bet · GD01FiU20 · 1989-12-31 00:00:00 — Ettarbetsintensivt folk borde enligt utskottets mening inte tvingas till än meraarbete för att kunna öka den materiella förbrukningen och miljöförstöringen.Den ökade arbetsintensiteten kommer att drabba kvinnor i första hand, och denkommer ofrånkomligen att leda till att förslitningsskadorna att ökar. Utskottetanser emellertid inte att förslagen i motion Fi47 om en extra månadslön och ensemesterfond är en lösning på här diskuterade problem. Utskottet avstyrkermotion Fi47 yrkande 6. Arbetskraftsinvandring (mom. 8) Lars-OveHagberg (vpk) och () anser debatt den del av utskottets yttrande på s. 57 som börjar med "mening" och slutar med "yrkande 12" bort ha följandelydelse: Regeringenvill utreda möjligheterna att låta unga balter komma till och arbeta . Detta kan, som utskottet ser det, accepteras som utvecklingshjälp. I proposition 114 ses det emellertid som en åtgärd för att öka arbetsutbudet. I enlighet med målet full sysselsättning bör det emellertid vara betydligt angelägnare att alla de flyktingar som redan finns i får möjlighet att snabbare komma ut i arbete så att de inte blir passiviserade. Här finns ett stort och ökande antal människor som vill arbeta, och det skall inte förhindras av byråkratiska skäl. Stora insatser måste då göras för att .,,-, kunna utnyttja dekunskaper och fårdigheter som flyktingarna har. Denavgörande insatsen för att öka arbetskraflsutbudet måste enligt 1989/90:FiU20utskottet vara kraftfulla insatser på arbetsmiljöområdet för att minskaReservationer utslagningen. De åtgärder som vidtas för rehablitering är bra,men det bästa är att förebygga utslagning. förskräcker emellertid.Antalet förtidspensionerade och långtidssjukskrivna har under densocialdemokratiska regeringstiden ökat med inte mindre än ca 150 000 personer. här anfört om arbetskraftsinvandring bör av ges regeringentill känna. Utskottet tillstyrker motionerna Fi47 (vpk) yrkande 7 och Fi48 (mp) yrkande 12. deb att utskottets hemställan under 8 bort haföljande lydelse: 8. beträffande arbebkraftsinvandring att med bifalltill motionerna 1989/90:Fi47 yrkande 7 och 1989/90:Fi48 yrkande 12 som sinmening ger regeringen till känna vad utskottet anfört omarbetskraftsinvandring. Arbetskraftsinvandring (mom. 8, motiveringen) AnneWibble (fp), (), (), () och LarsDe () anser att den del av utskottets yttrande på s. 57 som börjar med"Enligt utskottets mening" och slutar med "avutvecklingshjälp" bort ha följande lydelse: Utskottethar självklart ingen erinran mot att de baltiska staterna i sinfrigörelseprocess och i arbetet med att utveckla sitt näringsliv ges möjlighetatt låta en del av sin arbetskraft i utbildande syfte arbeta i den svenskaindustrin. Utskottet kan heller inte se att detta står i strid medansträngningarna att hjälpa våra flyktingar att komma ut på den svenskaarbetsmarknaden. Utskottet vill emellertid betona att förslaget i propositioneninte skall, som föredraganden låter påskina, ses som en viktig utbudsstimulerandeåtgärd. Vissa allmänna yrkanden från (mom. 9) CarlFrick (mp) anser debatt den del av utskottets yttrande som på s. 57 börjar med "uppfattning" och på s. 58 slutar med "och 1322" bortha följande lydelse: Imotion Fi48 (mp) föreslås en mängd åtgärder dels med en ekonomisk inriktninginnebärande bl.a. en omläggning av vårt skattesystem med högre skatter påenergi, miljöpåverkan och råvaruuttag, dels åtgärder med en utprägladmiljöinriktning som exempelvis miljövänliga investeringar i järnvägar ochalternativ energiteknik. Utskottetdelar motionärernas uppfattning att den ekonomiska och ekologiska åtstramning som föreslås i yrkandena 711 och 1322 118 måste genomföras.Utskottet yrkar sålunda bifall till dessa yrkanden. deb att utskottetshemställan under 9 bort ha följande lydelse: I989/90:FiU20 9. beträffande vbsaallmänna yrkanden från att med bifalltill motion 1989/90:Fi48 yrkandena 711 och 1323 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört om en ekonomisk-ekologisk åtstramningspolitikOch hos regeringen hemställer om förslag till nya energiskatter m.m. i enlighetmed vad i motionen anförts, Vissa allmänna yrkanden från (mom. 9,motiveringen) AnneWibble (fp), (), (), () och LarsDe () anser att den del av utskottets yttrande som på s. 57 börjar med"Enligt utskottets uppfattning" och på s. 58 slutar med"aktuella sammanhanget" bort ha följande lydelse: ser det saknar här aktuella yrkanden helt relevans rörande de frågorom den ekonomiska politiken som tas upp till behandling i propositionerna 100och 114. 2L Vissa allmänna yrkanden från (mom. 9,motiveringen) GunnarBjörk och (båda c) anser att den del av utskottets yttrande som pås. 57 börjar med "Enligt uskottets uppfattning" och på s. 58 slutarmed "aktuella sammanhanget" bort ha följande lydelse: I15 yrkanden i motion Fi48 (mp) tas bl.a. centrala miljöpolitiska problem upptill behandling. I motionen nämns frågor som byggandet av , skyddetför de fyra orörda Norrlandsälvarna och en utbyggnad av järnvägstrafiken. ser det anges i motionen motiven till och effekterna av här aktuellayrkanden och förslag endast på ett mycket översiktligt sätt. Dessa yrkandenbehandlas i annat sammanhang och bör inte nu tas upp till behandling i dettabetänkande. Statlig lönepolitik (tillägg till text s. 59) AnneWibble (fp), (), () och () anser attdet i utskottets yttrande på s. 59 efter stycket som slutar med"verksamhetsanpassad lönepolitik" borde ha ingått ett avsnitt medföljande lydelse: Förhandlingarnasuppläggning medförde att man i praktiken för handlade i dubbla omgångar genom en tidig utbetalning av det gene rella påslaget. Organisationernas förhandlare fick därmed en tidsmässig förhandlingsfrist, emedan trycket från deras medlemmar att "göra upp" försvann. Därmed kom den efterföljande förhandlingsperioden att bli mycket lång. Genom detta agerande från SAV:s sida kom g förhandlingsarbetet attfungera som en "tvåstegsraket". Erfarenheten 1989/90:FiU20 från långaavtalsförhandlingar visar att sådana tenderar att bli dyrare Reservationer för arbetsgivarna. Utskottetanser att avtalsrörelse utvecklades olyckligt också genom attregeringen blandade in frågan om en kommunalisering av lärartjänsterna innanfrågorna hade utretts ordentligt. Därigenom kom förhandlingarna att dra ut påtiden, och försattes delvis i ett tvångsläge. Det är svårt attundvika misstanken att regeringen på ett oskickligt sätt via kontakter meddelar av arbetsmarknadens parter försatte statens förhandlare i en svårsituation. Denmålsättning som SAV hade var att "trygga långsiktig personalförsörjninggenom att bättre marknadsanpassa villkoren". Utskottet har svårt att sesambandet mellan detta centralt angivna mål och det utfall som förhandlingarnagav inom lärarkåren. Utskottetmenar därför att regeringen inte kan undgå kritik för sitt sätt att sköta 1989års avtalsrörelse. Statlig lönepolitik (tillägg till text s. 59) , och (alla m) anser att det i utskottetsyttrande på s. 59 efter det stycke som slutar med "verksamhetsanpassadlönepolitik" borde ha ingått ett avsnitt med följande lydelse: Enviktig utgångspunkt avtalsförhandlingar var besluthösten att på grundval av långtidsutrednings övervägandenuppställa årlig ökning av arbetskraftskostnaderna som riktmärke förperioden 19881990. Ett annat utgångsvärde av särskild betydelse för denstatliga avtalssektorn var förslaget finansplan om en utgiftsram på5 %. Den förordade konstruktionen fick visserligen stöd endast av den moderatariksdagsgruppen, men finansutskottet underströk i detta sammanhang att statensarbetsgivarverk skulle eftersträva lönepolitisk återhållsamhet i enlighet medde intentioner beslutat om. Den totala lönekostnadsökningen på detstatliga området blev , vilket mot den angivna bakgrundenmåste betecknas som ett rejält misslyckande. Denfrämsta orsaken till att utvecklingen på den svenska lönemark naden går ungeSr dubbelt så snabbt i som i viktiga konkur rentländer är enligt utskottet den förda skattepolitiken. fattades visserligen beslut om inte oväsentliga marginalskattelättnader. Men detta fick inte någon inverkan på det statliga avtalet av två skäl: dels skapades klarhet på denna punkt först , dels uppvägdes marginalskattesänkningarna av i princip lika stora höjning ar av andra skatter. Beslut om marginalskattelättnader i de inkomstlä gen där heltidsarbetande befinner sig borde ha fattats i enlighet med det förslag som framlades av moderata samlings- 120 partiet.Dessutom borde finansieringen ha skett med besparingar på 1989/90:FiU20statsbudgetens utgiftssida. Ett beslut med denna upplägg- Reservationer ning skulle ha fått en klart dämpande effekt på lönebildningen. Utskottet vill i detta sammanhang också rikta kritik motatt arbetsgivarverket beviljade ett "förskott" i formav ett generellt tillägg på utan att erhålla någonting i utbyte. Därmedminskade viljan på löntagarsidan att snabbt komma till uppgörelse, eftersom dens.k. vänteförlusten avtog och risken för förlorad retroak-tivitet i samband medkonflikt reducerades. förutses utfallet för statstjänstemännen blica . Denna uppskattning förefaller som vanligt ligga för lågt. Anmärkningsvärtär att det även i dessa sent tillkomna avtal finns en klausul om rätt till nyaförhandlingar när konsumentprisindex ökat , trots att detta till följdav skatteomläggningens konstruktion sannolikt kommer att ske närinflationstaket för mars publiceras. Löntagarorganisationerna har ju ocksågivit besked om att de avser att återkomma med yrkanden som inte blivittillgodosedda i de förra förhandlingarna. Trots de stora lönekostnadsökningarna föreliggerfortfarande hos stora grupper av statstjänstemän ett missnöje, som lär kommatill uttryck på olika sätt . Inte minst gäller detta inomskolans område, där arbetsgivarsidan får anses ha skött förhandlingarna på ettsynnerligen oskickligt sätt. Huvudmålet för arbetsgivarverkets förhandlingsarbete underår 1989 angavs vara att trygga statens långsiktiga personalförsörjning genomatt bättre marknadsanpassa anställningsvillkoren. Som ett medel för att nådetta mål utökades utrymmet för lokal lönebildning. Ingen har emellertid kunnat redovisa vilkarekryteringsargument som talade för att alla lärare i skulle hasamma slutlön. Antalet vakanser var större för adjunkter än förlågstadielärare. Det har heller inte kunnat klargöras på vad sätt det innebaren marknadsanpassning att lågstadielärare skulle få en slutlön i nivå medexempelvis en överstelöjtnant och högre än en universitetsadjunkt. Och framförallt har det inte kunnat visas hur en sådan total likriktning beträffandelönesättningen för grundskolelärare stämde med den eftersträvadedecentraliseringen, vilken rimligen måste ha syftat till större lokalbeslutsfrihet. Det bestreds inte inför utskottet att frågan om enkommunalisering av lärartjänsterna trots att den inte var avgjord på detpolitiska planet drogs in i förhandlingarna genom att statsrådet i utbyte mot stöd för tanken från TCO-S har gjort utfåstelser atttillgodose denna organisations gamla krav på likställighet beträffande slutlönoch undervisningsskyldighet mellan olika lärargrupper. Genom dennakoppling kom även in i bilden och krävde utökadarbetstid i skolan samt förläggning av fortbildning till ferietid. Genom dettasammanförande i en löneförhandlingav en rad olika spörsmål av skiftande karaktär skapa- 1989/90:FiU20 desen låsning, som otvivelaktigt bidrog till uppkomsten av den långva- Reservationer riga arbetskonflikten på skolans område. Som motiv för den gemensamma slutlönen angavs den kommandeomläggningen av lärarutbildningen. De nya "enhetslärarna" kommer dockinte att dyka upp i skolan , varför det är svårt att insenödvändigheten av att åstadkomma denna anpassning i ett avtal som inte sträckersig längre än till 1991. Det blir desto mera egendomligt som slutlönen sedaninte uppnås förrän ! Slutsatsen blir att man under tal omframförhållning stannade för en avtalsmodell, som inte tog hänsyn tillarbetsuppgifter och utbildning hos de lärare som verkade i skolan och kommeratt göra så . Det är ofrånkomligt att den bitterhet som skolkonfliktenvållade kommer att få långvariga negativa effekter på verksamheten. Man fårräkna med avgångar av lärare med eftertraktade ämneskunskaper och en dåligrekrytering till mer kvalificerade undervisningsuppgifter. Det intryck avkunskapsfientlighet som skapades hade till väsentlig del sitt upphov i denstatliga arbetsgivarens uppträdande års avtalsrörelse. Inriktning av den statliga lönepolitiken (mom. 11) (vpk) anser deb att den del av utskottets yttrande på s. 59 som börjarmed "Som framgått" och slutar med "av " bort haföljande lydelse: Utskottet delar uppfattningen som framförs i motion Fi212(vpk) att staten och arbetsgivarverket i sin lönepolitik bör inrikta sig på attförbättra villkoren för de lågavlönade. Löneökningarna bör fördelas somkrontalspåslag för att ge en bättre fördelningsprofil. Genom att införa ensådan ordning på hela den statliga arbetsmarknaden kan den bli vägledande förövriga avtalsområden. Utskottet tillstyrker med det anförda motionerna Fi212yrkande 4 och A17 yrkande 6. deb att utskottets hemställan under11 bort ha följande lydelse: 11. beträffande inriktning av den statligalönepolitiken att med bifall till motionerna l989/90:Fi212 yrkande 4och 1989/90:A17 yrkande 6 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört. Utgiftsram för förvaltningskostnader (mom. 12) , och (alla m)anser deb att den del av utskottets yttrande på s. 61 som börjarmed "Utskottet har" och slutar med "Fi204 yrkande 6" bortha följande lydelse: Utskottetdelar motionärernas uppfattning. Senast i kompletterings- 12-) propositionenbör regeringen lägga fram förslag om en utgiftsram för förvaltningskostnader.Den avreglering och minskade detaljstyrning av 1989/90:FiU20 anslagensom är en förutsättning för utgiftsramen bör genomföras så Reservationersnart som möjligt. Utskottet tillstyrker med det anförda motion Fi204 yrkande6. deb att utskottets hemställan under12 bort ha följande lydelse: 12. beträffande utgiftsram förförvaltningskostnader att med bifall till motion 1989/90:Fi204yrkande 6 och med anledning av vad som anförs i proposition 1989/90:100bilaga 1 mom. 12 (avsnitt 9) som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört. Statsskuldspolitiken (mom. 13) , och (alla m)anser deb att den del av utskottets yttrande som på s. 62 börjarmed "Som framgått" och på s. 63 slutar med "Fi204 yrkande7" bort ha följande lydelse: Utskottetvill med anledning härav anföra följande. Det framställs ibland som önskvärt att med hjälp avbudgetöverskott amortera ned statsskulden. Därmed skulle ju räntekostnaden påstatsbudgetens utgiftssida försvinna. Utskottet anser, i likhetmed vad som anförs i motion Fi204 (m), att en snabb återbetalning avstatsskulden inte är något eftersträvansvärt. Det skulle innebära attmedborgarna fick underkasta sig extra höga skatter för att någongång kunna åtnjuta desto lägre skatter. Det bör observeras attbalans i statsbudgeten i förening med ekonomisk tillväxt betyder attskuldtjänstskostnaderna minskar i betydelse . Statens sedan någon tid sjunkande upplåningsbehov skaparparadoxalt nog vissa problem för . Det är svårt att försepenning- och obligationsmarknaderna med erforderlig mängd statsskuldsväxlaroch riksobligationer. En annan konsekvens är att statsskuldensräntebindningstid förkortas. 1 planeringen för förutses totalt sett inte någotnämnvärt behov av nettoupplåning. Därmed kan förskjutningen bort från statsskuldsväxlaroch riksobligationer förutses fortsätta. Detta är olyckligt, eftersom dessaupplåningsformer fungerar smidigt och är kostnadseffektiva. Utskottet noterar med tillfredsställelse attriksgäldskontoret iakttar återhållsamhet med utgivande av nya spar- ochpremieobligationer. Utskottet anser vidare att allemanssparandet har fleranackdelar som upplåningsform för staten. Bl.a. bestäms upplåningens omfattning inom politiskt givna ramar av spararna/långivarna och står alltså utanför kontroll, vilket är särskilt allvarligt, efter som inlåningen i princip är a vista. , när det offentliga sparandet visar ett stort överskott och de icke-finansiella företagen till följd av ökade investeringar har ett negativt sparande, bör det skatte- .-,t gynnadesparandet i stället styras till näringslivet. mening bör såledesallemanssparandet avvecklas som statlig upplå- 1989/90:FiU20 Däremot är detangeläget att stödja sparande i allemans- Reservationer fond, liksom attstimulera långsiktigt sparande i bank och försäkring, varifrån medlen kankanaliseras till produktiva investeringar. Statensupplåning utomlands fungerar enligt utskottets mening smidigt. attstaten inte skall låna i utlandet bör, som framhålls i finansplanen, liggafast. Utskottet anser att den skall tolkas i enlighet med den nu föreslagnaomformuleringen att staten inte skall nettolåna i utländsk valuta. Däremot kandet inte vara rimligt att i av växandebytesunderskott skall amortera ned statens utlandsskuld. Detta skulle medföra enavsevärd höjning av statens upplåningskostnader. I stället för att låna kortutomlands till en relativt låg ränta får man betala väsentligt mer för inhemskupplåning mot statsskuldsväxlar, vilka köps av svenska företag som lånar utomlandsoch tillgodogör sig mellanskillnaden. anfört om statsskuldspolitiken med anledning av motion Fi204 yrkande7 bör som sin mening ge regeringen till känna. deb att utskottets hemställan under 13 bort haföljande lydelse: 13. beträffande statsskuldspolitiken att medbifall till motion 1989/90:Fi204 yrkande 7 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört. Statsskuldspolitiken (mom. 13, motiveringen) CarlFrick (mp) anser att den del av utskottets yttrande på s. 63 som börjar med"Vad gäller" och slutar med "utländsk valuta" bort haföljande lydelse: Utskottetanser i likhet med vad som anförs i motion Fi204 (m) att upplåningen utomlandsfiingerar smidigt. Utskottet ställer sig också bakom att inteskall nettolåna utomlands. Det förefaller emellertid inte rimligt närbytesbalansen visar ett växande underskott att staten, som föreslås ifinansplanen, skall amortera ned utlandsskulden. Det medför att statensupplåningskostnader stiger. Kreditpolitiken (mom. 14) , och (alla m) anser debatt den del av utskottets yttrande på s. 64 som börjar med "Utskottethar" och slutar med "av " bort ha följande lydelse:Utskottet ser mycket positivt på den avreglering som ägt rum på kreditmarknadensedan början av 1980-talet. En väl fungerande kreditmarknad har stora fördelarfrån effektivitetssynpunkt. Enligt utskottet bör också återstående rester avkreditregleringen, som förbudet mot realränte/indexlån, avlägsnas. Förbudet kan kringgås på olika sätt, vilket visar att även denna reglering är ineffektiv. Utskottet delar 1989/90:FiU20 vidare den uppfattning som redovisas i motion Fi204 (m) attkassa- Reservationer kravsmedel hos bör berättiga till skäligränteersättning. deb att den del av utskottets yttrande som på s. 64 börjarmed "Utskottet delar" och på s. 65 slutar med "avutskottet" bort ha följande lydelse: Utskottet instämmer till viss del med vad som anförs imotionerna Fi213 och Fi607 om skattereformens negativa effekter på bl.a. boendekostnadernamen anser att även motionärernas skatteförslag har vissa brister i dessaavseenden. Utskottet anser t.ex. att full avdragsrätt skall gälla förränteutgifter som avser eget boende. Vad gäller avvägningen mellan finanspolitiken ochpenningpolitiken anser utskottet i likhet med vad som anförs i motion F204 (m)att finanspolitiken bör ha en icke-interventionistisk uppläggning, vilketinnebär att kortsiktiga justeringar av stabiliseringspolitiken främst kommeratt åvila penningpolitiken. Inom de ramar som sätts av målet om en fastväxelkurs gäller det då att påverka likviditet och räntenivå så att inflationoch arbetslöshet hålls nere. Eftersom ränteutvecklingen i hög grad styrs avmarknadskrafter, blir förändringar av penningmängden genom marknadsoperationerdet främsta instrumentet. Penningpolitiska åtgärder får effekt betydligtsnabbare än finanspolitiska ingrepp, vilket minskar risken för felaktigtidsanpassning. Utskottet anser att finanspolitiken i stort sett är ibalans och att den bör inriktas på långsiktiga mål, varvid konjunkturellasvängningar endast bör få påverka takten i förändringarna. På penningpolitikenfaller då att motverka smärre uppkommande störningar av kortsiktig natur. Detanförda innebär att utskottet inte kan tillstyrka motionerna Fi607 yrkande 1och Fi213 yrkande 5. Vad utskottet anfört med anledning av motion Fi204 yrkande8 i här berörd del bör som sin mening ge fullmäktige i riksbankentill känna. deb att utskottets hemställan under14 bort ha följande lydelse: 14. beträffande kreditpolitiken att medbifall till motion 1989/90:Fi204 yrkande 8 i berörd del samt med avslag påmotionerna 1989/90:Fi213 yrkande 5 och 1989/90:Fi607 yrkande 1 som sin meningger fullmäktige i till känna vad utskottet anfört. Kreditpolitiken (mom. 14) och (båda c) anser deb att den del av utskottets yttrande som på s. 64 börjarmed "Vad gäller" och på s. 65 slutar med "av utskottet"bort ha följande lydelse: Utskottet delar uppfattningen som framförs i motionernaFi213 (c) och Fi607 (c) att penningpolitiken fått bära en alltför stor del av bördan i stabiliseringspolitiken. Det har lett till oacceptabelt höga 125 Utskottet anser därfor att finanspolitiken måste ta en större delav bördan. Finanspolitiken måste därför stramas åt, främst 1989/90:FiU20 genomminskningar av de statliga utgifterna. Vidare bör hushållsspa- Reservationerrandet stimuleras genom att privata investeringskonton införs. Detta ärnödvändigt för att få ned räntan och därmed sänka boendekostnaderna ochunderlätta investeringsverksamheten. Vad utskottet anfört med anledning avmotionerna Fi213 yrkande 5 och Fi607 yrkande 1 bör som sin mening geregeringen och fullmäktige i till känna. deb att utskottets hemställan under14 bort ha följande lydelse: 14. beträffande kreditpolitiken att medbifall till motionerna 1989/90:Fi213 yrkande 5 och 1989/90:Fi607 yrkande 1 samtmed avslag på motion 1989/90:Fi204 yrkande 8 i berörd del som sin mening gerregeringen och fullmäktige i till känna vad utskottet anfört. Kreditpolitiken (mom. 14, motiveringen) och (båda fp) anser att den delav utskottets yttrande på s. 64 som börjar med "Utskottet har" ochslutar med "kunna försvagas" bort ha följande lydelse: Utskottet har tidigare framhållit att kassakravet inteskall ses som en placeringsform utan som ett kreditpolitiskt medel. Frågan omränta på kassakravsmedel bör därför provas av på penningpolitiskagrunder. I den kreditpolitiska lagstiftningen återstår efter desenare årens avreglering ett förbud, nämligen mot realräntelån/indexlån.Utskottet kan inte ansluta sig till kravet i motion Fi204 om avskaffandeav detta förbud, men vill inte heller utesluta att ett sådant avskaffandeskulle vara av intresse t.ex. för att finna mer ändamålsenliga former förbostadsfinansieringen. Utskottet utgår från att utan några särskildauttalanden från gör sådana överväganden. Kreditpolitiken (mom. 14, motiveringen) () anser att den del av utskottets yttrandesom på s. 64 börjar med "Vad gäller" och på s. 65 slutar med "avutskottet" bort ha följande lydelse: Utskottet delar den uppfattning om skattereformenseffekter på räntenivån och boendekostnaderna som framförs i motionerna Fi213 (c) och Fi607 (c). En annan viktig faktor, som motionärerna helt bortser från, är de effekter som avregleringen på kredit- och valuta marknaderna har haft på räntenivån. Dessa avregleringar har lett till en hejdlös kreditexpansion som dels drivit på privatkonsumtionen och resursförbrukningen, dels orsakat en riskfylld skuldsättning hos många 2f, hushåll.Det sistnämnda förhållandet har förvärrats av de höga ränteni- våerna.Utskottet anser därför att olika kreditpolitiska medel som t.ex. 1989/90:FiU20 ränteregleringoch utlåningstak bör tas i anspråk för att ta ned räntor- Reservationerna till rimlig nivå.