bet · GD01AU6 · 1989-12-31 00:00:00 — mening har det inte framkommit några nya skäl som ger riksdagenanledning att ändra sina tidigare ställningstaganden till de yrkanden somframställts om att bestämmelserna om den fackliga vetorätten skall upphävaseller inskränkas. Utskottet avstyrker sålunda motionerna A224 (c), A717(m,fp,c), A727 (fp), A739 (fp) samt A753 (m), i förekommande fall i aktuelladelar. Rättenatt vidta fackliga stridsåtgärder på både arbetsgivar- och arbetstagarsidan är fastslagen i grundlagen genom en bestämmelse härom i 2 kap. 17 §regeringsformen. Denna grundlagsfåsta rätt kan emellertid begränsas genom lageller avtal. Detbrukar hävdas att det råder en i princip fri rätt att tillgripa fackJigastridsåtgärder. Svensk rätt saknar nämligen lagstiftning för arbetsmarknaden istort, som positivt anger rättsliga förutsättningar för bruket avstridsåtgärder eller på annat sätt ställer upp allmänna regler om rätten att gåtill facklig strid. Fredspliktsreglerna i medbestämmandelagen liksom i dentidigare kollektivavtalslagen gäller enbart den fredsplikt som följer av attkollektivavtal har träffats. De inskränkningar som därutöver genomlagstiftning finns i rätten att tillgripa stridsåtgärder är av mindreräckvidd. Enligt lagen om offentlig anställning finns vissa begränsningar istridsrätten för offentligt anställda. Det är vidare inte tillåtet att vidtaåtgärder som skulle strida mot straffrättsliga regler, såsom reglerna ibrottsbalken om olaga intrång, ofredande, skadegörelse eller ärekränkning. Närdet gäller stridsåtgärder av särskilt farlig eller skadlig karaktär elleromfattning har det överlåtits på arbetsmarknadens parter att själva inför enkonflikt ta hänsyn till samhällsskyddets eller tredje mans intressen. Regler omsådana förfaranden har tagits upp i huvudavtal som täcker större delen avarbetsmarknaden. I sista hand har statsmakterna möjlighet att gripa in medlagstiftning. Detta har dock behövt övervägas vid endast ett fåtaltillfållen. Införandetav medbestämmandelagen innebar inte någon förändring i friheten förarbetsmarknadens parter att vidta stridsåtgärder när de inte genom att träffakollektivavtal har bundit sig att iaktta fredsplikt. I förarbetena till lagenuttalas att samhällets uppgift främst bör vara att bidra med positiva åtgärderför att främja fredliga lösningar av intressemotsättningar på arbetsmarknaden.Man har i sammanhanget pekat på medlingsförfarandet och det statligaförlikningsmannaväsendet. Mer i detalj innebärlagens bestämmelser följande. Bestämmelsernai 41 45 §§ om fredsplikt understryker principen 1989/90:AU6 om arbetsfredunder den tid då kollektivavtal gäller. Grundregeln är att fackligastridsåtgärder inte får vidtas för att tvinga fram ändringar i gällande avtaleller för att utöva påtryckningar i tvister om tillämpningen av avtalet ellerMBL. Det är inte heller tillåtet med stridsåtgärder för att genomförabestämmelser avsedda att tillämpas när avtalet har upphört att gälla.Begränsningar ges i rätten att tillgripa stridsåtgärder som fackligasympatiåtgärder. Lagen ger vidare föreskrifter om arbetsgivar- ocharbetstagarorganisationernas ansvar för att medlemmarna inte vidtar olovligastridsåtgärder liksom i 43 § om skyldighet att ta upp Överläggningar närsådana åtgärder inletts och verka för att de upphör. Slutligen innehåller detaktuella avsnittet i MBL regler om de varsel som skall föregå stridsåtgärdersamt om den s.k. kvarlevande stridsrätten för att genomdriva ett medbestämmandeavtal. I60 § ges bestämmelser om skadestånd när arbetstagare deltar i olovligakonflikter. Dessutom finns föreskrifter som gör det möjligt för arbetsdomstolenatt ålägga arbetstagarna att återgå till arbetet samt förordna att nyaöverläggningar om konflikten skall äga rum mellan arbetsgivaren och den berördafackJiga organisationen under ledning av en förlikningsman. Skadeståndetför deltagande i olovliga konflikter är enligt huvudregeln i 60 § maximerattill . (den s.k. 200-kronorsregeln). Om konflikten avbrutits på etttidigt stadium, senast i samband med en första överläggning enligt 43 §, skallarbetstagarna normalt inte åläggas något skadestånd. I särskilt allvarligaeller anmärkningsvärda fall kan skadestånd å andra sidan dömas ut med högrebelopp än . SonjaRembo m.fl. (m) föreslår i motion A753 ett tillkännagivande med anledning avvad som i motionen anförts om fackJiga stridsåtgärder. Motionärerna pekar påen ökad strejkbenägenhet . Särskilt konflikterna på denoffentliga arbetsmarknaden drabbar tredje man, dvs. Ävenbegränsade strejker kan få långtgående konsekvenser och måste av arbetsgivarenmötas med mycket omfattande stridsåtgärder för att dessa skall bliverkningsfulla. Konflikter till följd av fackJiga gränsdragningstvister harblivit vanligare. Sådana konfliktsituationer kan inte påverkas avarbetsgivaren, som dock måste tillhandahålla slagfåltet. Avslutningsvis sägermotionärerna att det är angeläget att den av regeringen tillsattakonfliktutredningen leder till en stabilare ordning och ett återupprättande avrespekten för hävdvunna spelregler. Lars-OveHagberg m.fl. (vpk) yrkar i motion A725 att regeringen skall lägga fram ett lagförslag om förbud mot lockout. 1 kraft av sitt ägande till produktionsmedlen, anför motionärerna, har kapitalägarna en nästan total överlägsenhet i frågor av avgörande betydelse för löntagare, regioner och hela samhällsekonomin. Allt tal om "jämställ- 21 da parter" med motsvarande konfliktverktyg strejk eller lockout /90:AU6 sombalanserar varandra är felaktigt och grundar sig på en borgerligt influeradsamhällssyn. Vidare begär motionärerna förslag om obegränsad strejkrätt ochborttagande av strejkskadestånden samt att skall uttala sig för ettförbud mot avsked på grund av strejk. Imotion A725 yrkas dessutom på förslag från regeringen om rätt tillinternationella solidaritetsmanifestationer utan hänsyn till lagstiftningen iandra länder. moderata kommittémotionen A753 samt i motion A739 av . (fp) yrkas att 200-kronorsregeln skall avskaffas. Enligt motion A753innebär regeln i sin nya lydelse egentligen ett erkännande av den olovligastrejken som påtryckningsmedel. Eftersom olovliga konflikter ofta riktar sig ilika hög grad mot den fackliga organisationen som mot arbetsgivaren, innebärdenna ordning ett undergrävande även av de fackJiga organisationernasauktoritet och därmed av deras möjligheter att hävda sin ställning somavtalsslutande part. Detta utgör ett allvarligt avsteg från den hittillsvarandeprincipen att fredsplikt föreligger . Imotion A739 anförs att de tidigare skadeståndsreglerna inte ledde till någongenerell höjning av skadeståndsnivån men gav arbetsdomstolen bättremöjligheter än nu att göra nyanserade bedömningar i de olika målen och, när såvar motiverat, göra särskilda markeringar av rättsstridigheten hos olovligakonflikter. i (m) anför i motion A740 att han vill att inga beslut om enstrejk får fattas innan mer än hälften av medlemmarna i en fackligorganisation i en sluten omröstning så beslutat. Dessutom anser han atthuvudorsaken till strejkerna i beror på den socialdemokratiskaskattepolitiken, vilken tillsammans med en misslyckad inflationspolitik tvingarfram höga avtalskrav och därmed konflikter. Motionären yrkar att vad han anförtskall ges regeringen till känna. BengtHarding m.fl. (fp,m) yrkar i motion A721 ett förtydligande av begreppetmotpart i bestämmelserna om varsel i 45 § medbestämmandelagen. Motionärernavänder sig mot att fackliga organisationer som vidtar sympatiåtgärder inte ärskyldiga att varsla den arbetsgivare som åtgärderna riktar sig mot om denne äroorganiserad. Utskottetbehandlar först de önskemål om begränsningar i rätten att tillgripastridsåtgärder som innefattas i yrkandena i motionerna A753 (m) resp. A725(vpk). Utnyttjandetav stridsåtgärder på den svenska arbetsmarknaden har studeratsav två utredningar, konfliktutredningen och förhandlingsutredningen. Konfliktutredningentillsattes med uppgift att utföra en 1989/90:AU6 allsidig kartläggningav de arbetsrättsliga aspekterna på arbetskonflik-ter. Utredningen avgav år1984 betänkandena (SOU 1984:18 och 19) Arbetsmarknadsstriden I och II, hösten1987 kartläggningsrapporten på arbetsmarknaden samt år 1988betänkandet (SOU 1988:49) Arbetsmarknadsstriden III. Uppdraget är därmedslutfört. Förhandlingsutredningentillsattes med uppdrag att undersöka förutsättningarna attförbättra reglerna för avtalsförhandling och arbetskonflikter på den offentligaarbetsmarknaden. Utredningen avgav rapporten . anförde har med det redovisade utredningsmaterialet sketten dokumentering av användningen av fackliga stridsåtgärder. Det kan därmedinte anses påkallat att , såsom begärs i motion A731 (m), med ettsärskilt uttalande skall fästa regeringens uppmärksamhet på hur stridsmedlenhar utnyttjats. Utskottet vill tillägga att den frihet att tillgripastridsåtgärder som av hävd råder i vårt land bygger på tillit tillarbetsmarknadsparternas omdöme och ansvarskänsla. I detta ligger en förväntanatt i första hand parterna själva ingriper för att lösa uppkommande problem avdet slag som exempelvis organisationstvister medför. Avdet ovan anförda framgår att utskottet inte vill på grundval av motion A753initiera begränsningar i arbetstagarorganisationernas möjligheter att gå tillfacklig strid. Inte heller är utskottet berett att tillstyrka kravet ivpk-motionen A725 att arbetsgivarnas lockouträtt skall avskaffas. De problemsom är förenade med att avskaffa eller begränsa lockouträtten har ingåendebelysts av nya arbetsrättskommittén (se SOU 1982:60 s. 186- 196). Utskottetavstyrker sålunda motionerna A753 och A725 i de aktuella delarna. Vadhärefter gäller yrkandena i motionerna A739 (fp) och A753 (m) att200-kronorsregeln skall avskaffas vill utskottet anföra följande. I denmodifierade form regeln har fått vid återinförandet syftar den å enasidan till att lägga ökad tonvikt vid åtgärder för att komma till rätta med debakomliggande faktorer som har utlöst en olovlig konflikt och å andra sidanatt tona ned den roll som skadestånden har fått i den allmänna debatten.Skadeståndens uppgift bör vara att stryka under grundsatsen att träffade kollektivavtalskall respekteras och den åtföljande fredsplikten iakttas. Utskottet anser attden nu gällande 200-kronorsregeln tillgodoser dessa syften. Kravpå en obegränsad strejkrätt och ett avskaffande av strejkskadestånden har avvpk framförts upprepade gånger . Utskottet har invänt att det intefår råda någon tvekan om att arbetsfred skall råda under avtalstid. Den sombryter mot fredsplikten skall vara medveten om att det kan leda till etträttsligt ansvar. Inom arbetsrätten är skadestånd den gängse sanktionsformen.Av detta följer att möjligheten att utdöma skadestånd för deltagande iolovliga arbetskonflikter börbehållas, och utskottet kan därför inte biträda det i motion A725 1989/90:AU6 ånyo framställda yrkandet. Den i samma yrkande aktualiserade fråganom förbud mot avsked på grund av deltagande i strejk återkommer i ett annatyrkande i samma motion. Detta senare yrkande behandlas i utskottets betänkande1989/90:AU5 om anställningsskydd. På grund av det anförda avstyrker utskottet motionernaA725, A739 och A753 i de ovan behandlade delarna. I vad sedan gäller yrkandet i motion A740 (m) ommedlemsomröstning före strejk erinras om att ett motsvarande yrkande av sammemotionär avvisades av utskottet i betänkandet AU 1987/88:8 (s. 22 23).Utskottet saknar anledning att frångå sin inställning och avstyrker det på nyttframställda yrkandet. Bakom yrkandet i motion A721 (fp,m) om förtydligande avbegreppet motpart vid sympatiåtgärder ligger kritik av att fackligaorganisationer som ämnar vidta sympatiåtgärder till förmån för en annan organisationendast är skyldiga att varsla . förutom statens förlikningsmannaexpedition den arbetsgivare/ arbetsgivarorganisation med vilken de har kollektivavtal omden tilltänkta åtgärden. Däremot behöver varsel inte lämnas till denarbetsgivare mot vilken åtgärderna egentligen riktar sig om denne äroorganiserad. Motionärerna vill att varselskyldigheten skall utsträckas attgälla även den oorganiserade arbetsgivaren, och de anser att begreppet motparti 45 § medbestämmandelagen bör ändras i enlighet med vad de anfört. Utskottet har inte övertygats om det praktiska behovet aven lagändring på denna punkt utan avstyrker motionen. m.fl. (vpk) föreslår i den ovannämndamotionen A725 en rätt till internationella solidaritetsaktioner utan hänsyntill lagstiftningen i andra länder. Ett av undantagen från principen att stridsåtgärder intefår vidtas under avtalstid är rätten att stödja en stridande part medsympatiåtgärder. Detta förutsätter dock att den s.k. primärkonflikten ärlovlig. Äger primärkonflikten rum i annat land än skall lovligheten iprincip bedömas enligt rättsordningen i det landet. Vid medbestämmandelagens tillkomst anfördedepartementschefen (prop. 1975/76:105 bilaga 1 s. 275) att han fann det heltnaturligt att svenska arbetstagarorganisationer inte skall vara förhindrade attdelta i internationellt organiserade sympatiaktioner till stöd för broderorganisationerutomlands eller för att uttrycka solidaritet med dem som utsätts för politisktförtryck eller eljest behöver internationellt stöd. Begär i sådana sammanhang,fortsatte departementschefen, en facklig International att dess svenskamedlemsorganisation skall ansluta sig till en internationell aktion kan detinte vara rimligt att resa rättsliga hinder häremot. Han ansåg det därför intevara motiverat att föreslå lagstiftning på detta område. Vidärendets behandling i instämde utskottet i att medbe- 1989/90:AU6 stämmandelagen utan tvivel ger utrymme för svenska arbetstagarorganisationeratt delta i internationellt organiserade stödorganisationer för arbetstagare iandra länder (InU 1975/76:45 s. 47). Fråganom primärkonflikts lovlighet i annat land har sedan medbestämmandelagen trätti kraft prövats av arbetsdomstolen i målet 1978 nr 160. Domstolen ansåg då attSvenska metallindustriarbetareförbundet hade rätt att med stridsåtgärder iSverige stödja arbetstagarsidan i en belgisk arbetskonflikt. 1 målet 1980 nr 15ansåg domstolen att en av tre arbetstagarorganisationer utlyst tidsbegränsadblockad av transporter till och från var en lovlig, politiskstridsåtgärd. Denna hade vidtagits av de svenska organisationerna som ett led ien internationell bojkottaktion riktad mot den dåvarande regimen i . Somnyss nämnts ansågs det inte påkallat vid medbestämmandelagens tillkomst medsärskild lagstiftning på den nu behandlade punkten. Utskottet anser att utvecklingendärefter inte motiverar en ändrad bedömning och avstyrker sålunda motion A725 idenna del. exempel på stridsåtgärder som anges i 41 § MBL ingår blockad, bojkott"eller annan därmed jämförlig åtgärd". I samma paragraf ges ocksåregler för tillåtligheten av en form för blockader, den s.k.indrivningsblockaden, som får användas även under avtalstid för att anställdaskall få ut sina obetalda löner. En annan form av blockad, som uppmärksammats inedanstående motioner, är blockad för att förmå företag att tecknakollektivavtal. Följandemotionsyrkanden syftar till ett förbud mot blockad av enmansföretag, varmedhär likställs familjeföretag, dvs. företag med endast familjemedlemmar somanställda. SonjaRembo m.fl. (m) yrkar i motion A753 att skall begära förslag tilllagstiftning som innebär förbud möt blockad av enmansföretag. De fackligaorganisationerna bör inte få Utnyttja blockader på ett sätt som uppfattas somstridande mot näringsfriheten eller den enskildes fri- och rättigheter, inteheller så att de uppfattas som stötande för rättsmedvetandet. Det förekommerockså att blockad tillgrips mot företag vars anställda inte vill ansluta sigtill en facklig organisation och inte heller önskar att arbetsgivaren tecknarkollektivavtal. Motionärerna konstaterar att de fackliga organisationerna på senare årinte har förmått motsvara det ansvar som följer med den fria 1989/90:AU6stridsrätten. De tillägger att blockader i vissa fall kan vara både rimliga ochmotiverade. Blockader mot enmansföretag och företag med enbart familjemedlemmarsom anställda bör dock över huvud taget inte få förekomma. m.fl. (m,fp) yrkar i motion A720 påförbud mot blockad av företag utan anställda som är fackligt anslutna.Motionärerna anför bl.a. att följden av en blockad kan bli att företagettvingas skriva på ett avtal med en facklig organisation som de anställda intevill låta sig representeras av. Detta är speciellt stötande i företag medendast familjemedlemmar som anställda. Åtgärden kan dessutom användas för atthindra tillkomsten av kompanjonföretag. Slutligen föreslås förbud mot blockad av enmansföretag imotion A71S av m.fl. (fp,m,c) på grund av vägran att tecknaavtal separat eller via en arbetsgivarorganisation. I den ovannämnda motionen A753 framställer . (m) ett särskilt yrkande om begränsning av blockadrätten i övrigt Motionärernasyftar i den delen till lagfåsta regler som begränsar blockader mot företagutan att man därmed kränker arbetsmarknadsparternas eljest grundlagsskyddaderätt att vidta stridsåtgärder. Detta bör utredas av den i motionen begärdaparlamentariska utredningen om arbetsrätten. När likartade önskemål om begränsning av blockadrätten harframställts de föregående åren har utskottet hänvisat till att det har variten gängse princip att statsmakterna inte bör ingripa med lagstiftning iarbetsmarknadsparternas rätt att använda ekonomiska stridsåtgärder. Detankommer på parterna att på eget ansvar sinsemellan utveckJa och tillämpa deregler som skall gälla vid användningen av sådana åtgärder. Utskottet vidhållerdenna uppfattning och avstyrker därmed de förevarande yrkandena om förbud motblockad av enmansföretag i motionerna A718, 720 och 753, de båda sistnämnda imotsvarande delar. Av samma skäl avstyrks även yrkandena om begränsning avblockadrätten i övrigt i motionerna A720 och A753. I den föregående framställningen har behandlats skadeståndsom sanktionsform vid olovliga arbetskonflikter. Utskottet redovisar nedan någrafrågor om skadestånd riktade mot arbetsgivare. Gemensamt för motionerna är attde begär en översyn av de arbetsrättsliga skadestånden. Motionerna 1989/90: AU6 I motion A753 av m.fl. (m) konstateras attflertalet skadeståndsfrågor görs upp genom överenskommelser mellan arbetsgivarenoch den berörda fackJiga organisationen. Dessa avgörs därför inte avarbetsdomstolen. utkrävs skadestånd för rent bagatellartadeförseelser, fortsätter motionärerna. Ofta betalar dock främst mindre företaghellre ett informellt skadestånd än att de ger sig in i en omfattande ochdyrbar process med de konsekvenser detta kan ha inte minst för klimatet påarbetsplatsen. Det har efter hand utvecklats en standardiserad bedömningav skadeståndens storlek. Alltför liten hänsyn tas till omständigheterna i detenskilda fallet. En liten företagares begränsade möjligheter att behärskalagstiftningen i alla dess detaljer bedöms efter samma principer som ettstorföretag med tillgång till all tänkbar juridisk expertis. Detta är särskiltallvarligt sedan avdragsrätten för arbetsrättsliga skadestånd vid taxeringenslopades. Det finns anledning analysera konsekvenserna av denarbetsrättsliga lagstiftningen i fråga om skadestånd och vidta sådanaförändringar att det klart kan utläsas i vilka fall och under vilka formerskadestånd kan utkrävas. En översyn av skadeståndsfrågorna begärs vidare i motionA723 av m.fl. (m,fp,c). Motionärerna framhåller att den arbetsrättsligalagstiftningen måste betraktas som både svårtolkad och svårtillgänglig, vilketinnebär problem inte minst för småföretagen. Genom riksdagsbeslut harskadestånden blivit än mer kännbara genom att arbetsgivarnas avdragsrätt harslopats. har den s.k. 200-kronorsregeln för arbetstagarnaåterinförts. Därmed finns ingen som helst relation mellanskadeståndsbeloppen för mindre arbetsgivare och för arbetstagare. Motionärerna föreslår att en utredning tillsätts meduppgift att skyndsamt ta fram förslag till sådana ändringar i denarbetsrättsliga lagstiftningen att en rimligare relation uppnås mellan deskadestånd som kan ådömas mindre arbetsgivare resp. arbetstagare samt attupp-såtsrekvisitet i betydligt högre grad än skall vara utslagsgivande omskadestånd över huvud taget skall utdömas eller ej. I utredningen bör ingå analyserar konsekvenserna av den arbetsrättsliga lagstiftningen motbakgrund av de s.k. informella skadestånden och eventuella missbruk av dem. Vidare föreslår m.fl. (fp) i motionA739 en översyn av de arbetsrättsliga skadestånden. Som motivering anförs attdet torde vara en allmän uppfattning att de arbetsrättsliga skadestånden oftainte står i rimlig proportion till den uppkomna skadan. Den arbetsrättsligalagstiftningen är ett omfattande regelverk med ett dussintal lagar,vartill kommer den reglering som sker genom kollektivavtalen. Det är svårt attöverblicka ett så omfattande regelsy- stem och efterleva det ialla dess detaljer. Inte minst gäller det om 1989/90:AU6 mindreföretagare, som av naturliga skäl inte kan ha tillgång till egen arbetsrättsligexpertis. Skadestånd utkrävs emellertid även för bagatellartade förseelser. Isamband med den föreslagna översynen bör även uppmärksammas de s.k. informellaskadestånden. Vidtidigare behandling av likartade önskemål om översyn av de arbetsrättsligaskadestånden har utskottet i sammandrag anfört följande: Närdet gäller kritiken mot de s.k. informella skadestånden, dvs. ersättningar sombetalas till enskilda eller fackliga organisationer utan domstolsprocess, kaninvändas att det är en grundtanke i arbetsrätten att parterna skall lösauppkommande tvister genom inbördes överenskommelser efter förhandlingar istället för genom rättegång. Det är inte lämpligt att inskränka avtalsfriheteni sådana sammanhang genom att införa någon form av övre beloppsgräns för vadparterna vid dessa förhandlingar får komma överens om, vilket är den praktiskainnebörden av motionsförslagen. motionerna härutöver framförda tanken att gradera skadestånden efter detfelande företagets storlek tar inte hänsyn till skadeståndens reparativafunktion eller till det arbetsrättsliga mönstret att reglerna gäller lika föralla. Utskottetstår fast vid dessa synsätt och anser därför att vad som anförts i motionernaA723, A739 och A753 inte motiverar ett initiativ från sida tillöversyn av de arbetsrättsliga skadestånden. Motionerna avstyrks för den skull ihithörande delar. Facklig och politisk verksamhet på arbetsplatserna Lars-OveHagberg m.fl. (vpk) föreslår i motion A725 tillkännagivanden till regeringenom vad som i motionen anförts om fackJiga möten på betald arbetstid och om rättatt bedriva politisk verksamhet på arbetsplatserna. Sommotionärerna är medvetna om innehåller utvecklingsavtalet och andramedbestämmandeavtal rätt till facklig information till medlemmarna på betaldarbetstid . Behöver utsträckas bör detta ske påsamma sätt, dvs. genom överenskommelser parterna emellan och inte genomlagstiftning. Även när det gäller den andra frågan om politisk verksamhet påarbetsplatserna hänvisar utskottet liksom tidigare till att den bör lösasgenom partsöverenskommelser. Med det sagda avstyrks motion A725 i de nubehandlade delarna. Hemställan 1989/90:AU6 1. beträffandeövergripande utredningar av arbetsrätten att avslårmotionerna 19SS/89:A724, 1988/S9:A727 yrkande 2 och 1988/89:A753 yrkandena 1-3, 2. beträfiiandeökat arbetstagarinflytande att avslårmotionerna 1988/S9:A453 yrkande 4, 1988/89:A725 yrkandena 1, 4, 12 och 13,19S8/S9:A729, 19S8/S9:A736 och 1988/89:A744 yrkande 1, 3. beträffande familjehemmensarbetsrätbliga ställning att avslår motion 19SS/S9:A715, 4. beträffande negativföreningsrätt att avslårmotionerna 198S/89:K217, 19SS/S9:A739 yrkandena 1 och 2 samt 1988/89:A753yrkandena 4 och 5, 5. beträffande löneavdrag för fackföreningsavgifteratt avslår motion 19SS/89:A753 yrkande 6, 6. beträffande MBL och denoffentliga sektorn att avslårmotionerna 19SS/89:A739 yrkande 7 och 19S8/89:A753 yrkande 15, 7. beträffande förhandlingar ochinformation i mindre företag att avslår motion 198S/89:A753 yrkande7, att avslårmotion 19SS/S9:A753 yrkande 16, 9. beträffandefacklig vetorätt vid entreprenader