bet · GD01LU37 · 1989-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande /90: LU37 /89 behandlade lagutskottet proposition1987/88:155 med förslag till lagstiftning om skydd för företagshemligheter.Sedan yttrande (bilaga 4) från lagrådet inhämtats över en inom utskottetupprättad promemoria (bilaga 3) med förslag till vissa ändringar i regeringenslagförslag och jämväl yttrat sig i ärendet (bilaga 5),hemställde lagutskottet i betänkandet 1988/89:LU30 bl.a. att dels medanledning av propositionen skulle anta ett av utskottet framlagt förslag tilllag om skydd för företagshemligheter, dels skulle anta vissa andra lagförslagsom framlagts i propositionen. Vid ärendets behandling i kammaren beslötriksdagen att utskottets lagförslag i närmare angivna delar skulleåterförviscis till utskottet för att vila räknat från den3 . beslöt vidare att även lagstiftningsärendet i övrigadelar skulle återförvisas till utskottet. I förevarande betänkande tar lagutskottet upplagstiftningsärendet till förnyad behandling. Utskottet behandlar vidare ibetänkandet en med anledning av propositionen väckt motion (m) samt tre underallmänna motionstiden väckta motioner (fp, vpk resp. mp), vari bl.a.yrkas avslag på den föreslagna lagstiftningen. Utskottet hemställer att avslår de underallmänna motionstiden väckta motionerna samt antar lagförslaget ipropositionen med av utskottet föreslagna ändringar. Utskottets förslag tilllag om skydd för företagshemligheter överensstämmer utom såvitt avsertidpunkten för lagens ikraftträdande med det av utskottet tidigare framlagdaoch till utskottet återförvisade lagstiftningsförslaget. Liksom tidigare slår utskottet fast att lagen om skydd förföretagshemligheter över huvud taget inte gäller uppgifter om brott ochsärskilt allvarliga missförhållanden i ett företag. Utöver den begränsning avlagens tillämpningsområde som följer härav föreslår utskottet i syfte atttillgodose behovet av en fri debatt att det införs en generell bestämmelse omatt lagen endast gäller obehöriga angrepp. Som exempel på när ett angrepp inteär obehörigt anges uttryckligen att någon röjer en hemlighet för att avslöjanågot som skäligen kan misstänkas utgöra brott som kan leda till Sngelse ellersom kan anses utgöra annat allvarligt missförhållande. 1 1989/90. Nr 37 Rällelse: s. 66 och 105är utbytta mot ny text 1989/90 LU37 faror imiljön eller risker som drabbar konsumenterna. Den föreslagna 1989/90:LU37 undantagsbestämmelsenfår betydelse särskilt för de anställda i privata företag eftersom de i daginte torde åtnjuta meddelarfrihet enligt tryckfrihetsförordningen och därförinte har möjlighet att utan risk för skadeståndsskyldighet vända sig tillexempelvis massmedierna och lämna upplysningar om missförhållanden på sinarbetsplats. När det gäller den kritik som framförts mot att den nyalagstiftningen skulle hindra yttrandefriheten i t.ex. massmedierna och hotamed-delarfriheten konstaterar lagutskottet i likhet med både lagrådet ochkonstitutionsutskottet att den föreslagna lagen över huvud taget inte inkräktarpå de rättigheter som tryckfrihetsförordningen och andrayttrandefrihetsrättsliga lagar ger. Eftersom brott och andra allvarligamissförhållanden utesluts från lagens skydd anser lagutskottet liksom ocksålagrådet och att den inte heller hotar den genomregeringsformen garanterade fria åsiktsbildningen i övrigt i samhället.Utskottet påpekar i det sammanhanget att det inte finns anledning att avvaktaett genomförande av meddelarskyddskommitténs förslag om meddelarfrihet förbl.a. Tvärtom förutsätter detta förslag att den föreslagna lagen omskydd för företagshemligheter införs. Utskottet föreslår också att regeringens förslag ändras inågra andra hänseenden. Med anledning av en motion (m) föreslås att skadeståndsreglernai lagen skall kunna tillämpas inte bara när en företagshemlighet varit utsattför ett angrepp enligt den föreslagna lagen utan också då någon missbrukar enföretagshemlighet som oriktigt lämnats ut från en myndighet. Vidare föreslårutskottet bl.a. en särskild regel om jämkning av skadestånd som främst tarsikte på de anställdas skadeståndsansvar. Till betänkandet har fogats tre reservationer (fp, vpk,mp). I reservationerna hemställs att avslår propositionen samt attfrågan om lagstiftning om skydd för företagshemligheter utreds ytterligare. I proposition 1987/88:155 föreslår regeringen() efter hörande av lagrådet att antar ipropositionen framlagda förslag till 1. lag om skyddför företagshemligheter, 2. lag om ändringi datalagen (1973:289), 3. lag om ändringi sekretesslagen (1980:100). Regeringens förslag till lag om skydd förföretagshemligheter framgår av det i bilaga 1 framlagda lagförslaget.Lagförslagen 2 och 3 har intagits i bilaga 2 till betänkandet. Beträffande propositionens huvudsakliga innehåll hänvisastill vad utskottet anför nedan. Med anledning av proposition 1987/88:155 väckt motion 1987/88:L10 av () vari yrkas att riksdagengenom en särskild lagregel beslutar att rätten till skadestånd ochstrafibarheten skall vara densamma i den mån afiärsidkarens konkurrent kommit ibesittning av företagshemlighet genom myndighets medverkan. Under allmänna motionstiden väckta motioner 1989/90:L805 av m.fl. (fp) vari yrkas 1. att riksdagenbeslutar avslå regeringens proposition om lag om skydd för företagshemligheter, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om samordningav lagstiftningen om meddelarfrihet inom enskilda sektorn och om skyddet förföretagshemligheter. 1989/90:.L810 av m.fl. (vpk) vari yrkas 1. att avslår proposition1987/88:155, 2. att hos regeringen begärett nytt lagförslag där kraven på offentlig insyn i företagen och möjlighettill ifrågasättande och demokratisk diskussion är tillgodosedda. 1989/90:L811 av m.fl. (mp) vari yrkas attriksdagen avslår det vilande lagförslaget om skydd för företagshemligheter. Proposition 1987/88:155 om skydd för företagshemligheterframlades . Med anledning av propositionen väcktes sex motioner. Ifyra av motionerna (1987/88:L11, L12 och L14 samt 1988/89:L1) yrkades avslagpå propositionen och i en motion (1987/88:L10) yrkades viss ändring avpropositionens lagförslag. I den sjätte motionen (I987/88:L13) begärdesutredning om meddelarskydd på den inte offentliga sektorn. Inom utskottet utarbetades en promemoriamed förslag till sådana ändringar av regeringens förslag som ansågs påkalladeav hänsyn till bl.a. den fria opinionsbildningen. På utskottets begäran yttradesig härefter lagrådet över promemorian. Promemorian har fogats till betänkandetsom bilaga 3 och lagrådets yttrande som bilaga 4. På begäran från lagutskottet yttrade sig sedankonstitutionsutskottet i ärendet. Yttrandet (1988/89:KU2y) har fogats tillbetänkandet som bilaga 5. Proposition 1987/88:155 jämte de med anledning avpropositionen väckta motionerna samt en under allmänna motionstiden väckt motion(1988/89:L804) behandlades av utskottet i betänkandet 1989/90:LU37 1988/89:LU30. I betänkandet hemställde utskottet under momenten skulle avslå motionerna 1987/88:L11, L12, L13 och L14 samt1988/89:L1 och L804, under moment 4 att med anledningav proposition 1987/88:155 och motion 1987/88:L10 skulle anta ettav utskottet i betänkandet framlagt förslag till lag om skydd för företagshemlighetersamt under moment 5 att skulle anta de ipropositionen framlagda förslagen till lag om ändring i datalagen och lag omändring i sekretesslagen. När ärendet företogs till behandling iriksdagens kammare hade 19 av ledamöter med hänvisning till 2 kap.12 § tredje stycket regeringsformen (RF) begärt att de i betänkandet framlagdalagförslagen skulle vila . Enligt det åberopade lagrummetgäller ett särskilt förfarande vid antagande av förslag till lag som begränsarbl.a. den yttrande- och informationsfrihet som 2 kap. RF tillförsäkrar varjemedborgare gentemot det allmänna eller förslag till lag om ändring ellerupphävande av sådan lag. På yrkande av lägst tio ledamöter skall förslaget omdet inte förkastas av vila från det att detförsta utskottsyttrandet över förslaget anmäldes i kammare. Riksdagenkan dock genast anta förslaget, om minst fem sjättedelar av de röstande förenarsig om beslutet. Det ankommer på att pröva huruvida 2kap. 12 § tredje stycket RF är tillämpligt i fråga om visst lagförslag. 10 § riksdagsordningen följer att får förklara attstadgandet i RF inte är tillämpligt först sedan lagrådet hörts. beslöt att bifalla lagutskottetshemställan under momenten 1 3. Beträffande utskottets hemställan under momenten4 och 5 uppnåddes inte den majoritet som erfordrades för att lagförslagenskulle antas utan ärendet hänvisades till för prövningav frågan om tillämpligheten av 2 kap. 12 § tredje stycket RF. Efter hörande avlagrådet förklarade (bet. 1988/89:KU40) att enligt dessmening 2 kap. 12 § tredje stycket RF var tillämpligt på vissa, närmare angivna,delar av förslaget till lag om skydd för företagshemligheter samt attstadgandet inte var tillämpligt i fråga om lagförslagen i övrigt i lagutskottetsbetänkande. företog lagutskottets betänkandetill förnyad prövning såvitt avsåg lagförslagen. Vid omröstning uppnåddes ej erforderlig fem sjättedels majoritet för antagande av de delar av förslaget till lag om skydd för företagshemligheter på vilka funnit den förut nämnda bestämmelsen i RF tillämplig. beslut innebar således att förslaget i dessa delar skulle återförvisas till lagutskottet för att vila räknat från . beslöt därefter med stöd av 4 kap. 9 § riksdagsordningen att de delar av förslaget till lag om skydd för företagshemligheter som inte skulle vila samt förslagen till lag om ändring i datalagen och till lag om ändring i sekretesslagen skulle 4 återförvisastill lagutskottet för ytterligare beredning. Det är ett viktigt samhällsintresse att det råder enfungerande och effektiv konkurrens inom näringslivet. Genom lagstiftning påskilda områden har statsmakterna därför velat skapa garantier för att konkurrensenmellan företagen skall vara fri. Här kan särskilt nämnas reglerna ikonkurrenslagen (1982:729) som syftar till att förhindra olika typer avkonkurrensbegränsande åtgärder. Bestämmelserna ger bl.a.näringsfrihetsombudsmannen möjlighet att agera vid t.ex. karteller,prissamverkan eller företagssammanslutningar. Behovet av fri konkurrens måsteemellertid vägas mot andra angelägna intressen. Sålunda är det viktigt attkonkurrensen sker på lika villkor och även i övrigt är rättvis samt attföretagens förmåga att konkurrera upprätthålls. Betydelsefullt är vidare attföretagens intresse av utveckling och förnyelse inte motarbetas. Det har därförvarit nödvändigt att genomföra olika lagstiftningsåtgärder som begränsar denfria konkurrensen. Exempel härpå är den lagstiftning som införts för attförhindra otillbörliga konkurrensmetoder genom bl.a. reglerna imarknadsföringslagen (1975:1418) och bestämmelserna om bestickning och mutbrotti . Ett exempel på regler som i praktiken ärkonkurrensbegränsande men som har en konkurrensstimulerandeeffekt genom att de uppmuntrar till förnyelse och utveckling inom näringslivetär lagstiftningen på immaterialrättens område. Patentlagen (1967:837) ger densom gjort en industriellt användbar uppfinning möjlighet att genom patent fåensamrätt att utnyttja uppfinningen och därmed hindra andra från att utantillstånd dra nytta av den. På ungefårligen samma sätt skyddas nyskapande formgivningav nytto-och prydnadsföremål genom mönsterskyddslagen (1970:485). När detgäller företagens firmanamn och varumärken finns regler om ensamrätt ifirmalagen (1974:156) resp. varumärkeslagen (1960:644). Det är emellertid inteendast den nämnda lagstiftningen om det industriella rättsskyddet som är avbetydelse inom näringslivet. Också reglerna i lagen (1960:729) om upphovsrätttill litterära och konstnärliga verk ger ett för företagen väsentligt skydd.Den ensamrätt som upphovsrättslagen ger gäller nämligen inte bara i fråga omlitterära och konstnärliga verk i snäv bemärkelse utan omfattar en mängd olikaalster av skapande verksamhet såsom vetenskapliga verk, alster av brukskonstoch byggnadskonst, ritningar, kartor m.m. Genom en ändring i upphovsrättslagenår 1989 har det uttryckligen slagits fast att lagen också gäller datorprogram(prop. 1988/89:85, bet. I sammanhanget kan även nämnas att lagen(1986:1425) om skydd för kretsmönster i halvledarprodukter ger den som skapatett sådant mönster en upphovs-rättsligt fårgad ensamrätt till mönstret. För sin konkurrensförmåga är företagen beroende inte baraav ensamrätt till produkter och produktionsmetoder utan också av skydd mot attdet samlade kunnandet inom företaget om branschförhållan- 1989/90:LU37 den ochaffårsförbindelser, produktion, marknadsföring, administration m.m. utnyttjasav andra på ett otillbörligt sätt. Den immaterialrättsliga lagstiftningenomfattar i allmänhet inte detta kunnande. Gällande rätt ger i stället detföretagsspecifika kunnandet ett skydd på konkurrensrättsliga grunder i lagen(1931:152) med vissa bestämmelser mot illojal konkurrens (IKL). Bestämmelsernai IKL, som har sitt ursprung 1919 införd lag i samma ämne, riktar sig iförsta hand mot anställda personers utnyttjande eller röjande av arbetsgivarenshemligheter. Ett typfall är att en anställd obehörigen lämnar ut enyrkeshemlighet till en konkurrerande näringsidkare. Om så sker kan den anställdedömas till böter eller fångelse i högst samt förpliktas ersättauppkommen skada (3 § första stycket IKL). Någon definition av begreppetyrkeshemlighet ges inte i IKL. Emellertid framgår att en yrkeshemlighet kanutgöras av exempelvis fabrikations-sätt, anordning eller aflärsförhållande.Över huvud taget torde som yrkeshemlighet räknas all information omnäringsidkarens verksamhet som denne vill hålla hemlig. För att den anställdeskall kunna dömas fordras att han använt eller avslöjat hemligheten i avsiktatt bereda sig eller annan fördel eller att göra skada. I 3 § andra stycket IKL ges skydd mot missbruk av såkallad teknisk förebild. Inte heller det begreppet är närmare definierat ilagen, men det sägs att det skall röra sig om ritning, mönster, modell,schablon eller dylik teknisk förebild. Lagrummet anger att den som obehörigenanvänder sig av eller ger annan del av en teknisk förebild som han förutförande av arbete eller eljest för affårsändamål fått sig anförtrodd kandömas till straff och skadestånd. Skyddet för tekniska förebilder gällersåledes inte bara gentemot företagets anställda såsom beträffandeyrkeshemligheter i paragrafens första stycke utan också gentemot utomståendeavtalskontrahenter. Ett typexempel är att en näringsidkare som tillverkarprodukter för ett annat företags räkning utnyttjar en ritning som han fått siganförtrodd till att starta egen tillverkning och försäljning av samma slagsprodukt. Skyddet i 3 § IKL för yrkeshemligheter och tekniskaförebilder tar som nämnts sikte på vissa förfaranden i avtalsrelationer. Under särskil da förhållanden kan emellertid även en tredje man drabbas av straff- och skadeståndsansvar. I 5 § IKL stadgas sålunda att ansvar under vissa ytterligare förutsättningar inträder också för den som obehöri gen använder sig av eller avslöjar yrkeshemlighet eller förebild, som han fått kännedom om genom ett i 3 § IKL beskrivet otillåtet förfaran de. En förutsättning för ansvar är att användandet eller avslöjandet sker för att bereda gärningsmannen eller annan fördel eller för att skada. Endast sådan tredje man är straffbar som har tagit emot yrkes hemligheten eller förebilden direkt från den som gjort sig skyldig till brott enligt 3 § IKL. Om denne tredje man i sin tur lämnar hemlighe ten eller förebilden vidare till en annan, kan den senare fritt utnyttja hemligheten eller förebilden eller lämna den vidare. En ytterligare inskränkning av paragrafens tillämpningsområde är att det krävs att 6 gärningsmannenredan då han fick tillgång till yrkeshemligheten eller 1989/90:LU37 förebildenägde kännedom om de förhållanden som gjorde utlämnandet otillåtet. Utredningen om illojal konkurrens lade fram ettbetänkande (SOU 1966:71, Otillbörlig konkurrens) med förslag till ny lag omotillbörlig konkurrens. Förslaget, som hade tillkommit i nära samarbete medkommittéer i , och , innehöll regler om företagsspionerioch missbruk av företagshemlighet och innebar även i övrigt en väsentligutbyggnad av skyddet för företagshemligheter. I motsats till vad som blevfallet i de nämnda länderna ledde förslaget i inte till någon nylagstiftning på detta område. tillkallades en särskild utredare med uppdrag attutreda frågor om skydd för företagshemligheter m.m. Utredaren avlämnade år 1983betänkandet (SOU 1983:52) Företagshemligheter, vari föreslogs att IKL skulleersättas av en ny lag om skydd för företagshemligheter. Utredaren avslutadesitt uppdrag genom att framlägga betänkandet (SOU 1987:1) Otillbörligefterbildning. I betänkandet föreslås en särskild lag mot otillbörligefterbildning, avsedd att komplettera bestämmelserna i bl.a. patentlagen,mönsterskyddslagen och varumärkeslagen. Sedan betänkandet (SOU 1983:52) Företagshemligheterremissbehandlats lades det till grund för förslagen i propositionen.Propositionen jämte de motioner som väckts med anledning av den behandlades avutskottet i betänkandet 1988/89:LU30. Vid behandling avutskottets betänkande avslogs motionerna med ett undantag och återförvisadesärendet i övrigt till utskottet. Utskottet tar nu upp det återförvisade ärendet tillförnyad behandling. Mot bakgrund av den kritik mot den föreslagnalagstiftningen som kommit till uttryck såväl i de motioner som väckts somi den allmänna debatten kommer utskottet i det följande att efter enredovisning av propositionens huvudsakliga innehåll lämna en översiktligredogörelse för det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet och de förslag somnyligen framlagts av meddelarskyddskommittén i betänkandet (SOU 1990:12)Meddelarrätt. Meddelarfrihet i företag och föreningar m.m. Utskottet kommerdärefter att göra de överväganden som föranleds av motionerna ochmeddelarskyddskommitténs förslag. 1 propositionen föreslås att IKL upphävs och ersätts med en ny lag om skydd för företagshemligheter. Den föreslag na lagen innehåller, till skillnad från vad som är fellet i IKL beträf fande yrkeshemlighet och teknisk förebild, inledningsvis en definition av begreppet företagshemlighet. Med företagshemlighet avses i förslaget (1 §) sådan information om affårs- eller driftförhållanden i en närings idkares rörelse som näringsidkaren håller hemlig och vars röjande är ägnat att medföra skada för honom. Lagen avses bli tillämplig vid all näringsverksamhet och således även vid näringsverksamhet som utövas ., av detallmänna, t.ex. av statens aflärsdrivande verk. Iregeringens lagförslag kriminaliseras två särskilda former av befett- 1989/90:LU37 Sålunda föreslås (2 §) att den som med uppsåtolovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet skall dömas förföretagsspioneri till böter eller fångelse i högst eller, om brottet ärgrovt, till fångelse i högst . Vidare föreslås (3 §) att den somanskaffar en företagshemlighet med vetskap om att den som tillhandahåller hemligheteneller någon före honom har berett sig tillgång till denna genomföretagsspioneri skall dömas för olovlig befattning med företagshemlighet tillböter eller fångelse i högst eller, om brottet är grovt, till fångelse ihögst . Den som gör sig skyldig till de nämnda brotten skall dessutomersätta den skada som uppkommit (4 §). Andra angrepp på företagshemligheter än sådana som utgörbrott enligt 2 och 3 §§ medför endast skadeståndsansvar. Skadeståndsskyldighetinträder både då någon missbrukar en företagshemlighet som har anförtrottshonom i en aflärsförbindelse (5 §) och när en anställd obehörigen utnyttjareller röjer en företagshemlighet som han fått del av i sin anställning (6 §).Skadeståndsskyldighet drabbar också den som obehörigen utnyttjar eller röjer enföretagshemlighet som på grund av ett otillåtet angrepp redan har fåttspridning (7 §). I 9 § finns en särskild regel om beräkning av skadeståndvid angrepp på företagshemligheter. Regeln innebär att ersättningen skallbestämmas inte bara med utgångspunkt i den förlust som uppkommit genomangreppet utan också med hänsyn till omständigheter av annan än rent ekonomiskbetydelse. Den föreslagna regeln är således förmånligare för den drabbadenäringsidkaren än de regler som i allmänhet gäller vid beräkning av skadestånd. Vidare innehåller förslaget bl.a. regler som gör detmöjligt för domstol att vid vite förbjuda den som redan har angripit enföretags-hemlighet att utnyttja eller röja hemligheten (11 §). Domstol skallockså kunna förordna att en handling, som innefattar en företagshemlighet,skall överlämnas till rätt innehavare. Domstolen kan därvid förordna attöverlämnandet skall ske mot lösen (14 §). 1 propositionen föreslås härutöver bl.a. att det isekretesslagen införs en erinran om att bestämmelserna i den föreslagna lagenom skydd för företagshemligheter kan äga tillämpning också inom den offentligasektorn. Enligt 2 kap. 1 § RF är varje svensk medborgare gentemotdet allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor ävensom informationsfrihet, dvs. frihet att inhämta och motta upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Av 2 kap. 12 och 13 §§ följer att yttrandefriheten och informationsfrihe ten får begränsas med hänsyn till rikets säkerhet och vissa andra särskilt angivna omständigheter och i övrigt endast om särskilt viktiga n Som en allmän regel gäller vidare att begränsning- ar fårgöras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett 1989/90:LLJ37 Begränsningar får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyntill de ändamål som föranlett dem och inte heller sträcka sig så långt att deutgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsensgrundvalar. Tryckfriheten utgör en del av yttrandefriheten men ärundantagen från regleringen i RF. Bestämmelser om tryckfrihet har i ställettagits in i tryckfrihetsförordningen (TF). Varje svensk medborgare är enligt 1kap. 1 § TF tillförsäkrad rätten att i tryckt skrift yttra sina tankar ochåsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter ochunderrättelser i vad ämne som helst. Tryckfrihetens syfte anges i samma lagrumvara att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning.Bestämmelserna i skyddar inte bara det fria informationsflödet och den friapolitiska opinionsbildningen utan också rätten att i tryckt skrift yttra sigpå sådana områden av samhällslivet som rör t.ex. religion, vetenskap, ekonomioch underhållning. TF är liksom RF grundlag, vilket innebär att den kanändras endast genom likalydande beslut vid två riksmöten med nyval emellan.TF:s egenskap av grundlag medför också att dess bestämmelser är överordnadebestämmelser i vanlig lagstiftning och således har företräde vid eventuellalagkonflikter. TF är dessutom exklusivt tillämplig inom det område denreglerar, vilket innebär att missbruk av tryckfriheten kan bestraffas endast ide fall TF medger det. Inskränkningar i tryckfriheten kan inte göras genombestämmelser i annan lag om inte TF tillåter det. Om stadganden i vanlig lagskulle synas begränsa någon i TF garanterad fri- eller rättighet tar TF överoch bestämmelserna blir utan verkan. I det sammanhanget spelar det inte någonroll om begränsningen åstadkoms genom straffeanktionerade föreskrifter ellergenom enbart skadeståndsregler. Ett lagstadgande om skadeståndsansvar sominnebär att en enskild person åläggs tystnadsplikt och som inte har stöd i TFfår således inte tillämpas när åsidosättandet av tystnadsplikten bestått i attvederbörande yttrat sig i tryckt skrift. En av de grundläggande garantier för tryckfriheten som TFger är förbudet mot censur och vissa andra åtgärder. Enligt 1 kap. 1 § TFinnebär tryckfriheten en rättighet att, utan några av myndighet eller annatallmänt organ i förväg lagda hinder, utge skrifter, och i 1 kap. 2 § TF sägs attnågon förhandsgranskning av skrifter eller något förbud mot tryckning inte fårförekomma.