bet · GD01SoU10 · 1989-12-31 00:00:00 — Motionärerna anser vidare att det inte bör finnas motsätt ningar mellan offentlig och privat sjukvård utan att det bör etableras ett samarbete mellan olika vårdformer som tillsammans ger ett effek tivt och rättvist utbud av god hälso- och sjukvård. En kompletterande privat sjukvård ökar människors valfrihet, stimulerar utveckling och effektivitet som privatvården har en fördelaktig småskalighet. I proposition 1984/85:181 om utvecklingslinjer för hälso- och sjuk vården uttalade regeringen att hälso- och sjukvården till helt övervä gande del borde bedrivas inom den gemensamma sektorn och baseras på ett offentligt ansvar. Primärvården skulle enligt propositionen utgö ra basen i hälso- och sjukvårdssystemet. Primärvården borde genom egna resurser tillhandahålla all sjukvård som inte av medicinska skäl borde vara förlagd till länssjukvården. Efter hand som primärvården fick ett större ansvar skulle, enligt propositionen, länssjukvårdens platsantal kunna minskas. Läns- och regionsjukvården skulle också komma att spela en stor roll när det gällde den specialisera- 19 de vårdenoch forsknings- och utvecklingsarbete. Vid sin behandling av propositionen anförde utskottet (SoU 1989/90:SoU10 1984/85:28)att hög kvalitet, stor kapacitet, effektivitet och beredskap skulle utgörasjälvklara utgångspunkter för läns- ooch regionsjukvården. En annan sak var,enligt utskottet, att länssjukvårdens vårdplatser sannolikt borde minskas itakt med att primärvården inkl. de lokala sjukhemmen byggdes ut. Den ipropositionen förordade omfördelningen av resurser skulle inte hindralänssjukvårdens kvalitativa utveckling. Länssjukvårdens roll skulle, enligt utskottet,förändras efter hand i riktning mot mera specialiserad sjukvård, forsknings-och utvecklingsarbete samt kunskapsförmedling. 1 socialutskottets betänkande SoU 1987188:27 med anledningbl.a. av skrivelsen om folkhälsans utveckling behandlade utskottet frågan omförhållandet mellan primärvården och länssjukvården. Utskottet anfördeföljande (s. 7): Det finns enligt utskottet anledning att betona vikten aven väl fungerande primärvård. finns anledning att framhållaatt en mer specialiserad sjukvård inkl. akut sjukvård måste kunnatillhandahållas de patienter, inte minst äldre, som behöver sådan vård.Nödvändiga strukturförändringar inom hälso- och sjukvården måste dock kunnaske, så att hälso- och sjukvårdens resurser utnyttjas på ett effektivt sätt. Förhållandet mellan primärvård och länssjukvårdbehandlades senast i betänkandet 1988l89:SoU15. Utskottet erinrade om detidigare gjorda uttalandena och ansåg inte att det fanns någon anledning tilländrat ställningstagande. Utskottet har vid åtskilliga tillfållen tidigare ävenbehandlat förhållandet mellan offentlig och enskild vård på hälso- ochsjukvårdsområdet (se bl.a. SoU 1983/84:4y, 1984/85:28, 1980/87:37 och1988/89:15). Därvid har utskottet uttalat sitt stöd för den grundläggandeprincipen att all yrkesmässigt bedriven hälso- och sjukvård skall stå underoffentlig insyn, tillsyn och kontroll. har emellertid framhållitsatt privata vårdinitiativ utgör ett viktigt alternativ och komplement till denoffentliga vården. Utskottet har också återkommande behandlat olikamotionsyrkanden om vård i enskild regi som alternativ till vård med kommunalthuvudmannaskap (se bl.a. SoU 1985/80:11, 1980/87:18 och 1987/88:15), varvidutskottet konstaterat att det finns ett betydande utrymme lör enskilda insatserav olika slag på det sociala vårdområdet. Utskottet har tidigare uttalat att stor kapacitet,effektivitet och beredskap skall utgöra självklara utgångspunkter för läns-och regionsjukvården. Länssjukvårdens vårdsplatsantal bör dock, enligtutskottet, i princip kunna minskas i takt med att primärvården byggs ut ochlänssjukvårdens roll förändras mot mer specialiserad sjukvård, forsknings- ochutvecklingsarbete samt kunskapsförmedling. vidareanfört att det alltid kommer att finnas behov av kvalificerad akutsjukvårdoch att detta behov givetvis skall tillgodoses. Nödvändiga 1989/90:SoU10 strukturförändringarmåste dock kunna ske så att hälso- och sjukvårdens resurser utnyttjas på etteffektivt sätt. Beträffande behovet av privat verksamhet i sjukvårdenerinrar utskottet om att det vid flera tillfållen tidigare anfört att allyrkesmässigt bedriven hälso- och sjukvård, oavsett vem som är huvudman ochpraktiskt utför verksamheten, skall stå under offentlig insyn, tillsyn ochkontroll. Privata vårdalternativ utgör ett viktigt alternativ och komplementtill den offentliga vården. Det finns också ett betydande utrymme för enskildainsatser av olika slag på det sociala vårdområdet. Någon anledning för att nu ta något initiativmed anledning av motion So440 (c) yrkande 3 föreligger inte. 1 motion l988/89:So504 av (fp)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om smittskyddsorganisation och infektionsregister. Motionärenställer frågan om det finns anledning att inrätta ett infektionsregistermotsvarande det i kraft varande biverkningsregistret för läkemedel samt yrkaratt en effektivare smittskyddsorganisation byggs upp i syfte att gevårdpersonal tillräckligt snabb och aktiv information när nya eller ovanligasjukdomstyper uppträder. Motionären tar också upp frågan om kunskapen om deofta förekommande influensaepidemierna är till fyllest och om vaccintillgångenär tillräcklig. trädde en ny smittskyddslag (1988:1472) ikraft. Enligt den nya lagen indelas de smittsamma sjukdomarna i samhällsfarligasjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar. De samhällsfarliga och vissa av deövriga smittsamma sjukdomarna skall anmälas enligt särskilda föreskrifter ismittskyddslagen. Sådana sjukdomar benämns anmälningspliktiga sjukdomar. Desamhällsfarliga sjukdomarna och de övriga smittsamma sjukdomarna som skallanmälas anges i en bilaga till smittskyddslagen. Av smittskyddslagen framgår att en läkare som i sinverksamhet konstaterar att någon har smittats av en samhällsfarlig sjukdom skall anmäla detta till smittskyddsläkaren och statens bakteriologiska torium (SBL). Vissa av de samhällsfarliga sjukdomarna skall även anmälas till miljö- och hälsoskyddsnämnden (20 §). En läkare som i sin verksamhet konstaterar att någon har smittats av en annan anmäl- ningspliktig sjukdom än en samhällsfarlig sådan skall anmäla detta till smittskyddsläkaren och till SBL. Anmälan skall göras även beträffande annan sjukdom som är eller som misstänks vara smittsam, om sjukdo men har fått en anmärkningsvärd utbredning inom ett område eller uppträder i en elakartad form (22 §). För denenskilde gäller att den som har anledning anta att han har 1989/90:SoU 10 smittatsav en samhällsfarlig sjukdom är skyldig att utan dröjsmål söka läkare (13 §). Varje landstingskommun svarar för att behövligasmittskyddsåtgärder vidtas inom landstingsområdet. I varje landstingskommunskall det finnas en smittskyddsläkare, som utses av hälso- och sjukvårdsnämnden(5 och ö §§). 1 varje kommun ansvarar miljö- och hälsoskyddsnämnden föratt smittskyddsåtgärder vidtas mot sådana djur, livsmedel, vattentäkter,avloppsvatten, ventilationsanläggningar och andra objekt som sprider eller misstänkssprida smittsamma sjukdomar (9 §). Varje läkare skall i sin verksamhet vara uppmärksam påförekomsten av samhällsfarliga och andra anmälningspliktiga sjukdomar ochvidta de åtgärder som skäligen kan krävas (10 §). När det gäller ansvarsfördelningen inom smittskyddet delarsåledes landstingskommunen och kommunen ansvaret på så sätt att landstingskommunensvarar för de personinriktade åtgärderna medan kommunen svarar för deobjektinriktade åtgärderna. Som framgått ovan leder en särskild myndighet inomlandstingskommunen, smittskyddsläkaren, smittskyddet. Smittskyddsläkaren harförebyggande, samordnande och övervakande uppgifter samt renamyndighetsuppgifter. svarar för tillsynen över smittskyddet ihela landet. Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånsocialstyrelsen. , , ochsmittskyddsläkarna i , och Malmöhuslän. Sociabtyreben avråder i sitt remissyttrande från införandetav ett särskilt infektionsregister. Styrelsen anför att ett sådant registerinte skulle ge samma utbyte som t.ex. läkemedelsbiverkningsregistret eftersomden sannolika orsaken till symtomen vid nya infektionssjukdomar inte är kändvid rapporteringstillfållet, som fallet är då läkemedel tillförs. Enytterligare väsentlig skillnad mellan ett biverkningsregister och ettinfektionsregister är att den utlösande orsaken, läkemedlet, kan eliminerasgenom att försäljningsrätten upphör när ett orsakssamband uppdagats, medanmöjligheten att eliminera orsaken vid hastigt förlöpande infektioner inte ärmöjlig även om orsakssambandet är känt. Inte heller kunskap om och tillgångtill vaccin vid epidemier underlättas enligt styrelsen av ettinfektionsregister. Vidare pekar styrelsen på det faktum att desjukvårdsregister som finns omfattar endast sluten vård och har enbetydande eftersläpning samt att de inte är avsedda för epidemiövervakning. Beträffande organisationen av smittskyddet hänvisarstyrelsen till att en väsentligt förändrad organisation är under uppbyggnadefter den nya smittskyddslagens ikraftträdande. Den nya lagen ger förutsättningarför en effektivare kunskapsinsamling och information om nya eller ovanligainfektionssjukdomar tillsammans med en effektivare smittskyddsorganisationöver huvud taget. pekar också på det faktum att det enligtsmittskydds- 1989/90:SoU10 lagen föreligger en anmälningsplikt tillsmittskyddsläkaren och statens bakteriologiska laboratorium (SBL). Inom hälso- och sjukvården har påbörjats försök attetiologiskt klassificera och registrera infektionssjukdomar på några platser.Dessa försök bör enligt styrelsen stödjas och utvecklas. finner sammanfattningsvis att enförstärkning ay smittskyddsorganisationen är under uppbyggnad i landet. Vidareanser styrelsen att det är fördelaktigare med ett system för att följa infektionssjukdomarnasförekomst inom smittskyddsorganisationen än att ett särskilt infektionsregisterinförs. Slutligen anförs att pågående omorganisationer av ochSBL förväntas komma att ge bättre förutsättningar för uppföljning ochutvärdering även av infektionssjukdomar. påpekar att smittskyddet till vissadelar varit föremål för omorganisation föranledd av den nyasmittskyddslagstiftningen. Landstingen har fr.o.m givits ettstörre ansvar än tidigare, och vidgade uppgifter har lagts på delandstingsanställda smittskyddsläkarna. Ett väl fungerande samarbete mellanlandstingens smittskyddsorganisation och centrala organ är enligt förbundetnödvändigt. Dessa frågor behandlades vid förbundskongress medanledning av en tidigare influensaepidemi. Formerna för registrering av smittsamma sjukdomar,informationsspridningen och vaccintillgången är och 5BL:sangelägenheter. instämmer i motionärens bedömning attnuvarande ansvars- och rollfördelning mellan dessa organ är oklar och måsteförbättras för att smittskyddsverksamheten ute i landet skall kunna ges debästa förutsättningar. Dessa frågor liksom frågan om vaccintillgången bör,enligt förbundet, kunna beaktas vid det fortsatta arbetet med omorganisationenav och . SBL refererar till den nya smittskyddslagen enligt vilkenen läkare skall anmäla till smittskyddsläkaren och SBL om han finner anhopningav fall av smittsam eller misstänkt smittsam sjukdom, som är anmärkningsvärdtill sin utbredning eller uppträder i elakartad form. Detta ger emellertidinte, enligt SBL, någon garanti för att en mindre ökning av antalet svåra fallav en infektionssjukdom blir känd, eftersom en förutsättning för anmälan äratt sjukdomsfallet för läkaren i fråga uppfattas som anmärkningsvärt och därföranmäls. Det finns däremot en effektiv rapporterings- ochövervakningsfunk tion i de fall misstankar om förändringar i det vanliga infektionspano ramat uppkommer. Förutom anmälningar från smittskyddsläkarna får SBL regelbunden rapportering angående utförda diagnostiska under sökningar från landets mikrobiologiska laboratorier. SBL;s kontakter med de kliniska disciplinerna är goda bl.a. genom en inrättad rådgivande epidemiologiska verksamheten. Detta gör att misstankar om ökad förekomst av en viss infektionssjukdom snabbt kan nå SBL. SBL sammanställer rapporter som når läkare, smitt- 23 skyddsorganisationer,miljö- och hälsoskyddsnämnder etc. har utgivit rekommendationer 1989/90:SoU 10 angåendevaccinationer vid influensaepidemier. Dessa rekommendationer underlättarväsentligt hanteringen av vaccinationsfrågorna både för läkare och SBL.Möjligheten för SBL att på införskaffa vaccin bedöms som god.Rapporteringen av inträffade influensafall övervakas av WHO, och allrapportering sker utan tidsutdräkt. Svenska läkaresälbkapet anser att motionen uppmärksammarproblem som funnits med tidigare smittskyddsorganisation och smittskyddslag.Den omorganisation och effektivisering av smittskyddet som efterlyses imotionen är enligt läkaresällskapet redan genomförd i stora delar, och en nysmittskyddslag har trätt i kraft. 1 denna klargörs ansvarsförhållanden vadgäller epidemiberedskap, uppföljning och information om smittsamma sjukdomar.En granskning av smittskyddsorganisationen bör, enligt läkaresällskapet, anstånågra år. har ett övergripande ansvar somtillsynsmyndighet. Detta bör, anser läkaresällskapet, beaktas vid dessförestående omorganisation inte minst mot bakgrund av att där inte finns någonmedicinskt sakkunnig inom ämnet inlektionsepidemiologi. Det är också angelägetatt 5BL:s möjlighet att fullfölja sin huvudsakliga roll som expertorgan försmittskyddet beaktas vid dess omorganisation. Smittskyddsläkaren i anför attde tankar som framförts i motionen länge känts väsentliga för smittskyddet iStockholm. Två åtgärder har initierats från smittskyddet i . Denförsta är en projektidé för datoriserad övervakning av smittsamma sjukdomar iStockholms läns landsting. Den andra är utvecklandet av en modell förinfluensaspridningen i . Smittskyddsläkaren i delar inte motionärensuppfattning att informationen om nya typer och komplikationer tillinfektionssjukdomar går alltför långsamt. SBL som har det övergripandeansvaret för informationsspridning har till sitt förfogande att stort antalkanaler. SBL ger ut en egen publikation som informationsprids i . SBL kan också via telefax snabbt nå landetssmittskyddsläkare samt flertalet infektionskliniker och bakteriologiskalaboratorier. Informationsspridningen i samband med streptokockin-fektionernahar enligt smittskyddsläkaren fungerat bra. Ett nytt register skulle enligtsmittskyddsläkaren i inte göra informationen snabbare tillgänglig. När det gäller beredskap och vaccintillgång harsocialstyrelsen föreslagit allmänna råd. Dessa måste enligt smittskyddsläkareni omarbetas och kompletteras i flera avseenden. Smittskyddsläkaren anser att samarbetsformerna mellansocialstyrelsen och SBL och den nya smittskyddsorganisationen måste konkretiseras.Socialstyrelsen bör ges möjlighet att erbjuda och samordna utbildningsinsatserför olika personalkategorier inom smittskyddet. Slutligen bör kontaktnätetmellan smittskyddsläkarna förstärkas. Smittskyddsläkaren i anser att förslaget omsärskild in- 24 feklionsregistrering är intressant men kan awaktas tillsman vunnit erfarenhetom stadgandet i smittskyddslagens 22 § inte är tillräckligt. Enligt 22§ skall en behandlande läkare göra anmälan till smittskyddsläkare om annansjukdom än samhällsfarlig eller anmälningspliktig fått anmärkningsvärdutbredning eller uppträder i en elakartad form. Utskottet anser i likhet med flertalet remissinstanser attden nya smittskyddslagen ger förutsättningar för en effektiv smittskyddsorganisationoch en effektiv kunskapsinsamling och information om smittsamma sjukdomar. nya lagen klargörs ansvaret bättre vad gäller epidemiberedskap, uppföljningoch information om smittsamma sjukdomar. Som en följd av den nyasmittskyddslagen har smittskyddet varit föremål för omorganisation ocheffektivisering. Den pågående omorganisationen av och tordeockså komma att förbättra förutsättningarna för uppföljning och utvärdering avinfektionssjukdomarna. Frågan om vaccintillgången bör kunna beaktas i dettaomorganisationsarbete. Utskottet finner mot bakgrund av det anförda att någotinitiativ med anledning av förslagen i motionen inte är motiverat. Utskottetavstyrker därför motion So504 (fp). 1 motion 1988l89:So506 av m.fl. (s) yrkasatt regeringen ges till känna att nödvändiga resurser bör tillföras demyndigheter och organ där forskning, test och information kringallergiframkallande produkter och miljöer bedrivs (yrkande 1) och attsocialdepartementet bör ges samordnings- och myndighetsansvar förallergiområdet (yrkande 2) samt att regeringen ges till känna vad i motionenanförts om inrättandet av ett allergicentrum (yrkande 3). Det torde numera vara allmänt accepterat att de allergiskasjukdomarna beror på en kombination av arv och miljö. AJIergisjukdomarna ochandra överkänslighetsreaktioner ökar av allt att döma i befolkningen. Någrastudier tyder på att speciellt luftvägsallergierna ökat under .senare år.Epidemiologiska studier och registerdata visar att allergiska besvär och annanöverkänslighet numera är så vanliga i befolkningen att man kan tala om ettfolkhälsoproblem. anger i sin undersökning av svenskafolkets levnadsförhållanden () att drygt var ärde svensk iåldersgruppen besväras av någon form av allergi eller annanöverkänslighet. Är 1986 tillkallades en kommitté (S 1986:02) för attutreda allergi frågor. I utredningsdirektiven (dir. 1986:07) anfördes att kommittén tillkallas för att utreda frågor kring hur allergier och andra överkäns lighetsreaktioner skall kunna förebyggas. Kommittén bör enligt direkti- jr ven bl.a. analysera vilka forskningsbehov som finns inom olika sam- hällssektorer i förstahand för att undersöka samband mellan olika 1989/90:SoU10 allergiska besvär ochmiljöfaktorer. Kommittén bör kartlägga vilka ämnen och produkter som innebärrisker ur allergisynpunkt. Vidare bör kommittén undersöka om nuvarande åtgärderär tillräckliga inom olika samhällsområden, bl.a. inom arbetslivet,boendemiljön, skolan och förskolan. Kommittén bör också utarbeta program förinformations- och utbildningsinsatser. Enligt direktiven skall kommittén intelämna förslag om allergisjukvårdens resurser och organisation. kunna initiera allergiförebyggande åtgärder inomsjukvårdshuvudmännens ansvarsområde. Kommitténhar den ö till regeringen överlämnat sitt betänkande Attförebygga ALLERGI/överkänslighet (SOU 1989:7ö jämte bilagor SOU 1989:77-78). Allergiutredningenhar överlämnat sitt slutbetänkande till regeringen. I awaktan påremissbehandling och beredning i av utredningens förslaganser utskottet det inte påkallat med något initiativ från sida medanledning av motionen. Utskottet avstyrker således motion So50é (s). Imotion 1988l89:So438 av och (båda fp) hemställs attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna behovet av en kartläggningav reumatikernas situation (yrkande 1) och att hos regeringen begäråtgärder i syfte att upprätta konkreta vårdprogram för reumatikersjuka (yrkande2). Ettvårdprogramunderlag är ett vetenskapligt grundat faktaunderlag om ett avgränsat hälso- och sjukvårdsproblem som innehåller förslag till riktlinjer för utredning, diagnostik och terapi. har en särskild rådgivande av vårdprogramunderlag. Denna har med utgångspunkt i en skrift från WHO om vårdprogram underlag enats om vissa kriterier för beslut om vilka hälso- och sjukvårdsproblem vårdprogramunderlag skall utarbetas för. Det skall röra sig om ett utbrett och resurskrävande problem där det finns möjlighet att göra någonting åt problemet. Det skall vidare vara ett område med stort behov av samordning, t.ex. på grund av att flera vårdnivåer/personalkategorier är inblandade och dessutom vara ett område som kännetecknas av skillnader i medicinsk praxis/kvalitet. Ett annat kriterium är att det skall vara ett problem som lämpar sig att tas upp i denna form, bl.a. med hänsyn till vad andra gjort/gör inom området. Ett vårdprogramunderlag bör enligt den rådgivande nämn- -, dens riktlinjer kunnautarbetas inom rimlig tid (). Sedan ettvårdprogramunderlag tagits fram ankommer det på sjuk- 1989/90:SoU10 vårdshuvudmännenatt ibland i samarbete med Spri utforma vårdprogram anpassade till lokalaförhållanden. Regeringen gav iuppdrag att utarbeta ett sektorprogram för vårdsektorn rörelseorganens sjukdomar. hade (SoU 1978179:6) gett regeringen till kän na att ett utredningsarbete inom beträffande reumatiker- vården borde sättas i gång utan dröjsmål och bedrivas med skyndsam- het.Socialstyrelsen inriktade arbetet på de vanligt förekommande ellersocioekonomiskt betydelsefulla sjukdomstillstånden. Tyngdpunkten lades vidarevid de tillstånd där rörelseorganens ben, bindväv och muskler primärt ärengagerade och på de vuxnas problem. Resultatet av arbeteredovisades i PM-serie (PM 57/83 Rörelseorganens sjukdomar Problem och strategi inför 90-ta-let). Rapporten innehåller en lägesbeskrivningbyggd på tillgänglig statistik, kunskaper och erfarenheter från hälso- ochsjukvården och en inventering av de problem och svårigheter som uppmärksammatsi vården och behandlingsarbetet. Rapporten innehåller också förslag tilllösningar på de i rapporten behandlade problemen. I proposition 1984/85:181 om utvecklingslinjer lör hälso-och sjukvården m.m. framhölls att underlag till hälsopolitiska program förförebyggande insatser mot olika hälsoproblem regelbundet borde tas fram ochrevideras. Programunderlagen borde utarbetas på central nivå i nära samverkanmellan berörda myndigheter. Underlag för hälsopolitiska handlingsprogram förförebyggande av psykisk ohälsa och rörelseorganens sjukdomar borde tas fram medförtur. Är 1985 uppdrog regeringen också åt att tafram underlag för ett hälsopolitiskt handlingsprogram för förebyggande insatsermot rörelseorganens sjukdomar. arbetade också fram ett underlagför program för att förebygga sjukdomar i rörelseorganen vilket styrelsenpublicerade i serien Sociabtyreben redovbar (1987:14). Rapporten innehållerolika kunskapsunderlag från experter, dels sammanfattningar av dessakunskapsunderlag samt förslag till åtgärder. Programunderlaget avser delsförebyggande insatser inom hälso- och sjukvårdsområdet, dels insatser inomarbetslivet och andra samhällssektorer. Underlaget är dock avgränsat tillåtgärder som syftar till att förhindra uppkomst av sjukdom. För att stärka och intensifiera insatserna på detsjukdomsförebyggande området inrättade regeringen som tidigare nämntsen folkhäbogrupp som ett rådgivande organ till den då nytillsatta hälso-ochsjukvårdsberedningen. En av gruppens uppgifter är att följa upp de förslag tillåtgärder som redovisats i de underlag till hälsopolitiska handlingsprogram somhittills har tagits fram. Folkhälsogruppen har också beslutat att genomföra enhearing beträffande underlaget till handlingsprogrammetför att förebygga rörelseorganens sjukdomar. Inför hearingen har en enkätsänts ut till berörda myndigheteroch organisationer för att ge gruppen en bild av pågående 1989/90:SoU10 I enkäten ställs också frågan vilken betydelse socialstyrelsensunderlag haft på detta område. Enligt vad som erfarits från sociabtyreben avser styrelsenatt aktualisera frågan om vårdprogramunderlag för bl.a. reumatiska sjukdomaroch ryggsjukdomar i vårdprogramnämnden. Innan ett sådant underlag tas fram villnämnden utvärdera betydelsen av vårdprogramunderlagen inom andra sektorer. Ensådan utvärdering planeras under innevarande höst. Utskottet behandlade frågan om rörelseorganens sjukdomarsenast i betänkandet 1988l89:SoU2. Utskottet anförde då att det är angelägetatt resurser satsas för att öka kunskaperna om sjukdomar som rör rörelseorganensåsom primär fibromyalgi och muskeldystrofi och andra skelett- ochmuskelsjukdomar. Dessa sjukdomstillstånd leder i många fall till ett svårtlidande för många människor och medför också stora kostnader för samhället.Sjukdomarna i rörelseorganen uppmärksammades också som ett angelägetmedicinskt område under arbetet med riktlinjer för hälso- och sjukvården inför90-talet.