bet · GD01SoU24 · 1989-12-31 00:00:00 — Ledningsansvaret inom hälso- och sjukvården I betänkandet behandlas prop. 1989/90:81 omledningsansvaret inom den offentliga hälso- och sjukvården, m.m. samt demotioner som väckts med anledning av propositionen. I betänkandet behandlasockså vissa motioner som väckts under den allmänna motionstiden som haranknytning till ledningsansvaret. Betänkandet behandlar slutligen ett antalmotioner från allmänna motionstiden om olika behörighetsfrågor inomhälso- och sjukvården. I syfte att få frågan om det samlade ledningsansvaretytterligare belyst har utskottet hållit en utfrågning med företrädare försocialdepartementet, , hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd.Landstingsförbundet, och . Vad gäller regeringens förslag att införa ett samlatledningsansvar delar utskottet regeringens uppfattning att man vid sådanaenheter där patientsäkerheten kräver det bör införa ett samlat ledningsansvarför en läkare med specialistkompetens och insikter i administrativa ochekonomiska frågor. Utskottet anser det också nödvändigt att det samladeledningsansvaret regleras i lag. Vilka enheter som bör omfattas av ett samlatledningsansvar anges i generella termer i lagen. Propositionen föreslår ettbemyndigande för regeringen eller att meddela mera detaljeradebestämmelser om detta. Utskottet anser att det utan nackdelar förpatientsäkerheten bör kunna ankomma på sjukvårdshuvudmännen att själva inomden angivna ramen bestämma vilka enheter som omfattas av ledningsansvar och vilkaenheter som lämnas utanför. Utskottet anser därför att det av regeringenföreslagna bemyndigandet bör utgå. Utskottets m-ledamöter reserverar sig mot utskottetsförslag. Enligt reservanterna bör det nuvarande medicinska ledningsansvaretfinnas kvar. Därför bör förslaget om ett samlat ledningsansvar avstyrkas i sinhelhet. Utskottet tillstyrker regeringens förslag i övrigt.Utskottets m-, fp-och c-ledamöter reserverar sig i fråga om lagreglering av rättenatt flytta till sjukhem och , m- och fp-ledamöterna i fråga ompatientens rätt att välja patientansvarig läkare. Ytterligarenio reservationer har avgetts (m, fp, c, mp), i huvudsak 1989/90:SoU24 tillförmån för egna motionsyrkanden. Ett särskilt yttrande (m och fp) har ocksåavgetts. I proposition 1989/90:81 om ledningsansvaret inom den offentliga hälso- och sjukvården, m.m. har regeringen föreslagit 1. attriksdagen antar förslagen till a. lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen(1982:763), b. lag om ändring i lagen (1966:293) om beredande avsluten psykiatrisk vård i vissa fall, c. lag omändring i transplantationslagen (1975:190), d. lagom ändring i passlagen (1978:302), e. lag om ändring i lagen (1985:12) om kontroll avberusningsmedel på sjukhus, f. lag om ändring i lagen (1988:870) om vård avmissbrukare i vissa fall, g. lagomändring i smittskyddslagen (1988:1472) 2. att bereds tillfålle att ta del av vad ipropositionen anförts om rätten att flytta till långvårdsplats i annat landsting än hemlandstinget eller till serviceboende i annan kommun än hemkom munen (avsnitt 3.2). Motioner väckta med anledning av propositionen l989/90:Soll av m.fl. (c) vari yrkas 1. att riksdagenbeslutar avslå proposition 1989/90:81 om ledningsansvaret inom den offentligahälso- och sjukvården, 2. därest yrkande1 ej vinner bifall, att beslutar att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om sammanfattandehelhetsomdöme, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om ett samlatledningsansvar, 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omledningsansvarig person, 5. att riksdagenbegär att regeringen ger tillsynsutredningen tilläggsdirektiv i enlighet medvad i motionen anförts, 6. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omdelegeringens betydelse, 7. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omverksamhetsområdets omfattning, 8. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omjourverksamhetens uppläggning. 9. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i 1989/90:SoU24 motionen anförts om patientansvarig läkare, 10. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om lagreglering av flyttningsmöjligheter. 1989/90:Sol2 av m.fl. (m) vari yrkas 1. att riksdagenavslår regeringens förslag om förändrad lydelse av hälso- och sjukvårdslagens14 §, 2. att riksdagenhos regeringen begär utredning om sjukvårdsadmini-strativ utbildning i enlighetmed vad i motionen anförts, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts ompatientansvarig läkare, 4. att riksdagenbeslutar om utvidgade flyttningsmöjligheter för äldre och handikappade i behovav m.m. i enlighet med vad i motionen anförts, 5. att riksdagenbeslutar ändra hälso- och sjukvårdslagens 4 § så att en vårdgaranti med syfteatt garantera varje patient vård i enlighet med vad i motionenanförts införs. 1989/90;Sol3 av och (båda fp) vari yrkas 1. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om läkaresutbildning och erfarenhet av administrativt arbete och ledningsuppgifter, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om enheter sombör kunna ledas av andra befattningshavare än läkare. 1989/90:Sol4 av m.fl. (vpk) vari yrkfis 1. att riksdagenavslår regeringens proposition 1989/90:81 om ledningsansvaret inom denoffentliga hälso- och sjukvården m.m., 2. att riksdagenhos regeringen begär att tillsynsutredningen (TUR) gör en översyn av läkarnasyrkesansvar i syfte att få konkretare underlag och klarare regler för dettaansvar. 1989/90:Sol5 av m.fl. (fp) vari yrkasatt avslår propositionens förslag om samlat ledningsansvar. 1989/90:Sol6 av m.fl. (fp) vari yrkas 1. att riksdagenmed ändring i regeringens förslag beslutar om sådan lydelse av hälso- ochsjukvårdslagen i berörda delar att kontinuitet och valfrihet för patienten ikontakterna med läkare tryggas i enlighet med vad i motionen anförts, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utvidgadevårdmöjligheter för utomlänspatienter. 1989/90:Sol7 av och (bådafp) att hos regeringen begär tilläggsdirektiv tillutredningen som arbetar med tillsynslagen i enlighet med vad i motionenanförts. 1989/90:Sol8av m.fl. (mp) vari yrkas 1989/90:SoU24 1. att avslår, förslaget i proposition1989/90:81 att ledning en av viss medicinsk verksamhet skall lagregleras samt begär att regeringen omarbetar förslaget, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att huvudmannen själv skall hamöjlighet att avgöra vilken kompetens som bäst behövs hos den som skall ledaolika delar av verksamheten, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att beteckningen huvudläkare bör utgå, 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att patientansvarig läkare bör utsesmen att dessa ej måste vara knutna till "enhet som leds avchefeöverläkare", 5. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att enskilda får flytta från enlångvårdsklinik till en annan i annat landsting samt att detta bör lösas på ettför patient och huvudmän acceptabelt sätt, 6. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att landstingskommun med överkapacitetskall kunna få sälja hälso- och sjukvård till annan landstingskommun, 7. att som sin mening ger regeringen till kännaatt översyn och omarbetning av förslaget i förevarande proposition bör ske skynd samt. Motioner väckta under allmänna motionstiden 1988/89:So407 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär att en utredning tillsätts för att se över psykologersansvarsförhållanden inom främst barn- och ungdomspsykiatrin samtallmänpsykiatrin och föreslå de förändringar som är nödvändiga i hälso- ochsjukvårdslagen för att garantera psykolog ett självständigt lednings- ochbehandlingsansvar beträffande psykologisk diagnostik och behandling oavsettmedicinskt ledningsansvar. 1988/89:So413 av och (bådavpk) vari yrkas att hos regeringen begär att en utredning tillsättsför att se över psykologers och psykoterapeuters ansvarsförhållanden inomfrämst barn- och ungdomspsykiatrin samt allmänpsykiatri enligt vad som anförtsi motionen. 1988/89;So428 av och förste vice talmanIngegerd (båda m) vari yrkas att hos regeringen anhåller omutredning och förslag beträffande psykologers ansvarsförhållanden inom främstbarn- och ungdomspsykiatrin samt allmänpsykiatrin i enlighet med vad somanförts i motionen. 1988/89:So546 av m.fl. (fp) vari yrkas 2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om ansvarsfrågor och ledning i hälso- och sjukvården. Motionerväckta under allmänna motionstiden i989/90:SoU24 1989/90:So402 av och (båda s) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om legitimation av naprapater. 1989/90:So404 av och (bådac) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om underlag för och beslut om legitimation av Doctors ofNaprapathy. 1989/90:So424 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att dietister medkvalificerad högskoleutbildning bör erhålla legitimation som skydd för sinyrkestitel. 1989/90:So426 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omtitelskydd, remissrätt och sjukskrivningsrätt för legitimerade kiropraktorersamt initiativ till en integrering av dessa frågor i utredningen om en nordiskkiropraktorutbildning. 1989/90:So478 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omlegitimation av naprapater. 1989/90;So485 av och (bådam) vari yrkas att beslutar om sådana ändringar i lagen (1984:542) ombehörighet att utöva yrke inom hälso- och sjukvård m.m. att Doctor ofNaprapathy skall kunna få legitimation för yrket. 1989/90:So497 av Per Stenmarck m.fl. (m, fp, c, vpk, mp)vari yrkas 1. att riksdagenbeslutar om sådana ändringar i lagen (1984:542) om behörighet att utöva yrkeinom hälso- och sjukvård m.m. att Doctor of Naprapathy skall kunna fålegitimation för yrket, 2. attyrkesbeteckningen legitimerad naprapat skall få straffrättsligt skydd. 1989/90:So523 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omlegitimering av dietister. Inom den offentliga hälso- och sjukvården har överläkarepå sjukhus och distriktsläkare i fråga om verksamhet utanför sjukhus ansvaretför ledningen av den medicinska verksamheten inom sina resp. verksamhetsområden.Bestämmelser om detta ledningsansvar finns i 14 § hälso- och sjukvårdslagen(1982:763, HSL). Några lagbestämmelser om den administrativa ledningen avverksamheten finns däremot inte. I tidigaresjukvårdslagstiftning gjordes det inte någon skillnad mellan l989/90:SoU24 denmedicinska och adminstrativa ledningen. avsåg ledningsansvaret ettsamlat ansvar på kliniknivå för verksamhetsområdet. Då fanns också bara enöverläkare på varje klinik. 1971 ändrades lagen så att det kunde finnas fleraöverläkare på varje klinik. En av överläkarna skulle då utses till klinikchefoch ha det samlade ansvaret. I samband med att provinisalläkarväsendet år 1973omvandlades till en distriktsläkarorganisation infördes bestämmelser om ettmedicinskt ledningsansvar också inom den öppna vården. Hälso- och sjukvårdsutredningen diskuterade det medicinskaledningsansvaret i sitt betänkande (SOU 1979:78) Mål och medel för hälso- ochsjukvården. Utredningen fann att det förelåg övervägande skäl att behålla detmedicinska ledningsanvaret som ett i lag inskrivet åliggande för läkare iöverordnad ställning. När det gällde det administrativa ledningsansvaretföreslog utredningen att dittillsvarande detaljreglering på området skulleutmönstras ur lagstiftningen. I proposition 1981/82:97 om hälso- och sjukvårdslag, m.m.,anförde föredragande statsrådet, mot bakgrund av vissa kritiska remissyttranden,att hon inte ansåg att ett slopande av regleringen vad gäller detadministrativa ledningsansvaret skulle medföra några risker i ansvarshänseendeeller andra svårigheter av praktisk natur. Föredraganden delade hälso- ochsjukvårdsutredningens uppfattning att det borde ankomma på huvudmännen attutifrån lokala förutsättningar avgöra hur det administrativa ledningsansvaretbör vara fördelat. I den nämnda propositionen behandlades också frågan om detmedicinska ledningsansvaret måste vara förbehållet läkare. I propositionenavvisades de yrkanden som framförts av vissa remissinstanser om att även andraän läkare skulle kunna ha medicinskt ledningsansvar. Däremot ansågs det intenödvändigt att all medicinsk verksamhet skulle omfattas av det medicinskaledningsansvaret. I de enskilda fall när vårdmässiga och organisatoriska skältalar för det föreslogs (s. 81 ff.) att dispens skulle kunna ges från lagensbestämmelser om det medicinska ledningsansvaret. Det ansågs även troligt attutvecklingen inom hälso- och sjukvården skulle komma att förstärka behovet avalternativa lösningar när det gällde ledningen av verksamheten. I propositionenframhölls att ansvarsfrågorna inom hälso- och sjukvården var komplicerade ochatt vissa ytterligare klarlägganden kunde behövas. Det aviserades att vissafrågor som rörde ansvarsfördelningen inom hälso- och sjukvården därför skulleses över av en särskild utredning. anslöt sig till förslaget i propositionenatt det medi cinska ledningsansvaret i princip skall ligga på en läkare (1981/82:51). Utskottet kom vid sina överväganden fram till att det medicinska ledningsansvaret borde ges det innehåll som föreslagits i propositionen. Det medicinska ledningsansvaret skulle således omfatta främst diagnos, vård och behandling i det enskilda fallet. Utskottet förnekade inte att avgörandet av vad som skulle omfattas av det nämnda ledningsansvaret rymmer svåra gränsdragningsfrågor. hänvisadetill att behörighetskommitté skulle få i uppdrag att se övervissa frågor som rörde ansvarsfördelningen inom hälso- och 1989/90:SoU24 sjukvården.I avvaktan på utredningens översyn vad gällde ansvars- och arbetsfördelningenmellan läkare och vissa andra yrkesgrupper godtog utskottet den i propositionenföreslagna regleringen i 14 § HSL. följde utskottet (rskr. 1981/82:381). Efter en ändring i 14 § HSL (prop. 1982/83:116, SoU 31,rskr. 335) öppnades möjlighet för sjukvårdshuvudmännen att låta verksamhet vidlokala sjukhem omfattas av distriktsläkarens medicinska ledningsansvar. Ansvarsfrågorna inom hälso- och sjukvården har setts överav flera utredningar. Här kan nämnas dels utredningen vilken hösten 1984överlämnade betänkandet (DsS 1984:12) Vissa ansvarsfrågor i hälso- ochsjukvård. Frågan om det medicinska ledningsansvaret har därefter setts överinom . Resultatet av översynen redovisades ipromemorian (DsS 1987:4) Ledningsansvaret inom den offentliga hälso- ochsjukvården. Det är främst på grundval av sistnämnda översyn som propositionenhar utarbetats. Några motioner i betänkandet tar upp tillsynslagen ochtillsynsutredningen. Lagen (1980:11) om tillsyn över hälso- ochsjukvårdspersonalen, tilbynslagen, innehåller bestämmelser om samhälletstillsyn över hälso-och sjukvårdens personal. Enligt 1 § tillsynslagen omfattastre grupper av tillsynen. Den första gruppen är personal vid sjukhus ellerandra inrättningar för öppen och sluten vård av patienter som drivs av detallmänna, av enskilda med bidrag från det allmänna eller efter särskilttillstånd. Den andra gruppen omfattar de legitimerade yrkesutövare som i annatfall meddelar vård till patienter utanför de nämnda inrättningarna samt denpersonal som biträder sådana yrkesutövare i vården. Till den tredje gruppen hörden personal som arbetar inom detaljhandeln med läkemedel. harav regeringen bemyndigats föreskriva att andra grupper av yrkesutövare inomhälso-och sjukvården skall omfattas av lagen. Denna möjlighet har dock inteutnyttjats. Tillsynslagen avser den individuellt inriktade vården tillförebyggande, uppspårande, utredning eller behandling av sjukdom, skada ellerkroppsfel samt vård i samband med barnsbörd. Däremot omfattas inte t.ex.vårdutbildad personal i administrativa funktioner av tillsynslagen, trots attdessa personers bedömningar kan ha stor betydelse för den enskilde. Inte helleromfattas förtroendeläkare vid de allmänna försäkringskassorna och läkare,tandläkare och sjuksköterskor i administrativa funktioner vid myndigheter ochorganisationer. I regel omfattas inte heller den verksamhet som bedrivs avvårdutbildad personal vid rättsläkarstationer eller rättskemiska laboratorier. Regeringen beslutade att en särskildutredare skulle tillkallas med uppgift att se över bestämmelserna om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m.m. samt lägga fram förslag till de föränd ringar som bedömdes lämpliga. Den särskilda utredaren, som antagit 7 namnet tilbynsutredningen, skall enligt sina direktiv (dir. 1987:21 och tilläggsdirektiv 1989:17) bl.a. överväga tillsynslagens personkrets och 1989/90:SoU24 Vad gäller den personkrets som skall omfattas avtillsynslagen skall utredningen enligt tilläggsdirektiven i sina övervägandenockså beakta om kommande förslag till ändrat huvudmannaskap för äldreomsorgenkan ge anledning till särskilda bestämmelser om tillsyn. Propositionens förslag i huvuddrag I propositionen föreslås en ny utformning av ledningen avden medicinska vårdverksamheten inom den offentliga hälso- och sjukvården.Liksom skall det enligt förslaget vara en uppgift för sjukvårdshuvudmännenatt fritt organisera hälso- och sjukvården på det sätt de finnerändamålsenligt. När det däremot gäller ledningen av viss medicinsk verksamhetföreslås en lagändring. Om det behövs med hänsyn till patienternas säkerhet ivården skall det vid en enhet för diagnostik eller vård och behandling finnasen särskild läkare som svarar för den samlade ledningen av verksamheten.Landstingskommunen bestämmer enhetens verksamhetsområde. Socialstyrelsenföreslås bestämma vilka enheter som skall omfattas av kravet påledningsansvarig läkare. Den ledningsansvarige läkaren föreslås få benämningenchefeöverläkare. Dennes ledningsuppgifter skall avse både de administrativaoch de medicinska uppgifterna vid enheten. Chefeöverläkaren skall enligtförslaget ha en specialistkompetens med i huvudsak samma inriktning somverksamheten vid enheten. Det förutsätts att han har insikter i administrativaoch ekonomiska frågor samt besitter de personliga egenskaper som utmärker engod ledare. Chefeöverläkaren föreslås kunna delegera enskildaledningsuppgifter till kompetenta och erfarna medarbetare vid enheten. Därvidär han skyldig att följa den av sjukvårdshuvudmannen bestämda organisationen,vilket anses innebära att ledningsuppgifterna inte kan läggas på någon annanbefattningshavare än den som sjukvårdshuvudmannen tillsatt underchefeöverläkaren. I propositionen läggs också fram förslag ompatientansvarig läkare. Förslaget innebär att det vid enheter som leds avchefeöverläkare för varje patient skall utses en läkare som patientansvarig.Varje sådan läkare skall enligt förslaget vara legitimerad. Han föreslås bl.a.svara för att patienten undersöks så att en säker diagnos kan ställas och attpatienten får den medicinska vård och behandling som dennes tillstånd kräver.Den patientansvarige läkaren skall samordna undersöknings-ochbehandlingsåtgärder, se till att patienten informeras om sitt hälsotillståndoch tänkbara behandlingsåtgärder samt se till att patienten får en reellmöjlighet att samråda om och påverka vården och behandlingen. Chefeöverläkarenskall utse patientansvarig läkare. Förslaget om införandet av ett samlat ledningsansvarförutsätter ändringar i främst 14 § HSL. Det föreslås att regler om patientansvarig läkare tas in i 13 § HSL. I övrigt föreslås följdändringar i lagen (1966:293) om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV), 8 transplantationslagen(1975:190), passlagen (1978:302), lagen (1985:12) omkontroll av berusningsmedel på sjukhus, lagen (1988:870) om vård 1989/90:SoU24 av missbrukare i vissa fall (LVM) och smittskyddslagen(1988:1472). Dessa lagändringar som avser det samlade ledningsansvaret föreslåsträda i kraft . Propositionen behandlar även frågan om ökade möjligheterför enskilda att flytta till långvårdsklinik i annat landsting änhemlandstinget eller serviceboende i en annan kommun än hemkommunen. Bl.a.redovisas de rekommendationer som och Svenska kommunförbundetutfårdat i syfte att öka möjligheterna för enskilda att flytta. I propositionenanförs att utfallet av rekommendationerna bör följas upp och om de inte fåravsedd effekt skall särskild lagstiftning övervägas. För attlandstingskommunerna skall få befogenhet att erbjuda utomlänspatienter vård pålika villkor som inomlänspatienterna behövs dock , enligtpropositionen, en viss komplettering i 4 § HSL. bereds i övrigttillfålle att ta del av vad som anförs i propositionen om rätten att flyttatill långvårdsplats i annat landsting än hemlandstinget eller tillserviceboende i annan kommun än hemkommunen (avsnitt 3.2). Ändringen i 4 § HSLoch en redaktionell ändring i 15 § samma lag föreslås träda i kraft den 1 juli1990. De av regeringen framlagda lagförslagen fogas tillbetänkandet som bilaga 1. I propositionen konstateras att det är en uppgift försjukvårdshuvudmannen att organisera hälso- och sjukvårdsverksamheten inomlandstingsområdet. Verksamhetens indelning i enheter med skilda verksamheterförbehålls således sjukvårdshuvudmännen. Beträffande enheter för diagnostikeller vård och behandling föreslår propositionen dock att det alltid skallfinnas en särskild chefeöverläkare som svarar för den samlade ledningen avverksamheten om verksamheten vid enheten kan vara förenad med särskilda riskerför patienternas säkerhet i vården. En sådan verksamhet behöver inte varageografiskt begränsad till t.ex. ett sjukhus eller en vårdcentral utan kanomfatta verksamhet både inom och utom sjukhus och verksamhet vid fleravårdinrättningar. Inom de ramar för verksamheten som sjukvårdshuvudmannen be stämmer skall chefeöverläkaren se till att verksamheten vid de enheter som uppfyller de krav som lagstiftningen och sjukvårdshuvudmannen har ställt upp. Chefeöverläkaren skall se till att patienterna får en säker och god vård samt ha ett övergripande ansvar för att enheten når bästa möjliga resultat. Han skall, förutom ansvaret för ledningen av den medicinska verksamheten, också ansvara för enhetens budget och resursernas användning och ha ett samlat resultatansvar för verksam heten. Han skall fördela och vid behov omfördela resurserna. Chefe överläkaren skall också ha ansvaret för personalfrågor, utbildning och information inom området. Deföreslagna bestämmelserna om en ledningsansvarig chefeöverlä- 1989/90:SoU24 käremedför att reglerna om det medicinska ledningsansvaret för överläkare ochdistriktsläkare upphör att gälla. De uppgifter som ingår i det medicinskaledningsansvaret flyttas över på chefeöverläkaren. Det förhållandet att chefeöverläkarens ledningsansvarskall avse också de administrativa funktionerna anses, enligt vad somframhålls i propositionen, inte alls innebära att det skulle saknas behov avannan administrativ personal. I propositionen erinras om att en sjukvårdsdirektöri princip har direktivrätt gentemot chefelöverläkaren och att chefelöverläkarenäven i övrigt är skyldig att följa sjukvårdshuvudmannens föreskrifter omverksamheten. När det däremot gäller medicinska frågor som direkt berörpatienternas säkerhet i vården är det, anförs det i propositionen, nödvändigtatt chefeöverläkaren självständigt fattar besluten. Chefeöverläkarensledningsansvar föreslås vara oinskränkt i frågor som gäller diagnostik ellervård och behandling av patienter. I propositionen erinras om att HSL bygger på principen atthuvudmännen för hälso- och sjukvården skall vara fria att organisera ochbedriva verksamheten efter lokala förutsättningar och på det sätt som de självaanser vara bäst för att uppfylla kraven i HSL och för att sträva mot de mål förverksamheten som ställs upp i denna lag. Vissa undantag från principen ansesdock nödvändiga.