bet · GD01BoU12 · 1989-12-31 00:00:00 — Genom dessa rättsavgöranden har ströängsinnehavarna av deoreglerade ströängarna i fått en helt förändrad rätt, i stora delarjämförbar med den som, de reglerade ströängarna har, vilket också fått storuppmärksamhet i massmedia. Därigenom har det uppstått missförstånd i de delarav lappmarkerna där tilläggsawittring skett och då framför allt i Västerbotten.En del fastighetsägare har trott att samma förhållande råder som för deoreglerade ströängarna. Således att alla gamla ströängar finns kvar medrättigheter knutna till dem med bortseende från tilläggsawittringen där de flestaströängarna drogs in. Inteheller när det gäller ströängar finner hovrätten att det föreligger 1989/90:BoU12 någon oklarhet rörande tillämpningen av lagar och förordningareller Bilaga redovisning hos . Varförhar det uppstått tvivel om awittringens riktighet? Ettav de viktigaste skälen är att det skett flera generationsväxlingar och andraägarbyten sedan awittringen genomfördes. Därigenom har gamla processer, oavsettutgången, kommit att ge grogrund för tvivel och tagits upp till debatt vidbyastämmor och genom inlägg i tidningarna. Inte minst kan förhållanden av detslag som det förut redovisats rörande ströängar ge anledning till missförstånd. Enannan viktig omständighet är i detta sammanhang att myndigheterna inte på etttillfredsställande sätt fått ut information om awittringarna vid de tillfållendå dessa ifrågasatts. Hovrättenanser sammanfattningsvis att det inte finns anledning att ifrågasätta awittringarnasgiltighet. De har skett i enlighet med lagar och förordningar och de harhandlagts på ett fullt tillfredsställande sätt. Attdet trots detta har kunnat uppstå frågor om rätta sträckningen av en gräns ochandra äganderättsfrågor är naturligt efter den långa tid som gått sedanawittringarna. Dessa frågor får liksom när det gäller andralantmäteriförrättningar lösas genom fastighetsbestämningar eller andra åtgärderenligt fastighetsbildningslagen eller genom äganderättstvister. Hovrättenkonstaterar vidare att det finns ett stort behov av informa tion hos ortsbefolkningen om hur awittringen gått till och hur den är dokumenterad och om dess rättsverkningar. Initiativ till en sådan information kan lämpligen tas i anslutning till behandling av de nu aktuella motionerna.----- Lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna berörs av motionerna främst ifråga om handläggning av ärenden rörande upplåtelser av mark, jakt och fiskemed stöd av 32 § rennäringslagen (1971:437). Isin verksamhet har lantbruksstyrelsen erfarit att det missnöje som finns hos vissa privata markägare inom ifrågavarande trakter till stor del har samband med missförstånd om den rättsliga innebörden av avvittringarna, missförstånd och oklarhet om samernas särskilda rättig heter samt oklarhet om ströängarnas gränser och vilka rättigheter som tillkommer innehavare av olika slag av ströängar. Missnöjet kan i någon mån också ha samband med att den tidigare jordbrukande befolkningen fått uppleva hur förutsättningarna att försörja sig på den avvittrade marken genom jordbruk drastiskt försämrats, medan möjlig heterna att försörja sig på de ursprungliga samiska näringarna (bl.a. renskötsen ofta i kombination med jakt och fiske) består. Frånsett ströängarna harlantbruksstyrelsen inga närmare erfarenhe- 1989/90:BoU12 ter om att gränserna förde privata markerna skulle vara så oklara eller Bilaga felaktiga attdetta i sig skulle motivera att generella åtgärder vidtas. Jägareoch fiskare som söker upplåtelse enligt 32 § rennäringslagen hävdar inte sällanatt de har rätt att jaga eller fiska inom sökt område. Denna paradoxalaargumentation förenas ibland med missnöje över att myndigheten saknar uppgiftersom styrker deras uppfattningar. Sådana argument från sökandena talarsjälvfallet inte för bifall av ansökningarna. Föreawittringarna jagade och fiskade nybyggarna liksom samerna inom områden sominte begränsades av formella fastighetsgränser. Föreskrifter och awittringsaknade uttryckliga regler om markägarens rätt till jakt och fiske. Detförhållandet att samernas rättigheter inte berördes av awittringen och därförlämnades oinskränkta också på de nybildade privata områdena och att ingen hänsyntogs till markens värde från jaktsynpunkt torde ha medverkat till att vissanybyggare trodde att de liksom samerna hade lika jakträttigheter som före awittringen(NJA 1942 s. 336). Påståendenaom bättre rättigheter än som framgår av hos myndigheterna tillgängligauppgifter gäller i stort sett att nybyggarna på grund av urminnes hävd skulleha rätt att jaga och fiska på kronans mark utanför gränserna för de privatafastigheter som uppkom genom awittringen. Sådana påståenden har förekommitunder . Många fall har prövats av domstol. Frågorom awittrings verkan på jakträtt prövades i rättsfallen NJA 1903 s. 564 och1942 s. 336. Awittring och fiskerätt behandlades bl.a. i fallen NJA 1942:339,667 och 1956 s. 161. Genom awittringen ville man få till stånd en reglering avjordäganderättsförhållandena i lappmarkerna. Awittringen skulle inte ha haftnågon större mening om man med åberopande av urminnes hävd fått stöd förortsbornas ursprungliga och självtagna förfoganden över statens marker. Ortsbornahar inte heller givits någon rätt till jakt eller fiske på dessa marker pågrund av urminnes hävd. Ändå har det varit känt att de oberoende avawittringen fortsatt att förfoga över statens egendom (SOU 1952:13 s. 30).Berörda myndigheter skall självfallet inte acceptera en olaglig markanvändning.Det missnöje som varit framträdande torde bl.a. ha som grundden uppmärksamhet som uppkommit till följd av ökad konkurrens ochmyndighetskontroll i fråga om markanvändningen i aktuella trakter. Missnöjetriktar sig bl.a. mot lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna som intefortlöpande kan avsätta tid för att diskutera detaljerna i varje enskildfastighets tillkomst och rättsliga situation. Problemmed de till gränserna ofta oklara ströängarna behandlas bl.a. i SOU 1957:30, hållpunkter i ströängsproblematiken (, , 1978) och rättsfallen NJA 1964 s. 346 och 1986 s. 165. I skrivelse till regeringen föreslog lantbruksstyrelsen att ströängarna skulle avvecklas. Detta har ännu ej skett. Lantbruksstyrelsen vill i sammanhanget erinra om enpromemoria 1989/90:BoU12 (stencil Jo 1968). Där föreslogsatt ägare eller Bilaga brukare av vid awittring bildad jordbruksfastighet inomNorrbottens läns lappmarker som är bosatt i den kommun där fastigheten ärbelägen och som inte på egen eller av honom brukad fastighet har för sig ochsin familj tillräckligt fiske skall efter ansökan hos myndighet som handharförvaltningen av kronans vatten i orten avgiftsfritt erhålla erforderlig rätttill fiske på kronans vatten. Förslaget godtogs av chefen förjordbruksdepartementet enligt prop. 1971:51 s. 135 och beslutades av riksdagen.Det torde dock inte ha fått någon väsentlig praktisk betydelse. Sammanfattningsvis anser sig lantbruksstyrelsen inte haskäl att tillstyrka att en översyn görs av awittringen i och läns lappmarker.- har inhämtat yttrande frånskogsvårdsstyrelser na i och . Uppenbart är att flera markägare kännerotillfredsställelse med att deras fastigheters gränser upplevs som osäkra. Motbakgrund av vad som anförts från i kandet möjligen ifrågasättas huruvida omfattningen av problemet praktiskt sett ärså stort. Sannolikt kan emellertid ett ökande intresse för problematiken påolika sätt komma att leda till att fler människor än börjar ifrågasättanuvarande gränser. Med hänsyn härtill och till att största möjliga klarhet medavseende på fastighetsgränserna givetvis är av godo tillstyrker skogsstyrelsenatt någon form av översyn beträffande awittringen görs. Det bör dock vidplaneringen av översynens utformning och omfattning betänkas att det sannolikti många fall kommer att bli svårt att få fullständig klarhet. Det bör därförinte vid översynens presentation förespeglas att alla problem kommer att lösas.Skogsstyrelsen finner de förslag som lämnats från skogsvårdsstyrelserna varagoda utgångspunkter för hur en översyn skulle kunna utformas. Vid awittringsförrättningarna var nybyggarnasakägare och hade möjlighet att framföra sina synpunkter. De kunde föra sin sak till KB och i sista hand få den prövad av Kungl. Maj:t. Awittringsförrätt ningarna är i regel ordentligt dokumenterade. känner inte till att grundläggande handlingar helt saknas. Mot bakgrund härav vill domänverket påstå att det saknaregentlig mening att ifrågasätta nuvarande områdesgränsers riktighet i all synnerhet om man beaktar awittringens karaktär. Staten ägde marken och statsmakterna kunde i kraft härav medge att nybygge fick anläggas och sedermera genom politiskt beslut föreskriva hur mycket skogsmark som nybygget skulle tilldelas. Verkställigheten skedde ge nom awittringsförrättning på sätt ovan beskrivits. Om gräns vid awitt- 14 ringenblivit utstakad och utmärkt på sätt som avviker från kartan 1989/90:BoU12 gäller iprincip utmärkningen på marken enligt 1 kap. 3 § jordabal- Bilaga Det förekommer att nuvarande ägare av fastighet somtillkommit vid awittring inte har klart för sig awittringens verkan att utsläckatidigare rättigheter till jakt, fiske m.m. på de marker som utlades somkronoparker och kronoöverloppsmarker. Dessa rättigheter på den tidennästintill av allemansrättslig karaktär utövades inom vidsträckta områden.Genom awittringen begränsades utövningsområdet för sådana rättigheter till dettilldelade området men blev i gengäld exklusiva. Härvidlag föreligger entydig rättspraxis. Förfrågningarfrån fastighetsägare i lappmarkerna besvarar domänverket i enlighet härmed.Dessa svar accepteras . Överträdelser beivras och leder stundom tillrättsprocess, vilket är den naturliga vägen att avgöra denna typ av tvister. Enöversyn av awittringens slutförande, som motionärerna föreslår, skulle innebäraett mycket komplicerat och omfattande arbete medorimliga insatser i förhållande till de fåtaliga och små problem som föreligger. Motionen berör inte primärt frågan om ströängar härvidlag finns fog för uppfattningen att rättsläget delvis är oklart och att åtgärder av awittringskaraktär skulle kunna övervägas. Kammarkollegiet avstyrker motionerna Tillvägagångs sättet för att genomföra awittringsförrättningarna måste med dagens synsätt i och för sig betecknas som omständligt. Väsentligt är att den enskilde hade goda möjligheter att bevaka sin rätt. Exempelvis skulle alla äganderättstvister, som uppstod vid awittringen och inte kunde lösas i godo, avgöras av ägodelningsrätten. Såväl vid områdestilldel ning, skattläggning m.m. som i samband med den slutliga utstakningen av det awittrade området hade den missnöjde möjlighet att klaga till länsstyrelse och Kungl. Det är awittringen började inom deaktuella områdena, och finns helt naturligt inte sådana kunskaper omdåtidens lokala förhållanden att en översyn av awittringen framstår sommeningsfull. Det är vidare fråga om en resursinsats av sådan omfattning attmotionärernas förslag inte kan anses realistiskt en mycket stor del av vårtland berörs. För kollegiet framstår det som naturligt att eventuella tvisterlöses i den takt de uppkommer. Antalet förfrågningar och utredningar om awittringen hoskollegiets arkiv är begränsade till enstaka ärenden och bekräftar således intede påstådda problemen. Det är emellertid för kollegiet väl känt att det genomseklerna och så även tvistats om renbetesrättens utsträckning inomområden nedanför odlingsgränsen. I sammanhanget må nämnas att kammarkollegiet tidigare hadeden rättsliga vården av de s.k. awittringsundantagen, dvs. områden som vidawittringen undantogs för sådana allmänna ändamål som vägar, tim- merupplagsplatser, skolorm.m. På kollegiets initiativ har förvaltningen 1989/90:BoU12 av dessa områden förts över till domänverket med tillämpning fr.o.m. Länsstyrelsenkonstaterar att awittringarna genomförts i enlighet med gällande lagar ochförfattningar. Berördasocknar var indelade i awittringslag för vilka lantmätarna tillsammans medawittringsstyresmannen upprättade awittringsförslag som insändes tilllänsstyrelsen. awittringsutslag kunde efter besvär från Kronansombud eller enskilda överprövas av regeringsrätten vilket bl.a. framgår avtidigare redovisning. kunde även på egen hand återförvisa ellerundanröja hela eller delar av awittringsförslaget. Besvärenöver tilldelningen av vattenområden, dvs. tillämpningen av 7 §awittringsstadgan och de efterföljande besluten anser vara ettbra exempel på awittringens lagenlighet. I detta fall förmådde inte staten elkraftexploatören, i strid mot staten domstolen, vända innebörden i 7 § tillnågot annat än vad som avsetts. Underåtskilliga år har i länet ett antal processer drivits för att få Kronansäganderätt prövad. De har avsett såväl land- som vattenområden i kombinationmed frågor om jakt- och fiskerätt. Inget har framkommit i samband med dessa sompåverkar awittringens giltighet. Förfyra av dessa har HD (jan. 1990) vägrat resning/prövningstillstånd.Nya fakta om awittringen åberopades. HD:s målnummer: Ö584-586/86 samt Ö842/88. Fråganom enskilda fastighetsägare kan hävda jakt- och fiskerätt inom Kronansmarkområden har aktualiserats . Enskilda i området boendemenar att man i awittringen kan finna stöd för att så skulle vara fallet. 1denna fråga anser att awittringen medförde att varje enskildfastighetsägares jakträtt på Kronans mark upphörde och att jakträtten därmedbegränsades till den egna fastigheten. Jakträtt som grundar sig pånybyggesförfattningarna kan inte gälla efter det att awittringen avslutats.Samma förhållande gäller fisket. Länsstyrelsenanser sig ha stöd för denna uppfattning i två HD-domar (NJA 1942:85-86). Attdenna förändring i jakt- och fiskerätten var känd redan vid awittringensslutförande framgår bl.a. av besvären som anfördes av enskilda överawittringsutslagen. Om samernas rätt att jagaoch fiska finns särskilda bestämmelser. Påuppdrag av Tärnabygdens LRF-avdelning har LRF.s jurist 1978 utrettawittringens laglighet, men inte kommit till andra slutsatser än att den ärlagligen beskaffad. Handlingar och kartor 1989/90:BoU12 I åtskilliga domstolsprocesser, skrivelser tilllänsstyrelsen och andra myndigheter har påståtts att kartor och handlingar somupprättats och visar awittringens rätta resultat skulle saknas. Någon saklig grund för dessa påståenden har interedovisats för tjänstemän. Förhållandet påstås gälla kartor ochhandlingar berörande den övre awittringen. De kartor som förvaras i arkiv är de s.k.konceptkartorna. Dessa kartor utgör originalkartorna till awittringen och överensstämmermed lantmäteriverkets arkiverade renovationer. För övrigt gäller för arkivet som helhet att handlingarupprättade före stads brand 1888 endast undantagsvis finns bevarade. Arkivetär i förekommande fall kompletterat med kopior från lantmäteriverkets arkiv iGävle. Vad som kan uppfattas som oklarheter i awittringen Redovisade oklarheter i jakt- och fiskefrågan på kronomarkkan bero på att staten inte förmått/önskat beivra jakt och fiske från ortsbornassida. HD:s avgörande 1986 angående äganderätten till oregleradeströängar i har skapat osäkerhet hos många i . Delsundrar man om de ströängar som bibehölls tiil fastigheten efter"ströängsindragningen" fortfarande innehas med äganderätt, dels gärna se att de ströängar som indrogs till Kronan vid samma förrättning mednågon sorts retroaktiv verkan klassas som oreglerade. lag om vissa vattenområden i läninnebar ju att övervägande antalet gränser i vattenområdena som de redovisatspå awittringskartorna inte längre var gällande. Gränsernas läge skulle istället enligt lagens lydelse bestämmas med stöd av principerna i dåvarandejordabalken 12 kap 4 §. Dessa gränser har tills rätt inte funnitsredovisade i något allmänt kartverk. I samband med utgivande av ekonomiskakartan för fjälldalar har den emellertid inlagts med ettschematiskt maner. Olika tolkningar av lag utanför Kronans utmålföranledde en interpellation i andra kammare (prot. 1962 nr15 och 23). Hos den personal som lämnar service och utredningar urlänsstyrel-sens/lantmäterienhetens arkiv har man den uppfattningen att man iflertalet fall kan lämna klargörande besked som också uppfattas som riktiga avden som frågat. anser mot bakgrund av vad som redovisats attawittring- ° arna hargenomförts i enlighet med då gällande lagar och förordningar. Besluten harvunnit laga kraft. Kartor och handlingar i arkiv redovisarawittringarnas rätta resultat. Några grundläggande handlingar som visar annatär inte kända. Frågor om gränsernas rätta läge får avgöras genomfastighetsbestämning enligt fastighetsbildningslagen. bekräftar motionärernas uppfattning attfrågan om avvittringarna av enskilda uppfattas som väsentliga och attytterligare klarlägganden är önskvärda. Till en del beror detta på att frågornaär svåra och komplicerade. Med hänsyn härtill anser i likhet medhovrätten för att det kan vara motiverat med särskilda åtgärder för att informera ortsbefolkningen, markägare och andra berörda om awittringsbeslutens bakgrund, syften och rättsverkningar. Awittringarna i läns lappmarker skedde somlantmäteriförrättningar enligt awittringsstadga. De berörda socknarnavar indelade i mätningsdistrikt i vilka förrättningarna handlades avawittringslantmätare, som upprättade förslag till awittringens genomförande. Ivarje socken fanns en styresman för awittringen, som granskade lantmätarnasförslag och insände dem till för fastställelse. Överlänsstyrelsens fastställelseutslag kunde besvär anföras till Kungl. Maj:t. Somframgår av ovanstående redovisning av awittringsförrättningarna i de olikasocknarna har förrättningarna i alla berörda socknar utom varitföremål för Kungl. Detta var naturligt då de frågor somavgjordes var både kontroversiella och ingripande. Det är naturligt att detmissnöje som rådde vid tiden för awittringen lever kvar . Vårbedömning är dock entydig att avvittringarna genomfördes enligt gällande lagoch att detta därtill prövades noga redan vid tiden för awittringen av såvällänsstyrelsen som Kungl. Kartor och handlingar avseende awittringslantmätarnasförslag till awittring förvaras i lantmäterienhets arkiv.Länsstyrelsens utslag är däremot arkiverade i landsarkivet i . Undantagsvis har kartorna blivit utsatta för sådanförslitning att de ersatts med fotokopior. Även dessa original finns dock kvarmen förvaras separat för att inte utsättas för onödigt slitage. ocksåpåpekas att efterawittringen redovisades på bestyrkta avritningar 1989/90:BoU12 av awittringens originalkartor. Originalkartor från efterawittringen Bilaga kan därförlätt tas för avritningar. I arkivet saknas en karta över Loholm i socken.Det är inte känt för oss att flera kartor eller handlingar skulle saknas ilänsstyrelsens arkiv. Renovationer av awittringskartor finns dessutom ilantmäteriverkets arkiv i . Även där saknas dock kartan över Loholm. Tvister om jakträtt i området ovan odlingsgränsen ärvanliga. Framför allt gäller detta i anslutning till s.k. ströängar, vilket ärförståeligt med hänsyn till att ströängarnas avgränsning oftast är mycketoklar. Det har också länge varit oklart vilka rättigheter som följer med ens.k. oreglerad ströäng, dvs en ströäng som ej prövats i en förrättning förströängsindragning. Ströängsrättens innehåll har numera belysts i HögstaDomstolens dom (NJA 1986:165) i ett brottmål angåendeifrågasatt olovligt utnyttjande av oreglerade ströängar till hemmanetLadnivaara 1:1 i kommun. Av domskälen framgår att ströängsrättennärmast är en med äganderätt jämförlig rätt, som emellertid begränsas, förutomav skyldigheten att när det påfordras frånträda ängen mot vederlag iersättningsmark, också av vad som kan anses följa av villkoret om frånträdande. Ett klarläggande av ströängarnas omfattning kan numera skesom fastighetsbestämning enligt fastighetsbildningslagen (FBL), som trädde ikraft . Ströängarna försvårar ett rationellt skogsbruk eftersom deligger insprängda i skogsfastigheter, som tillhör staten, bolag eller allmänningar.Det är därför en angelägen åtgärd att överföra ströängarna till angränsandefastighet. Detta har efter 1972 skett, dock i liten omfattning, medtillämpning av bestämmelserna om fastighetsreglering i FBL. Två ärendenavseende ett flertal ströängar, som överfördes till angränsande fastigheter,har varit föremål för prövning av hovrätten för . Hovrätten har ibåda fallen med hänvisning till Högsta Domstolens dom angående Ladnivaara 1:1konstaterat att överföring av ströängarna i och för sig kan ske somfastighetsreglering. I båda ärendena har man sökt prövningstillstånd. Det enafallet avseende ströängar i Adolfeström i kommun har Högsta Domstolenavgjort genom att inte lämna prövningstillstånd, varför hovrättens avgörandestår fast. Det andra fallet är ännu ej avgjort av . Det avsågöverföring av ströängar i kommun till sockenallmänningsfastighet Allmänningsskogen 1:1. 1 detta ärende prövas också frågan om statensom markägare till ströäng-en har rätt att begära fastighetsreglering föröverföring till allmänning-ens fastighet. Staten hävdar i målet äganderätt tillströängarna jämsides med den äganderätt, som ströängsinnehavaren har (deladäganderätt). Enligtlänsstyrelsens uppfattning är fastighetsbildningslagens regler 1989/90:BoU12 tillräckliga för att genomföra de marköverföringar av ströängarsom är Bilaga nödvändiga. Äveni övrigt är tvister om jakträtten vanliga. Markägarna ovan odlingsgränsenhävdar ofta jakträtt inom de områden som vid awittringen lämnades för statensräkning. Detta kan väl förklaras därav att staten efterawittringen på många platser underlåtit att beivra att ortsborna jagade ochfiskade på statens mark. Efterhand har genomgående även i dessa fall börjatkrävas formella upplåtelser inte minst som en följd av den under senare årstarkare fokuseringen mot rennäringens rättigheter på statens marker. Medstöd av det anförda kan konstateras att awittringen enligt vår uppfattning hargenomförts i enlighet med de lagar och förordningar som gällde för den och attawittringsbesluten vunnit laga kraft. Enviss översyn av awittringens slutresultat i lappmar ker kan vara befogad. En sådan översyn kan ske inom ramen för fastighetsbildningslagens regler om fastighetsreglering och fastighetsbe stämning. Ett väsentligt inslag i en sådan översyn borde vara att slutgiltigt reglera ströängarna. De oklarheter som kan finnas på olika platser kan i samband därmed klarläggas genom fastighetsbestämning. En sådan åtgärd kräver emellertid så pass omfattande utredningar att kostnaderna vida överstiger vad som är rimligt för de enskilda mark ägarna. Detta förhållande har gjort att åtgärderna oftast inte kommit till stånd. Det är uppfattning att samhället bör ställa särskilda medel till förfogande för detta. Awittringarna i och får sammanfattningsvis ansesväl genomförda. De problem som awittringslantmätarna brottades med är generelltsett ovanligt väl dokumenterade i handlingarna. En hel del för den tidenmoderna hjälpmedel användes vid awittringsförrättningarna, t.ex de första optiskatuberna. Skogskartorna ritades dock i skalan 1:20 000 vilket givetvis intekunde ge samma detaljnoggrannhet som den för skogsmark annars vanligakartskalan 1:8 000. Awittringarnainom och läns lappmarker har i flera olika sammanhang varit föremål för utredningar vid domstolar och myndigheter. I allmänhet har utredningarna föranletts av framställningar från enskilda personer från trakten.---- Dengemensamma bakgrunden till de olika framställningarna synes vara missnöje hos personer tillhörande den jordägande befolkningen med resultatet av awittringarna, särskilt den avgränsning som gjordes mellan statens och de enskildas rättigheter efter vattendragen i då vattenkraften blev alltmer intressant. har även frågor- 20 na om rätten till jaktaktualiserats. Gällandefastighetsindelning kan ibland ge upphov till tvister och 1989/90:BoU12 Detta äremellertid inget för awittringstrakterna speciellt Bilaga utan kan inträffa varsom helst i landet. Oklarheter och tvister kan lösas med tillämpning avtillgängliga rättsmedel, i första hand fastighetsbestämning.