bet · GD01KU3 · 1989-12-31 00:00:00 — I motionen påpekas vikten av att de som arbetar påobekväma tider även kan vara med i det politiska arbetet. Detta gäller för bådekvinnor och män som är ensamma vårdnadshavare. Motionären anser att nyssnämndabestämmelse bör ändras så att den även omfattar ersättning förbarnomsorgskostnader. I motion 1988/89:K814 av Bo Finnkvist m.fl. (s) yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsom behovet av lagstiftning om ersättningsbestämmelser i samband med politiskauppdrag. I motionen pekas på olika orättvisor och brister i frågaom den ersättning som utgår i samband med kommunala uppdrag.Motionärerna hävdar att det fordras lagstiftning för att komma till rätta meddessa orättvisor. Enligt motionen är det ur demokratisk synpunkt viktigt attlagstiftningen utformas så att alla kan vara delaktiga i det politiska arbetetutan ekonomiska förluster som följd. I motionen anges följande riktlinjer förlagstiftningen i fråga. Lagreglerna bör utformas så att det klart och tydligtframgår att förlorad arbetsförtjänst skall ersättas utöver eventuellt arvode.De bör också få en utformning som innebär att förtroendevalda har rimlig tidtill att exempelvis byta kläder och resa till sammanträdet. Detta kan ta långtid ibland p.g.a. smutsiga jobb, långa avstånd m.m. Reglerna bör ocksåmöjliggöra för skiftarbetare att ta kompensationsledigt i vissa situationer,exempelvis när en förtroendevald arbetar och skall sammanträda pådagtid. Tid till vila mellan arbetets slut och sammanträdets börjanskall finnas. I annat fall skall man ha rätt att sluta arbetet tidigare i endel fall för att få sova. I 2 kap. 29 § och 3 kap. 16 § KL föreskrivs attfullmäktige får besluta att till ledamot och suppleant i fullmäktige eller beredning och till ledamot och suppleant i styrelsen eller annan nämnd skall i skälig omfattning utgå ersättning för resekostnader och andra utgifter som föranleds av uppdraget, förlorad arbetsförtjänst samt arvode, pension -; och andraekonomiska förmåner. Om fullmäktige beslutar att arvode 1989/90:KU3 skallutgå skall arvodet bestämmas till lika belopp för lika uppdrag. I förarbetenatill bestämmelsen (prop. 1975/76:187 s. 233, 424) anges som exempel påkostnader som med stöd av bestämmelsen skall kunna utgå kostnader förbarntillsyn. I proposition 1986/87:91 om aktivt folkstyre i kommuneroch landsting behandlades frågan om det finns skäl att införa en skyldighetför kommunerna och landstingen att ersätta förtroendevalda för förloradarbetsförtjänst när de fullgör kommunala uppdrag. I propositionen angavcivilministern att den angivna möjligheten i och för sig inte utnyttjats itillräcklig mån men att han inte var beredd att i förevarande sammanhangaktualisera särskilda åtgärder i frågan. I samband med utskottets behandling avpropositionen (KU 1987/88:23) tog utskottet upp flera motioner vari bl.a.begärts lagstiftningsåtgärder syftande till ökad ersättning till deförtroendevalda. Utskottet, som hade inhämtat att civilministern avsåg att inomkort tillkalla en särskild utredning med uppdrag bl.a. att överväga frågan omersättning till de kommunalt förtroendevalda, ansåg inte att något initiativfrån sida i de i motionerna berörda frågorna borde tas. Med detanförda fick motionerna enligt utskottet anses besvarade. Den ovannämnda utredningen har därefter genomförts. I ettdelbetänkande av förtroendeuppdragsutredningen (Ds 1988:46) Pengar är inteallt men ... föreslås sammanfattningsvis bl.a. följande. De nuvarandeersättningsreglerna i kommunallagen ändras så att kommunerna blir obligatorisktskyldiga att ersätta de förtroendevalda för förlorad arbetsförtjänst som de gårmiste om på grund av uppdraget. Däremot blir det även i fortsättningen heltfrivilligt för kommunerna om de vill ersätta de förtroendevalda med t.ex.arvode för själva uppdraget. Kommunerna ges genom förslaget stor frihet attsjälva utforma sina ersättningssystem beroende på lokala förhållanden ochenskilda förtroendevaldas speciella situation. Utredningen har avstått frånatt rekommendera något speciellt ersättningssystem framför något annat mengett exempel på olika tänkbara metoder. Reglerna föreslås träda i kraft den 1januari 1992 varigenom kommunerna får god tid på sig att planera för ettgodtagbart system för ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Denersättningsberättigade inkomstförlusten får enligt förslaget avse all tid sombehövs för att ta sig mellan arbetsplatsen och förrättningslokalen,ackordsersättning, skifttillägg och liknande förmåner samt rimlig ledighet ianslutning till sammanträden för bl.a. skiftarbe-tande, ombordanställda m.fl.som har obekväma arbetstider eller säregna arbetsförhållanden i övrigt. Utskottets bedömning 1989/90:KU3 Imotionerna förordas ändringar i gällande lagstiftning angående ersättning tillde kommunalt förtroendevalda. Denna fråga har varit föremål förutredning av förtroendeuppdragsutredningen, som redovisat sina överväganden isaken i betänkandet Pengar är inte allt men ... (Ds 1988:46). Betänkandet harremissbehandlats och bereds i . Avsikten äratt proposition i ärendet skall avlämnas till i slutet av år 1989.Mot angiven bakgrund saknas det anledning för att nu ta ställningtill de i motionerna upptagna frågorna. Med det anförda får motionerna1988/89:K613 och 1988/89;K814 anses besvarade. Öppna nämnd- och utskottssammanträden 1motion 1988/89:K606 yrkande 7 av m.fl. (fp) yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om offentliganämndsammanträden. Imotionen erinras om att nämndernas och kommunstyrelsens sammanträden, imotsats till kommunfullmäktiges, inte är offentliga. Enligt motionen är dennaslutenhet inte alltid motiverad. Motionärerna påpekar att en lagstiftning somtillåter direkt valda kommundelsfullmäktige innebär att öppenheten gentemotallmänheten ökar, eftersom kommundelsfullmäktiges sammanträden kommer att varaoffentliga. Enligt motionen bör de kommuner som önskar bibehålla nuvarandenämndorganisation ges möjlighet till större öppenhet genom helt eller delvisöppna nämndsammanträden. I motionen pekas på att en möjlighet i stället kanvara att ha offentliga informationssammanträden men att beslutssammanträdenaförblir slutna. De närmare formerna för de olika slagen av sammanträden börenligt motionärerna beslutas lokalt. Imotion 1988/89;K612 yrkande 1 av m.fl. (mp) yrkas att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att samtliga nämnd- ochutskottssammanträden på kommun- och landstingsnivå, där inte ärenden som fallerunder sekretesslagen behandlas, görs offentliga. Imotionen hävdas bl.a. att det är en brist i vårt lands demokrati att nämnd- ochutskottssammanträden på kommun- och landstingsnivå inte är offentliga i detfall att sammanträdena avser behandling av ärenden som inte faller undergällande sekretesslagstiftning. Imotion 1988/89:K619 av Per () yrkas att hos regeringenbegär förslag till sådan ändring av kommunallagen att generellamajoritetsbeslut kan fattas om att hålla kommundelsnämnders sammanträdenoffentliga såvitt inte enskildas förhållanden behandlas. Enligt motionen torde gällande bestämmelser som dessatolkats i 1989/90;KU3 rättspraxis innebära hinder mot att kommunfullmäktigefattar ett generellt policybeslut om att kommundelsnämnds sammanträde skallvara offentligt så långt detta är möjligt. Motionären, som anser det självklartatt allmänheten skall kunna övervara sådant sammanträde, anser att lagen måsteändras. Utskottet har tidigare vid flera tillSllen avstyrktmotioner vari föreslagits att kommunerna ges möjlighet att besluta omoffentliga nämndsammanträden (se KU 1983/84:32, KU 1985/86:15 och KU1986/87:21). Vad som anförts i de föreliggande motionerna och som i övrigtframkommit i ärendet ger inte utskottet anledning att föreslå attfrångå sina tidigare ställningstaganden. Med det anförda avstyrker utskottetmotionerna /89:K606 yrkande 7, 1988/89:K612 yrkande 1 och 1988/89:K619. Insynen i kommunala bolag och stiftelser I motion 1988/89:K612 yrkande 2 av m.fl.(mp) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna att offentlighetsprincipenskall gälla kommunala bolag och stiftelser. Motionärerna anser det oacceptabelt att den s.k.offentlighetsprincipen inte gäller för kommunala bolag och stiftelser. Enligtmotionen ombildar allt fler kommuner vissa av sina offentliga förvaltningartill sådana organ. Motionärerna anser att samma möjligheter till insyn ochkontroll bör gälla i dessa organ som i förvaltningarna. I kommunallagen finns ingen direkt bestämmelse om attkommunerna och landstingskommunerna får driva verksamhet genom egna privaträttsligasubjekt. Förhållandet till de s.k. kommunala bolagen berörs dock i någraavseenden i kommunallagens allmänna regler. behandlade verksamhet i företagsform i betänkandet (SOU 1982:13) Kommunalföretaget. För att passa in och förankra de kommunala företagen i det kommunalrättsli ga mönstret föreslog kommittén ändringar i kommunallagen. Förslaget syftade till att ge fullmäktige och styrelsen ökade möjligheter till insyn i, styrning av samt kontroll över verksamheten. Kommittén föreslog ändringar bl.a. i bestämmelserna om interpellation och yttranderätt i fullmäktige och styrelsen. Vidare föreslog kommunalföretagskommit tén i betänkandet (SOU 1983:61) Handlingsoffentlighet utanför myn dighetsområdet en regel som ålägger kommunen och landstingskom munen att ta ställning till om och i vilken utsträckning offentlighet skall gälla för handlingar hos de kommunala företagen. 1 betänkandet (Ds C 1983:6) Interkommunal samverkan iprivat- 1989/90:KU3 rättslig form föreslog kommittén motsvarande ändringarbeträffande den verksamhet som flera kommuner, landstingskommuner eller kommunalförbundtillsammans driver i företagsform. Frågan om kontroll och insyn i de kommunala bolagen harsenare övervägts av stat-kommunberedningen i delbetänkandet (Ds C 1985:13). Beredningen föreslog i betänkandet en reglering ikommunallagen som i stora delar överensstämde med kommunalföre-tagskommitténsförslag men som i vissa delar inte var lika långtgående. Beredningens förslaginnebar bl.a. följande. Fullmäktige åläggs att i fråga om helägda kommunalaföretag besluta om vad som skall gälla i fråga om allmänhetens rätt att ta delav de kommunala företagens handlingar. Frågan om innehållet i ett sådant beslutlämnas tills vidare oreglerad. Enligt beredningen kan det finnas anledning attåterkomma till den frågan när man kan se hur tillämpningen av bestämmelsen harpåverkat handlingsoffentligheten i de kommunala företagen. Demokratiberedningen angav i betänkandet (SOU 1985:29)Principer för ny kommunallag att det mot bakgrund av att en omfattande delav kommunernas och landstingskommunernas verksamhet bedrivs i företagsform finns anledning att i en ny kommunallag reglera formerna för de förtroendevaldasinsyn i denna verksamhet. Regler om förhållandet till de kommunala bolagenborde enligt beredningen införas i ett särskilt kapitel. I direktiven (Dir. 1988:50) för den kommitté (C 1988:03)som skall utarbeta förslag till en ny kommunallag anges att kommittén skallöverväga även denna fråga. Utskottet behandlade /(KU1988/89:3) en motion (fp) vari begärts en parlamentarisk utredning med uppgiftatt utreda bl.a. behovet av att stärka medborgarnas insyn i de kommunäg-daprivaträttsliga bolag i vilka verksamhet drivs. Utskottet fann motbakgrund av att de i motionen upptagna frågorna skulle behandlas av denkommitté som fått i uppdrag att utforma förslag till ny kommunallag inteanledning att "" överväga något initiativ i frågorna.Utskottet avstyrkte därför motionen. Den i motionen upptagna frågan omfattas avkommunallagskommitténs uppdrag. Kommittén bedriver sitt arbete med sikte påatt avge sina förslag . bör inte föregripa kommitténsöverväganden i saken genom att nu ta ställning till den i motionen upptagnafrågan. Med det anförda får motion 1988/89:K612 yrkande 2 anses besvarad. 14.Rådgivande kommunala folkomröstningar 1989/90;KU3 I motion 1988/89;K606 av m.fl. (fp) yrkasatt hos regeringen begär förslag om förfarandelag för kommunalafolkomröstningar (yrkande 4). Enligt motionen bör kommunala folkomröstningar kunnagenomföras i olika konkreta frågor, något som stärker kommuninvånarnasmöjligheter att påverka utvecklingen i sin kommun. Motionärerna erinrar om attfolkpartiet drivit kravet att särskilda förfaranderegler skallinföras för kommunala folkomröstningar i syfte att göra det enklare att ordnasådana omröstningar. Genomförandet av folkomröstning skall enligtmotionärernas mening kunna ske efter beslut av kvalificerad minoritet, t.ex. entredjedel i kommunfullmäktige. Även andra former för att utlösa en sådanomröstning, t.ex. folkinitiativ, bör utredas i sammanhanget. I motionen yrkas vidare att beslutar om en sådanändring av kommunallagen att en kommun vid lokala folkomröstningar skallinformera kommuninvånarna om de olika alternativ som är föremål för omröstning(yrkande 5). Enligt motionen bör det genom lagstiftning utformad avutskottet införas skyldighet för en kommun, som beslutat att hålla en lokalfolkomröstning, att informera kommuninvånarna om de olika alternativ som ärföremål för omröstning. I motion 1988/89:K612 yrkande 3 av m.fl.(mp) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna att beslut omfolkomröstning tas med en tredjedels majoritet i kommunfullmäktige. 1 motionen anges att för beslut om folkomröstning i storafrågor, där man vet att betydande oenighet råder bland kommuninvånarna, börräcka med en tredjedel av fullmäktiges ledamöter. Enligt 2 kap. 18 § kommunallagen får kommunfullmäktige ochlandsting besluta att som ett led i beredningen av ett ärende som tillhörfullmäktiges eller handläggning skall inhämtas synpunkter frånmedlemmar i kommunen eller i landstingskommunen. Detta kan enligt bestämmelsenske genom omröstning, opinionsundersökning eller liknande förfarande. Ettsådant förfarande kan även genomföras i del av en kommun. i kommunenfår anlitas, om inte nämndens verksamhet i övrigt hindras därigenom. För att enlandstingskommun skall få anlita valnämnd krävs dessutom att kommunfullmäktigegett tillstånd till detta. Frågan om förfarandet vid omröstning m.m. som anordnas medstöd 1989/90;KU3 av 2 kap. 18 § kommunallagen har inte närmare reglerats. Iproposition 1975/76:187 om demokrati, ny kommunallag m.m. anfördeföredragande departementschefen att det inte syntes nödvändigt att närmarereglera förfarandet i samband med de olika typer av opinionsundersökningar somkan komma i fråga och att det ankommer på kommunfullmäktige och landsting attutfårda de föreskrifter härom som behövs. Enligt departementschefen kan det näropinionsundersökningen har karaktär av omröstning gälla frågor av samma slagsom de spörsmål som regleras i vallagen, dvs. rätten att delta i omröstningen,förfarandet vid röstning, räkning av röster etc. Av 1 § vallagen (1972:620,senast omtryckt 1987:1334) framgår att lagen inte är tillämplig på kommunalaopinionsundersökningar av det slag som behandlas i 2 kap. 18 § kommunallagen.Inte heller folkomröstningslagen (1979:369) är tillämplig på kommunalafolkomröstningar. I samband med behandling av förslaget till nykommunallag anförde utskottet (KU 1976/77:25) som sin uppfattning att det intedå fanns någon möjlighet att närmare formalisera själva omröstningsförfarandetgenom särskilda bestämmelser härom i kommunallagen. Vid 1980/(KU 1980/81:2) avstyrkteutskottet en motion (fp) innehållande yrkande om en särskild förfarandelag förkommunala folkomröstningar. Utskottet ansåg inte att det fanns anledning förriksdagen till initiativ i frågan, emedan den då sittande kommunaldemokratiskakommittén skulle komma att ta upp frågan om förfaranderegler för kommunalafolkomröstningar i sitt utredningsarbete. redovisade i en rapport den6 Kommunala folkomröstningar i och 1980 (Ds Kn1981:2) en inom kommitténs sekretariat upprättad översikt över de kommunalafolkomröstningar som ägt rum under de angivna åren. Rapporten överlämnades utannågra ställningstaganden från kommitténs sida. Några förslag om förändringar avdet kommunala folkomröstningsinstitutet framlade aldrig kommittén, varsuppdrag upphörde . 1 samband med behandlingen av förslaget gällandefrikommunförsö-ket avstyrkte utskottet (KU 1983/84:32) en motion (fp)innehållande ett förslag om försöksverksamhet med en särskild förfarandelag föratt öka möjligheterna till kommunala folkomröstningar. Utskottet framhöll attdet i första hand var försökskommunerna själva som skulle komma med förslag ominnehållet i försöksverksamheten, varför det inte fanns anledning för att ta ställning till förevarande motionsönskemål.Moderata samlingspartiets och ledamö- 1989/90:KU3 ter iutskottet (4 m, 1 fp) reserverade sig. De ansåg att utrymmmet för kommunalafolkomröstningar borde vidgas genom en ny förfarandelag som gör det enklare attordna sådana omröstningar. Vid 1985/86 och 1986/riksmöten avstyrkte utskottet(KU 1985/86:15 resp. KU 1986/87:21) sammanlagt fyra (3 fp, 1 c) motioner varibegärts förslag om införande av förfaranderegler för kommunala folkomröstningarm.m. Utskottet ansåg inte att det fanns anledning att frångå den ståndpunkt isaken som utskottet vid tidigare tillfållen intagit då motioner i ämnetbehandlats. De borgerliga ledamöterna i utskottet (3 m, 2 fp, 2 c) reserveradesig till förmån för motionerna. Utskottet har tidigare vid flera tillSllen senast år1987 (KU 1986/87:21) avstyrkt motioner vari föreslagits att särskilda förfarandereglerskall införas för kommunala folkomröstningar. Vad som anförts i deföreliggande motionerna och som i övrigt framkommit i ärendet ger inteutskottet anledning att föreslå att frångå sina tidigareställningstaganden. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 1988/89:K606yrkandena 4 och 5 samt 1988/89:K612 yrkande 3. I motion 1988/89:K609 av m.fl. (c) yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om utvidgning av den kommunala kompetensenså att det klarläggs att kommuner har rätt att utge vårdnadsersättning. 1 motionen förordas att kommunallagen ändras så att dettydligt framgår att kommunerna äger rätt att besluta om kommunala vårdnadsersättningar,dvs. ett generellt bidrag till berörda föräldrar utan behovsprövning. Enligtmotionen är rättsläget i fråga om kommunernas kompetens på förevarande områdei viss mån oklart. I motion 1988/89:K626 av m.fl. (c) yrkasatt hos regeringen begär förslag innebärande en vidgad kompetensvad gäller rätten att utge vårdnadsersättning. I motionen pekas på att en kraftig utbyggnad avfamiljedaghemmen har skett . 1 vissa kommuner har man söktstimulera denna utveckling genom tillämpning av någon form av kommunalvårdnadsersättning. Motionärerna finner att denna väg för många är bra. Imotionen riktas kritik mot socialdemokraterna för att aktivt ha försöktförhindra införandet av vårdnadsersättning. Gällanderätt 1989/90:KU3 Den grundläggande bestämmelsen om kommunernas ochlandstingens allmänna kompetens finns i 1 kap. 4 § första stycket kommunallagen(KL), där det sägs att kommuner och landsting själva får vårda sinaangelägenheter. Vid sidan om den grundläggande kompetensbestämmelsen i 1 kap.4 § första stycket KL har det i rättspraxis utbildats vissa grundprinciper somi de flesta fall begränsar den kommunala kompetensen. Dessa är lokaliseringsprincipen,förbudet mot att ge understöd åt enskilda, förbudet mot att driva spekulativaföretag, likställighetsprincipen, förbudet mot beslut med retroaktiv verkan ochsjälvkostnadsprincipen. Frågan huruvida vårdnadsersättning är förenligmed de kommunala kompetensbestämmelserna har vid olika tillfållen prövats genomkommunalbesvär, varvid domstolarna ansett detta ej vara fallet. Motioner med samma innebörd som de här aktuella harbehandlats av utskottet vid flera tidigare tillfållen, bl.a. åren 1983, 1984och 1986 (se KU 1982/83:21, KU 1984/85:6 och KU 1985/86:15). Utskottet har,därvid avvisat framförda förslag om ändringar i lagstiftningen som möjliggörinförandet av vårdnadsersättning. har följt utskottetsställningstaganden. ärende reserverade sig moderatasamlingspartiets, och ledamöter i utskottet (4 m,2 c, 1 fp). De ansåg att regeringen borde lägga fram förslag om ändringar avden kommunala kompetensen i fråga om vårdnadsersättning. 1 ärende reserverade sig moderatasamlingspartiets och ledamöter i utskottet (4 m, 2 c). Deförordade att kommunallagen ändrades så att tveksamheten om kommuners rätt attge vårdnadsersättning undanröjdes, en fråga som reservanterna ansåg attregeringen borde tillse att den utreddes. I ett särskilt yttrande avgavfolkpartiets ledamot i utskottet att frågan om kommuns rätt att utgevårdnadsersättning möjligen kunde komma i ett nytt läge beroende på utgångenav ett mål vid kammarrätten i gällande ett överklagat kommunalt beslutangående bidrag till barnfamiljer med stöd av socialtjänstlagen. Bl.a. av dettaskäl ansåg ledamoten det därför inte påkallat att begärde enutredning. Kammarrätten i upphävde genom dom detnyssnämnda beslutet. Domstolen konstaterade bl.a. att utbetalning av deifrågavarande bidragen inte var en angelägenhet och att det beslutandeorganet därför överskridit sin befogenhet. I dom beslötregeringsrätten att kammarrättens dom inte skulle ändras. Regeringen () beslöt den 12 december1985 att 1989/90:KU3 inte vidta någon åtgärd med anledning av framställningarfrån , , , , och Ystads kommuner om attregeringen skall verka för en lagändring som gör det möjligt för kommun attinföra vårdnadsersättning för vård av egna barn. ärende reserverade sig moderatasamlingspartiets och ledamöter i utskottet (3 m, 2 c). I kommunallagsgruppens (C 1986;A) förslag till nykommunallag (Ds 1988:52) föreslås ingen saklig ändring av kommunallagens kompetensregler. Utskottet har tidigare vid flera tillfållen senast år1986 (KU 1985/86:15) avstyrkt motioner vari föreslagits vidgad kommunalkompetens vad gäller rätten att utge vårdnadsersättning. Vad som nuanförts i de föreliggande motionerna och som i övrigt framkommit i ärendet gerinte utskottet anledning att föreslå att frångå sina tidigareställningstaganden. Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 1988/89:K609och 1988/89:K626. taxesättning (självkostnadsprincipen) 1 motion 1988/89:K610 av () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsom självkostnadsprincipen vid taxesättning. I motionen hävdas att föreliggande oklarhet i innebördenav begreppet självkostnad medför stora problem. Motionären anser att starkaskäl talar för att begreppet preciseras genom lagstiftning. föreslog i betänkandet (SOU1982:41) Överklagande av kommunala beslut att i en ny 6 § i kommunallagens 1kap. skulle tas in principen om att kommunala avgifter inte får sättas högre änvad som svarar mot verksamhetens självkostnader (självkostnadsprincipen). Isin motivering till den föreslagna regeln angav kommittén att förslaget endastutgjorde en kodifiering av självkostnadsprincipen som helt och hållet byggdepå gällande rätt (s. 175). Även utredningen om kompetenslagstiftningförordade i sitt betänkande (SOU 1982:20) Kommunerna och näringslivet attsjälvkostnadsprincipen skulle föras in i 1 kap. kommunallagen. Vid remissbehandlingenav de båda betänkandena tillstyrkte de flesta remissinstanserna förevarandeförslag. I stat-kommunberedningens delbetänkande (Ds C 1984:6)Avgifter 1989/90:KU3 inom kommunalverksamhet skedde en kartläggning och en analys av de författningsbestämmelsersom detaljreglerar avgiftsfinansieringen av kommunala verksamheter. Beredningenföreslog att en utredning fick i uppdrag att vidareutreda vissa frågor i saken.I betänkandet ingick beredningen vidare bl.a. i överväganden angåendesjälvkostnadsprincipen. Beredningen angav att den ansåg att principen är oklarpå en del punkter och att den därför ibland kan vara svår att tillämpa. Beredningentillstyrkte förslagen från kommunalbesvärskommittén och utredningen omkommunal kompetenslagstiftning om att en självkost-nadsregel förs in ikommunallagen. Därefter anförde beredningen följande (s. 146): I motiven till en sådan regel bör principen utvecklas ochnärmare beskrivas så att den blir tillräckligt tydlig.