bet · GD01LU8 · 1989-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande /90: LUS I betänkandet behandlar utskottet en motion vari bl.a. framställskrav på en högsta promillegräns även för trafiknykterhetsbrott till sjöss. Utskottet avstyrker bifall till motionen. Ledamöterna frånfolkpartiet, och de gröna reserverar sig till förmån förönskemålet om en promilleregel även för sjötrafiken. 1988/89:L903 av och (c, fp) variyrkas 1. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet avförslag till lagändring så att den till lands tillämpade promillelagen ävenkommer att gälla trafik på sjön, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet aven informationskampanj initierad av statsmakten inför den stundande båtsäsongenoch med en förbättrad säkerhet genom att hävda nykterheten vid all sjötrafik. Bestämmelser om ansvar för den som för motordrivet fordoneller spårvagn i alkoholpåverkat tillstånd finns i 4 § lagen (1951:649) omstraff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen). Kriminaliseringen är uppdeladpå ett grövre brott, rattfylleri, och ett lindrigare brott som brukar kallasrattonykterhet. Ansvar för rattfylleri skall enligt trafikbrottslagen ådömasdå föraren av ett motordrivet fordon eller en spårvagn varit så påverkad avstarka drycker att det kan antas att han inte på ett betryggande sätt kunnatföra fordonet eller spårvagnen. Straffskalan upptar fångelse i högst eller, däromständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25 dagsböter. Till sammastraff skall dömas den förare som av annat berusningsmedel varit så påverkadsom sagts. Har någon fört motordrivet fordon eller spårvagn efter alt haförtärt starka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen under ellerefter fården uppgick till i hans blod eller 0,75 milligramper liter i hans utandningsluft skall han anses ha 1 1989/90. 1989/90 LUS varit såpåverkad av starka drycker som ovan sagts, Uppgick alkohol- , ; 1989/90:LUS koncentrationentill i hans blod eller per literutandningsluft, döms föraren för rattonykterhet till böter, dock lägst tiodagsböter, eller fångelse . straffansvaret grundat på alkoholkoncentrationen i utandningsluften beslutaderiksdagen om (prop. 1988/89:118, JuU27). När det gäller förare av maskindrivet spårfordon ijärnvägs- och lunnelbanetrafik finns motsvarande bestämmelser ijärnvägstrafiklagen (1985:192). Järnvägstrafiklagen stadgar också straff förden som fullgör andra väsentliga uppgifter i säkerhetshänseende vid järnvägeller tunnelbana och därvid är så påverkad av alkohol eller annat berusningsmedelatt han inte kan fullgöra uppgifterna på ett betryggande sätt. I fråga om ansvar för onykterhet på fartyg gäller 325 §sjölagen (1891:35 s. 1). I lagrummet stadgas straff för den som framför ellereljest på fartyg fullgör uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten tillsjöss och därvid är så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller annatberusningsmedel att det måste antas att han inte på ett betryggande sätt kanutföra vad som därvid åligger honom. Straffskalan upptar böter eller fångelse ihögst . Stadgandet är tillämpligt på all sjöfart, således även på fritidsbåtar. Frågan om införande av en promilleregel för sjötrafikensdel efter mönster av trafikbrottslagen har övervägts både under förarbetenatill den nuvarande straffbestämmelsen i sjölagen (prop. 1966:145, ILU 1967:3)och under fritidsbåtsutredningens arbete, som avslutades genomavlämnandet av betänkandet (SOU 1974:95) Båtliv. Samhället och fritidsbåtarna.Därvid har tanken på införandet av en sådan regel avvisats. De närmare skälenför ställningstagandena har redovisats i utskottets betänkande LU 1980/81:21,vartill hänvisas. I har frågan aktualiserats motionsvägen vidåtskilliga tillfållen, . Då behandlade utskottet ingående enmotion vari yrkades att sjölagens bestämmelser skulle anpassas till trafikbrottslagensregler genom dels en förändring av straffskalan så att fångelse skulle blinormalstraffet och böter få utdömas endast i lindriga fall, dels införande avpromilleregler. Vidare yrkades att regeringen inför båtsäsongen skulle tainitiativ lill en informationskampanj om förbättrad sjösäkerhet genom totalnykterhet. I sitt av godkända betänkande (LU 1987/88:23) underströkutskottet att alkoholförtäring i samband med sjötrafik inte är förenlig med dekrav sjölivet ställer och leder lill ökade risker för allvarliga olyckor.Vidare framhöll utskottet att antalet fritidsbåtar hade ökat kraftigt undersenare år, och trafiken i våra farleder därmed hade blivit allt tätare. Tillbilden ansåg utskottet också höra att många fritidsbåtar utrustas med starkamotorer som medger att båtarna kan framföras med relativt hög hastighet. mening medförde en sådan utveckling att man i högre grad än förrmåste inskärpa kravet på nykterhet lill sjöss. de till att högstadomstolen 1987 avgjort mål om ansvar enligt 1989/90:LU8 325 § sjölagen (NJA 1987s. 237) uttalat att det med hänsyn lill nöjesbåtstrafikens starka utvecklingfanns anledning att se strängare än tidigare på brottslighet av ifrågavarandeslag. I målet ansåg högsta domstolen emellertid att den åtalade gärningen intevar så allvarlig från sjösäkerhetssynpunkt att fångelse borde ifrågakomma. Ensådan praxis i fråga om påföljdsvalet, framhöll utskottet, awek i väsentlig månfrån vad som tillämpas vid rattfylleri, där fångelse är normalstraffet ochböter utdöms endast i rena undantagsfall. Det anförda ledde enligt utskottettill att man borde överväga om inte en strängare syn på onykterhet till sjössborde komma till uttryck genom en ändring av 325 § sjölagen så att bestämmandetav påföljd vid brottet närmare anpassas till vad som gäller enligttrafikbrottslagen. Vid en sådan anpassning måste dock, menade utskottet, hänsyntas till att sjölagens bestämmelse har betydligt vidsträcktaretillämpningsområde än trafikbrottslagens. Regeln i sjölagen gäller sålundainte endast den som för fartyget utan också andra personer som utför viktigauppgifter ombord. Vidare är, fortsatte utskottet, tillämpningsområdet förregeln i sjölagen inte inskränkt till motordrivna fortskaffningsmedel utan detomfattar även andra farkoster, t.ex. segelbåtar och roddbåtar. Också i övrigtansåg utskottet att skillnaderna mellan förhållandena till lands och till sjössmåste beaktas och pekade bl.a. på att riskerna för olyckor till följd avalkoholpåverkan typiskt sett inte är desamma i sjötrafiken som i trafiken tilllands. Det ligger i sakens natur att trafikförhållandena till lands ställerhögre krav på förarna än förhållandena till sjöss. En annan skillnad ansågutskottet vara att det till sjöss ofta kan uppkomma situationer då det fåranses mindre straffvärt att någon fört båt i alkoholpåverkat tillstånd, t.ex.då en båtägare av olika skäl kan bli tvungen att flytta sin båt från en ankar-eller förtöjningsplats. Även i fortsättningen måste det således finnas ettbetydande utrymme för utdömande av böter som påföljd vid onykterhet till sjössliksom eljest för en nyanserad bedömning av varje enskilt fall.Sammanfattningsvis ställde utskottet sig i huvudsak bakom önskemålet i motionenom en sådan förändring av straffskalan att fångelse blir normalstraff och böterendast får utdömas i lindriga fall. Utskottet ansåg att det borde ankomma påregeringen att i lämpligt sammanhang närmare överväga spörsmålet och läggafram förslag till erforderlig ändring i sjölagen. Det anförda gav somsin mening regeringen till känna. Närdet däremot gällde frågan om införande av promilleregler i sjölagen kunde utskottet inte ställa sig bakom motionärernas önske mål. Utskottet underströk i linje med vad utskottet uttalat då spörsmålet tidigare aktualiserats i att det är en förutsätt ning för att man skall kunna använda promilleregler att man genom trafikkontroller eller på annat sätt kan övervaka efterlevnaden av dem. Möjligheterna att övervaka efterlevnaden av promillereglerna på ges alla sjöar och vattendrag var emellertid mycket begränsade. Utskot tet anmärkte också, att flertalet av de drunkningsolyckor som inträffat vid fård med fritidsbåtar och där den omkomne varit alkoholpåverkad 3 skett på små insjöar,åar och andra mindre vattendrag, vilka i ifrågava-r 1989190. randesammanhang är helt omöjliga alt kontrollera. Ulskoltet vidhöll 1989/90:LU8 sintidigare intagna ståndpunkt alt man inte bör införa ansvarsregler varsefterlevnad inte kan övervakas, och utskottet avstyrkte bifall till yrkandet. Också spörsmålet om information och utbildning i sambandmed bålliv har behandlats av utskottet åtskilliga gånger (sesenast LU 1987/88:23). Vid riksdagsbehandling erinrade utskottet omatt sjösäkerhetsrådet fyller en viktig uppgift i försöken att motverka olyckorlill sjöss genom information och utbildning angående gällande bestämmelser ocholycksriskerna vid alkoholförtäring i samband med båtliv. Särskilt påpekadeutskottet att sjösäkerhetsrådet i samarbete med Systembolaget anordnarinformationskampanjer , och att rådet arbetar även meralångsiktigt med informationsverksamhet i samarbete med skolor ochvuxenutbildning. Vidare underströk utskottet angelägenheten av att deninformationsverksamhet som sjösäkerhetsrådet bedriver fortsätter och, i denmån tillgängliga resurser medger, utökas och intensifieras. Spörsmålet om onykterheten till sjöss har aktualiseratsäven inom . Till social- och miljöutskottet har överlämnats ettrnedlemsförslag om samordnad insats för minskat alkoholbruk i (A846/s). Utskottet har behandlat medlemsförslaget vid sina möten i den15 och i . I medlemsförslagelhemställdes bl.a. att skulle rekommendera Nordiska ministerrådetdels att utarbeta ett tidsbestämt aktionsprogram för att upplylla () mål om en 25-procenlig minskning av alkoholkonsumtionen lill ,dels att samma regler som tillämpas på land avseende promillegränser ochpåföljder i trafiken skulle rekommenderas att gälla även till sjöss. Social-och miljöutskottet inskränkte sin hemställan till lill altomfatta enbart det ovan angivna aktionsprogrammet. beslutadeden att följa social-och miljöutskottets rekommendation. I social-och miljöutskottets belänkande framhölls emellertid att den starkt ökandetrafiken med fritidsbålar och antalet alkoholrelaterade båtolyckor gjorde detrimligt alt frågan om samma promillegränser till sjöss som vid trafik tilllands skulle utredas i samband med det tidsbegränsade aktionsprogrammet.Ministerrådet väntas ge besked rörande arbetet medaktionsprogrammet. Justitieministern besvarade (RD1988/89:17 § 10) en interpellation av () i vilken han frågat omregeringen är beredd att snabbt vidta åtgärder för att radikalt sänkapromillegränserna och därmed öka trafiksäkerheten för alla trafikanter. I sittsvar framhöll justitieministern att det är hennes allmänna uppfattning attalkohol och trafik inte hör ihop och att det är en oacceptabelt stor del avtrafikolyckorna som har samband med alko- holförtäring.Enligt justitieministern finns det andra faktorer än pro- 1989/90:LUS millegränsensom har betydelse för trafiknykterheten, t.ex. den ringa upptäcktsrisken.Frågan om hur man skall kunna effektivisera kontrollen utgjorde därför enviktig del av arbetet inom . Som exempel på åtgärder som kanförbättra kontrollmöjligheterna och därmed den allmänna laglydnaden nämndeministern dels övergången till alkoholutandningsprov som bevisning i mål omtrafiknykterhetsbrott, dels ett ökat bruk av s.k. sanningsprov. Iinterpellationsdebatten berördes även frågan om sjönykterheten.Justitieministern förklarade att det var en väsentlig fråga som inte hadetillmätts tillräckligt stor betydelse tidigare men som var föremål föröverväganden. I motion L903 av och (c, fp)framhålls alt antalet sjöolyckor har ökat kraftigt . statistik framgår att alkoholförtäring är en väsentligtbidragande orsak till många båtolyckor. Enligt motionärerna ser många med oropå utvecklingen. Själva hoppas de att problemet i fortsättningen las på störreallvar än , och de sätter sin tilltro till justitieministerns ovanredovisade uttalande om att frågan om sjönykterheten är underövervägande. Motionärerna förordar en övergång till en promillelagstiftning försjötrafikens del likartad den som gäller till lands. Vidare anser motionärerna utan att framställa någotsärskilt yrkande därom att man även i påföljdshänseende bör överväga enanpassning till reglerna vid trafiknykterhetsbrott till lands. I straffekalanbör således anges fångelse som normalstraff och böter endast dåomständigheterna är mildrande. Enligt motionärerna finns en uppenbar brist på kunskap omvådan av att förena alkohol och trafik på sjön. Motionärerna anser därför attdet behövs riktade informationskampanjer, och de begär alt regeringen införstundande båtsäsong lar initiativ till en informationskampanj om förbättradsäkerhet genom total nykterhet vid all sjötrafik. Regeringen har i proposition 1989/90:2 omtrafiknykterhetsbrotten m.m. föreslagit olika ändringar i trafikbrottslagen somsyftar lill att främja trafiknykterbeten. Enligt förslaget skall gränsen förstraffbar alkoholpåverkan i trafiken sänkas från blodalkoholhalten 0,5 promilletill med motsvarande sänkning för alkobolhalten i utandningsluften.Vidare föreslås att trafiknykterhetsbrotten indelas i två grader, som benämnsrattfylleri och grovt rattfylleri. Straffekalan för rattfylleri föreslås upptaböter eller fångelse och för grovt rattfylleri fångelse ihögst . När det gäller rattfylleri anges den s.k. promilleregeln, såsomdet i praktiken vanligast förekom- mande fallet, i lagtexten före den nuvarande huvudregeln om s.k. 1989/90:LU8 klinisktrattfylleri, dvs. fall då föraren varit så påverkad att han inte kunnnat förafordonet på ett betryggande sätt. Denna senare regel är tillämplig dels i defall då det inte finns någon bevisning om blodalkoholhalten, dels då någonfört ett fordon under påverkan av något annat medel än alkohol. I anslutningtill straffbestämmelsen om s.k. kliniskt rattfylleri görs i propositionen (s.37) vissa uttalanden om vad som skall fordras för att föraren skall kunna ansesså påverkad som krävs för alt straff skall kunna utdömas. Uttalandena innebären viss utvidgning av straffansvaret för s.k. kliniskt rattfylleri. En följdav den nya ordningen anges också bli att det stora flertalet av de fall som förnärvarande föranleder straffansvar som s.k. kliniskt rattfylleri enligtförslaget kommer att föranleda ansvar för grovt rattfylleri på den grunden attutredningen visar att föraren bar varit avsevärt påverkad av alkohol. Bestämmelsen om grovt rattfylleri har i förslagetutformats i överensstämmelse med vad som normalt gäller i samband medgradindelade brott. 1 bestämmelsen anges sålunda vissa omständigheter somsärskilt skall beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt. Vid dennabedömning skall särskilt beaktas förutom en alkoholhalt på minst 1,5 promillei blodet eller per liter utandningsluft eller annan avsevärdpåverkan av alkohol eller något annat medel om körningen har inneburit enpåtaglig fara för trafiksäkerheten. Enligt justitieministern kommer den nyakonstruktionen av det grova brottet att innebära att ett inte obetydligt antalfall som bedöms som rattonykterhet och får böter kommer attbedömas som grovt rattfylleri till fångelse. Motsvarande ändringar som de somavser trafikbrottslagen föreslås också i bestämmelserna om onykterbet i trafiki järnvägstrafiklagen. I propositionen (s. 46) har justitieministern medanledning av ovan redovisade begäran (se LU 1987/88:23) ävenberört frågan om ändring av bestämmelserna i 325 § sjölagen om onykierhet tillsjöss. Ministern framhåller därvid att hon övervägt att ta upp även denna frågai samband med de framlagda lagförslagen i trafikbroltsla-gen resp.järnvägstrafiklagen. Med anledning av att bestämmelserna om onykterhet tillsjöss avviker i flera hänseenden från vad som gäller vid onykterhet i vägtrafikoch med hänsyn till att en rad skilda omständigheter måste beaktas vidövervägandena om sjölagens regler konstaterar ministern att det aktuellaberedningsunderlaget inte varit tillräckligt också för ett förslag frånregeringen om en ändring i sjölagen. Enligt justitieministern är fråganemellertid under beredning i departementet, och det är hennes förhoppning attsenare kunna remittera en departementspromemoria med förslag i denriktning som angett i det ovan nämnda betänkandet (LU 1987/88:23). Utskottet 1989/90:LU8 I betänkandet behandlar utskottet en motion som tar uppvissa frågor om onykterhet till sjöss. I 325 § sjölagen (1891:35 s. 1) stadgas straff för den somframför fartyg eller eljest på fartyg fullgör uppgift av väsentlig betydelseför säkerheten till sjöss och därvid är så påverkad av alkoholhaltiga dryckereller annat berusningsmedel att det måste antas att han inte på ett betryggandesätt kan utföra vad som därvid åligger honom. Straffskalan upptar böter ellerfångelse i högst . Stadgandet är tillämpligt på all sjöfart, såledesäven på fritidsbåtar. Bestämmelser om ansvar för den som för motordrivet fordoneller spårvagn i alkoholpåverkat tillstånd finns i 4 § lagen (1951:649) omstraff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen). Kriminaliseringen är uppdeladpå ett grövre brott, rattfylleri, och ett lindrigare brott som brukar kallasrattonykterhet. Ansvar för rattfylleri skall enligt irafik-brottslagen ådömasdå föraren av elt motordrivet fordon eller en spårvagn varit så påverkad avstarka drycker att det kan antas att han inte på ett betryggande sätt kunnatföra fordonet eller spårvagnen. Straffekalan upptar fångelse i högst ett åreller, där omständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25 dagsböter. Tillsamma straff skall dömas den förare som av annat berusningsmedel varit såpåverkad som sagts. Har någon fört motordrivet fordon eller spårvagn efter allha förtärt starka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen under ellerefter fården uppgick lill i hans blod eller 0,75 milligramper liter i hans utandningsluft skall han anses ha varit så påverkad av starkadrycker som ovan sagts. Uppgick alkoholkoncentrationen till ihans blod eller per liter utandningsluft, döms föraren förrattonykterhet till böter, dock lägst tio dagsböter, eller fångelse i högst sexmånader. Straffbestämmelser som i allt väsentligt motsvararirafikbrottslagens regler finns i järnvägstrafiklagen (1985:192) beträffandeden som för maskindrivet spårfordon på järnväg eller tunnelbana.Järnvägstrafiklagen stadgar också straff för den som i annat fall fullgörväsentliga uppgifter i säkerbetshänseende vid järnväg eller tunnelbana ochdärvid är så påverkad av alkohol eller annat berusningsmedel alt det måsteantas att han inte kan fullgöra uppgifterna på elt betryggande sätt. I motion L903 av och (c, fp)framhålls att antalet sjöolyckor har ökat kraftigt . Av sjösäker hetsrådets statistik framgår att alkoholförtäring är en väsentligt bidra gande orsak till många båtolyckor. Enligt motionärerna ser många med oro på utvecklingen. Själva hoppas de alt problemet i fortsättning en las på större allvar än , och de sätter sin tilltro till justitiemi nisterns ovan (s. 5) redovisade uttalande om att frågan om sjöonykter heten är under övervägande. 1 motionen yrkas att sjölagens bestämmelser anpassas till irafikbrottslagens regler genom ett införande av promilleregler (yrkande 1). att framställa något -, särskiltyrkande därom anser motionärerna att man även i påföljdshän- seende böröverväga en anpassning lill reglerna vid trafiknykterhets- 1989/90:LU8 I straffekalan bör således anges fångelse som normalstraff och böterendast då omständigheterna är mildrande. Vidare yrkas i motionen att regeringeninför stundande båtsäsong tar initiativ till en informationskampanj omförbättrad sjösäkerhet genom total nykterhet vid all sjötrafik (yrkande 2). Utskottet vill erinra om att vid fleratillfållen behandlat motioner med önskemål om åtgärder mot onykterheten tillsjöss. Senast prövades frågan med anledning av en motion variyrkades alt sjölagen skulle ändras så att dels påföljdsvalet anpassades tillvad som gäller enligt irafikbrottslagen, dels i lagen infördes promilleregler.I sitt av godkända betänkande (LU 1987/88:23) underströk utskottetatt alkoholförtäring i samband med sjötrafik inte är förenlig med de kravsjölivet ställer och leder till ökade risker för allvarliga olyckor. Vidareframhöll utskottet alt antalet fritidsbåtar hade ökat kraftigt ,och trafiken i våra farleder därmed hade blivit allt tätare. Till bilden ansågutskottet också höra att många fritidsbåtar utrustas med starka motorer sommedger att båtarna kan framföras med relativt hög hastighet. Enligt utskottets meningmedförde en sådan utveckling att man i högre grad än förr måste inskärpakravet på nykterhet lill sjöss. Utskottet hänvisade lill ett av högstadomstolen avgjort mål om ansvar enligt 325 § sjölagen (NJA 1987 s.237). Den praxis i fråga om påföljdsvalet som kommit lill uttryck i domen,framhöll utskottet, avviker i väsentlig mån från vad som tillämpas vidrattfylleri, där fångelse är normalstraffet och böter utdöms endeist i renaundantagsfall. Det anförda ledde enligt utskottet till att man borde övervägaom inte en strängare syn på onykierhet till sjöss borde komma till uttryckgenom en ändring av 325 § sjölagen så all bestämmandet av påföljd för brottetnärmare anpassas lill vad som gäller enligt trafikbrottslagen. Utskottet ansågatt det borde ankomma på regeringen att i lämpligt sammanhang närmare övervägaspörsmålet och lägga fram förslag lill erforderlig ändring i sjölagen. Detanförda gav som sin mening regeringen lill känna. Vad härefter angick frågan om införande av promilleregleri sjölagen vidhöll utskottet sin tidigare intagna ståndpunkt alt sådana reglerinte borde införas och avstyrkte därför elt motionsyrkande med samma syfte somdet nu aktuella. Spörsmålet om promilleregler i sjölagen har ocksåaktualiserats inom ramen för det nordiska samarbetet. Med anledning av ett medlemsförslaghar på hemställan av social- och miljöutskottetrekommenderat ätt utarbeta ett tidsbestämtaktionsprogram för att uppfylla () mål om en25-procentig minskning av alkoholkonsumtionen . I sitt betänkande iärendet hade social- och miljöutskottet framhållit bl.a. att man ansåg att denstarkt ökande trafiken med fritidsbåtar och antalet alkoholrelaterade bålolyckorgjorde del rimligt att frågan om samma promillegränser till sjöss som vidtrafik lill lands utreddes i samband med aktionsprogrammet. Enligt vad utskottet /90:LU8 inhämtatväntas ge ett besked rörande arbetetmed aktionsprogrammet. Som närmare redovisats ovan under avsnittet Pågåendearbete har regeringen i proposition 1989/90:2 om trafiknykterhetsbrotten m.m.föreslagit olika ändringar i trafikbrottslagen som syftar till att främjatrafiknykterbeten. I propositionen framhåller justitieministern att hon isamband med de framlagda lagförslagen övervägt att ta upp även frågan omändring av bestämmelserna i sjölagen om onykterhet till sjöss. Hon haremellertid i likhet med vad utskottet framhöll i sitt yttrande konstaterat att dessa bestämmelser avviker i flera hänseenden från vad somgäller vid onykterhet i vägtrafik. Hon har därför ansett att det föreliggandeberedningsunderlaget inte varit tillräckligt också för ett regeringsförslag omändring i sjölagens bestämmelser. framhåller justitieministern attfrågan är föremål för beredning och att det är hennes förhoppning att senareunder året lägga fram en departementspromemoria med förslag i den riktning somriksdagen angett i det ovan nämnda betänkandet LU 1987/88:23. I anslutning till det anförda vill utskottet påpeka attriksdagens ställningstagande till förslagen i den nämnda propositionen särskilt då den föreslagna straffbestämmelsen om s.k, kliniskt rattfylleri kan bli av betydelse även för den pågående översynen av straffbestämmelserna isjölagen. Enligt vad utskottet inhämtat kan det under frågans beredning bliaktuellt med även nordiska överläggningar i ärendet. Mot den angivna bakgrunden anser utskottet att riksdageninte nu bör göra något uttalande med anledning av yrkande 1 i motion L903.Utskottet avstyrker därför bifall till motionsyrkandet.