bet · GD01KU30 · 1989-12-31 00:00:00 — var5 468 ärenden oavgjorda, varav 2 900 var äldre än . Inom har den genomsnittligahandläggningstiden för ärenden rörande avlägsnande ur landet praktiskt tagethalverats , . Detär i huvudsak fråga om fall där invandrarverket funnit att skäl för asyl inteförelegat och beslutat om utvisning eller avvisning. I det närmaste samtligabeslut av detta slag överklagas till regeringen. avgjorde regeringen1 586 avlägsnandeärenden och 2 063. Endast en mindre delav besluten har varit avsedda att vägleda invandrarverket vid dess avgörandenav liknande fall. Invandrarministern har vid utfrågningen inför utskottetförklarat att antalet till regeringen inkomna ärenden kan förväntas öka inomden eftersom den ökade inströmningen 1989ännu inte gett fullt utslag i fråga om överklaganden. Det finns emellertid nuen beredskap för att bemästra den ökade ärendemängden. Nämnas kan att omkring50 personer sysselsätts i med utlännings- ochmedborgarskapsärenden. En översynav instansordningen i utlänningsärenden m.m. genom- 73 förs förnärvarande av asylutredningskommittén som bl.a. skall övervä- gaalternativet att överlåta prövningen i sista instans till en särskild 1989/90:KU30 nämnd.Enligt kommittédirektiven (dir. 1989:43) bör arbetet vara slutfört i sådan tidatt förslag till kan behandlas . Det är enligt utskottets mening tillfredsställande attregeringskansliets handläggningstider för asylärenden förkortats kraftigtunder det gångna året, även om det uppställda målet ännu inte uppnåtts. Utskottetvill i detta sammanhang dock understryka att en förkortning avhandläggningstiderna inte får ske på bekostnad av rättssäkerheten. Som invandrarministern gett uttryck åt borde minskningenav ärendebalanserna kunna ge utrymme att bemästra en ökad ärendemängd utan atthandläggningstiderna på nytt förlängs. Enligt utskottets mening är detangeläget att det finns en beredskap att förhindra att handläggningstidernaförlängs till tidigare nivåer även om ärendemängden ökar kraftigt. Granskningen i denna del föranleder i övrigt inte någotuttalande från utskottets sida. Regeringens praxis i asylärenden Den svenska flyktinglagstiftningen har utarbetats iöverensstämmelse med flyktingkonvention och protokoll omflyktingars rättsliga ställning. I utlänningslagens 3 kap. har de särskildareglerna om asyl samlats. I kapitlets 2 § återfinns en definition rörandeflyktingar som överensstämmer med flyktingkonventionens. Med flykting avses enutlänning som befinner sig utanför det land, som han är medborgare i, därföratt han känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av sin ras, nationalitet,tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller på grund av sin religiösa ellerpolitiska uppfattning och som inte kan eller på grund av sin fruktan inte villbegagna sig av detta lands skydd. Som flykting skall enligt paragrafen även denanses som är statslös och som av samma skäl befinner sig utanför det land därhan har haft sin vanliga vistelseort och som inte kan eller på grundav sin fruktan inte vill återvända dit. Bestämmelserna i 3 kap. 1 § och 4 § första stycket gerskydd åt flyktingar, krigsvägrare och personer som, utan att vara flyktingar,kan åberopa starka flyktingliknande skäl för att få stanna i . Krigsvägrareoch s.k. de facto-flyktingar omfattas inte av flyktingkonventionen men har liksom flyktingar enligt utlänningslagens bestämmelser i princip rätt tillasyl och därmed uppehållstillstånd i . Av 3 kap. 4 § andra stycketutlänningslagen framgår dock att asyl i vissa fall ändå får vägras. fråga om situationer då det av hänsyn till rikets säkerhet framstår somomöjligt att bevilja asyl eller då flyktingen begått särskilt allvarliga brott,t.ex. krigsförbrytelser eller liknande gärningar. Krigsvägrare och defacto-flyktingar kan dessutom enligt paragrafens andra stycke 2 vägras asyl omdet finns särskilda skäl. Asyl får enligt 3 kap. 4 § andra stycket också vägrasi enlighet med den s.k. första asyllandsprincipen, dvs. om utlänningen /90:KU30 ankomstentill har uppehållit sig i annat land än hemlandet och där åtnjutervisst skydd. Av humanitära skäl tillåts enligt 2 kap. 4 § förstastycket 2 utlänningslagen även andra utlänningar än de som omfattas avasylreglerna att stanna i . Uppehållstillstånd av humanitära skäl har ipraxis beviljats personer som flytt undan krig eller krigsliknande förhållandensom de riskerat att drabbas av utan att ingå i någon krigsmakt.Uppehållstillstånd på denna grund har också beviljats personer som på grund avsjukdom eller andra personliga förhållanden bör få stanna i Sverige.Bestämmelsen kan vidare omfatta personer som inte är flyktingar men därförhållandena i det land till vilket de skulle behöva resa ändå är sådana attdet ter sig inhumant att tvinga dem att återvända dit eller personer somriskerar allvarligt straff eller förföljelse på grund av kön ellerhomosexualitet. I vissa fall har uppehållstillstånd beviljats personer som ioch för sig borde avvisas eller utvisas men där en verkställighet inte kan skedärför att det inte finns något land där utlänningen tas emot.Uppehållstillstånd har också i vissa fall beviljats när det funnits enkombination av humanitära skäl och släktanknytning, som i sig inte varittillräcklig. I 8 kap. 1 § utlänningslagen anges att en utvisning elleravvisning aldrig får verkställas till ett land om det finns grundad anledningatt tro att utlänningen där skulle hotas av dödsstraff eller kroppsstraff ellertortyr och inte heller till ett land där han inte är skyddad mot att sändasvidare till ett land där han skulle vara i sådan fara. En utlänning får enligt8 kap. 2 § inte heller sändas till ett land där han riskerar att utsättas förförföljelse och inte till ett land där han inte är skyddad mot att sändasvidare till ett land där han löper risk för förföljelse. Regeringen fattade två beslut medstöd av den tidigare nämnda bestämmelsen i 3 kap. 4 § andra stycket 2 omsärskilda skäl att vägra krigsvägrare och de facto-flyktingar asyl! I beslutenhänvisade regeringen till den svåra situation som rådde för flyktingmottagandetoch konstaterade att situationen var sådan att den skulle beaktas vidbedömningen av särskilda skäl enligt 3 kap. 4 § andra stycket 2utlänningslagen. Besluten innebär att det är möjligt för de nämndagrupperna att få asyl om inte särskilt starka skyddsbehov föreligger.Förändringen av asylpraxis berör inte den särskilda praxis som regeringentillkännagav och som innebär att familjer med barn under 17 åroch som efter ansökan om uppehållstillstånd vistats i i mer än ett årfår stanna om inte avgörande skäl i det enskilda fallet talar emot det.Invandrarministern har vid utfrågningen inför utskottet förklarat att beslutenendast innebär att praxis tillSlligt ändrats men att det inte går att bedömahur länge den nya ordningen skall gälla. Utskottet tar först upp den praxisändring som besluten den13 innebar. Den bestämmelse i utlänningslagen som ger möjlighet att vägra de facto-flyktingar och krigsvägrare asyl om det 75 finnssärskilda skäl till detta fanns redan i den tidigare utlänningslag- stiftningen.I förarbetena (prop. 1975/76:18) angavs som särskilda skäl 1989/90:KU30 att vägraasyl att förhållandena är sådana att det bedöms vara nödvändigt för attreglera invandringen. Det förutsattes inte att det skulle vara helt omöjligtatt ta emot dessa utlänningar i ; för att vägra skydd skulle det dockvara fråga om så många personer att det skulle medföra stora påfrestningar fördet svenska samhället och den svenska flyktingmottagningen att ta emot dem iSverige. Bestämmelsen om särskilda skäl har tillämpats tidigare under en periodmellan 1976 och 1982. Den oreglerade invandringen av turkiska assyrier hadeblivit så stor alt regeringen ansåg sig tvingad att tillgripa den möjlighet sombestämmelsen gav utrymme för. före besluten den 13 december 1989var inströmningen i landet 1 2001 300 asylsökande . Antalet inskrivnapå utredningsslussar och förläggningar hade ökat till ca 23 500, varav 6 700hade uppehållstillstånd. Motsvarande antal var ca 13 600 resp.4 300. Antalet asylsökande med bulgariskt medborgarskap ökade från 127personer till 1 397 . Invandrarministern har underutfrågningen inför utskottet framhållit att man stod inför enfördubbling av antalet asylsökande jämfört med föregående budgetår. Detta hadeinneburit svåra problem med att bibehålla kvaliteten och värdigheten i mottagandet.Hon bedömde det som utomordentligt osannolikt att kommunerna skulle kunna taemot ett fördubblat antal invandrare. Det var under slutet av hösten 1989enligt invandrarministern mycket svårt för att inte säga omöjligt att få framförläggningar åt alla som kom. Personalens arbetsförhållanden var ytterstpressande. När det gäller bedömningen av situationen i förmedborgare med turkiskt ursprung har invandrarministern framhållit att densvenska beskickningen i noga följde utvecklingen i landet under helahösten 1989. Det stod klart att den nya ledningen iBulgarien var besluten att fortsätta den demokratiseringsprocess som pågickoch att motsättningarna mellan folkgrupperna inte hade tagjt sig uttryck i våldmellan grupperna. Efter det att de aktuella awisningsbesluten fattats uppstodunder en begränsad period etniska oroligheter i , vilket föranleddeinvandrarministern att sända en särskild delegation till landet för att närmareundersöka förhållandena. Situationen när det gällerflyktingmottagandet var sådan att regeringen bedömde att det förelågförutsättningar för en tillämpning av bestämmelsen om särskilda skäl i 3 kap. 4§ andra stycket 2 utlänningslagen. Utskottet har inte funnit anledning attifrågasätta denna bedömning. Granskningen har visat att en omfattandeutredning om Bulgarienturkarnas situation i hemlandet låg till grund förregeringens beslut . Också när det gäller vissa enskilda ärenden som utskottetgranskat, nämligen utvisningsbeslut rörande tre f.d. ANC-medlemmar samt verk ställighet av ett sådant beslut beträflande en jordanier av palestinskt ursprung, har granskningen gett vid handen att de utredningar som 76 legat tillgrund för regeringsbesluten varit omfattande och grundliga. Detförhållandet att uppehållstillstånd sedermera beviljades har sin 1989/90:KU30 grund iandra orsaker än att utredningarna tidigare varit bristSlliga. ANC-medlemmarna gäller att efter regeringsbesluten förändradessituationen i de länder de skulle sändas till. ansåg efterny ansökan att det inte längre var ställt utom allt tvivel att de kundeåtervända utan risk och fann att det förelåg humanitära skäl att bevilja demuppehållstillstånd i . Invandrarministern har redogjort föromständigheterna rörande beslutet beträffande en jordansk medborgare.Regeringen fann att det inte förelåg hinder mot verkställighetav utvisningsbeslutet. Att ställningstagandet sedermera ändrades hade singrund i en förlikninöver-enskommelse inför . Utskottet vill framhålla att de bedömningar som måstegöras i asylärenden bl. a. i fråga om den asylsökandes trovärdighet ofta ärav mycket grannlaga natur. Utskottet vill i detta sammanhang erinra om vad somuttalades i propositionen om ny utlänningslag m.m. rörande rätten tilloffentligt biträde (prop. 1988/89:86, s. 134 ff.). Det är enligt utskottets meningangeläget att det på ett tidigt stadium förordnas offentligt biträde förasylsökande i den utsträckning som anges i propositionen. Ett offentligtbiträde kan medverka till att samtliga relevanta omständigheter i ett ärendetillförs utredningen på ett så tidigt stadium som möjligt, vilket medför attbedömingarna i ärendet kan göras säkrare. Granskningen har utöver det anförda inte gett anledningtill något särskilt uttalande från utskottets sida. I slutdokumentet från den europeiskasäkerhets-och samarbetskonferensen i behandlas kontakter och regelbundnamöten på grund av familjeband. De deltagande staterna, bl.a. , åtog sigför att ytterligare främja kontakter på grund av familjeband, att välvilligtpröva ansökningar om resor i syfte att tillåta personer att tillSlligt och närså önskas regelbundet resa in på eller lämna deras territorium för att besökamedlemmar av sina familjer. Vidare uttalades att ansökningar om tillSlligabesök för att samman-träfiä med familjemedlemmar kommer att behandlas utanåtskillnad med avseende på det land varifrån vederbörande kommer eller det landhan reser till. Staterna uttalade också som sin avsikt att främja turismbåde individuellt och i grupp särskilt bl.a. genom att i positiv anda behandlafrågor rörande de formaliteter som krävs för sådana resor. I riktlinjerna för invandringspolitiken som antogs avriksdagen 1984 (prop. 1983/84:144, rskr. 410) framhölls att det är olyckligt om vise ringspraxis blir alltför restriktiv, särskilt när det gäller visering för besök hos släktingar. En sådan utveckling var enligt propositionen bl.a. föga förenlig med uttalandena i Helsingforsdokumentet om un derlättande av kontakter och regelbundna möten på grund av familje- .._ band och om förbättring av villkoren för individuell eller kollektiv turism.Det var departementschefens bestämda uppfattning att en för- 1989/90:KU30 ändringmot en generösare viseringspraxis måste ske utan dröjsmål, framför allt i frågaom släktbesök. har, inte minst som undertecknare av Helsingforsavtaletmen också i övrigt, ett ansvar för att den förda invandringspolitiken inteleder till splittring av familjer genom att anhöriga förlorar varje möjlighetatt träffas. I särskild grad gäller detta i sådana fall, där den härvarandeinte kan återvända till hemlandet. Det var enligt departementschefens meninginte lämpligt att för alla situationer använda samma bedömningsgrund. I de falldå det t.ex. är fråga om mycket nära anhöriga och omständigheterna framstår somsärskilt ömmande borde visering ges. I mindre behjärtansvärda fall kan detdäremot finnas anledning att följa principen att visering för släktbesökendast bör beviljas om det inte framstår som sannolikt att avsikten med besöketär en annan än den uppgivna. Med en sådan tillämpning skulle viseringspraxisenligt propositionen förändras i en liberalare riktning som man fåren erforderlig nyansering. Departementschefen delade den uppfattning som förtsfram av invandrarverket att verket borde leda utvecklingen avviseringspolitiken. En utgångspunkt borde då vara de ovannämnda synpunkterna påen generös viseringspraxis. instämde i den i propositionengjorda bedömningen och ville för sin del framhålla den utomordentliga betydelsedet har för invandrarna i vårt land att kunna ta emot släktingar på besök (SfU1983/84:30). beslöt om nyariktlinjer för viseringspreixis i fråga om iranska medborgare. De tidsgränsersom tidigare gällde avskaffades härigenom. Bakgrunden till beslutet var enkonstaterad "avhoppsfrekvens" på av beviljadeviseringar. Denna praxis ligger fast och har tillämpats ,vilket lett till att avhoppsfrekvensen för iranska medborgare har minskat.Innebörden är i princip att sökanden själv får göra troligt att syftet medresan till är ett besök och inget annat. De nya riktlinjerna förbesöksvisering tillämpas också för medborgare i ,, , och . I särskilt ömmande fall tillämpasdock en mer liberal praxis. Regelmässigt beviljas t.ex. visering för attnärvara vid en nära anhörigs begravning eller för att besöka en nära anhörigsom är svårt sjuk. justiteombudsman (JO) har i beslut den 15november 1988 behandlat ett ärende hos invandrarverket rörande viseringspraxis vid släktbesök och har därvid bedömt att invandrarverkets styrelsebe slut om viseringspraxis för iranier i och för sig synes stå i mindre god överensstämmelse med de av godkända riktlinjerna som drogs upp i proposition 1983/84:144. Eftersom det enligt JO framgått att beslutet är förankrat hos regeringen ansåg han sig inte kunna göra något uttalande i praxisfrågan. I beslutet återgavs ett interpellationssvar av statsrådet , vari statsrådet hänvisade till att invandrarverket för de grupper där risken för avhopp erfarenhetsmässigt är särskilt stor 78 tillämpar en praxis som innebär att det i princip är sökanden själv som måstegöra det troligt att syftet med resan till är besök och 1989/90:KU30 Statsrådet framhöll att det naturligtvis var beklagligt attönskvärda släktbesök försvåras genom viseringsreglerna. Mot bakgrund avriksdagens beslut om reglerad invandring ansåg han det emellertid inte möjligtatt aktualisera ändring av rådande viseringspolitik. Statsrådet har vid utfrågningen införutskottet anfört att hon inte anser att invandrarverkets viseringspraxis står istrid med . Utskottet vill erinra om att regeringen i skrivelser1987/88:157, 1988/89:82 och 1989/90:68 har redovisat aktuell viseringspraxisför . Vid socialförsäkringsutskottets behandling av den förstnäm-naskrivelsen (SfU 1987/88:27) avstyrktes en motion rörande generösareviseringspraxis vid släktbesök. Enligt socialförsäkringsutskottets meningborde de av antagna principerna för besöksvisering alltjämtäga giltighet även om detta innebär att släktbesök kan komma att förhindrasgenom kravet på visum. Granskningen i denna del föranleder inte något uttalandefrån sida. Utskottet har under en följd av år granskat vissa frågorrörande regeringens utnämningspolitik. Under årets granskning har utskottetåter tagit upp regeringens utnämningar av verkschefer och landshövdingar samtpå vissa andra högre statstjänster. Därutöver har utskottet särskilt granskatregeringens medverkan vid förmedling av visst internationellt uppdrag åt förrelänspolismästaren . Utskottet har också granskat tillsättningen aven tjänst som länsbostadsdirektör i samt inrättandet ochtillsättningen av en professur i datorlingvistik vid universitet i . Enligt 11 kap. 9 § regeringsformen (RF) tillsätts tjänstvid förvaltnings myndighet som lyder under regeringen av regeringen eller av myndig het som regeringen bestämmer. Beträffande verkschefer sker tillsätt ning enligt de instruktioner som gäller för verken av regeringen. Vid tillsättning av statlig tjänst skall avseende fastas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Krav på svenskt medborgar skap ställs i regeringsformen beträffande bl.a. verkschefer. I 4 kap. 3 § lagen (1976:600) om offentlig anställning () hänvisas i fråga om saklig grund för tillsättning av statlig tjänst till vad som är föreskrivet i RF eller annan författning. Närmare föreskrifter om tjänstetillsättning ges vidare i anställningsförordningen (1965:601). Denna förordning ändrades (1985:334) då en ny 7 a § infördes med innebörd att tillsättning skall ske på grundval främst av skicklighet för arbetsuppgifterna i tjänsten, om det inte finns särskilda skäl för något 79 annat.Konstitutionsutskottet, som yttrade sig till arbets- marknadsutskottetöver proposition 1984/85:219 om den statliga perso- 1989/90:KU30 nalpolitiken,uttalade som sin mening att 11 kap. 9 § RF inte formellt hindraratt man lägger större vikt än tidigare vid kriteriet skicklighet.Utskottet ansåg dock att en sådan ändring borde komma Mot bakgrund av detta uttalande genomfördes en ändringav 4 kap. 3 § med innebörd att bland de sakliga grundernaskall skickligheten sättas främst om det inte finns särskilda skäl förnågot annat (se prop. 1985/86:116). Frågor rörande tillsättning av verkschefer behandladesäven i proposition 1986/87:99 om ledningen av den statliga förvaltningen.Förslagen grundade sig på verksledningskommitténs beSnkande (SOU 1985:40)Regeringen, myndigheterna och myndigheternas ledning. Regeringens förslaginnebar bl.a. att verkschefer borde sökas i en bredare rekryteringsbas äntidigare. Enligt civilministern borde regeringen utnyttja statsförvaltningenshela chefepotential som underlag, men även sträva efter att se verksamheterutanför statsförvaltningen som möjliga rekryteringsområden. En viktigförutsättning var att regeringen i fortsättningen kan koncentrera sinaansträngningar i tillsättningsfrågor till myndigheternas högsta ledning.Verkschefer föreslås också kunna omflyttas till annan tjänst underförordnandetiden. Propositionen godtogs på denna punkt av (KU1986/87:29). Av statsrådsberedningens förteckningar, bilaga A 22, framgår bl.a. att regeringen utnämnt 23 nya verkschefer/generaldirektörer underår 1989. Vid utfrågning inför utskottet vid granskningframhöll statsministern att regeringen vid tillsättningar av högre tjänster gören mycket omsorgsfull prövning av vederbörandes lämplighet för tjänsten ochsjälvfallet iakttar de i regeringsformen uppställda kraven på förtjänst ochskicklighet. Det är som har ett övergripande ansvar förutnämningspolitiken. Även statssekreteraren i statsrådsberedningen har tilluppgift att särskilt bevaka dessa frågor. Utnämningsfrågor diskuterasfortlöpande vid regeringens s.k. lunchberedningar. Av en promemoria från , bilaga A 23,framgår att departementets roll när det gäller samordningen av utnämningsfrågorbyggts ut. Det är enligt utskottet tillfredsställande. Som tidigare vill utskottet betona vikten av att de iregeringsformen uppställda kraven på sakliga grunder såsom förtjänst ochskicklighet iakttas vid tjänstetillsättningar. Enligt utskottet är detvärdefullt att regeringen är beredd att medverka till att rekryteringsbasen vidtillsättning av högre statstjänster breddas. Utskottet vill understrykabetydelsen av de uttalanden som gjordes i samband med verksledningsreformenom att även verksamheter utanför statsförvaltningen bör kunna vara lämpligarekryteringsområden. Den av utskottet företagna granskningen av utnämningar avverkschefer m.fl. har inte gett anledning till något ytterligare uttalandefrån utskottets sida. b) Länsbostadsdirektöri /90:KU30 Regeringen, , förordnade den 29 mars1990 till länsbostadsdirektör vid länsbostadsnämnden i Blekingelän fr.o.m. . Enligt förordning (1988:591) med instruktion förlänsbostadsnämnderna tillsätts tjänst som länsbostadsdirektör av regeringenefter anmälan av generaldirektören i plan- och bostadsverket.Generaldirektören föreslog i skrivelse att skulleutnämnas, se bilaga A 25. Utskottet har tagit del av akt iärendet. Den företagna granskningen föranleder inte något särskilt uttalandefrån utskottets sida. c) Rådgivare vid , m.m. Vad gäller medverkan vid förmedling avinterna tionellt uppdrag åt förre länspolismästaren har. upplys ningar i ärendet lämnats av statssekreteraren i i en promemoria som av statsrådsberedningen överlämnats till utskottet, bilaga A 23. Offentlig utfrågning har hållits i ärendet med statssekrete raren samt med expeditions- och rättschefen , bilaga B 8. Av handlingarna framgår att blev polismästarevid polismyndigheten i . Han förordnades 1989 att varalänspolismästare t.o.m. . Efter att sedan den 19 mars 1987ha varit befriad från länspolismästargöromålen entledigade regeringen genombeslut på egen begäran med verkan fr.o.m. den 15september 1987. till var hanförordnad som sakkunnig i för att förbereda visst arbeteför FNs narkotikafond i . Uppdraget i varade till början av december1989. anmälde hos regeringen atthan stod till förfogande för något lämpligt uppdrag eller ny tjänst. Medanledning härav förekom kontakter mellan och rikspolischefen isyfte att undersöka om det fanns något alternativt internationellt arbete förHolmér. Efter förfrågan hos chef erhölls i början av januari 1990besked att man från sida var beredd att anställa som rådgivarei narkotikafrågor under förutsättning att svenska staten gav full kompensationför anställningskostnaderna. Detta medgavs från sida den 9januari avseende av med möjlighet till förlängning ytterligareett år. Som framkom vid utfrågningen med lämnade chef i etttelegram besked om att man med anledning av att varföremål för viss polisutredning avsåg att skjuta på beslutet (se bilaga A 23A). Under utskottets granskning har även frågan om regeringenshand läggning av frågan om pension till aktualiserats. Regeringen beslöt att medge pension enligt allmänna pensionsav talet fr.o.m. . 6 1989/90. Den avutskottet företagna granskningen har gett vid handen att de 1989/90:KU30 åtgärdercivildepartementet vidtagit för att medverka till ett nytt internationelltarbete för inte kan anses vara av den karaktären att Holmérgynnats på otillbörligt sätt.