bet · GD01LU37 · 1989-12-31 00:00:00 — Det ligger i sakens natur att en sådan ordningställer vissa krav på överväganden från den enskildes sida i fråga om hanriskfritt kan avslöja ett missförhållande. kan det därför varasvårt för t.ex. en anställd att avgöra huruvida företeelser inom företagetskäligen kan misstänkas utgöra brott. 1 sådana situationer ter det signaturligt att han utan att röja hemligheten rådgör med och inhämtar synpunkterfrån andra, t.ex. sina fackliga förtroendemän. Väljer han slutligen att röja företagshemlighetenfår han dock själv ta konsekvenserna av sitt handlande. Ienlighet med det anförda förordas att 1 § lagförslaget ändras så att endastinformation vars röjande kan leda till skada för näringsidkaren ikonkurrenshänseende skall anses som företagshemlighet. Vidare bör i en ny 2 §införas en bestämmelse om att lagen endast gäller obehöriga angrepp på enföretagshemlighet. Bestämmelsen ersätter vad som i 5 7 §§ sägs om frihet frånskadeståndsskyldighet när ett utnyttjande eller röjande av en företagshemlighetinte är obehörigt. Ordet obehörigen i de nämnda paragraferna kan därmed utgå. Iett andra stycke i 2 § bör vidare föreskrivas att som ett obehörigt angreppanses inte att någon anskaffar, utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos ennäringsidkare för att inför en myndighet, annat behörigt organ ellerallmänheten avslöja något som skäligen kan misstänkas utgöra brott eller somkan anses utgöra annat allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse.Till 2 § bör slutligen överföras bestämmelsen i 7 § om inverkan av god tro. Närdet gäller tolkningen av vad som enligt 2 § första stycket skall anses innebära ett inte obehörigt angrepp på en företagshemlighet torde de i propositionen gjorda uttalandena i anslutning till 5 7 §§ kunna tjäna till 91 1 sammanhangetkan nämnas att det i den allmänna debatten har 1989/90:LU37 hävdats att lagenbl. a. skulle utgöra ett hinder för en arbetstagare att vid en Bilaga 3rättslig tvist med sin arbetsgivare kunna åberopa vissa uppgifter för attstyrka sin talan. Samma problem torde kunna uppkomma vid tvister mellannäringsidkare som stått i ett affärsförhållande till varandra. 1 vad mån ettröjande av en företagshemlighet i sådana situationer skall anses som ettobehörigt angrepp på en företagshemlighet får avgöras med hänsyn tillomständigheterna i det enskilda fallet. Om röjandet oundgängligen erfordras föratt en part skall kunna ta till vara sin rätt torde det dock i vart fall intekunna anses som obehörigt att han avslöjar uppgiften för sitt ombud. Det fårsedan ankomma på ombudet att bedöma om hans huvudman kan röja uppgiften vid enförhandling inför domstol. I sammanhanget kan erinras om de låt varabegränsade möjligheter som finns att hålla torhandling vid domstol inomstängda dörrar och att förordna om sekretess beträffande uppgifter i dom ochbeslut m. m. Vadgäller tillämpningen av bestämmelsen i 2 § andra stycket bör avslutningsvispåpekas att regeln inte innebär några lättnader i den tystnadsplikt som följerav sekretesslagen. En offentliganställd kan således dömas till ansvar enligtbrottsbalken om han bryter mot sin tystnadsplikt för att avslöja ettmissförhållande även om röjandet är tillåtet enligt lagen om skydd för företagshemligheter. 2§ i det i propositionen framlagda lagförslaget innehåller bestämmelser omstraff för företagsspioneri. Paragrafen saknar motsvarighet i IKL. Enligtlagrummet skall den som med uppsåt olovligen bereder sig tillgång till enföretagshemlighet dömas för företagsspioneri till böter eller fängelse eller, om brottet är grovt, till fängelse i högst . Brottet kanbegås såväl av en anställd i företaget som av en utomstående. I propositionenanges att det sätt på vilket hemligheten anskaffas i princip är utan betydelseför den straffrättsliga bedömningen (se prop. s. 15 och 38). Av andrauttalanden i propositionen framgår emellertid att gärningsmannen för att kunnastraffas för företagsspioneri måste ha utövat en aktivitet av något slag föratt komma över den information som hålls hemlig för honom. Vilket syfte somgärningsmannen haft, om han haft ekonomiska eller ideella motiv för sitthandlande, spelar inte någon roll. Om han, för att ta ett konkret exempel, avsamvetsskäl och utan tanke på egen bereder sig tillgång till ettföretags hemliga handlingar som visar att företaget har sysslat med olovlighandel med krigsmateriel skall han likafullt dömas enligt 2 § förföretagsspioneri. Detanförda ger vid handen att bestämmelsen om företagsspioneri egentligen inte riktar sig mot sättet för inhämtande av uppgifter och underrättelser. Det synes därmed vara själva anskaffandet som görs till föremål för kriminalisering. Om paragrafen ges den innebörd som har sagts, kommer den i konflikt med om anskaffarfrihet (se ovan 3.4). TF medger nämligen inte att anskaffarfriheten begränsas i vanlig lag annat än när det gäller sättet för anskaffandet (1 kap. 9 § 3 TF). Härav följer att, omlagförslaget genomförs, den som berett sig tillgång till 1989/90:LU37 enföretagshemlighet i publiceringssyfte inte kommer att kunna dömas för Bilaga3 företagsspioneri. Möjligen kan han dömas till ansvar för annat brott, t. ex.stöld eller olovlig avlyssning, om han anskaffat hemligheten på ett sätt som ärkriminaliserat i annan lagstiftning. Enjämförelse mellan det föreslagna stadgandet om företagsspioneri ochbestämmelsen om spioneri i 19 kap. 5 § ger vid handen att denförra bestämmelsen utformats på likartat sätt som den . Det kan då varaav intresse att konstatera, att det i TF ansetts erforderligt med en uttryckligföreskrift om att spioneri skall bedömas enligt vanlig lag utan hinder avanskaffarfriheten. Förhållandet kan ses som en bekräftelse på att denföreslagna bestämmelsen om företagsspioneri inte får tillämpas närpubliceringssyfte föreligger så länge som TF inte uttryckligen medger det. Rentlagtekniskt kan den valda konstruktionen accepteras. Sett med utgångspunkt iintresset av att skydda företagshemligheter är emellertid den föreslagnabestämmelsen inte invändningsfri eftersom tillämpningsområdet för den ärberoende av gärningsmannens syfte. Påstår anskaffaren att han handlat ipubliceringssyfte och framstår påståendet härom som inte helt osannolikt tordehan gå fri (jfr prop. 1975/76:204 s. 130 n). Detnu beskrivna problemet med paragrafens förhållande till TF har inte närmareberörts i propositionen. I det förslag till lag om skydd för företagshemlighetersom framlades i SOU 1983: 52 försökte utredningen undvika problemet därigenomatt ansvar för företagsspioneri förutsattes inträda bara om anskaffandet skettgenom intrång eller tillgrepp, avlyssning, avläsning, avbildning, kopieringeller undersökning, vilseledande eller erbjudande om otillböriiga förmånereller annan handling av liknande slag. Enligt det förslaget utgjordes alltsåden brottsliga handlingen inte som i propositionen av själva anskaffandet utanav det sätt som kommit till användning vid anskaffandet. Utredningens förslagtill straflFbestämmelse för företagsspioneri innebar att man i huvudsak höllsig inom de gränser som TF ger och att bestämmelsernas tillämpningsområdedärför inte blev beroende av i vilket syfte handlingen utförts. Medhänsyn till det sagda framstår det som angeläget att bestämmelsen om ansvar förföretagsspioneri bringas i bättre överensstämmelse med detyttrandefrihetsrättsliga regelsystemet och därmed ges en utformning som gör detmöjligt att ingripa mot brottet oberoende av gärningsmannens eventuellapubliceringssyfte. Önskemålet tillgodoses om stadgandet omformuleras så attdet blir tillvägagångssättet som blir straffbelagt. Straffbarheten böremellertid inte som utredningen föreslagit knytas till vissa särskilt angivnametoder utan det bör vara tillräckligt att gärningsmannen kommit överföretagshemligheten på ett olovligt sätt. Avgörandeför om ett företagsspioneri skall anses föreligga bör alltså vara det sätt på vilket gärningsmannen kommit över företagshemligheten. Det räcker därför inte med att han olovligen berett sig tillgång till hemlig heten. Med beaktande av det sist sagda torde de i propositionen gjorda uttalandena kunna tjäna till ledning vid avgörandet av huruvida ett olov ligt tillvägagångssätt föreligger. Straffstadgandet blir således tillämpligt om gärningsmannens tillvägagångssätt är stratfbelagt enligt eller 93 någon annan lag. Exempelpå sådana kriminaliserade förfaringssätt är 1989/90:LU37 tillgreppsbrott,bedrägeri, intrång i förvar och olovlig avlyssning. Förfa- Bilaga 3 randen somenligt särskilda straffbestämmelser kan föranleda ansvar i något annat avseendeän som ett lagstridigt tillvägagångssätt, som fallet är med exempelvisbestickning, innefattar inte ett olovligt sätt enligt straffstadgandet i dessnu föreslagna utformning. Det är emellertid inte bara handlingar som ärlagstridiga enligt annan lagstiftning som omfattas av bestämmelsen. Syftet medparagrafen är att straffbelägga alla de fall då gärningsmannen tillskansar sigen företagshemlighet på ett sätt som inte står i överensstämmelse mednäringsidkarens vilja. När t. ex. som anförs i propositionen en anställd, somhar till uppgift att sköta bokföringen i företaget, beger sig till företagetsforskningslaboratorium och där läser hemliga dokument som han inte behöver försitt arbete torde han ha förfarit på ett olovligt sätt och därmed kunna dömasför företagsspioneri. Liksom när det gäller förslaget i propositionenförutsätter lagrummet att gärningsmannen utövar en aktivitet. Att någon av entillfällighet får reda på en företagshemlighet skall således inte medföraansvar. Ianslutning till det anförda bör framhållas att den ovan föreslagna bestämmelseni 2 § andra stycket om avslöjanden av brottsliga gärningar m.m. inte ärtillämplig vid företagsspioneri. Den som gör sig skyldig till företagsspioneriskall således fällas till ansvar härför oavsett om han begått gärningen i syfteatt avslöja ett brottsligt förfarande av en näringsidkare. En förutsättninghärför är dock att hans handlande bedöms innefatta ett obehörigt angrepp enligt2 § första stycket. En annan sak är att den som gjort sig skyldig tillföretagsspioneri kan vara oförhindrad att bringa ett missförhållande ioffentlighetens ljus i enlighet med reglerna i andra stycket. 12 § andra stycket (propositionens lagförslag) föreskrivs att ansvar förföretagsspioneri inte skall ådömas om gärningen är belagd med strängare straffi . 1 andra fall är avsikten att bestämmelsen om företagsspioneriskall tillämpas före straffstadgandena i . Med en sådan utformningskall enligt departementschefen det föreliggande konkurrensproblemetelimineras. 1 propositionen framhålls vidare att en konkurrenssituation mellanföretagsspioneri och dataintrång inte är utesluten. Straffbestämmelsen idatalagen (1973:289) rörande dataintrång föreslås därför utbyggd så attdataintrång skall anses föreligga endast om brottet inte är stratfbart enligtbl. a. lagen om skydd för fö/etagshemligheter. Med anledning av vad som sålundaanförts i propositionen kan anmärkas att konkurrens också kan tänkas uppkommamellan företagsspioneri och gärningar som är straffbelagda i vissa andraförfattningar. Företagsspioneri kan t.ex. begås genom att någon olovligenkopierar en upphovsrättsligt skyddad handling. I sådana fall tordekonkurrensfrågan få lösas på sedvanligt sätt med tillämpning av allmännaregler. Något hinder att döma till straff enligt båda de tillämpliga lagrummentorde inte föreligga (jfr prop. 1970:57 s. 94). 4.3 Olovligbefattning med företagshemlighet 1989/90:LU37 '' Bilada 3 Enligt 3 § i regeringenslagförslag skall den som anskaffar en företagshemlighet med vetskap om att densom tillhandahåller hemligheten eller någon före honom har berett sig tillgångtill denna genom företagsspioneri dömas till ansvar för olovlig befattning medföretagshemlighet. Paragrafen saknar motsvarighet i IKL, men förfarandena ifråga torde i viss omfattning redan nu vara brottsliga såsom häleri eller annatbrott. Eftersomdet är anskaffandet som sådant som straffbeläggs i lagrummet uppkommer påsamma sätt som angivits vid brottet företagsspioneri en konflikt med reglernaom anskaffarfrihet. Tillämpningsområdet för förevarande lagrum kommer därförinte att omfatta fall då någon anskaffar en företagshemlighet i avsikt att denskall publiceras. Med hänsyn till intresset av ett fritt informationsflöde fårdet godtas att ansvar för olovlig befattning med företagshemlighet i vissa fallinte kan inträda. Det väsentliga i sådana fall är att den som ursprungligenangripit företagshemligheten genom företagsspioneri kan fällas till ansvar. Attnågon begagnar sig av de rättigheter som den yttrandefrihetsrättsligalagstiftningen ger och anskaffar en företagshemlighet i publiceringssyfte kanalltså inte anses som ett obehörigt angrepp på hemligheten. I sammanhanget börvidare påpekas att det av den föreslagna nya 2 § också följer att anskaffandetav företagshemligheter som sker i syfte att allvarliga missförhållanden inomett företag skall offentliggöras faller utanför det straffbara området. 4.4 Skadeståndsansvar vid företagsspioneri m.m. 4§ i regeringens lagförslag innehåller en bestämmelse om skadeståndsskyldighetför den som gör sig skyldig till företagsspioneri eller olovlig befattning medföretagshemlighet. Lagrummet stadgar att den skada skall ersättas somuppkommer genom brottet eller genom att företagshemligheten utnyttjas ellerröjs. För att skadeståndsansvaret skall omfatta andra skador än de somuppkommer genom själva brottet har som villkor angivits att utnyttjandet ellerröjandet skall vara obehörigt. Vad som i sistnämnda avseende skall anses somobehörigt blir att bedöma med ledning av den nya 2 §. Det innebär bl. a. att enperson som på ett olovligt sätt bereder sig tillgång till en företagshemlighet,som innefattar uppgift om olagliga förfaranden inom företaget, och somdärefter överlämnar uppgifterna till bl.a. vederbörlig myndighet kan dömas tillansvar för företagsspioneri och bli skyldig att ersätta den skada som uppkommergenom själva brottet. Han kan däremot inte hållas ansvarig för den skada somnäringsidkaren åsamkas genom att uppgifterna utnyttjas eller röjs. Skälet är,som framgått, att utnyttjandet eller röjandet inte är obehörigt. 4.5 Skadeståndsansvar vid avtalade tystnadsplikter I5 § i regeringens lagförslag finns regler om skadeståndsansvar för den som obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han i förtro ende fått del av i samband med en affärsförbindelse med en näringsidkare. Lagrummet motsvarasnärmast av 3 § andra stycket IKL men har ett 1989/90:HJ37 vidare tillämpningsområdedärigenom att det omfattar såväl tekniska Bilaga 3 förebilder som andraföretagshemligheter. Denföreslagna bestämmelsen anges i propositionen bygga på att det föreligger ettkontraktsförhållande mellan parterna såvitt gäller utlämnandet och mottagandetav företagshemligheter (prop. s. 63). 6§ i förslaget innehåller bestämmelser om skadeståndsansvar för arbetstagaresom obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han fått del av isin anställning. Paragrafen kan sägas sanktionera förfaranden som enligt 3 §IKL kan föranleda straff och skadeståndsskyldighet eller som kan medföraskadeståndsansvar för åsidosättande av avtalsvillkor om tystnadsplikt. Liksomi fråga om 5 § bygger enligt propositionen 6 § på att någon genom avtalförpliktat sig att inte lämna ut information som kan leda till skada torarbetsgivaren. Tystnadsplikt för en arbetstagare kan följa av särskilda avtalmellan honom och arbetsgivaren eller av kollektivavtal. Följer tystnadspliktenav kollektivavtal blir som framhålls i propositionen skadeståndsreglerna ilagen om skydd för företagshemligheter inte tillämpliga utan skadeståndsfråganskall då bedömas enligt medbestämmandelagen. Eftersomden föreslagna lagen är avsedd att skydda även företagshemligheter i detallmännas affärsdrivande verksamhet (se prop. s. 54) kommer 6 § att blitillämplig på vissa offentliganställda. Till skillnad från privatanställda haroffentliganställda inte någon avtalad tystnadsplikt utan deras skyldighet attinte röja hemlig information regleras i sekretesslagen. Avden lämnade redogörelsen framgår att förslaget i propositionen inte innebär attnågon lagstadgad tystnadsplikt införs för parterna i ett affärs-elleranställningsförhållande. Endast i de fall en part uttryckligen ellerunderförstått genom avtal förpliktat sig att inte till skada för motparten röjainformation eller då tystnadsplikten följer av sekretesslagen eller annan lagblir 5 och 6 §§ tillämpliga. I så måtto innebär de i paragraferna intagnabestämmelserna såvitt avser den privata sektorn endast ett lagfästande av vadsom gäller . Enligt allmänna regler om skadestånd ikontraktsförhållanden kan nämligen ersättningsskyldighet uppkommanär en part åsidosätter sina förpliktelser på grund av avtalet. För deoffentliganställda som bryter mot sin tystnadsplikt reglerasskadeståndsskyldigheten av bestämmelserna i skadeståndslagen.Det huvudsakliga syftet med reglerna i 5 och 6 §§ blir därmed att det - utanförkollektivavtalssammanhang öppnas en möjlighet för tillämpning avbestämmelsen i 9 § vid angrepp på företagshemligheter hos enskildanäringsidkare eller i det allmännas affärsdrivande verksamhet. Detta innebäratt skadeståndet kan beräknas på ett för den skadelidande förmånligare sätt änvad som följer av allmänna skadeståndsrättsliga principer. Eftersomde båda lagrummen i sig själva inte medför någon lagstadgad tystnadsplikt uppkommer inte några avgränsningsproblem i förhållande till det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet. De anställda i det allmännas affärsdrivande verksamhet kommer således även i fortsättningen att åtnju ta samma meddelarskydd som andra offentliganställda. I fråga om arbets- 96 tagare i det privata näringslivetär förhållandet det att TF m.fl. författ- 1989/90:LU37 ningar inte torde hindraenskilda att avtala om inskränkningar i yttrande- Bilaga 3 friheten. Enkonsekvens härav anses vara att avtalade tystnadsplikter brytermeddelarskyddet. Om t.ex. en arbetstagare, som i sitt anställningsavtal utfästsig att inte röja arbetsgivarens företagshemligheter, lärnnar uppgifter tillmassmedierna i strid med avtalet torde han således varken enligt gällandeordning eller efter ett genomförande av de nu föreslagna lagreglerna - kunnaundgå skadeståndsskyldighet med hänvisning till bestämmelserna ommeddelarfrihet. Om arbetstagarens tystnadsplikt inte uppkommit genom ettuttryckligt avtal utan är en följd av den grundläggande principen omlojalitetsplikt i anställningsförhållanden får det från rättslig synpunkt ansesmera ovisst huruvida den anställde åtnjuter meddelarskydd eller ej när hanlämnar uppgifter för publicering. Det bör understrykas att oklarheten när detgäller omfattningen av meddelarskyddet redan finns och att rättslägetinte påverkas av huruvida förslagen i propositionen genomförs eller ej.Framhållas kan också att frågan om meddelarskyddet har betydelse främst i defall en arbetstagare eller en part i ett affärsförhållande framträder öppet somuppgiftslämnare. Väljer han att lämna ut uppgifterna anonymt gäller reglerna omanonymitetsskydd i TF och andra författningar fullt ut. I praktiken kan det dåofta vara svårt för näringsidkaren att styrka vem som röjt en företagshemlighetför massmedierna och därmed att föra en skadeståndsprocess. Eftersomrättsläget beträffande meddelarskyddet vid avtalade tystnadsplikter inte ärhelt klart framstår det särskilt i vissa anställningsförhållanden somangeläget att parterna genom avtal uttryckligen reglerar omfattningen avtystnadsplikter rörande företagshemligheter. Först då sådana avtalsvillkorföreligger kan parterna med någorlunda säkerhet överblicka vilka skyldigheterden anställde har gentemot sin arbetsgivare. Det kan därför ligga i bådaparters intresse att närmare bestämma i vad mån arbetstagaren skall hatystnadsplikt beträffande information i arbetsgivarens näringsverksamhet. Detförhållandet att den som är bunden av en avtalad tystnadsplikt inte fritt tordekunna lämna meddelanden i syfte att de skall publiceras utgör ett hinder förhonom att röja såväl skyddsvärd information som uppgifter om missförhållandeninom avtalspartens företag. I sistnämnda hänseende innebär emellertid den ovanföreslagna nya 2 § att det öppnas en möjlighet för honom att inför bl. a.allmänheten avslöja allvarliga missförhållanden i näringsidkarens rörelse.Inskränkningarna i meddelarfriheten kommer om förslaget genomförs att därfördelvis bortfalla, något som får anses särskilt betydelsefullt förarbetstagarna. Bestämmelsernai den nya 2 § medför att uttrycket obehörigen kan utgå ur 5 och 6 §§. Enfråga som inte saknar praktisk betydelse är hur 6 § förhåller sig till reglerna om tystnadsplikt i medbestämmandelagen. Reglerna i den senare lagen innebär bl.a. att en arbetsgivare som skall lämna information har rätt till förhandling med motparten om tystnadsplikt rörande den informa tion som skall lämnas. Om parterna inte kan enas om vilken tystnadsplikt som skall gälla, kan arbetsgivaren hänskjuta frågan till 97 7 1989/90. Domstolen skall förordna om tystnadsplikt, i 1989/90:LU37 denmån det kan antas att det skulle föreligga risk för väsentlig skada för Bilaga3 part eller annan. Den som med tystnadsplikt har tagit emot information förlokal eller central arbetstagarorganisations räkning får utan hinder avtystnadsplikten föra informationen vidare till ledamot i styrelsen för arbetstagarorganisation.1 sådant fall gäller tystnadsplikten även för styrelseledamoten. Omen arbetsgivare vid förhandling informerar den fackliga organisationen omnågot som utgör en företagshemlighet kan arbetsgivaren alltså med tillämpningav reglerna i medbestämmandelagen åstadkomma att informationen även ifortsättningen förblir hemlig. Skulle arbetsgivaren emellertid inte bry sig omatt ta upp frågan om tystnadsplikt för motparten får detta uppfattas så att haninte håller informationen hemlig och att denna alltså inte längre utgör någonföretagshemlighet. Motsvarande får anses gälla beträffande information somparterna efter förhandling inte låter omfatiasav någon tystnadsplikt, eller somenligt beslut av arbetsdomstolen inte skall omfattas av tystnadsplikt. Ipraktiken kan det inträffa att en anställd facklig förtroendeman på annat sättän/genom arbetsgivaren får kännedom om något som utgör en företagshemlighet ochsom omfattas av arbetsgivarens informations- ellerförhandlingsskyldighet enligt medbestämmandelagen. Om arbetsgivaren undedåteratt informera eller förhandla i frågan bör det inte medföra att den fackligeförtroendemannen går miste om sin rätt enligt den ovan nämnda bestämmelsen imedbestämmandelagen att föra företagshemligheten vidare till enstyrelseledamot i sin organisation. Ett sådant röjande av företagshemlighetenbör därför inte anses som obehörigt. I6 § andra stycket i regeringens lagförslag finns en särskild regel omskadeståndsansvar då en arbetstagare efter anställningens upphörande utnyttjareller röjer en företagshemlighet. Skadeståndsansvar inträder i detta fallendast när hans förfarande är otillbörligt. Mot bakgrund av de i propositionenredovisade uttalandena från departementschefens och lagrådets sida rörandetillämpningen av bestämmelsen synes termen otillbörligt inte i erforderlig månge uttryck för de särskilda förutsättningar som skall föreligga för attskadeståndsansvaret skall uppkomma. Termen bör därför ersättas med uttrycketsynnerliga skäl. Härigenom uppnås också en terminologisk överensstämmelse medvad som enligt skadeståndslagen gäller i fråga om arbetstagaresskadeståndsskyldighet. Departementschefens och lagrådets uttalanden ombestämmelsens tillämpning föranleder däremot inte några erinringar. 4.6 Skadeståndsansvar i övriga fall 7§ i regeringens förslag kan ses som ett komplement till skadeståndsbe stämmelserna i 4-6 §§ och innebär att skadeståndsskyldighet inträder också för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet obehörigen utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som en gång tidigare varit före mål för ett obehörigt angrepp enligt lagen och som han fått tillgång till så att säga i andra hand.