bet · GD01SoU13 · 1989-12-31 00:00:00 — handikappadessjälvbestämmande när det gäller boende och service ansåg utskottet det intepåkallat med någon åtgärd från sida med anledning av då aktuellamotioner. I belänkandet I988l89:SoU6 om äldreomsorgen inför 90-taletfanns ett längre avsnitt om valfrihet och självbestämmande (s.lO ff.). I betänkandetuttalade utskottet att en grundläggande tanke måste vara valfriheten och deenskilda människornas möjligheter att påverka innehåll och utformning av denvård och service som de kan behöva. Detta skall, anförde utskottet, givelviskomma till uttryck både när det gäller valet av boendeform och hur de konkretavårdinsatserna skall utformas. Utskottet underströk behovet av att kommuner ochlandsting informerar dem som är berättigade till vård och omsorg om dessaprinciper. För dem som bor kvar i eget boende ansåg utskottet detvara av mycket stor vikt att kan utformas på ett sådant sätt attden enskildes integritet kan garanteras. insatser måste utformasi samråd med den som behöver hjälpen. Härvid hänvisade utskottet även lillåterkommande uttalanden i regeringens proposition om äldreomsorgen inför90-talel (prop. 1987/88:176). När del gäller regelsystemet inom hemtjänstenhänvisade utskottet till uttalanden i propositionen om vikten av att ansvaroch befogenheter så långt möjligt kan decentraliseras till arbetslag och tillvårdbiträden. Inom ramen för givna målsättningar och tilldelade resurser börsedan personalen tillsammans med den som får hjälp komma överens om bästamöjliga sätt att bedriva det dagliga arbetet. Vad gäller personliga assistenter inom äldreomsorg ochhandikappomsorg hänvisade utskottet till det STIL-projeklel. Utskottetkonstaterade att sådana försöksverksamheter med personlig assistent som efterlystesi de då aktuella motionerna redan pågick och att de senare skall utvärderas.Utskottet fann det därför inte påkallat med något ytterligare initiativ frånriksdagens sida och avstyrkte därmed de aktuella motionsyrkandena. Molionskrav om fristående vårdalternaliv och ett utökatutrymme för enskilda vårdinitiativ behandlades också i betänkandet SoUö. Utskottethänvisade till att det vid många tillfållen tidigare behandlat sådanamotionsyrkanden. Utskottet erinrade om att utskottet ett flertal gångerkonstaterat att det finns ett betydande utrymme för enskilda insatser av olikaslag på det sociala vårdområdet. Utskottet hänvisade också till av utskottetgjorda uttalanden om förhållandet mellan offentlig och enskild vård på hälso-och sjukvårdsområdet, varvid utskottet uttalat sitt stöd för den grundläggandeprincipen alt all yrkesmässigt bedriven hälso- och sjukvård skall stå underoffentlig insyn, tillsyn och kontroll. har dock framhållits attprivata vårdiniliativ utgör ett viktigt alternativ och komplement till denoffentliga vården. Utskottet anförde vidare (s. 14). Utskottet har samma principiella inställning som tidigareoch delar sålunda den uppfattning som kommer till uttryck i propositionen, 10 nämligenatt det i första hand bör ankomma.på samhället att både ansvaralör och till största delen även utföra vårdinsatserna när det 1989/90:SoU13 Andra fristående alternativ kan, vilket också framhållitstidigare, utgöra viktiga komplement och fungera som stimulerande alternativlill den offentligt bedrivna vården. Utskottet hänvisade till en undersökning avsocialstyrelsen, vilken presenterats i rapporten bo på institution(redovisar 1987:12), som visat att det finns ett betydandeutrymme för enskilda insatser av olika slag på det sociala området. Utskottet avstyrkte då aktuella motionsyrkanden. Riksdagenföljde utskottet (rskr. 1988/89:55). Utskottet gör följande bedömning. Utskottet erinrar om de uttalanden som utskottet tidigaregjort när det gäller valfrihet och självbestämmande för äldre och handikappade.Utskottet erinrar också om vad utskottet anfört om personliga assistenter. Detfinns enligt utskottet inte nu några skäl till ändrade ställningstaganden.Utskottet avstyrker därför motionerna So233 (m) yrkandena 1 3, So20ö (fp),So252 (c) yrkandena 1 och 4. Utskottet avstyrker även motionerna 5o224 (m)yrkande 3, 5o255 (fp) yrkande 1 och 5o2ö7 (mp). Avveckling av institutionsplatser m.m. I motion 1988/89:So233 (m) hemställs att som sinmening ger regeringen till känna att institutionsplatser inte får avvecklassnabbare än hemvården både social hemhjälp () och hemsjukvård hinner byggas ut (yrkande 4). 1 samma motion begärs också ett tillkännagivandeom att en fortsatt nedläggning av enskilda sjuk- och vårdhem bör bringas attupphöra och den personella och fysiska resurs som enskild dag- ochhemsjukvårdsverksamhet representerar tillvaratas (yrkande 5). I motion So252 (c) hemställs att som sin meningger regeringen lill känna vad som anförts om takten i och förutsättningarnaför avinstitutionalisering (yrkande 3). Motionen tar sikte på omsorgerna ompsykiskt utvecklingsstörda. Motionärerna anför att den snabba avvecklingen avinstitutionsboende för handikappade till följd av ny lagstiftning ofta har gåttbra. För vissa har dock utflyttningen inte kommit att motsvaras av entillräcklig utbyggnad av servicen. Det finns enligt motionärerna skäl attunderstryka alt takten i utflyttningen från institutionerna inte får vara såhög att enskilda handikappade kommer i kläm. Det måste klargöras att enutflyttning från en institution endast får ske om den kan antas innebära enförbättring av den handikappades livssituation. I betänkandet SoU 1987/88:20 om handikappomsorg framhöllutskot tet bl.a. att utflyttningen från vårdhem och andra institutioner måste ske med varsamhet och med hänsynstagande till och efter samråd med varje enskild individ. Utskottets principiella inställning var dock att vårdhemmen och specialsjukhusen bör avvecklas och ersättas med 11 vård- ochboendeformer som ger bättre förutsättningar för ett normalt Utskottet hänvisade till alt fortlöpande 1989/90:SoU 13 följerlandstingens planering och genomförande av utflyttningen från institutionernabåde när det gäller omsorgssektorn och psykiatrin. Utskottet fann inte skällill någon åtgärd av med anledning av då aktuella motioner. Utskottet behandlade i det tidigare nämnda betänkandetl988/89:SoU6 ett motionskrav om all hindra nedläggning av enskilda sjuk- ochvårdhem och avvecklingen av institutionsplatser för äldre. Utskottet hänvisadetill sin principiella inställning lill vård i enskild regi och anförde attmotsvarande synpunkter gjorde sig gällande även här. När det över huvud tagetgäller nedläggning av instilutionsplatser erinrade utskottet om sin vid fleratillfållen tidigare uttryckta uppfattning att det är självklart att någonomfattande reducering av antalet vårdplatser inte får ske utan all andratillfredsställande vårdmöjligheter byg ut och finns tillgängliga. harbetonats att utvecklingen noga måste följas, inte minst i när resursernainte räcker till för att uppfylla alla ambitioner som finns. Utskottethänvisade också till den stora betydelsen av samordning av samhälletsvårdinsatser. Med hänvisning lill det anförda avstyrkte utskottet det dåaktuella motionsyrkandet. Utskottet gör följande bedömning. Utskottet vidhåller sina tidigare uppfattningar i fråga omnedläggning av institutioner inom handikapp- och äldreomsorg. Ulskotlel finnerdärför inte skäl till något tillkännagivande med anledning av motionerna 5o233(m) yrkandena 4 och 5 saml So252 (c) yrkande 3. I motion 1988/89:So235 av m.fl. (fp)hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om gamla och sjuka människors möjligheter att flytta också ide fall de behöver särskild vård och boende (yrkande 1). Motionärernaframhåller att det är av yttersta vikt att gamla och sjuka som vill flyttasnarast ges möjlighet att göra del, också i de fall de behöver särskilda vård-och boendeformer. Om Landstingsförbundets rekommendationer inte får avsedd effekteller om kommunerna misslyckas med att finna en lösning bör enligt motionärernalagstiftning tillgripas för att klara problemet. Utskottet har vid flera tillfållen behandlat frågor omgamlas rätt att flytta och få rätt till vård och omsorg i annan kommun eller annat landsting. I belänkandet SoU 1984/85:2 behandlade utskottet en mo tion om bosättning för personer inom långvården. Utskottet refererade till riksavtalet för hälso- och sjukvården. I avtalet finns bl.a. bestäm melser om samarbete då det gäller sådan icke akut vård som motiveras främst av andra skäl än rent medicinska. Genom avtalet ges en möjlighet att remittera en patient till ett sjukhus inom ett annat 12 landsting,även om likvärdiga vårdmöjligheler finns i hemlandstinget. Utskottetanförde bl.a. att det genom regeln om "icke akut vård i 1989/90:SoU13 övrigt"i riksavtalet öppnats en möjlighet för t.ex. en långvårdspatient att utanhänsyn lill bosättningen flytta till en klinik inom ett annat landstingsområde,förutsatt att de båda landstingen kan enas om detta. Utskottet ansåg sig kunnautgå från att landstingen skulle tillämpa den nya regeln generöst och med deintagna patienternas bästa för ögonen. Mot bakgrund därav ansåg utskottet detinte påkallat med någon översyn av gällande regler för bosättning ochvårdansvar inom långvården och avstyrkte den då aktuella motionen. I betänkandet SoU 1987/88:6 behandlades en motion ommöjligheterna för handikappade och äldre att få servicebostad i kommun där deinte är mantalsskrivna. Utskottet inhämtade yttranden över motionen frånsocialstyrelsen. () och (). Utskottet konstaterade att detförelåg en enighet om att det hinder mot flyttning lill servicebostad i annankommun som kravet på kyrkobokföring innebär är ett allvarligt problem.Utskottet framhöll vikten av att gamla människor får möjlighet att bo nära sinaanhöriga. Enligt utskottet framstod det som mycket angeläget att undanröjahinder för unga handikappade att flytta till en lämplig bostad i annan kommun.Utskottet konstaterade att rättigheten alt fritt kunna välja bostadsort är ochbör vara en självklar rättighet för alla, även lör dem som har funktionshinder.Utskottet anförde att det måste tas krafttag för att lösa problemen. Depraktiska svårigheter som kan möta i delta arbete ansågs inte få hindra ettinitiativ i frågan. Utskottet noterade att ställt sigpositivt till en kartläggning av problemet och en analys av möjliga lösningar.En sådan analys vore enligt utskottets mening värdefull. Arbetet måste dockgenomföras skyndsamt, eftersom det brådskade med förslag lill lösning av frågan.Enligt utskottet borde regeringen snabbt pröva vilka åtgärder som kunde vidtasför all möjliggöra för gamla och handikappade att få servicebostad i annankommun. Vad utskottet anfört föreslogs ge regeringen till känna.Riksdagen följde utskottet (rskr. Utskottet återkom utan särskilda yrkanden i propositioneller motioner till dessa frågor i betänkandet l988/89:SoU6. 1 anslutningtill vissa uttalanden i propositionen om all äldredelegationen även skulle få iuppdrag all utreda möjligheterna att genom överenskommelser mellan huvudmännenskapa möjlighet för den enskilda att flytta till annan kommun framhöllutskottet (s. 7) att man lade stor vikt vid all frågan kan få entillfredsställande lösning. Utskottet utgick därför ifrån att regeringen skulleåterkomma till med resultatet av överläggningarna. antog styrebe enrekommendation till landstingen och medlemskommunerna att både som hemlandstingoch vårdlandsting medverka när en långtidssjuk patient önskar somatisk ellerpsykiatrisk långtidsvård i ett främmande landsting och all fr.o.m. den 1januari 1989 tillämpa riksavtalet med vissa ändringar. Dessa innebär attsjukvårdshuvudmännen åtar sig att ta emotlångtidssjuka patienter inom såväl somatisk som psykiatriskt vård 1989/90:SoU13 utan kravpå remiss eller särskilda motiv för önskan att flytta. Inom långtidsvården blirutomlänspatienler likställda med inomlänspatien-ter. Rekommendationen innebärvidare att hemlandstinget behåller betalningsansvaret för patienten under ettår. Därefter anses vårdlandstinget som nytt hemlandsting med den följden attbetalningsansvaret övergår till den nya landstingskommunen. Rekommendationeninnehåller också uttalanden om övergångsbestämmelser. har ävenantagit en rekommendation som gäller psykiskt utvecklingsstörda. I denna ingåräven rekommendationer när det gäller psykiskt utvecklingsstörda möjligheteratt flytta till annat landsting. Svenska kommunförbundets styrebe beslutade attrekommendera kommunerna följande att gälla fr.o.m. : - att positivt verka för att äldre personer och personermed handikapp ges möjlighet att erhålla bostad i medhelinackordering eller servicebostad i annan kommun än hemkommunen samt attkommunen därvid ägnar särskild uppmärksamhet åt personer med anknytning tillkommunen, - att både somhemkommun och inflyttningskommun medverka och ge den hjälp som kan behövas näräldre personer och personer med handikapp vill flytta från sin bostad ihemkommunen till med helinackordering eller servicebostad i annankommun (inflyttningskommun), - att slopa dehinder som kan finnas för flyttning från en kommun till en annan i dessa fall,t.ex. krav på mantalsskrivning eller kyrkoskrivning i kommunen som villkor föratt kunna tilldelas bostad i med helinackordering ellerservicebostad, - att krav påbetalning kommunerna emellan med stöd av nya avtal eller överenskommelser för kostnader för platser i med helinackordering eller servicebostadinte bör förekomma i dessa ärenden. Rekommendationen innehåller även vissa övergångsregler. Som framgått i det föregående har det i äldredelegationensuppdrag ingått alt ange former för hur äldre och handikappade personer som har behov av särskilda boende- och vårdformer skall kunna flytta till annan kommun eller landstingskommun. I äldredelegationens rapport (Ds 1989:27) finns ett särskilt avsnitt om utvidgade flyttningsmöjlighe ter, I detta refereras bl.a. de tidigare riksdagsuttalandena och Lands tingsförbundets och Svenska kommunförbundets rekommendationer. Delegationen anser att man i första hand bör pröva möjligheten att genom centrala överenskommelser lösa frågan om rätt för enskilda att flytta till långvårdsplats i annan landstingskommun eller särskild boen deform för service och omvårdnad i annan kommun. Eftersom det kan finnas en viss risk för all rekommendationer inte visar sig vara tillräckliga anser delegationen det viktigt att utfallet av rekommenda tionerna följs upp, Äldredelegalionen föreslår att ges i uppdrag att i samarbete med kommunförbunden göra en sådan upp följning. Utskottetgör följande bedömning. Utskottet erinrar om de uttalanden som utskottet tidigaregjort i fråga om äldres och sjukas möjligheter att flytta till annan kommuneller landsting. och kommunförbundets nya rekommendationermåste enligt utskottet uppfattas så att landstingen och kommunerna avser attaktivt medverka till att gamla får möjlighet att flytta till vård och omsorg iannan kommun eller annat landsting. Utskottet delar äldredelegationensuppfattning att utfallet av rekommendationerna måste följas upp. Mot dennabakgrund behövs inte något tillkännagivande från sidai denna fråga. Utskottet avstyrker därför yrkande 1 i motion So235 (fp). I motion I988/89:So306 av och (båda mp) hemställs deb att som sin mening skall geregeringen till känna att vid vård av anhörig ekonomisk kompensation, motsvarandeanställning inom , skall utges som ersättning för inkomstbortfallet,deb att behovet av anhörigvård prövas enligt samma principer som behovet avhemtjänst. I motion 1988/89:So283 av Bo Nibson (s) hemställs attriksdagen hos regeringen begär en översyn av villkoren för hemsjukvårdsbidragsom syftar lill att detta bidrag berättigar till sjukpenning, tilläggspensionoch semesterlön (yrkande 1). I motionen begärs vidare ett tillkännagivandelill regeringen om vad som anförs i motionen om all hemsjukvårdsbidragen börersättas med ett anställningsförhållande som ger rätt till sociala förmåner(yrkande 2). Motionären vill även ha ett tillkännagivande om alt ersättningentill vårdarna bör utformas så att den blir lika över hela landet (yrkande 3). I motion So225 (c) hemställs att hos regeringenskall begära förslag om en skattefri omkostnadsersätlning till äldre som görinsatser i en organiserad "väntjänst" (yrkande 2). Motionärerna anföratt man på flera håll i landet tar till vara de aktiva pensionärer som gärna villgöra frivilliga insatser för exempelvis gamla och handikappade personer.Motionärerna anser det viktigt att detta arbete får fortsätta att ha karaktärenav väntjänst. Samhället skall inte betala insatsen till dess fulla värde, ochmottagaren kan inte göra formellt anspråk på tjänsten. Även om samhället intebetalar för väntjänst är det en insats som har stort värde, anförs det vidare imotionen. För den som ställer upp uppstår ofta omkostnader t.ex. för resor. Föratt stimulera sådana här insatser skall enligt motionärerna en skattefriomkostnadsersättning kunna prövas. och (båda c) begär imotion 1988/89:So317 ett tillkännagivande om behovet av en sådan ändring i socialtjänstlagen att det entydigt framgår att anhörig- eller vårdarlön kan utbetalas. Motionärerna hänvisar bl.a. till vissa uttalanden av socialutskottet i betänkandet SoU 1987/88:20 där utskottet med anledning av ett motionsyrkande konstaterade att "det är inte 15 ovanligtatt kommunerna objektanställer anhöriga för vård av t.ex. Detta kan ske utan ändring av socialtjänstlagen och 1989/90:SoU 13 har detdock visat sig att en del kommuner betalar vårdarlön medan andra inte gör det, beroende på hur man i resp. kommun tolkar socialtjänstlagen.Enligt motionärerna skall det inte behöva råda någon tvekan ochdärför måste lagen förtydligas. Ersättning för att vårda någon anhörig i sitt hem kan utgåi olika former. Så kan t.ex. utgå vårdbidrag enligt lagen (1962:381) om allmänförsäkring utgå lill en förälder som i hemmet vårdar barn under lö års åldersom behöver särskild tillsyn eller vård på grund av sjukdom eller handikapp.Landsting betalar i vissa fall en ersättning när någon vårdas för sjukdom ihemmet. Bidraget kallas hernsjukvårdsbidrag och var urpsrungligen enmerkostnadsersättning när plats på institution inte kunde anvisas. Hemsjukvårdsbidragkan betalas antingen lill den vård-behövande själv eller lill en anhörig somger vården. Hemsjukvårdsbidrag som betalas till den vårdbehövande är enligt 19§ kommunalskattelagen (1928:730) undantaget från skatteplikt. I den mån ettbidrag innefattar bidrag lill annat än sjukvård kan det dock vara skattepliktigt.Det förekommer vidare att primärkommuner betalar hemvårds-eller vårdbidrag somersättning för kostnader för hjälp av hemtjänstkaraktär, alltså tillsyn, hjälpmed hemsysslor samt omvårdnad. Dessa bidrag utges antingen lill denvårdbehövande själv, eller, vilket torde vara vanligare, till den närståendevårdaren. Primärkommunala bidrag som betalas ut lill den vårdbehövande ärnumera på samma sätt som hemsjukvårdsbidragen undantagna från skattskyldighet.Den 1 juli 1989 trädde en ny lag (1988:1465) om ersättning och ledighet förnärståendevård i kraft. Enligt denna utgår s.k. närståendepenning lill anhörigsom vårdar svårt sjuk anhörig under sammanlagt under livstidenför varje person som vårdas. har huvudmännen för primärvård ochsocialtjänst i stället för att lämna kontantbidrag allt oftare valt attanställa de närstående som vill göra vårdinsatser och som är i yrkesaktivålder. Sådan anställning kallas ibland objektanställning. Enligt beräkningarsom redovisas i propositionen om äldreomsorgen inför 90-talet fick vid mittenav ca 17 000 personer hemsjukvårdsbidrag från landstingen.Primärkommunala bidrag utgick lill ca 4 000 personer. Är 1985var ca 7 300 närståendevårdare anställda inom den sociala och ca 3000 anställda av sjukvårdshuvudmännen (prop. 1987/88:176 s. 94). Utskottet har vid flera tillfållen tidigare behandlatfrågor om anhörigvårdarnas situation (se bl.a. SoU 1985/86:11, SoU 1986/87:18och SoU 1987/88:15 och 20). Utskottet har därvid framhållit att det är viktigtatt de anhörigas insatser tas till vara och att de anhöriga får samhällets stödgenom ersättning lör arbetet och samma sociala trygghet som andra. Utskottethar betonat att delta självfallet även gäller för anhöriga som vårdar handikappade barn. Som framgått av den tidigare redovisningenansåg utskottet i betänkandet SoU 1987/88:20 att s.k. 1989/90:SoU 13 objektanställningav anhöriga kan ske utan någon ändring av socialtjänstlagen. I det likaledes nämnda betänkandet SoU 1987/88:15behandlade utskottet ett motionsyrkande om ersättningar till äldre som gör närståendeinsatserför grannar, vänner eller inom ramen för organisationers verksamhet. Utskotteterinrade om att både socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagenunderstryker vikten av alt kommuner och landsting samverkar med andrasamhällsorgan, organisationer och enskilda. Det redovisades att de bådahuvudmännen på många håll i landet söker stimulera de frivilligaorganisationernas arbete. Utskottet hänvisade bl.a. till rapporten för och av äldre (redovisar 198ö;l), enligt vilken enomfattande frivillig verksamhet förekommer där pensionärer stödjer andrapensionärer. Medarbetarna i den frivilliga versamheten får i allmänhet ingenersättning för sitt arbete. Däremot ersätts ibland löpande kostnader lör t.ex.resor. Utskottet uttalade (s. 15) alt utskottet delade motionärernasuppfattning att engagemang och omtanke från grannar, vänner och andrafrivilliga måste tas till vara inom äldreomsorgen. Utskottet framhöll att äldrehär kan göra viktiga insatser för andra äldre. Detsamma ansågs gälla i fråga omorganisationernas verksamhet. Utskottet ansåg det emellertid inte påkallat mednågot initiativ från sida med anledning av den då aktuella motionen. Regeringens proposition om äldreomsorgen inför 90-taletbehandlade ingående stödet till närstående vårdare. I propositionen uttaladesbl.a. 1987188:176, s. 91 ff.) att kommunerna bör undersöka vilkastödinsatser från samhällets sida som den som vårdar en närstående har behovav och i sin planering beakta dessa behov. Det framhölls vidare attprimärvården och den sociala bör använda sina resurser på ettsådant sätt att den som vårdar en närslående ges bästa möjliga stöd.Huvudmännen för hälso- och sjukvården och borde också aktivtinformera om det stöd som kan erbjudas närståendevårdarna. När det gällerersättningen till närslående som vårdar en anhörig anfördes ipropositionen att kommuner och landsting bör anställa de närstående iyrkesaktiv ålder som frivilligt vill göra en vårdinsats under en längre tid.Anställningen borde kunna omfatta olika sysselsättningsgrader beroende påvårdbehovets omfattning. Till närståendevårdare som är ålders- ellerförtidspensionärer rekommenderades i stället för anställning ett kontantbidragfrån kommunen eller . 1 proposition fanns också uttalanden om att det ärvärdefullt om föreningslivet kan engageras ännu mer i service- och vårdarbetetän vad som redan förekommer. Utskottet uttalade i betänkandet 1988/89;5oUö, bl.a. medanledning av olika motionsyrkanden, all del delade propositionens bedömningarnär del gällde närslåendevård. 2 1989/90. Utskottet gör nu följande bedömning. En grundläggande förutsättning för anställning av enanhörigvårdare är att det föreligger ett behov av bistånd hos vårdtagaren. Närdetta behov konstaterats bör det ankomma på den ansvarige huvudmannen attavgöra om detta bistånd skall lämnas genom t.ex. , hemsjukvårdeneller genom anställning av en anhörigvårdare. Enligt utskottet finns därförinte anledning till ett tillkännagivande från sida om alt behovetav anhörigvård skall prövas enligt samma principer som behovet av hemtjänst.Motion 5o30ö (mp) avstyrks således i denna del (yrkandet delvis). Utskottet har redan tidigare konstaterat attsocialtjänstlagen inte lägger hinder i vägen för kommunerna att anställaanhörigvårdare. Något tillkännagivande med anledning av motion 5o317 (c) anserutskottet inte motiverat.