bet · GD01LU37 · 1989-12-31 00:00:00 — Den kritik mot lagförslaget som kommit till uttryck i bl.a.den allmänna debatten riktar sig emellertid i betydande utsträckning mot att iprincip varje uppgift i en näringsidkares verksamhet kan skyddas som enföretagshemlighet om förslaget genomförs och att därmed brottsliga eller eljestklandervärda företeelser inom näringslivet inte skulle kunna avslöjas.Kritikerna synes därvid inte ha beaktat att uppgifter av denna natur redan nuomfattas av reglerna i IKL och att propositionen i detta hänseende egentligeninte innebär någon ändring. Inte heller synes kritikerna ha tagit hänsyn tillden begränsning av förslagets tillämpningsområde som ligger däri attskadeståndsansvar för utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet kaninträda endast när förfarandet är obehörigt. Då utskottet behandlade den föreslagnalagstiftningen gjorde utskottet samma överväganden men fann att det anförda inte uteslöt att det fanns anledning att närmare överväga huruvida lagförslaget fått en i alla avseenden lämplig utformning med hänsyn till bl.a. den fria opinionsbildning som garanteras genom RF. I betänkandet granskade utskottet ingående hur förslagets bestämmelser om förbud mot inhäm tande av information, tystnadsplikt m.m. förhåller sig till de regler i TF, radioansvarighetslagen m.fl. författningar som värnar om yttrande friheten. På grundval av en inom utskottet upprättad promemoria och det yttrande som inhämtats häröver från lagrådet samt konstitutionsut skottets i ärendet avgivna yttrande framlade utskottet också förslag till ändringar i den föreslagna lagen samt gjorde motivuttalanden till ledning för lagens tillämpning. Utskottet underströk därvid att försla get i propositionen inte inkräktar på de rättigheter som TF ger eller som följer av radioansvarighetslagen och liknande författningar. På de punkter där konflikter kan uppkomma mellan bestämmelserna om skydd för företagshemligheter och de yttrandefrihetsrättsliga reglerna 17 tarnämligen, fortsatte utskottet, de senare, i kraft av att dessa regler 2Riksdagen 1989/90. exklusivtbestämmer gränserna för yttrandefriheten i resp. medium, 1989/90:HJ37 alltidöver och skyddet för företagshemligheterna sätts då automatiskt ur spel.Utskottet framhöll vidare att de ändringar som föreslogs i väsentlig mån syftartill att säkra en fri opinionsbildning också utanför tillämpningsområdet för TFoch radioansvarighetslagen m.m. Såväl lagrådet som harockså, påpekade utskottet, i sina yttranden förklarat att hinder inte möter motett genomförande av förslaget från yttrandefrihetsrättsliga utgångspunkter.Lagrådet har sålunda framhållit att det med anledning av lagutskottetspromemoria har ägnat särskild uppmärksamhet åt frågan om den begränsning i dengrundlagsfåsta yttrande- och informationsfriheten som görs genom förslaget ärgodtagbar. Lagrådet har därvid konstaterat att den föreslagna lagen inteinverkar på den tryckfrihet som medborgarna tillförsäkras i TF och inte hellerpå den yttrandefrihet som gäller enligt yttrandefrihetsrättslig lagstiftningsom radioansvarighetslagen. Vidare har lagrådet funnit att den föreslagna lagen med de ändringar lagrådet förordat innebär en förstärkning av skyddet förföretagshemligheter utan att den utgör ett hot mot den fria opinionsbildningen.Konstitutionsutskottet har i sitt yttrande uttalat att lagförslaget med deändringar som föreslagits av lagrådet inte kan anses strida mot de intressensom bär upp den grundlagsfåsta yttrande- och informationsfriheten.Konstitutionsutskottet har också påpekat att lagförslaget närmast kan ses somen förbättring i förhållande till nuläget när det gäller de anställdasmöjligheter att påtala och till allmän diskussion föra ut iakttagelser vadgäller brott och andra missförhållanden på arbetsplatsen. Konstitutionsutskottethar erinrat om att frågan om meddelarfrihet på den enskilda sektorn vidtidpunkten för yttrandet var föremål för utredning. Från de synpunkterkonstitutionsutskottet har att beakta har inte funnitnågot hinder föreligga mot att genomföra den aktuella lagstiftningen.Sammanfattningsvis ansåg lagutskottet att något fog för den kritik som dåriktats mot den föreslagna lagen inte längre skulle finnas kvar om förslagetmed de av utskottet förordade ändringarna antogs av . När utskottet nu åter har anledning att överväga frågan omskyddet för företagshemligheter vill utskottet understryka att det av utskottet framlagda förslaget fyller två väsentliga syften. Det ena syftet är att privatanställda till skillnad från vad som gäller skall få möjlighet att utan risk för straff och skadeståndsskyldighet ge offentlighet åt brott och andra missförhållanden inom företaget. Någon skärpning av de anställdas tystnadsplikt innebär förslaget inte utan tvärtom en liberalisering. Det andra syftet med förslaget är att skydda företag mot att konkurrenter och andra utomstående tillskansar sig företagshemligheter och utnyttjar dem. För företagen innebär förslaget inte någon utvidgning av sanktionsmöjligheterna när det gäller anställ das missbruk av företagshemligheter utan det väsentliga för dem i förslaget är straffbestämmelserna om företagsspioneri och om olovlig befattning med företagshemligheter samt reglerna om rätt till skade stånd av främst andra näringsidkare som röjer eller använder företags- 18 hemligheterna i sin egen verksamhet. 1 de nuaktuella motionerna L805, L810 och L811 återspeglar sig 1989/90:LU37 den kritiksom med utgångspunkt i intresset av en fri opinionsbildning tidigareframförts mot lagförslaget. Utskottet vidhåller dock sin uppfattning att enlagstiftning om skydd för företagshemligheter i enlighet med det förslag somutskottet framlade kan genomföras utan att den fria opinionsbildningenhotas. Utskottet kan således inte ställa sig bakom vad som i detta hänseendeanförs i motionerna. När det härefter gäller motionärernas önskemål att en lagom skydd för företagshemligheter bör genomföras först i samband med en lagstiftningpå grundval av meddelarskyddskommitténs ovannämnda betänkande vill utskottethänvisa till att, som ovan angivits, har funnit attarbetet med en lagstiftning om meddelarfrihet mellan enskilda inte utgör någothinder mot en reform av skyddet för företagshemligheter. Inte hellermeddelarskyddskommittén har ansett att någon olägenhet är förenad med attriksdagen antar lagutskottets framlagda förslag till lag om skydd förföretagshemligheter. Tvärtom har kommittén grundat sina överväganden ochförslag rörande meddelarfriheten på att utskottsförslaget kommer att antas avriksdagen innan kommitténs egna förslag genomförs. I sammanhanget bör vidareunderstrykas att den möjlighet till fri opinionsbildning som förslaget tilllag om skydd för företagshemligheter medger är vidsträcktare än vad som kanåstadkommas inom ramen för det tryckfrihetsrättsliga regelsystemet. förslag om meddelarfrihet för de privatanställda sålunda endastgäller offentliggörande i tryckt skrift eller i TV eller radio innebärutskottets förslag att missförhållanden inom ett företag också på andra sättkan bringas till allmänhetens kännedom i opinionsbildande syfte. Det bör ävenbeaktas att meddelarfriheten beträffande företagshemligheter enligt kommitténsförslag inskränker sig till sådana uppgifter som inte skyddas av utskottetsförslag. Endast i de undantagsfall då det finns ett mycket stort allmänintresseav ett offentliggörande skall den föreslagna meddelarfriheten gälla också ioch för sig skyddsvärda företagshemligheter. I princip kan således ett framtidagenomförande av kommitténs förslag i förevarande avseende betraktas som ettgrundlagsfåstande i TF av vad som redan gäller enligt vanlig lag om riksdagenantar förslaget till lag om skydd för företagshemligheter. Mot bakgrund avangivna förhållanden kan utskottet inte dela motionärernas uppfattning att ensamordning mellan lagstiftningsförslagen är erforderlig. Enligt utskottets uppfattningär det i stället viktigt att den av utskottet föreslagna lagstiftningengenomförs utan den tidsutdräkt som en samordning skulle innebära, så att deprivatanställda får möjlighet att utan risk avslöja missförhållandeninom företag. Med hänsyn till det anförda och då, som utskottet tidigarepåpekat, det varit angeläget att skyddet för företagshemligheterges en mera tidsenlig utformning anser utskottet att en lagstiftning pågrundval av propositionen och i huvudsaklig överensstämmelse med det avutskottet tidigare framlagda förslaget nu bör genomföras. som ettsyfte med vilandeförklaringen av lagförslaget är att ge tillfalle 1989/90:HJ37 tilleftertanke och omprövning gör utskottet emellertid i de följande avsnitten enny granskning av regeringens lagförslag. Utskottets ställningstagande innebär att utskottetavstyrker bifall till motionerna 1989/90:L805, 1989/90:L810 och 1989/90:L811. Tillämpningsområdet för lagen om skydd förföretagshemligheter I den inledande paragrafen i regeringens förslag till lagom skydd för fötetagshemligheter ges en definition av begreppetföretagshemlighet. Med företagshemlighet skall enligt 1 § förstås sådaninformation om aflärs- eller driftförhållanden i en näringsidkares rörelse somnäringsidkaren håller hemlig och vars röjande är ägnat att medföra skada förhonom. Som närmare framgår av propositionen (s. 13 och 34 ff.)kan i princip varje uppgift i en näringsverksamhet utgöra en företags hemlighet.Enligt propositionen är det alltså inte uppgiftens karaktär i sig som bliravgörande för om uppgiften skyddas av lagen. Styrande blir i stället omuppgiften hålls hemlig och om ett avslöjande kan medföra skada. Sistnämndarekvisit medför att det ställs krav på att informationen skall ha ett värdeför näringsidkaren. I vilka avseenden skada skall uppkomma anges inte närmare ilagrummet. Inte heller uppställs det några krav på att hemlighållandet skallvara motiverat av särskilda omständigheter. Med den utformning begreppet företagshemlighet givits ipropositio nen framstår det för utskottet som tydligt att information om exempel vis brottsliga förfaranden i linje med vad som gäller enligt sekretess lagen inte avsetts bli utesluten från skydd. Denna konsekvens har också uppmärksammats av departementschefen. Som exempel på före tagshemligheter anges sålunda i propositionen (s. 37) uppgifter om att företag bryter mot skatte- eller miljölagstiftningen eller konkurrens lagen. Av propositionen framgår emellertid att avsikten inte varit att alla uppgifter som en näringsidkare vill hålla hemliga skall åtnjuta skydd. Som ovan redovisats bygger i stället förslaget på en avvägning mellan olika intressen. Konflikten mellan de delvis motstridiga intres sen som gör sig gällande på området har i propositionen lösts på bl.a. det sättet att skadeståndsansvaret enligt 47 §§ för utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet skall inträda endast när utnyttjandet eller röjandet är obehörigt. Något motsvarande krav uppställs däremot inte för att någon skall kunna dömas till ansvar för företagsspioneri eller olovlig befattning med företagshemlighet eller bli ersättningsskyl dig för den skada som uppkommer genom brottet (24 §§). Som exempel på när ett utnyttjande eller röjande inte är obehörigt nämns i specialmotiveringen (s. 45) fall då det föreligger ett uttryckligt eller tyst medgivande från näringsidkarens sida eller då uppgifter lämnas ut i enlighet med särskilda författningsbestämmelser. Som obehörigt skall inte heller anses att en arbetstagare enligt 22 § lagen (1976:580) om , medbestämmandei arbetslivet lämnar över information till en ledamot istyrelsen för sin arbetstagarorganisation. Som andra exempel fram- 1989/90:LU37 hålls (s.37) det fallet att någon inför en myndighet eller annat behörigt organ avslöjarett olagligt förhållande inom ett företag. I 7 § andra stycket lagförslaget harintagits en särskild bestämmelse om att det inte skall anses som obehörigt närnågon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som han själv eller någon annanföre honom fått del av i god tro. En ytterligare begränsning i skyddet liggerdäri att enligt vad som uttalas i propositionen (s. 13) enbart uppgiftersom kan anses så väsentliga för näringsverksamheten att ett röjande skulleförändra konkurrensförmågan i negativ riktning bör utgöra företagshemligheter. Som begreppet företagshemlighet definierats ilagförslagets inledande paragraf är det enligt utskottets mening i och för sigförståeligt att man i den allmänna debatten och även i motion 1989/90:L810uppfattat propositionen såsom innebärande ett hinder mot att brottsliga förfarandenoch andra allvarliga missförhållanden inom näringslivet bringastill allmän kännedom och att man därvid förbisett de begränsningar avtillämpningsområdet som vissa andra bestämmelser innebär. Ett tungt vägandeskäl för att lagen i systematiskt hänseende bör utformas på det sätt somföreslås anser utskottet vara att det knappcist går att i lagtext bestämmabegreppet företagshemlighet så att det dras en klar och ändamålsenlig gränsmellan sådan information som bör åtnjuta skydd och sådan som fritt bör fåavslöjas. Det får därför godtas att begreppet företagshemlighet ges en tämligenvidsträckt innebörd. I stället bör det skapas andra garantier för att skyddet förföretagshemligheter inte blir för långtgående. Uttalandena i motionerna ochden allmänna debatten visar att inskränkningarna i skyddet inte betonatstillräckligt i lagförslaget. Begränsningarna av lagens tillämpningsområdebehöver därför förtydligas och ges en klarare framtoning. Mot bakgrund av de redovisade övervägandena förordades iden till lagrådet remitterade promemorian (bilaga 3) att det i lagtexten skulle slås fast vad som motivledes anförs i propositionen, nämligen att endast information som är av betydelse för ett företags konkurrensför måga skall åtnjuta skydd som företagshemlighet. Vidare borde det redan i lagens inledande bestämmelser klargöras att skyddet för före tagshemligheter inte innebär något hinder mot att arbetstagare och andra avslöjar allvarliga missförhållanden inom ett företag. I enlighet härmed föreslogs i promemorian att 1 § lagförslaget ändras så att endast information vars röjande kan leda till skada för näringsidkaren i konkurrenshänseende skall anses som företagshemlighet. Vidare före slogs att i en ny 2 § införs en bestämmelse om att lagen endast gäller obehöriga angrepp på en företagshemlighet. Bestämmelsen avsågs ange att lagen över huvud taget inte skall ha avseende på annat än obehöri ga angrepp på företagshemligheter och skulle ersätta vad som stadgas i 5 7 §§ om frihet från skadeståndsskyldighet när ett utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet inte är obehörigt. Ordet obehörigen i de nämnda paragraferna kunde enligt promemorian därmed utgå. förordadesvidare att i ett andra stycke i 2 § skulle föreskrivas att som ettobehörigt angrepp anses inte att någon anskaffar, utnyttjar eller 1989/90:LU37 röjer enföretagshemlighet hos en näringsidkare för att inför en myndighet, annatbehörigt organ eller allmänheten avslöja något som skäligen kan misstänkasutgöra brott eller som kan anses utgöra annat allvarligt missförhållande inäringsidkarens rörelse. Till 2 § borde slutligen överföras bestämmelsen i 7 § ominverkan av god tro. Beträffande det i promemorian föreslagna tillägget tilldefinitionen av begreppet företagshemlighet i 1 § har lagrådet i sitt yttrande(bilaga 4) anfört följande. 1 § innehåller en legaldefinition av begreppetföretagshemlighet. I denna legaldefinition ingår som ett nödvändigt element attröjande av hemligheten skall vara "ägnat att medföra skada" förnäringsidkaren. Vid tolkningen av vad som avses med uttrycket "skada"måste följande beaktas. 1 den allmänna motiveringen till lagförslaget framhöllföredragande statsrådet att det från samhällsekonomisk synpunkt är väsentligtatt det råder en effektiv och sund konkurrens inom näringslivet. Eftersomföretagens kunskaper i jämförelse med andra produktionsfaktorer får allt störrebetydelse för förmågan att konkurrera på marknaden var det angeläget att kunnage ett skydd för företagshemligheter. Endast relevanta företagshemligheterborde emellertid skyddas. Först om en uppgift kunde anses som så väsentlig förnäringsverksamheten att ett röjande skulle förändra konkurrensförmågan inegativ riktning, dvs. medföra en skada, borde uppgiften enligt statsrådetanses utgöra en företagshemlighet (prop. s. 89 och s. 13). Dessa motivuttalanden visar att avsikten har varit att geett skydd för sådana kunskaper som har betydelse för en näringsidkare när hankonkurrerar på marknaden med de konkurrensmedel som är förenliga med kravet påen sund konkurrens. Det i promemorian föreslagna tillägget till lagtexten sominnebär att det skall vara fråga om skada "i konlturrenshänseende"harmonierar väl med den principiella uppläggningen av lagförslaget. Motivuttalandena utvisar emellertid också att lagförslagetinte kan uppfattas så att det skyddar direkt brottsliga förfaranden motavslöjanden. Den skrothandlare som i sin rörelse också ägnar sig åt yrkesmässighäleriverksamhet får inte på grund av den föreslagna lagen något som helstskydd mot att hans brottsliga verksamhet avslöjas. Lika litet ger lagen skyddåt den näringsidkare som genom systematiskt felaktig redovisning av underlagetför mervärdeskatt gör sig skyldig till skattebedrägeri. I båda dessa falllider visserligen näringsidkaren ett slags "skada" av att hansbrottsliga verksamhet avslöjas. Men det är inte fråga om en sådan skada som kanutlösa skyldighet att utge ersättning. "Skadan" skyddas med andra ordinte av rättsordningen. Det i 1 § använda skadebegreppet måste därför tolkas såatt det avser endast sådan skada som i ocii för sig skulle kunna föranleda attskadevållaren av domstol åläggs att utge ersättning för den lidna skadan. Lagrådet menar alltså att det av den i 1 § intagnadefinitionen på begreppet företagshemlighet följer att det inte kan betraktas som en företagshemlighet att en näringsidkare bedriver brottslig verksamhet eller begår brott i en eljest legal verksamhet. Därmed blir inte de i lagförslaget intagna straff- och skadeståndsbestämmelserna tillämpliga på den som avslöjar att en näringsidkare begått brott. En annan sak är att straff kan komma att utkrävas för den händelse den som gör avslöjandet använt en brottslig metod för att komma över de uppgifter som visar att brott har begåtts i rörelsen. Ispeciella fall kan möjligen komplikationer uppkomma för den /90:L(J37 händelsesituationen är den att det är i praktiken omöjligt att avslöja ett brott utanatt man också röjer en så att säga legal företagshemlighet. Härtillåterkommer lagrådet vid 2 §. Direkt brottsliga förfaranden utgör enligt det anfördainte någon företagshemlighet i lagens mening. Undantaget från lagens tillämpningsområdetorde emellertid vara något mer vidsträckt än som följer av att det är fråga ombrott. Frågan kan nämligen ställas, om inte motsvarande synsätt bör anläggasnär det visserligen inte är fråga om brottsliga förfaranden utan omförhållanden i rörelsen som från samhällets synpunkt ter sig helt oacceptabladärför att de utgör ett allvarligt åsidosättande av lagstiftning som är avseddatt skydda t.ex. liv och hälsa. Sådana fall berörs i viss mån i promemorian ianslutning till den nya 2 §. Andra stycket i 2 § gäller i fråga om vad som i lagtextenanges utgöra annat allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse. 1promemorian anförs som exempel härpå att ett företag överträder bestämmelsernai arbetsmiljölagen eller i miljöskyddslagen eller på annat sätt utsätter sinaanställda eller de kringboende för allvarliga miljörisker eller att företaget istrid med marknadsföringslagen eller livsmedelslagstiftningen tillhandahållerkonsumenterna hälsofarliga eller andra uppenbart otjänliga produkter. Medanledning härav bör framhållas att själva det förhållandet att hälsofarligalivsmedel produceras knappast kan utgöra någon företagshemlighet i lagensmening. Att förhållandet bringas till allmän kännedom medför nämligen inte attnågon ersättningsgill skada uppkommer, i varje fall inte om hälsorisken ärmycket påtaglig. Saken kan också uttryckas så att det från allmän synpunkt ärvid ett objektivt bedömande fullt försvarligt, ja t.o.m. önskvärt, att detavslöjas om en näringsidkare bedriver sin verksamhet så att allmänheten utsättsför allvarliga hälsorisker. Det leder till att någon ersättningsgill skada inteuppkommer på grund av avslöjandet Gfr , Skadeståndsrätt, 5:e uppl., s.74, , Skadeståndsrätt, 4:e uppl., s. 47 f). Detsamma gäller om det ärfråga om mycket allvarliga miljörisker. Detta resonemang kan föras när det ärfråga om att en större krets utsätts för allvarliga risker. Det är meratveksamt hur saken ter sig i situationer som inte är lika drastiska. har i sitt yttrande i ärendet(bilaga 5) instämt i lagrådets slutsats att den föreslagna lagen inte ger någotskydd mot att en företagares brottsliga eller samhällsfarliga verksamhetavslöjas. har vidare uttalat att någon form av skydd idessa fall ej heller torde kunna införas genom avtal. gör i sitt betänkande Meddelarrätt(SOU 1990:12) gällande (s. 183 och 298) att det knappast kan sägas framgå särskiltklart av lagtexten hur lagstiftaren har tänkt. Kommittén föreslår därför attparagrafen i förtydligande syfte förses med ett tredje stycke av följandelydelse: "Information om ett förhållande som innefattar brott eller somannars är från allmän synpunkt oacceptabelt utgör inte företagshemlighet." kan för sin del biträda lagrådets ochkonstitutionsut skottets synpunkter att med skada enligt 1 § i lagförslaget bör avses endast ersättningsgill skada. Uttrycket skada i lagen kommer därmed att få en snävare innebörd än motsvarande uttryck i sekretesslagen, vilken i princip bygger på att skada kan uppkomma även i fall då ,-, brottavslöjas (se t.ex. 14 kap. 2 § sekretesslagen). följaktligenatt 1 § i lagförslaget innebär en grundläggande begränsning 1989/90:LU37 av lagenstillämpningsområde därutinnan att lagen inte omfattar och därmed inte hellerskyddar sådana uppgifter som avser brottsliga eller från samhällets synpunkteljest helt oacceptabla förhållanden. Till sistnämnda kategori hör, somlagrådet närmare utvecklat, särskilt allvarliga åsidosättanden av lagstiftningsom är avsedd att skydda t.ex. liv och hälsa. I sammanhanget vill utskottetemellertid understryka att det anförda inte äger tillämpning vid blottamisstankar om brott och andra förhållanden. För att en uppgift över huvud tagetinte skall anses som företagshemlighet måste brottet faktiskt ha begåtts ellerannan helt oacceptabel verksamhet ha utövats. Till denna fråga återkommerutskottet nedan. Något sådant tillägg som förordas avmeddelarskyddskommittén anser utskottet inte vara erforderligt. Lagrådet harinte heller haft några erinringar mot den utformning av lagtexten i 1 § somföreslogs i promemorian. Utskottet förordar därför att paragrafen får den i promemorianföreslagna lydelsen. Beträffande den i promemorian föreslagna nya bestämmelsen(2 §) om att endast obehöriga angrepp omfattas av lagen har lagrådet förklaratsig inte ha något att erinra mot att förslagets räckvidd uttryckligen begränsasi huvudsak efter riktlinjerna i det föreslagna lagrummet. I yttrandet påpekasemellertid att med den avgränsning som enligt lagrådets mening måste göras avsjälva legaldefinitionen på begreppet företagshemlighet nämligen så attdärmed inte avses brottsliga och vissa andra samhällsfarliga förfaranden inäringsidkarens rörelse bortfaller till en del behovet av den föreslagna nyabestämmelsen. Lagrådet har trots det förståelse för att det kan vara på sinplats att i en särskild lagregel klargöra att i vissa angivna situationerhänsynen till yttrandefriheten och den fria opinionsbildningen måste vägatyngre än skyddet för företagshemligheter. Enligt lagrådet väcker docklagtexten i 2 § och därtill anknytande motivuttalanden en del frågor. Lagrådetanför härvidlag följande i yttrandet. 2 § andra stycket tar sikte på brott och andra allvarligamissförhållan den i näringsidkarens rörelse. Förslaget innebär att bestämmelsen är tillämplig bl.a. när anställda inför allmänheten avslöjar sådana missför hållanden i arbetsgivarens rörelse.