bet · GD01JoU16 · 1989-12-31 00:00:00 — Isyfte att komma bort från denna omfattande och miljöskadliga hantering behövsen utredning. Plastförpackningar som ej kan återvinnas och plastförpackningarsom är skadliga för miljön bör förbjudas. I princip kan alla drycker tillhandahållas i returglas, iSkåne t. ex. pågår ett lovvärt försök med mjölk i returförpackningar, den s.k.stålkossan. Vi anser att alla PET-flaskor skall förbjudas, både engångs-ochreturvarianten. Vi anser också att aluminiumburken skall förbjudas. Ettreturburkssystem med standardiserade glasburkar bör införas. Vi anser att förpackningar skall beskattas i förhållandetill energiåtgång, miljöpåverkan och nytta. Vi noterar att regeringen och förpackningsindustrinäntligen anslutit sig till vårt gamla krav att PVC ej skall användas tillförpackningar, men vi menar också att det skall gälla importerade produkter. Det är bra att regeringen nu begär att kommunerna gör eninventering av allt avfall och att de skall upprätta avfallsplaner. Vi föreslår dess utom att kommunerna fullt ut ges ansvaret för allt avfall fr.o.m. . Detta förutsätter dock att staten bär en del av de samhälleliga kostnaderna för denna nya uppgift som läggs på de redan hårt belastade kommunerna. I ett yrkande som behandlas i annat sammanhang har vi föreslagit att lagstiftningen beträffande avfall skall ses över. Särskilt måste avgränsningen och innebörden i begreppet miljöfarligt avfall förnyas och relateras till avfallets miljöpåverkan, och 106 inte tillom det är hushållsavfall eller industriavfall. Lakvatten 1989/90:JoU16 Vid nya tippar behövs stora insatser för att minskatillrinning av ytvatten. Lakvattnet bör tas om hand i anslutning tillavfallstippen och inte tas orenat till det kommunala avloppsnätet.Naturanpassade reningsmetoder som infiltration, markbäddar och mark/växtsystemhar gett goda resultat och bör utvecklas. Vpk anser att transportsystemen för avfall, som iblandockså utgör sorteringssystem, behöver ses över och effektiviseras. i tog emot 40 913 tonmiljöfarligt avfall. är en tekniskt sett gammal () anläggning. Trotsförbättringar har den fortfarande många brister. Störningar i drift ochinmatning, dålig kontroll på vad som bränns och för höga utsläppsmängder somär högre än vid konventionell avfallsförbränning. Man mäter inteutsläppen kontinuerligt utan beräknar dem. Avfallsdeponierna är bristfålliga.Asfalt med presenningar över. De håller högst . Därefter uppstår problemmed läckage. Omhändertagandet vid är på flera sätt bristfålligt. Detgäller t.ex. förbränningen av PCB-haltigt avfall. Förbränningen av PCB bördärför stoppas tills en tillfredsställande hantering kan ske. Bristerna vidSAKAB-anläggningen, konstaterade i utredningar, måste åtgärdas. Anläggandet avett nytt måste föregås av genomträngande miljökonsekvensanalyser. Det räckerinte med garantier att bästa kända teknik skall användas. Plats föranläggningen måste bestämmas med utgångspunkt i miljökvalitetsnormer. Vi anseratt skall fatta beslut om lokalisering och villkor för ett nyttSAKAB. PCB måste med det snaraste totalawecklas. Det behövs fördetta ändamål ett internationellt samarbete. Åtgärder måste också vidtas motersättningarna för PCB, ofta klorparaffiner, som visat sig ha i stort settsamma katastrofala miljöpåverkan. AsaDomeij (mp) anför: De enorma avfallsmängder som produceras i dagens samhälleorsakar stora miljöproblem och innebär ett otroligt slöseri med energi och Avfallsmängderna har kunnat växa eftersom ansvaretatt ta hand om avfallet inte är kopplat till produktionen av avfall.Kapacitet saknas för att kunna destruera det enorma mängder miljöfarligtavfall som produceras. svämmasöver av farligt avfall som måste brytas ned eller slutförvaras. Detrötslam som uppstår vid de kommunala reningsverken innehåller _ så högahalter av tungmetaller och andra giftiga ämnen att jordbruks- marken förgiftas om det sprids på åkrarna. En radikal förändring 1989/90:JoU 16 Problemen måste angripas vid källan. Redan vid tillverkningen måsteavfallshanteringen planeras och produkterna måste vara konstruerade så att dekan återanvändas och återvinnas så långt som möjligt. Tillverkningen avprodukter som längre fram kommer att bli miljöfarligt avfall måste upphöra.Långtgående satsningar på källsortering är ett absolut krav. Avfallsmängdenmåste reduceras och avfallet göras mindre farligt ur miljö- och hälsosynpunkt. I propositionen talas det också om att problemen skalllösas vid källan. Ändå saknar propositionen nästan helt medel för att göradetta. Det enda förslag som finns med är substitutionsprincipen som riksdagenbeslutade om att införa i lagen om kemiska produkter genom att bifalla ettyrkande från de gröna. Substitutionsprincipen innebär att enkemisk produkt som kan bytas ut mot en produkt som är mindre skadlig för miljöoch hälsa inte längre skall få användas. Skall avfallsproblematiken lösas gårdet inte att förlita sig på enbart frivillighet. Omfattande information om hurvar och en kan hjälpa till att reducera avfallsmängderna kopplat till enlagstiftning med bindande regler är nödvändig. måste se till attlegala styrmedel med klara genomföranderegler införs så att det går att nå denmålsättning som föreslagit, en halvering av avfallsmängden inomen tioårsperiod. har regeringen skjutit problemen medavfallsbergen framför sig. Avfallsfrågorna fanns inte med i 1988 årsmiljöproposition utan lyftes ut på grund av sin komplicerade karaktär.Slutligen dök den utlovade avfallspropositionen upp som en urvattnad bilagatill årets budgetproposition. Regeringen har inte tillvaratagit sin möjlighetatt skapa ett avfallssnålt samhälle. Det framgår klart av det mycket vagaförslag till ändring i renhållningslagen och lagen om kemiska produkter somregeringen presenterade i bilaga till budgetpropositionen. Förslagen innehålleringen strategi för hur avfallsmängderna skall minska. Visserligen föreslås attdet för varje kommun skall finnas en renhållningsordning där bl.a. enavfallsplan skall ingå. Krav på avfallsplanens innehåll och styrmedel för attplanen verkligen upprättas och genomförs saknas. Kravet på att avfallsplanerskall upprättas riskerar att bli lika tandlöst som kravet på kommunalaenergiplaner. Det är bra att propositionen innebär att kommunerna får ettutökat ansvar också för industriavfallet. Men kommunerna får inte tillräckligabefogenheter för att kunna minska avfallsmängderna och avfallets farlighet. Ettutökat ansvar måste givetvis kombineras med möjligheter att verkligen kunna taansvaret. konstaterar att regeringens förslag tilländring i renhållningslagen är urvattnat. Vi saknar bl.a.: -krav påmiljövarudeklaration som klargör varans eller produktens avfalls- och miljöegenskaper, - registreradeproduktansvariga i avfallshänseende, -krav på livscykelspecifikation, dvs. enredogörelse för en produkts miljöegenskaper och miljöpåverkan i samband med produktion, -avfallsreduktionsplanmed rättsverkan, 1989/90:JoU 16 - krav påmaterialbalanser för produktion; i en sådan klargörs vilka ämnen som förs in iprocessen, och vart de sedan tar vägen, - krav på långtgåendekällsortering, - lagrum förekonomiska styrmedel. För att målet ett avfallssnålt samhälle skall uppnåskrävs bl.a. styrmedel genom lagstiftning. har presenterat ettförslag på hur en sådan lag kan se ut. Vi har helt enkelt inte kunnat väntalängre på att regeringen skulle komma med verkningsfiilla förslag. Målet kannås snabbare om lagstiftningen kombineras med ekonomiska styrmedel. Vi harväntat med att precisera hur miljöavgifter på avfall skall utformas ochavvaktar till dess att miljöavgiftsutredningen har presenterat sitt förslag. Ivår partimotion om avfallspolitiken har vi bara presenterat vissa riktlinjer. Vad gäller förpackningar anser vi att en differentieradförpackningsskatt, som står i proportion till de miljöproblem som varjeprodukt orsakar, skall införas. I motion 1989/90:Jo812 framhålls att återvinning avbildäck är ett av många områden där ett pantsystem skulle kunna fungera väl.För att åstadkomma en fungerande återvinning av bildäck bör ett pantsysteminföras som är kombinerat med en kvalitetskontroll på de däck som importeras.Däck skall inte få importeras om de inte är regummerba-ra. Regeringen böråterkomma med ett konkret förslag till ekonomiska styrmedel på detta område ochdäribland pant på bildäck. I motion 1989/90;Jp827 yrkande 14 framställer vpk krav påatt en avfallsavgift skall tas ut på avfall som lämnas till förbränning. Miljöpartietdejar niptignärernas uppfattning om att en sådan avfallsavgift bör införas, menanser att de avgifter som tas in skall användas för att stimulerakällsortering, I det lagförslag om avfall och återvinning som miljöpartietpresenterat föreslås att avfallsavgiften skall kunna differentieras beroendepå avfallstyp och separeringsgrad. De krav på materialbalanser som framställs icenterpartiets motion 1989/90:Jo843 yrkande 6 är mycket vaga. kaninte stödja motionen eftersom den inte uppställer de kriterier vilka vi ansermåste vara uppfyllda för att en materialbalans skall få avsedd effekt. har i motion 1989/90:Jo819 krävt att alla sombedriver verksamhet vilken alstrar avfall skall upprätta materialbalanser. - näringsidkare skall redovisa vilka råvaror och processkemikalier som används iverksamheten, - näringsidkareskall visa hur stora mängder restprodukter som uppstår och dessas kemiskasammansättning, -statensnaturvårdsverk skall kunna meddela närmare föreskrifter om innehållet i materialbalansen, -att miljö- och hälsoskyddsnämnderna skall ha rätt att få ta del av 109 -attföretag skall vara skyldiga att under straffansvar sända in 1989/90:JoU 16 korrekta materialbalanser till miljö- och hälsoskyddsnämnderna, dessa skall varaoffentliga. anser att ovan nämnda kriterier måste vara uppfyllda för att enmaterialbalans skall få avsedd effekt och kan inte stödja ett yrkandesom inte minst uppfyller dessa krav. kräver i motion 1989/90:Jo744 att regeringenskall redovisa en konkret tidsplan över de åtgärder som skall sättas in mot deämnen som kemikalieinspektionen och inte anser bör fåanvändas. föreslår i motion 1989/90:Jo843 att verken skall få iuppdrag att utarbeta planer för att helt avveckla användningen av de ämnen somman kommit fram till är mest miljö- och hälsofarliga. anser det meningslöst att ställa sig bakomdessa motionsyrkanden eftersom kraven inte skiljer sig från de vaga, okonkretaförslag regeringen har presenterat i sin proposition. har i motion1989/90:Jo816, med anledning av budgetpropositionen, föreslagit en kraftigsatsning, 15 milj. kr., på ett projekt i kemikalieinspektionens regi när detgäller att hitta områden där miljöskadliga ämnen kan bytas ut mot mindreskadliga ämnen. Det är viktigt att substitutionsprincipen börjar tillämpaskonsekvent. konstaterar i motion 1988/89:Jo772 att Sverigesaknar lagstiftning som innehåller krav på återvinning och begränsning avavfall. Motionärerna föreslår att regeringen dels utarbetar ett förslag tilllag som innehåller generella krav på begränsning av avfall, dels att åtgärdervidtas för att uppmuntra konsumenter till att hushålla med produkter och varor. delar motionärernas uppfattning om attregeringen bör återkomma till med ett förslag till avfalls- ochåtervinningslag. Vi presenterar i motion 1989/90:Jo819 ett lagförslag omavfall och återvinning. betonar inte, till skillnad frånmiljöpartiet, vikten av att lagen måste innehålla bindande konkreta regler förkommuner och företag. Detta är enligt mening en förutsättningför att lagen skall vara ändamålsenlig och effektiv. Vpk vill i motion 1989/90:Jo827 att det i lag tydligaremarkeras att källsortering skall vara grundprincipen vid all avfallshantering.I motion 1989/90:Jo843 yrkande 4 begär att regeringen utarbetarförslag till styrmedel för övergång till obligatorisk källsortering. anser liksom motionärerna att källsorteringbör vara obligatorisk. Vi har arbetat fram ett lagförslag som konkret behandlarbl.a. frågan om styrmedel för övergång till obligatorisk källsortering.Lagförslaget framgår av motion 1989/90:Jo819. I motionen yrkas att kommunernaskall åläggas att införa långtgående sortering vid källan. Källsortering blirobligatorisk över hela landet och skall genomföras senast den 1 januari 1993.Styrmedel som pant och skatt på förpackningar föreslås i vår partimotion liksomstatliga stimulansbidrag grundade på antalet nya hushåll med källsortering.Den organiska fraktion som fåsfram vid källsorteringen kan antingen komposteras eller rötas 1989/90:JoU 16 Det är viktigt att fraktionen inte innehåller miljöfarligaämnen så växtnäringen kan återföras till jordbruket. I motion 1989/90:Jo827 (vpk) föreslås att deponigas alltidskall tas tillvara för energiändmål och inte facklas av. Vi ser det somsjälvklart att system måste byggas ut vid alla deponeringsanläggningar därbiogas bildas för att ta till vara denna. Kraven som framställs i motion 1989/90:Jo798 angåendereturpappershanteringen anser vi vara tillgodosedda med vårt förslag tillavfalls-och återvinningslag. föreslår i motion 1988/89:Jo798 att ettåtervinningssystem införs för alla dryckesförpackningar som introduceras påmarknaden. Eftersom det finns alternativ till engångsförpackningar till dryckeranser vi att en naturlig följd av substitutionsprincipen är att allaengångsförpackningar ersätts med retursystem. I motionerna Jo8I9 yrkande 4 ochJo870 yrkande 4 tar vi upp vår syn på engångsförpackningar. Vi anser att eninsamlingsgrad på på returförpackningar skall eftersträvas samt atten differentierad förpackningsskatt skall införas. I motion 1989/90:Jo783 yrkar atttillverkning av icke återvinningsbara och miljöskadliga plastförpackningarförbjuds i lag. har i sin budgetmotion anslagit 3 milj.kr. till enexpertutredning för att denna skall kunna inventera de lösningar som finns föratt öka återvinningen av plaster och minska antalet plastsorter. Miljöpartietmenar att det redan finns ett förbud i lagen om kemiska produkter mot attanvända miljöskadliga plaster som kan ersättas av mindre miljöskadligaalternativ. Det framgår av substitutionsprincipen. En konsekvens av denna äratt åtminstone PVC-plaster egentligen inte är tillåtna enligtsubstitutionsprincipen. har i motion 1989/90:Jo870 föreslagit enstandardisering av glasförpackningar som lämpar sig för flertalet av de varorsom säljs i dagiigvaruhandeln. En standardisering skulle kunna genomföras internationelltoch skulle därmed kunna ge ett litet bidrag till det internationellamiljöarbetet. delar uppfattningen i vpk:s motion 1989/90:Jo827 attett returburkssystem med standardiserade glasburkar bör införas samt attglasburkar pantbeläggs. Vpk yrkar i motion 1988/89:Jo822 att regeringen skall läggafram ett förslag som syftar till att ålägga förpackningsproducenterna att lösaavfallsfrågan på ett miljövänligt acceptabelt sätt redan innan förpackningenintroduceras. presenterar i motion 1989/90:Jo819 ett lagförslag omavfall och återvinning. Lagförslaget innehåller flera produktrelateradebestämmelser som syftar till att lösa en stor del av avfallsproblemet vidtillverkning av varor och givetvis också förpackningar. Enligt vårt lagförslag skall den som är produktansvarig,innan tillverkningen har påbörjats, ha planerat för hur det avfall som uppstårskall behandlas. Målsättningen är att restprodukter i första hand skall begränsas,i andra hand återanvändas eller återvinnas så långt det är 1989/90:JoU16 teknisktoch ekonomiskt möjligt. Lagförslaget gör det även möjligt för regeringen ellerden myndighet regeringen bestämmer att besluta om förbud mot visst material somhindrar återvinning av en produkt. anser i motion I988/89:Jo772 att förhållandenavid äldre och nedlagda deponier måste uppmärksammas och att ansvaret för dessabör ligga på den tidigare huvudmannen vilket i de flesta fall är en kommuneller en industri. Problemet med nedlagda deponier är stort och miljöpartietdelar motionärernas uppfattning om att förhållandena måste uppmärksammas merän de gör . Det ekonomiska ansvaret för restaureringsåtgärder ligger på detidigare huvudmännen. Det kan emellertid vara svårt att lokalisera vilka deverkliga huvudmännen är och hur ansvarsfördelningen skall fördelas om flerahuvudmän är inblandade. I vårt förslag till statsbudget för miljödepartementetsverksamhetsområde har vi föreslagit att 100 milj.kr. under kommande budgetårskall användas för sanering av äldre miljöskador. yrkandeinnehåller inget konkret förslag till hur förhållandena vid de äldredeponierna skall uppmärksammas, varför dess värre inte kan stödjayrkandet. Vpk framställer i motion 1989/90:Jo827 ett krav på attlakvatten från avfallstippar skall tas om hand i anslutning till tippen.Problemet med det giftiga lakvattnet från avfallstippar är mycket stort.Lakvattnets kvalitet speglar avfallets innehåll. anser atttillstånd till gamla deponeringsanläggningar bör omprövas. Vid omprövning ochnya koncessioner bör hårda krav ställas på hur lakvattnet skall tas om hand. yttrande 1989/90:NU7y Återvinning avpapper l den till näringsutskottet hänvisade motionen1988/89:N313 av (vpk) och (vpk) hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ombehovet av en gemensam inköps- och försäljningsorganisation för pappersprodukterför kommuner, landsting och stat samt om behovet av ökade insatser förpappersinsamling. Motionen väcktes under allmänna motionstiden år 1989.Behandlingen av motionen har uppskju-tits i avvaktan på en aviserad propositionom avfallshantering. Regeringen har i ett särskilt avsnitt i miljö- ochenergidepartementets bilaga till årets budgetproposition (prop. 1989/90:100bil. 16 s. 27 f) tagit upp vissa frågor på avfallsområdet. Denna del av budgetpropositionenhar hänvisats till jordbruksutskottet. För att möjliggöra en samlad behandlingav olika avfallsfrågor får näringsutskottet till jordbruksutskottet underförutsättning av dess medgivande överlämna nyssnämnda motion med dettayttrande. Trots det ökande intresset för resurshushållning är detomöjligt för många kommuner att delta i pappersinsamling, hävdas det i motion1988/89:N313 (vpk). Priset på returpapper täcker inte frakt- och insamlingskostnader.Pappersbrukens samarbete vid inköp av returpapper pressar enligt motionärernaned priset på returpapper till en nivå som gör pappersinsamlingen olönsam förkommunerna. För att pappersindustrins starka ställning på returpappersmarknadenskall kunna balanseras borde staten. och Landstingsförbundetbilda en central organisation för inköp och försäljning av pappersprodukter.Denna organisation skulle träffa avtal med industrin om inköp av papper ochförsäljning av returpapper. I organisationen skulle även fackligaorganisationer kunna bli medlemmar. 8 1989/90. 1989/90:JoU16Bilaga 1 rr -c -u 1989/90:JoU16 Uppgifter1 anslutning till motionen BHg, beslutade om olika åtgärder som syftadetill ökad återvinning och ett bättre omhändertagande av avfall (prop. 1975:32,JoU 1975:10), Bl.a. bestämdes det att en obligatorisk insamling avpappersavfall i form av tidningar och tidskrifter skulle påbörjas. Enligtriksdagens beslut borde pappersinsamlingen vara fullt genomförd ialla de delar av landet där sådan insamling är praktiskt genomförbar ochmotiverad. uppger att tidningsinsamling förnärvarande förekommer i nära nog alla landets kommuner. Enligt beräkningar av Svenska cellulosa- ochpappersbruksföreningen har mängden insamlat returpapper fördubblats från år1975 . Enligt preliminära uppgifter insamlades ca 910 000ton, vilket var en ökning med jämfört med året innan. Av insamlat returpapper var ca 450 000 tontidningar och tidskrifter och ca wellpapp och solidpapp. Mängdentidningar och tidskrifter som har samlats in från hushållen har ökat kraftigtunder senare år. Under vart och ett av ökade den med . Pappersindustrins förbrukning av returpapper hartredubblats . ökade förbrukningen med ca10 %, främst till följd av att tog i drift en nytidningspappersmaskin. Råvaran till denna tillverkning utgörs till stor del avreturpapper. Utredning av statens industriverk () redovisade påregeringens uppdrag en analys av massa- och pappersindustrins försörjning medreturpapper. Analysen publicerades i rapporten (SIND PM 1988:3) Massa- ochpappersindustrins returpappersförsörjning. Sammanfattningsvis förutser SIND att industrinsefterfrågan på returpapper kommer att öka snabbare än insamlingen fram till ibörjan av . Som en följd härav beräknas ett årligt importbehov om ca100 tidningar komma att uppstå. 1 rapporten åskådliggörs den bedömdautvecklingen med det diagram som återges på nästa sida. Enligt SIND är det på kort sikt inte nödvändigt med någrasärskilda åtgärder för att trygga industrins försörjning med returpapper. kan det dock vara befogat med ökad information till hushållenför att främja insamlingen av tidningar. I rapporten behandlas också prissättningen på returpapper. tjugotalpappersbruk i utnyttjar returpapper i sin produktion. Brukens inköp av returpapper kanaliseras med ett fåtal undantag genomnågot av de två industriägda inköpsbolagen u, u . Diagram:Insamlini; och förbrukning av returpapper Källa: och Svenska cellulosa- ochpappersbruksföreningen. och (). Antaletåtervinningsföretag är ca 100. Dessa svarar för insamling och bearbetning avreturpapper före leverans till pappersbruken. Insamling av returpapper från hushållen sker i kommunensregi inom ramen för det kommunala renhållningsmonopolet. Vanligen sköts självainsamlingsarbetet av privata entreprenörer på uppdrag av kommunen. Priset förinsamlade och sorterade tidningar från hushållen fastställs vid förhandlingarmellan inköpsbolagen och returpappershandeln. betalade PAAB566 kr. per ton och IL Returpapper . per ton för tidningar ochtidskrifter. Priserna på returpapper i var dock relativt sett höga viden internationell jämförelse. 1 betalades motsvarande277 kr. per ton och i motsvarande . per ton.Från den svenska industrins sida, sägs det i rapporten, strävar man efter enuthålligt god tillgång på inhemsk råvara och därför tillämpas en stabilprispolitik. En ökad import av returpapper till låga priser skulle kunna slåsönder det nuvarande insamlingssystemet. NO:s prövning av pappersbrukens inköpssamverkan Pappersbrukens samarbete vid inköp av returpapper prövadesår 1984 av näringsfrihetsombudsmanneh (NO). Anledningen var att flera kom muner hade klagat över att brukens samarbete pressade priset på returpapper från kommunerna. Dessa hävdade att returpapperets värde i i c lågbetydligt över de priser som pappersbrukens inköpsbolag erbjöd. Till grundför NO:s prövning låg en utredning från statens pris- och 1989/90:JoU 16 konkurrensverk(SPK). 1 utredningen (SPK:s utredningsserie 1982:20) Bilaga 1 redovisadesuppgifter om priser, kostnader och konkurrensförhållanden inomreturpappershandeln . 1 sitt beslut i ärendet lämnar NO inledningsvis enkonkurrensrättslig bakgrund till sin bedömning. NO påpekar att inköpssamarbete,oavsett i vilken form det bedrivs, karaktäristiskt ger inköpsfördelar. Dessabestår främst i att inköpen kan göras rationellare. Samordningen begränsar iregel kostnaderna för både köpar- och säljarsidan. Det är vanligen mereffektivt med ett gemensamt inköpsbolag än med flera inköpsavdelningarfördelade på vart och ett av köparföretagen. Antalet köpslut minimeras. Ävenmaterialhanteringen kan bli rationellare, bl.a. genom att transporternasamordnas. På säljarsidan består besparingen i, framhåller NO, attförsäljningen underlättas av att en kund köper stora kvantiteter. Normalt gersäljaren köparen del av denna besparing genom att sänka priset. betonar NO att en stark köpare genom sinmaktposition kan uppnå fördelar som inte har sin grund i ökad effektivitet. Köparenkan tilltvinga sig lägre priser än vad som är motiverat utifrån köparensprestationer i förhållande till säljaren och övriga kostnadsfaktorer. Dettagäller särskilt om säljarens position är svag. Denna form av prispress kantänkas bli bedömd som skadlig vid en bedömning enligt konkurrenslagen(1982:729). Enligt NO är dock starka köpares prispressande funktion i regelnyttig, eftersom den tvingar fram en ökad rationalitet hos leverantören.