderna för att möta krav från de växande städerna. Detta leder till minskad produktion och u-landet tvingas - särskilt vid missväxt eller annan störning att importera livsmedel för utländsk valuta. På detta sätt rycks basen undan för såväl en industriell utveckling av u-landet som för en stabil livsmedelsproduktion. 9.2 Svenskt näringsliv och u-landssamarbete Inom det svenska näringslivet finns stora kunskaper om och erfarenheter från . De ofta mycket framgångsrika svenska exportföretagen har genom sin verksamhet goda kunskaper om marknaderna i tredje världen. Detta är ett resultat inte bara av kontakter vid affärsuppgörelser och marknadsföring utan framför allt av genomförande av större projekt där den svenska leverantören åtagit sig mycket mer än att bara leverera ett antal produkter. Dessa erfarenheter och kunskaper är en stor resurs för det fortsatta samarbetet med . I näringslivet finns outnyttjade resurser som kan komma till användning i arbete med att stödja ekonomiska och sociala utveckling. Det är statsmakterna som fastlägger inriktningen och utformningen av det svenska biståndet. För att nå det bästa resultatet måste alla goda krafter till. En viktig sektor i detta arbete är naturligtvis det svenska näringslivet. Där finns en stor potential som kan och skall utnyttjas i utvecklingsarbetet. Det innebär exempelvis fortsatt stöd till de organ som är särskilt avsedda för att koppla ihop biståndsverksamheten och näringslivet, nämligen BITS, men även Exportråd. Det innebär dock inte en ökad grad av bindning av det svenska biståndet. Särskilt inte då en relativt sett liten del av upphandlingen för svenska biståndspengar går till andra i-länder. En stor del av biståndet går som tidigare nämnts tillbaka till och en icke föraktlig del går till lokala kostnader. 9.3 Beredningen för Internationellt Tekniskt-ekonomiskt Samarbete Mot. Beredningen för internationellt tekniskt-ekonomiskt samarbete (BITS) har till uppgift att med biståndsmedel främja ekonomisk och social utveckling i vissa och att utvidga och stärka förbindelser med dessa länder. Verksamheten styrs av principerna för den svenska biståndspolitiken även om BITS verksamhet i första hand är inriktad på att främja u-ländemas ekonomiska tillväxt. BITS tekniska samarbete syftar till teknologiöverföring genom bidrag till konsultstudier, utbildning, institutionssamarbete, personutbyte och kulturellt samarbete. I denna verksamhet lämnas bidrag till 30 länder. Dessutom stöder BITS ett antal internationella kurser dit ett antal deltagare från u-Iänderna sänds. Beredningen har en mycket central uppgift när det gäller att främja utveckling, både när det gäller tekniskt och kulturellt samarbete. Det är viktigt att BITS får en möjlighet att utvecklas och att dess verksamhet förstärks. Det gäller företag och samarbete mellan svenska institutioner i , men även kulturellt samarbete och personutbyte. Anslaget bör mot denna bakgrund höjas med 20 milj. kr. utöver vad regeringen föreslagit. Regeringen lämnar - till skillnad - en utförlig redovisning för hur anslaget för särskilda insatser i skuldtyngda länder utnyttjats. Vi anser att regeringens förslag kan godtas. Vi vill dock starkt understryka vikten av att SIDA får spela en aktiv roll vid beredningen av beslut om utbetalningar från detta anslag. Våra förslag till förändringar i biståndsanslagen i förhållande till regeringens förslag innebär sammanfattningsvis följande: - den totala biståndsramen höjs med 200 milj. kr. - landramen för minskas med 100 milj. till 200 milj. kr. - landramen för minskas med 15 milj. till 70 milj. kr. - anslaget för u-krediter minskas med 100 milj. till 300 milj. kr. - anslagen till multilaterala biståndsorgan höjs med sammanlagt 130 milj. kr. - UNDP, en ökning med 20 milj. kr. - UNFPA, en ökning med 15 milj. kr. - , en ökning med 45 milj. kr. - UNRWA, en ökning med 15 milj. kr. - , en ökning med 10 milj. kr. - FN:s flyktingkommissarie , en ökning med 25 milj. kr. - görs till nytt programland och får en landram på 75 milj. kr. - görs till nytt programland och får en landram på 50 milj. kr. - en ny post för Humanitärt bistånd, inrättas och får 35 milj. kr. - anslaget för Humanitärt bistånd till höjs med 25 milj. till 375 milj. kr. - anslaget Bistånd genom folkrörelser och andra enskilda organisationer höjs med 50 milj. till 625 milj. kr. - anslaget för Särskilda program höjs med 20 milj. till 348 milj. kr., att användas för demokrati och mänskliga rättigheter - anslaget till BITS för tekniskt bistånd höjs med 20 milj. till 230 milj. kr. - SIDArs myndighetsanslag höjs med 10 milj. kr. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi 1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om behovet av ökat bistånd, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om en minskning av andelen bundet bistånd, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om systemet med u-krediter, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om merkostnad vid upphandling av spannmål för livsmedelsbistånd, 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om stöd till uppbyggande av en demokratisk infrastruktur i våra mottagarländer, 6. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stöd till stiftelser för bistånd till opinionsbildande organisationer i , 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om vikten av att hävda de demokratiska värdena i biståndsdialogen, 8. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ökat utrymme för demokratimålet i biståndspolitiska beslutsunderlag, 9. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om att regeringen skall ta initiativ till en årlig oberoende redovisning om förhållandena beträffande demokrati och mänskliga rättigheter i våra mottagarländer, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om att det bistånd som förmedlas via enskilda organisationer skall öka till . 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om avbrytande och avveckling av bistånd, 12. att beslutar göra till nytt programland för svenskt bistånd, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bistånd till och , 14. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bistånd till Polisario, 15. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bistånd till , 16. att beslutar göra till nytt programland för svenskt bistånd, 17. att hos regeringen begär en plan för avveckling av biståndet till till 1990 i biståndspolitiskt ordnade former, 18. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om inriktningen av biståndet till , 19. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bistånd till offren för kriget i , 20. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om bistånd till naturvårdande insatser, 21. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samordning av agerande vad gäller miljö, markvård och energi i internationella sammanhang, 22. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om stöd till inhemskt enskilt företagande, hantverk, småindustri och lantbruk, 23. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om bistånd till familjeplanering, 24. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om att bör avdelas för aidsbistånd , 25. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om ett handlingsprogram för kvinnobistånd i vart och ett av programländerna, 26. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om en handläggare med huvudsakligt ansvar för s.k. kvinnofrågor på vart och ett av biståndskontoren, 27. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om u-landskvinnors situation på arbetsmarknaden, 28. att hos regeringen begär en parlamentariskt förankrad samlad översyn av det multilaterala biståndet,