bet · GD01LU35 · 1989-12-31 00:00:00 — Bortsett från detallmänt sett olämpliga i att bestämmelserna om konsumentköp på ett markant ochgenomgripande sätt skulle avvika från reglerna för andra köp, så bör detbeaktas att en ordning med obligatorisk produktinformation och produktansvarav den omfattning som förordas i motionen knappast kan genomföras i realiteten.Som utskottet i annat sammanhang framhållit, då motioner med i huvudsak sammasyfte prövats i (se bet. 1989/90:LU21), torde nämligen kraven påunderlag för informationen i form av forskning och andra insatser inte kunnatillgodoses inom överskådlig tid. I vart fall skulle den förordade ordningenorsaka stora praktiska svårigheter och betydande kostnader vilka i form avökade varupriser skulle få bäras av konsumenterna. Sammantaget anser utskottetatt ett tillmötesgående av motionärernas önskemål skulle innebära nackdelar sominte står i någon som helst rimlig proportion till nyttan för konsumenterna. På anförda skäl avstyrker utskottet bifall till motionernaL15 yrkande 1 och L18. Utskottet ställer sig därmed positivt till att enlagstiftning om konsumentköp införs med den huvudsakliga inriktning som föreslåsi propositionen. Utskottettar i detta sammanhang även upp frågan om sakrättsligt skydd 1989/90:LU35 vidkonsumentköp. Med sakrättsligt skydd avses frågan om i vilken utsträckning ochunder vilka förutsättningar den ena parten i ett avtalsförhållande har skyddmot tredje man på motpartens sida och särskilt då mot dennes borgenärer vidöverlåtelse eller upplåtelse av en rättighet. Som en allmän oskriven regelgäller vid köp av lösöre att förvärvaren blir skyddad mot säljarens borgenärerförst sedan han fått egendomen i sin besittning, den s.k. traditionsprincipen.Så länge egendomen blir kvar hos säljaren kan den genom utmätning och konkurstas i anspråk för betalning av de skulder säljaren har till sina borgenärer.Köparens rätt inskränker sig till att han i konkurrens med de övrigaborgenärerna kan göra gällande en fordran på säljaren. Enligt en i vissa andraländer tillämpad princip får köparen däremot skydd mot säljarens borgenärerredan genom avtalet, den s.k. avtalsprincipen. Frågan om särskilda regler om sakrättsligt skydd vidkonsumentköp har berörts i proposition 1989/90:89. Departementschefen uttalardärvid att det givetvis för många konsumenter kan synas egendomligt att inteså att säga få full äganderätt till en vara som har betalts, om varan kvarblirhos säljaren . Traditionsprincipen är dock, enligt departementschefen,fast förankrad i det svenska rättssystemet och har goda skäl för sig. Ensakrättslig särreglering för konsumentförhållanden skulle vidare innebära enprincipiell nyhet i svensk rätt. Departementschefen erinrar om att det förvissa praktiskt viktiga fall finns särregler som innebär att sakrättsligt skydduppnås genom registrering. Att införa ett sådant registreringsförfarande förmera vardagliga konsumentköp skulle emellertid medföra alltför stora praktiskaolägenheter, och departementschefen är inte heller beredd att för närvarandeförorda att traditionsprincipen överges på konsumentområdet. Den meragrundläggande frågeställningen om det är befogat att generellt införaavtalsprincipen i svensk rätt förutsätter enligt departementschefen ytterligareöverväganden och analyser, som inte låter sig göras inom ramen för det aktuellalagstiftningsprojektet. Utvecklingen på området kommer emellertid att nogaföljas, och vid behov kommer saken att tas upp på nytt i lämpligt sammanhang. 1 motion 1989/90:L16 av m.fl. (fp) framhållsatt konsumenternas nuvarande skydd mot säljarens borgenärer är alltförbristfål-ligt. Ett bättre sakrättsligt skydd för konsumenten bör därförtillskapas, dock utan att frångå traditionsprincipen som huvudregel. Dettasyfte kan enligt motionärerna uppnås genom att den nuvarandelösöreköps-förordningen ersätts med en mer tidsenlig och för köparen användbarreglering, och de begär i yrkande 1 ett tillkännagivande i enlighet härmed. Utskottet erinrar om att motionsyrkanden med begäran om en översyn av de sakrättsliga reglerna om köparens skydd mot säljarens borgenärer har prövats av vid ett flertal tillfållen (se senast bet. 1989/90:LU27). Utskottet har därvid avvisat tanken på att man skulle frångå traditionsprincipen och därmed kravet på besittning med 11 till den betydelse som detta krav har på många rättsområ- den.Samtidigt har utskottet framhållit att ställningstagandet inte ute- 1989/90:LU35 slöt attdet fanns anledning att närmare överväga om de problem som kravet på besittningsöverföring medför kan lösas på annat sätt än genom enuppluckring av nuvarande regler. En lösning som utskottet pekat påkunde vara att ersätta den nuvarande lösöreköplagen med en meratidsenlig och för köparen användbar reglering. Utskottet har ingen annan uppfattning i saken. Motbakgrund av departementschefens ovan angivna uttalande anser sig utskottetkunna utgå från att spörsmålet om en modernisering av lösöreköplagen kommer attövervägas ytterligare inom . Något särskilt tillkännagivande ifrågan kan därför inte anses erforderligt, och utskottet avstyrkerföljaktligen bifall till yrkande 1 i motion L16. I proposition 1989/90:89 förslås att den nyakonsumentköplagen i likhet med gällande lag skall omfatta konsumenters köpav lösa saker för huvudsakligen enskilt ändamål från näringsidkare i derasyrkesmässiga verksamhet (1 § första stycket). I tillämpliga delar skall denockså gälla vid byte av lösa saker (1 § tredje stycket). Liksom nuvarande konsumentköplag skall den nya lagen äventillämpas i sådana fall då säljaren inte är näringsidkare men köpet förmedlasav en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet (1 § andra stycket). Ennyhet i förhållande till gällande ordning är att inte bara den person på varsuppdrag försäljningen sker utan också den näringsidkare som förmedlar köpetskall svara för säljarens skyldigheter enligt lagen. Konsumentköplagen föreslås bli i huvudsak tvingande tillkonsumentens förmån. Enligt 3 § skall således avtalsvillkor, som i jämförelsemed lagens bestämmelser är till nackdel för köparen, sålunda vara utan verkanmot denne såvida annat inte anges i lagen. Undantag härifrån gäller dock vidköp av byggnadsdelar om köparen tillförsäkras ett sådant garanti-, försäkrings-och avtalsskydd som ställs som villkor för statlig bostadsfinansiering. I motion 1989/90:L1S av () framhålls attden föreslagna bestämmelsen i 1 § andra stycket innebär att förmedlaren får ett slags borgensansvar för säljaren. Enligt motionären har konse kvenserna för olika typer av förmedlingsaffårer inte tillräckligt belysts i propositionen, och han pekar härvid på följderna vid bl.a. auktions verksamhet. Som exempel nämner motionären det fallet att en privat person köper en ridhäst på en gårds- eller livdjursauktion. Om ridhäst en skulle ha en smittosam sjukdom och således vara behäftad med fel blir enligt förslaget i propositionen auktionisten ansvarig för felet solidariskt med säljaren. Auktionisten kan då komma att bli ansvarig även för den skada som kan uppkomma om smittan överförs till en annan häst som tillhör köparen eller någon i dennes familj. För auktionisten kan det, påpekar motionären, ha varit omöjligt att ens genom veterinärundersökning fastställa huruvida ett fel förelegat eller .. ej, men ändock blir han fullt ansvarig. Motionären anser att den föreslagnabestämmelsen uppenbarligen inte är tillräckligt övervägd 1989/90:LU35 med hänsyn till livets mångfald och yrkar (yrkande 2) avslag påförslaget om förmedlarens ansvar. Som framhålls i propositionen kan det från skildautgångspunkter anföras både för- och nackdelar med förslaget att förmedlarenoch säljaren solidariskt skall bära det köprättsliga ansvaret. För förmedlarenuppkommer en ökad risk, något som kan leda till att det blir svårare förprivatpersoner att förmå näringsidkare att åta sig försäljningsuppdrag när detgäller begagnade varor. Mot detta står emellertid att särskilt vid andratyper av förmedlingsaffårer än auktioner köparen ofta inte känner till attsäljaren är någon annan än den näringsidkare som han har kontakt med. Förköparen är det då en klar fördel om han kan vända sig mot näringsidkaren medsina anspråk i stället för att behöva efterforska vem som är den verkligesäljaren. Det kan också förhålla sig så att den privatperson som sålt föremåletinte kan anträffas eller att han inte kan tillgodose köparens krav därför atthan saknar pengar. Vid en samlad bedömning av för-och nackdelarna med denföreslagna ordningen finner utskottet i likhet med departementschefen att denökade trygghet som förslaget innebär för konsumenterna överväger de nackdelarsom kan uppstå. Utskottet tillstyrker därför förslaget i propositionen ochavstyrker således bifall till motion L15 yrkande 2. I motion 1988/89:L706 av m.fl. (c) tas uppen fråga om gränsdragningen mellan egenföretagare och konsument i konsumentskyddslagstiftningen.Motionärerna påpekar att det ofta kan vara svårt att klart avgränsa vilka somär konsumenter i lagstiftningens mening och vilka som handlar i sin egenskap avegenföretagare. Motionärerna nämner flera exempel på situationer där sådanagränsdragningsproblem lätt kan uppkomma. 1 motionen framhålls vidare attenmansföretagen i flertalet affårstransaktioner med större företag är i behovav samma skydd som konsumenterna givits. Enligt motionärernas mening bördärför en översyn av lagstiftningen på området komma till stånd med syfte attegenföretagare så långt som möjligt skall jämställas med konsumenter i de falldå egenföretagarens ställning i ett affårs- eller avtalsförhållande i huvudsakliknar konsumentens. Därvid bör prövas om en utvidgning av tillämpningsområdetför konsument-skyddslagstiftningen skall begränsas till egenföretagare somdriver sin verksamhet i eller i anslutning till hemmet, eller om även andraegenföretagare liksom vissa småföretagare bör omfattas av skyddet. Motionärernayrkar (yrkande 3) att det anförda ges regeringen till känna. Utskottet vill erinra om att motioner med samma syftetidigare prövats i (se senast bet. LU 1987/88:31) och därvid avslagits. Utskottet har då bl.a. framhållit att med uttrycket konsument i lagstiftningen avses endast privatpersoner som för huvud sakligen enskilt bruk förvärvar varor eller tjänster. Sistnämnda krav innebär, har utskottet påpekat, att det som regel inte skall uppkomma några svårigheter att avgöra om konsumentskyddslagstiftningen är 13 Utskottet har också understrukit att syftet med konsumenträttenär att särskilt reglera rättsförhållanden mellan nä- 1989/90:LU35 ringsidkareoch den enskilda människan som konsument, medan andra regelsystem gäller förrättsförhållanden mellan näringsidkare. Enligt utskottets mening saknas anledning att nu bedömaspörsmålet annorlunda. Det behov som kan finnas av ett särskilt skydd för densvagare parten i ett afSrsförhållande mellan näringsidkare får liksom hittillstillgodoses på annat sätt än genom en utvidgning av tillämpningsområdet förden konsumenträttsliga lagstiftningen. Utskottet avstyrker på anförda skäl bifalltill motion 1988/89:L706 yrkande 3. Som tidigare nämnts skall den nya konsumentköplagen endastgälla i fråga om köp och byte av lösa saker. Av propositionen framgår (s. 59)att som lös sak räknas bl.a. gaser och vätskor men inte elektrisk kraft. , som är branschorganisation förgasleverantörer i , har inför utskottet framhållit att föreningentillsammans med och Svenska Värmeverksföreningensedan en tid arbetar med att få fram allmänna avtalsvillkor för leverans avelektricitet, gas och ärrvärme via ledning till bl.a. hushåll. Avsikten är attavtalsvillkoren för de tre slagen av energileveranser i största möjligautsträckning skall vara så lika varandra som möjligt och att såledessärbehandling av en viss energiform inte skall ske. Om konsumentköplagen blirtillämplig på gasleveranser kommer dock en särbehandling av denna energiformatt bli nödvändig. Från föreningens sida har vidare framhållits att särskildaproblem uppkommer vid leverans av naturgas om konsumentköplagens tvinganderegler rörande dröjsmål från säljarens sida skall tillämpas. Naturgasendistribueras med ledning från fyndigheter i till de lokalagasleverantörerna och sedan vidare till bl.a. hushåll, och eventuella avbrottoch andra störningar i distributionen kan inte motverkas av gasleverantörerna.Om de lokala gasleverantörerna skulle bära ett ansvar för de dröjsmålsskadorsom kan uppkomma för konsumenterna vid driftsavbrott eller störningar, skulledetta föra för långt. Mot den angivna bakgrunden har framförtönskemål om att gasleveranser skall undantas från tillämpningsområdet förkonsumentköplagen. Enligt utskottets mening torde det med hänsyn tillkonsument skyddsintresset knappast finnas anledning att för leverans av hushålls gas frän en näringsidkare uppställa strängare regler än vad som gäller då energi i andra former tillhandahålls konsumenterna. bör det vara en fördel för konsumenterna om någorlunda enhetliga villkor kan tillämpas vid leverans av hushållsgas och annan energi och detta särskilt som det ofta är samma energiföretag i allmänhet det kommunala som svarar för de olika energileveranser na. Utskottet ställer sig därför positivt till att reglerna i konsumentköp lagen inte skall behöva tillämpas när gas levereras i ledning till hushållen. Utskottet är dock inte berett att förorda att gasleveranserna helt skall undantas från konsumentköplagens tillämpningsområde. 1 stället bör det skapas en möjlighet för gasleverantörerna att träffa avtal med konsumenterna om andra villkor än dem som följer av den 14 tvinganderegleringen i konsumentköplagen. Lagtekniskt kan det ske genom attbestämmelsen i 3 § konsumentköplagen om att lagen i 1989/90:LU35 princip ärtvingande till konsumentens förmån kompletteras med ytterligare enundantagsregel enligt vilken lagen inte är tvingande vid köp av ledningsburengas. En förutsättning för att undantagsregeln skall få utnyttjas bör vara attavtalsvillkoren vid gasleveranserna godkänts av . Utskottetförordar att en regel med nämnda innebörd införs i 3 § förslaget tillkonsumentköplag. I gällande konsumentköplag saknas allmänna bestämmelser omnär en försåld vara skall anses felaktig. Vissa specialregler finns dock.Enligt 7 § konsumentköplagen är en vara felaktig om säljaren vid köpet eller påvarans förpackning eller vid marknadsföring lämnat en vilseledande uppgift omvarans beskaffenhet eller användning och uppgiften kan antas ha inverkat påköpet. Undantag härifrån gäller dock om säljaren tydligt rättat uppgiften. Felföreligger också om den vilseledande uppgiften lämnats av tillverkaren ellernågon i tidigare säljled och säljaren åberopat uppgiften eller, fastän haninsett eller uppenbarligen borde ha insett att uppgiften var vilseledande,underlåtit att tydligt rätta den. I 7 § föreskrivs vidare att en vara ärfelaktig när säljaren eller någon i tidigare led underlåtit att lämnainformation i enlighet med ett åläggande enligt marknadsföringslagen(1975:1418) eller enligt produktsäkerhetslagen (1988:1604). Av 8 § följer atten vara är behäftad med fel när den sålts i strid med förbud som meddelatsenligt marknadsföringslagen eller produktsäkerhetslagen eller annat förbud motsaluhållande som meddelats till förekommande av ohälsa, olycksfall m.m.Detsamma gäller om varan är så bristfållig att dess användning medför uppenbarfara för köparens eller annans liv eller hälsa. I proposition 1989/90:89 föreslås att i 16 § i den nyakonsumentköp lagen förs in grundläggande regler om varans egenskaper, vilka skall vara utgångspunkten för en bedömning av om fel föreligger. Bestäm melserna, som utformats efter mönster av förslaget till ny köplag, bygger på att parterna har full avtalsfrihet om varans beskaffenhet. Enligt förslaget skall varan i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning stämma överens med vad som följer av avtalet. skall också vara åtföljd av vissa närmare angivna anvis ningar. Om inte annat följer av parternas avtal skall varan vidare vara ägnad för det ändamål för vilket varor av samma slag i allmänhet används. Den skall även vara ägnad för det särskilda ändamål som köparen avser att använda den till under förutsättning att säljaren insett detta särskilda ändamål och köparen haft rimlig anledning att förlita sig på säljarens sakkunskap och bedömning. skall vidare ha sådana egenskaper som säljaren har demonstrerat med hjälp av ett prov eller en modell. Slutligen ställs krav på erforderlig förpackning. Om en vara brister i något av de angivna avseendena är den felaktig. Har säljaren underlåtit att upplysa köparen om sådana förhållanden rörande varans egenskaper eller användning som han kände till eller . borde hakänt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst omföreligger också ett fel, dock endast om underlåtenheten 1989/90:LU35 frånsäljarens sida kan antas ha inverkat på köpet. Vidare är varan felaktig när denpå något annat sätt avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta. Bestämmelser om vissa särskilda fel i en försåld varaföreslås bli införda i 18 och 19 §§ konsumentköplagen. Reglerna motsvarar iallt väsentligt de ovan redovisade stadgandena i 7 och 8 §§ i nuvarandekonsumentköplag. I motion 1989/90:L19 av och (båda mp) yrkas (yrkande 2) att fel enligt konsumentköplagen även skallföreligga när en vara har egenskaper som kan ge varaktiga skador på ekosystemetoch miljön. Motionärerna hävdar att felreglerna i förslaget tillkonsumentköplag inte är tillräckliga eftersom många produkter som säljs påmarknaden kan ge skador inte bara på människor och egendom utan också påekosystemet och miljön. Utskottet vill erinra om att vid konsumentköp liksom vidandra köp säljaren är skyldig att leverera en felfri vara. Om varan är felaktighar köparen rätt att göra gällande olika påföljder. För både köparen ochsäljaren är det därför av stor betydelse att de kan avgöra när fel i varanföreligger. Några allmänna bestämmelser om varans beskaffenhet finns som ovannämnts inte i nuvarande konsumentköplag. Enligt utskottets mening får dettaanses vara en brist. Behovet av grundläggande regler om vilka krav som bör ställaspå en vara är nämligen särskilt stort vid konsumentköp eftersom det torde varamindre vanligt att parternas avtal ger dem någon vägledning vid bedömningen avom varan är behäftad med fel. Utskottet ser således den i 16 § föreslagnaregleringen som en fördel för både konsumenten och näringsidkaren, ochutskottet tillstyrker att förslaget genomförs. Vad härefter angår önskemålet i motion L19 delar utskottetmotionärernas uppfattning att många produkter kan orsaka skador i miljön.Problemet med miljöfarliga produkter bör emellertid inte lösas inom ramen förreglerna om fel i konsumentköplagen. Syftet med dessa regler är ju främst attgarantera den enskilde konsumenten en från hans egna utgångspunkter felfri varasamt att ge honom möjlighet att rikta olika anspråk mot den näringsidkare somsålt en felaktig vara, exempelvis krav på prisavdrag eller omleverans eller påersättning för uppkomna skador. Utskottet kan därför inte förorda attfelreglerna kompletteras i enlighet med vad som yrkas i motionen. Utskottetavstyrker följaktligen bifall till motion L19 yrkande 2. De i 18 och 19 §§ föreslagna bestämmelserna föranlederinte några erinringar från utskottet. 1 propositionen föreslås en särskild bestämmelse om fel ien vara som sålts i befintligt skick eller med liknande förbehåll (17 §). En sådan vara skall anses felaktig om den är i sämre skick än köparen med hänsyn till priset och övriga omständigheter med fog kunnat förutsätta. Också i nuvarande konsumentköplag finns en regel om fel i varor som sålts i befintligt skick. För att fel skall föreligga krävs bl.a. att varans skick är väsentligt sämre än köparen haft 16 I regeringens förslag till köplag uppställs också ett 1989/90:LU35 krav på väsentligt sämre skick när det är fråga om försäljning ibefintligt skick. I motionerna 1989/90:L14 av m.fl. (m) och1989/90:L15 av () kritiseras utformningen av den föreslagnabestämmelsen i konsumentköplagen. Motionärerna i motion L14 framhåller att detär olyckligt att väsentlighetsrekvisitet inte tagits med i konsumentköplagen.Enligt motionärerna är det ägnat att skapa förvirring och rättsosäkerhet omkonsumentköplagen och den nya köplagen inte har samma felregel för gods somsäljs i befintligt skick. Motionären i motion L15 hävdar att regeringens förslag pådenna punkt innebär att avtalsfriheten allvarligt begränsas och att parterna irealiteten förbjuds att träffa avtal enligt vilka köparen godtar att varan är isämre skick än som motsvarar normal standard i jämförliga fall. Enligtmotionären bygger nuvarande konsumentköplag allmänt sett på ståndpunkten attden som vill köpa en vara av lägre kvalitet till billigt pris inte av lagen börtvingas att köpa en bättre men också dyrare vara. Den nya konsumentköplageningriper i parternas avtalsfrihet genom föreskriften att varan är behäftad medfel om den är i sämre skick än köparen kunnat förutsätta. Liksom i motion L14dras också parallellen till köplagförslaget. Motionären anser att ingrepp iavtalsfriheten bör ske i avtalslagen, och han motsätter sig att bestämmelsen ikonsumentköplagen får den av regeringen föreslagna lydelsen. I båda motionerna yrkas (yrkande 8 i L14 och yrkande 7 iL15) att 17 § förslaget till konsumentköplag ändras så att varan skall ansesfelaktig endast om den är i väsentligt sämre skick. I enlighet med vad utskottet tidigare uttalat är detangeläget att reglerna om konsumentköp i största möjliga utsträckning stämmer överens med vad som gäller vid andra köp. I propositionen lämnas inte någon närmare motivering till varför förslaget till konsumentköp lag i nu förevarande avseende avviker från köplagsförslaget och från nuvarande konsumentköplag. När det som gäller att förstärka det civilrättsliga skyddet för konsumenterna får det emellertid enligt ut skottets uppfattning anses befogat att det vid konsumentköp ställs något högre krav på varans skick än vid köp mellan exempelvis näringsidka re. Att man därmed skulle göra ett ingrepp i avtalsfriheten har utskottet svårt att förstå. Den föreslagna bestämmelsen om fel i vara som sålts i befintligt skick är nämligen inte tvingande till konsumen tens förmån på samma sätt som exempelvis de ovan berörda felregler na i 18 och 19 §§ förslaget till konsumentköplag. Av propositionen (s. 101) framgår sålunda att bestämmelsen i 17 § inte är avsedd att hindra säljaren från att göra förbehåll om att han inte anser sig kunna svara för varans skick. Om köparen trots ett sådant förbehåll från säljarens ändock inhandlat varan kan han sedan inte åberopa att varan är i sämre skick än väntat. Detta gäller givetvis dock endast under förut sättning att att varan inte är felaktig enligt några andra bestämmelser i konsumentköplagen. För att förbehåll av angivet slag skall beaktas måste det emellertid ha varit konkret till sitt innehåll och tydligt 17 angiviti vilket avseende säljaren reserverat sig mot varans skick. Med 2 1989/90. det anfördatillstyrker utskottet att 17 § konsumentköplagen får den av 1989/90:LU35regeringen föreslagna lydelsen och avstyrker följaktligen bifall till motionerna L14 yrkande 8 och L15 yrkande 7. I motion 1989/90:L14 av m.fl. (m) tas ocksåupp ett spörsmål om tidpunkten för felbedömningen. Enligt 20 § första stycket förslaget till konsumentköplagskall frågan om varan är felaktig bedömas med hänsyn till dess beskaffenhet närden avlämnas. Säljaren svarar för fel som har funnits , ävenom felet visar sig först . Om köparen inte hämtar varan i rätt tid ellerinte tar emot en vara som hålls tillgänglig för hans räkning svarar enligt 20 §andra stycket säljaren dock inte för försämring som inträder därefter och somberor enbart på varans beskaffenhet. I paragrafens tredje stycke anges attvaran skall anses felaktig om det efter avlämnandet uppkommer en försämring somär en följd av säljarens avtalsbrott. I 6 § föreskrivs att varan är avlämnadnär den har kommit i köparens besittning. Av 8 § framgår att risken för varangår över från säljaren till köparen när varan avlämnas.