bet · GD01FiU40 · 1989-12-31 00:00:00 — Utskottet är kritiskt till en finansiering via mervärdeskattav flera skäl. Mervärdeskatten slår relativt sett hårdast mot dem med litetkonsumtionsutrymme det är en dålig finansieringsväg fördelningspolitiskt. Enhöjd enhetlig mervärdeskatt saknar, inte minst på miljöområdet, önskvärdstyreffekt bl.a. därför avvisar utskottet en generell momshöjning.Mervärdeskattehöjningar får också omedelbar effekt på konsumentpriserna detär en dålig finansieringsvägur stabiliseringspolitisk synvinkel. Mervärdeskattehöj- 1989/90:FiU40ningar som föreslås av regeringen och ovanpå det höga pris- Reservationer och kostnadsläget i övrigt är enligt utskottets mening intetillrådliga. Förutsättningen för att skattereformen på ett nöjaktigtsätt skall kunna infogas i den aktuella ekonomisk-politiska situationen är återhållsamhetmed direkt prishöjande finansieringsmetoder. I annat fall riskerar reformen attvia kompensationskrav öka på inflationstakten. Tendenser till detta har redanförmärkts genom att arbetstagarsidan i avtalsförhandlingar begärt kompensationför skattereformens prishöjande effekter. Den fördelningspolitiska helheten av reformen måste ocksåvara sådan att alla samhällsgrupper får del av skattesänkningarna. Låg- ochmedelinkomsttagare skall inte betala höginkomsttagarnas skattesänkningar. Detsamlade skatteuttaget från höginkomsttagargrupperna kan inte tillåtas minskasom en följd av reformen, eftersom den syftar till omfördelning genomtotalfinansiering. Ett sänkt skatteuttag för höginkomsttagare skulle rubba densamhällsekonomiska balansen och bidra till förstärkta krav på löne- ochtransfereringsökningar. I förlängningen skulle detta leda till nyaskattehöjningar och att reformen vittrar sönder. Skattereformens stabilitet ärsåledes beroende av det fördelningspolitiska utfallet. Ett annat stort samhällsekonomiskt problem är det alltförlåga sparandet. Utskottet anser att skattereformens effekter härvidlag ärosäkra. Sänkta skattesatser och avdragsbegränsningar för lån torde visserligenminska lånebenägenheten och därmed bidra till ökat sparande. För småsparareförsämras dock villkoren på flera punkter. Allvarligast är att det föreslås attsparavdraget helt tas bort. Skattetrycket har stigit kraftigt ochligger nu på en nivå av BNP. Momshöjningen innebär att skatterna höjsytterligare. Skattereformen riskerar därtill att överfinansieras genom att des.k. dynamiska effekterna underskattas. Uppgörelsen mellan regeringen och om ettekonomiskt åtstramningspaket samt skattereformen höjer enligt utskottetsuppfattning skattetrycket. Den tillfålliga arbetsmiljöavgiften försvinnervisserligen men detta sker oberoende av den uppgörelse som träffatsmellan regeringen och . Kompensationen till arbetsgivarna för denarbetsgivarperiod som föreslås, och som ställer sig bakom, innebär attarbetsgivaravgifterna sänks. Detta uppvägs dock för foretagen av att de får taöver kostnaderna för sjukförsäkringen de första Ijorton dagarna av ensjukdomsperiod. Att påstå att nettot av dessa åtgärder skulle sänkaskattetrycket är endast ett akademiskt resonemang eftersom följderna förföretagen av åtgärderna i princip blir ett oförändrat kostnadstryck. Skattereformen ökar också människors bidragsberoende.Rundgången skatterbidrag ökar dramatiskt. En självklar samhällsekonomisksträvan borde i stället vara att söka minska denna rundgång. För att skattereformen på smidigast möjliga sätt skallkunna infogas i den konjunkturpolitiskt aktuella situationen måste, som utskottet 101 anfört,utformningen vara sådan att inte de negativa tendenserna i samhällsekonomin förstärks på det sätt som skattereformen gör i 1989/90:FiU40regeringens och version. Utskottet förordar i stället den Reservationer utformning av skattereformen som framförts i flera partimotionerav . Skattereformen sådan den föreslås av innebäri likhet med regeringens och förslag att reformen fullföljs medgenomförande av det andra steget den 1/1 1991. Med beaktande av de dynamiskaeffekterna finansieras den fullt ut. Dagens skattesystem har klara bristerbeträffande den fördelningspolitiska effektiviteten. En självklar strävan måstedärför vara att skattereformen skall bidra till att förbättra denfördelningspolitiska rättvisan så att målet skatt efter bärkraft kan nås.Utskottet anser att betydligt mer grundliga fördelningspolitiska studier avregeringens och förslag till skattereform borde ha genomförts avett neutralt analysinstitut innan beslut fattas av . Detta är ocksånågot som föreslagits av . Vid en genomgång av de olika förslagentill skattereform anser utskottet att förslag ger ett bättrefördelningspolitiskt utfall för låg- och medelinkomsttagare än regeringens ochfolkpartiets förslag. förslag till skattereform innebär också enbetydligt mindre rundgång av skatter och bidrag samt ett lägre genomslag påpriserna. Denna lägre inflationspåverkan är en följd av att ibetydligt mindre utsträckning än regeringen och använder sig avdirekt prishöjande indirekta skatter för att finansiera skattereformen.Centerpartiets förslag innebär tvärtom att vissa indirekta skatter sänks bl.a. momsen på mat och momsen på hotell- och restaurangtjänster. Detförhållandet att höjer de indirekta skatterna betydligt mindre änvad regeringen föreslår samt därtill differentierar momsuttaget med lägre momspå nödvändig konsumtion bidrar starkt till att de fördelningspolitiska målenklaras utan att bidragen behöver höjas i den utsträckning som regeringenföreslår. Regeringens och förslag till skattereform leder däremottill omfattande bidragshöjningar. Bidragen måste finansiersis med skatter.Därmed ökar den s.k. rundgången av skatter och bidrag. alternativmedför mindre rundgång och ett lägre skattetryck. Mervärdeskatten höjs tillfålligt från till den 1juli 1990. Detta innebär höjda skatter med budgetåret1990/91 och med sammanlagt under hela den tid höjningenskall gälla. Utskottet motsätter sig, som framgått, denna momshöjning. Utskottet anser i likhet med vad som anförs i motion Fi74(c) att stimulanser för det frivilliga hushållssparandet i nuvarande konjunkturlägeär bättre än höjda skatter. Sparande främjar investeringar och förbättrarbytesbalansen utan att driva upp kostnadsläge och skattetryck. Att vidtaytterligare sparfrämjande åtgärder i det nuvarande ekonomiska läget ärnödvändigt. Lagfäst sjuklön aviseras vidare i propositionen. Dettainnebär att arbetsgivarna övertar ansvaret för sjukskrivningar under de fjorton 102 förstadagarna av en sjukdomsperiod. Detta förslag har som princip tidigare bl.a. framlagtsav då under benämningen 1989/90:FiU40 arbetsgivarperiod. Attregeringen nu aviserar att man kommer att ge Reservationer arbetsgivarna fullkompensation via sänkta arbetsgivaravgifter överensstämmer också med förslagsom fört fram. Utskottet anser i likhet med vad som anförs i motionFi74 (c) att små och medelstora företag måste ges en möjlighet att försäkra sigbort från kostnadsansvaret. Utskottet beklagar att något sådant förslag inteaviseras i propositionen. Överenskommelsen mellan regeringen och innebärockså en mindre höjning av barnbidragen än vad som tidigare aviserats.Barnbidragshöjningarna skulle utgöra en direkt kompensation till barnfamiljernaför skattereformens verkningar. sänks alltså denna kompensation. Åtskilligtfler barnfamiljer än enligt tidigare beräkningar kommer därmed att förlora påskattereformen. Genomförandet av regeringens vallöfte om utbyggdföräldraförsäkring skjuts . På liknande sätt har folkpartietaviserat att man skjuter på genomförandet av vallöftet om vårdnadsbidrag tillalla småbarnsföräldrar. har sagt nej till utbyggd föräldraförsäkringoch förordar i stället vårdnadsbidrag. Utskottet anser i likhet med centernatt vårdnadsbidrag skall införas . Det är viktigt ur rättvisesynpunktoch bidrar också till att klara efterfrågan på barnomsorg. Enligt utskottetsuppfattning talar inte konjunkturutvecklingen för att skjuta upp införandet avvårdnadsbidraget. Propositionen föreslår ett tvåårigt förbud för kommunerna att höjautdebiteringen. Den kommunala konsumtionen har det vuxit meden genomsnittlig årstakt om , dvs. väsentligt mer än vad uttalat.Ökningstakten har emellertid till stor del orsakats av statliga direktiv ochpålagor, exempelvis inom omsorgs- och tillsynsverksamheter. Kommunerna ochlandstingen har därigenom fått ekonomiska problem. Denna utveckling harförstärkts av den socialdemokratiska regeringen, som kraftigturholkat värdet av statsbidragen till den kommunala sektorn samt genomförtdirekta indragningar från sektorn. Utskottetanser att skillnaderna i skatteuttag mellan olika kommuner är alltför stora.Skillnaden mellan den högsta och den lägsta kommunalskatten uppgår för år 1990till . Denna skillnad orsakas till största delen inteav skillnader i servicegrad och effektivitet utan är framför allt en följd avskillnader i skattekraft mellan olika kommuner. Människor i kommuner med lägstgenomsnittlig inkomst betalar de högsta kommunalskatterna. Utskottetanser i likhet med vad vad som anges i propositionen och också påpekas i bl.a.motion Fi74 (c) att skattereformens mål att nedbringa marginalskatterna intebör urholkas genom kommunala skattehöjningar. Det finns vidare ettsamhällsekonomiskt behov av att begränsa den offentliga konsumtionen ochstimulera kommunsektorn till förbättradresursanvändning och högre efiiektivitet. I likhet med 1989/90:FiU40 vadsom anförs i motion Fi74 (c) anser utskottet att det finns bättre Reservationer sätt att åstadkomma detta än genom ett kommunalt skattestopp. Regeringenhar dock valt att föreslå ett kommunalt skattestopp. Det finns en rad skäl somtalar emot att införa detta. För det första kan grundlagsenlighetenifrågasättas. För det andra kan ifrågasättas hur pass effektivt ett kommunaltskattestopp blir. Kommunerna har exempelvis möjlighet att höja avgifter istället. Det är emellertid olyckligt om så skulle bli fallet eftersomavgifterna drabbar låginkomsttagare hårdast. För det tredje kan mot detkommunala skattestoppet anföras samma argument som mot andra typer av regleringsingrepppå marknaden, t.ex. prisstopp, hyresstopp osv. De grundläggande problemen lösesinte utan de skjuts endast . Utskottetanser i likhet med vad som anförs i motion Fi74 (c) att den väg som väljs föratt nå målet att hålla tillbaka kommunala skattehöjningar måste harmoniera medden kommunala självstyrelsen. Den metod utskottet förordar är den som föreslåsav , nämligen överläggningar mellan staten å ena sidan och kommun-och landstingsförbunden å andra sidan. Sådana överläggningar har tidigaretillämpats med framgång. Utskottetär således kritiskt till den inriktning av den ekonomiska politiken somförordas i proposition 1989/90:150 samt i motion Fi71 (fp). Som ovan nämntsanser utskottet att den ekonomiska politiken i stället bör ges den inriktningsom förordas av i motion Fi74. Utskottetanser mot denna bakgrund att den ekonomiska politiken bör ges följandeinriktning. Detfaktum att den svenska konjunkturen nu vänt nedåt innebär inte att det ännu ärmöjligt att lätta på finanspolitiken. En kraftig generell åtstramning av dentotala efterfrågan utöver de åtgärder som redan beslutats skulle dock inuvarande konjunkturläge kunna förstärka konjunkturnedgången. Finanspolitikenbör vara mer selektiv . Denkonkurrensutsatta sektorn bör ges ökat utrymme. Det prognosticerade fallet iinvesteringarna bör motverkas genom att näringslivets investeringar främjas. Återhållsamhetbör iakttas beträffande de offentliga utgifterna. Det totala skattetrycket börinte höjas utan måste, med beaktande av konjunkturen, sänkas. Höjningar avmervärdeskatten skapar speciella problem för samhällsekonomin eftersom dedriver upp kostnadsläget och skapar fördelningspolitiska spänningar ochkompensationskrav i löneförhandlingarna. Differentierad moms bör införas medlägre skattesats på nödvändighetsvaror såsom mat, boende och kultur. Inomramen för ett oförändrat eller sänkt skattetryck bör punktskatterna höjas påmiljöskadliga energiråvaror samt miljöavgifter införas. Dessa skattehöjningarbör bl.a. motverkas genom ett borttagande av momsen på energi. Utskottet anser att ettökat sparande är nödvändigt det främjar 104 investeringar och bytesbalans utan att driva upp kostnadsläge och Ett ökat sparande ger också en åtstramande effekt på 1989/90:FiU40ekonomin. Det ökande sparandet skall i första hand tillskapas i hus- Reservationer hållssektorn. Brist på arbetskraft förekommer fortfarande på vissa delarav arbetsmarknaden. Åtgärder för att öka arbetskraftsutbudet är därförfortsatt nödvändiga. Lönebildning och avtalsrörelser måste reformeras för attmöjliggöra samhällsekonomiskt rimliga avtal. Oberoende av konjunkturläget bör ett långsiktigt arbetebedrivas för att vidta de strukturella förändringar som är nödvändiga för attförbättra ekonomins funktionssätt. Ett fullföljande av en skattereform med enrättvis fördelningsprofil, en reformerad offentlig sektor, en industripolitikmed inriktning på främjande av högteknologi, investeringar i utbildning ochkommunikationer samt en politik som tillvaratar hela landets utvecklingsförmågahör till de viktigaste strukturåtgärderna. I de offentliga transfereringssystemen måste en utvecklinginledas mot större grundtrygghet och enklare regler med mindre marginaleffekter.Det gäller bl.a. införande av en höjd grundpension lika för alla samt studielönför studerande. De åtgärder som utskottet ser som extraangelägna att främja i den ekonomiska politiken är sammanfattningsvis följande.-Ökat hushållssparande - Främjande avinvesteringar -Inflationsbekämpning och lönebildning - Rättvisskattereform -Strukturella åtgärder. Beträffande den närmare utformningen av den ekonomiskapolitiken instämmer utskottet i de förslag och den utformning som framförs imotion Fi74 (c). I motion Fi66 (m) hävdas att det principiellt ärmeningslöst att fortsättningsvis utnyttja finanspolitiken i konjunkturpolitisktsyfte. Utskottet anser visserligen att en allmän förskjutning av denekonomiska politiken i riktning mot mer långsiktiga strukturellt inriktadeåtgärder är motiverad inte minst med tanke på den pågående internationaliseringensom begränsar de enskilda ländernas möjlighet till kortsiktiga finanspolitiskaåtgärder. Utskottet anser också i likhet med motionärerna, och som ocksåframhålls i motion Fi74 (c), att det är för sent med enytterligare finanspolitisk åtstramning. Utskottet kan emellertid inte instämmai att det fortsättningsvis skulle vara meningslöst att utnyttja finanspolitikeni konjunkturpolitiskt syfte. Finanspolitiken bör även fortsättningsvis ingåbland ekonomisk-politiska medel, inte minst för att avlasta penningpolitiken.Utskottet avstyrker den inriktning av den ekonomiska politiken som förordas imotion Fi66 (m). Utskottet avstyrker också den inriktning av den ekonomiskapoliti ken som förordas i motionerna Fi65 (vpk) och Fi70 (mp). Den inriktning som här förordas är verklighetsfrämmande och skulle på ett påtagligt sätt försämra den aktuella ekonomisk-politiska situationen. Motbakgrund av vad utskottet ovan anfört tillstyrks den inriktning 1989/90:FiU40 av den ekonomiska politiken som förordas i motion Fi74 (c)yrkande Reservationer 1. Motionerna Fi65 yrkande 1, Fi66 yrkande 1, Fi70yrkandena 2 och 16 samt Fi71 yrkandena 1 och 2 avstyrks. debatt utskottets hemställan under 1 a) och 1 b) bort ha följande lydelse: 1.beträ&nde de allmänna riktlinjerna för den ekonombka politiken a) att med avslag på regeringens förslag iproposition 1989/90:150 bilaga 1 mom. 1 i berörd del samt motionerna1989/90:Fi65 yrkande 1 i berörd del, 1989/90:Fi66 yrkande 1 i berörd del,1989/90:Fi70 yrkandena 2 i berörd del och 16 samt 1989/90:Fi71 yrkande 1godkänner vad som förordas i motion 1989/90:Fi74 yrkande 1 i berörd del omstabilberingspolitbka åtgärder samt som sin mening ger regeringen till kännavad utskottet anfört, b) att med avslag på regeringens förslag iproposition 1989/90:150 bilaga 1 mom. 1 i berörd del samt motionerna1989/90:Fi65 yrkande 1 i berörd del, 1989/90:Fi66 yrkande 1 i berörd del,1989/90:Fi70 yrkande 2 i berörd del samt 1989/90:Fi71 yrkande 2 godkänner vadsom förordas i motion 1989/90:Fi74 yrkande 1 i berörd del om inriktningen pålängre sikt samt som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken(mom. 1 a och b) Lars-OveHagberg (v) anser debatt den del av utskottets yttrande som på s. 36 börjar med "Prognoseni" och på s. 47 slutar med "berörd del" bort ha följandelydelse: Deallmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken Utskottetdelar kommunisternas bedömning att det senaste halvåretspolitiska händelser har inneburit att regeringen definitivt kapitulerat för dekapitalistiska marknadskrafterna. I kompletteringspropositionen talas intelängre om en egen väg, utan den politik som förordas är enbart ett sätt attanpassa sig till marknadens krafter, dvs. de imperialistiska koncernerna ochEG-marknadens villkor. Den av regeringen övergivna tredje vägens politikförsökte ändock ge en illusion om en egen utveckling. Färden på den vägenslutade i ett stopp och den socialdemokratiska regeringen står än mer tomhäntän tidigare. behövs nu en socialistisk arbetarpolitik. Utskottet 1989/90:FiU40 delar oron som finns i arbetarrörelsens bas över den fördapolitiken. Reservationer Arbetarrörelsens traditionella värderingarmåste försvaras och användas i strid för arbetarrörelsens intressen och motborgarpolitik. Deuppgörelser regeringen gjort med om skattepolitiken och denekonomiska politiken strider enligt utskottet i flera fall direkt motarbetarrörelsens principiella utgångspunkter; rättvis fördelnings-ochsocialpolitik, jämlikhet, solidaritet och gemenskap. Imotsats till regeringen och anser utskottet att en fördelningspolitikmåste bedrivas även om man inte har en god tillväxt. Det som finns måstefördelas till de grupper som bäst behöver dem. En regering som slutar upp medatt göra rättvisa fördelningar kan aldrig få arbetarrörelsens stöd eller balansi samhällsekonomin. Utskottetkan inte heller se att regeringen i sin långtidsbudget ändrat inriktning. Detkommer att bli fem svåra år för de lägsta inkomsttagarna och de nyfattiga. Delägst avlönade får det svårare och svårare att kompensera sig avtalsvägen.Löneklyftorna ökar. I detta läge väljer regeringen att reducera eller i bästafall ha en oförändrad nivå på transfereringarna till hushåll och kommuner.Detta innebär att hälso-och sjukvården, den sociala tryggheten ochsamhällsskyddet blir lidande och att fritidsverksamheter och kulturen drabbas.Utskottet avvisar en sådan utveckling. Utskottetvill bestämt avvisa en generell åtstramning som är innebörden av det krispaketsom regeringen och presenterar i proposition 150. Det är intehushållens eller den offentliga sektorns konsumtion som har orsakat denöverhettning som alltjämt dröjer sig kvar inom vissa delar av landet. Mellan1980 och ökade såväl privat som offentlig konsumtion . Detta kanjämföras med att BNP ökade med . Konsumtionens andel av BNP har medandra ord minskat, vilket innebär att sparkvoten ökat. Alltfler ekonomer talar nu emellertid om att konjunkturen försvagas. Det skullemed andra ord vara för sent för åtstramning. Trots detta vill regeringen höjamomsen. uppgick antalet arbetslösa till i genomsnitt 61 000personer. väntar sig regeringen att denna siffra skall stiga till 75 000.Denna utveckling beräknas fortsätta och 1991 räknar man med 90 000 arbetslösa,trots att lönerna då bara antas öka , ett låglönealternativ som enligtregeringen leder till balans i ekonomin. Regeringen bedriver sålundaåtstramningspolitik och låter antalet arbetslösa växa, även omlöneökningstakten väsentligt skulle reduceras. Att denna politik syftar till"arbete åt alla" framstår inte som trovärdigt. Även om intearbetslösheten bör betecknas som ett medel i regeringens politik så är denändå en självklar följd av denna politik. Den ekonomiska politik som regeringennu förespråkar framstår därför som helt oacceptabel för utskottet. Deallmänna riktlinjer som enligt utskottet måste ligga till grund för den ekonomiska politiken är följande: -Social tillväxt för rättvisa, jämlikhet och trygghet. -Rättvis fördelningspolitik skall genomsyra alla politikens områden. -Rätten till ett meningsfullt arbete förverkligasgenom demokratiska 1989/90:FiU40 rättigheter i arbetslivet. -Samlade åtgärder mot den ekologiska krisen och enresurs- och miljöbesparande energipolitik. - Försvar av den nationella suveräniteten medriktade framtidsinvesteringar. Ienlighet med dessa riktlinjer vill utskottet uttala ett bestämt nej tillregeringens och krispaket. Angående krispaketet vill utskottet iövrigt göra följande kommentarer. Regeringensoch förslag till skatteomläggning kan inte skapa någraförutsättningar för lägre nominella löneökningar. Klyftorna mellan hög- ochlågavlönad ökar eller i bästa fall vidgas inte, vilket innebär en fördelningspolitiksom inte bidrar till att lägga en grund för mera "normala" avtal påarbetsmarknaden och som måste vara en utgångspunkt för rättvisa och jämlikhet.Utskottet är därför av den uppfattningen att skatteomläggningen måste omarbetasi enlighet med kommunisternas förslag (motion 1989/90:Sk81) föratt den skall få en rimlig fördelningsprofil. Utskottetyrkar avslag på regeringens förslag till en momshöjning från den 1 juli 1990t.o.m. Höjningen löser inget av samhällets grundläggande problem utanförsvårar i stället avtalsförhandlingarna som den slår hårdast mot deminst köpstarka. Utskottetavvisar vidare regeringens förslag om ett kommunalt skattestopp. Avregeringens finansplan framgår att kommunerna kommer att ha ettunderskott på ca för , detta räknat på befintligverksamhet. Tecknade löneavtal för gör att underskotten kommer attuppgå till i den samlade kommunsektorn. I dagmotsvarar statens överskott ungefår kommunernas underskott. Som utskottet serdet behövs en broms på kommunalskatterna. Men detta kräver att anslårett ekonomiskt stödpaket till kommunsektorn. Ett kommunalt skattestopp utan nyaresurser skulle, enligt utskottets mening, innebära att krisen inom vård,omsorg, skola, kultur och nödvändig service förstärks i en omfattning som detär ofattbart att någon regering skulle kunna godta. utbudsinriktade åtgärder som finns med i krispaketet kan ej heller godtasav utskottet. Gemensamt för dessa förslag är att de från fördelningssynpunkt ärnegativa för de sämst ställda. Självfallet skulle t.ex. om förslaget om nysemesterlag genomförs efiiskten bli negativ för de lågavlönade. Alternativetblir för dessa grupper att sälja en del av semestern till arbetsgivaren. Detkommer att öka klyftorna på arbetsmarknaden ytterligare. Utskottettillstyrker med hänvisning till det anförda den inriktning av den ekonomiskapolitiken som föreslås i kommunisternas motion Fi65 yrkande 1. Regeringensoch övriga partiers förslag till inriktning av den ekonomiska politikenskiljer sig kraftigt från den sem utskottet här redovisat. Utskottet avvisardärför dessa förslag. deb att utskottetshemställan under 1 a) och 1 b) bort ha följande 1989/90:FiU40 lydelse: Reservationer 1.beträffande de allmänna riktlinjerna för den ekonombka politiken a) att med avslag på regeringens förslag i proposition1989/90:150 bilaga 1 mom. 1 i berörd del samt motionerna 1989/90:Fi66 yrkande 1i berörd del, 1989/90:Fi70 yrkandena 2 i berörd del och 16, 1989/90:Fi71yrkande 1 samt 1989/90:Fi74 yrkande 1 i berörd del godkänner vad som förordas imotion 1989/90:Fi65 yrkande 1 i berörd del om stabilberingspolitbka åtgärdersamt som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört, b) att med avslag på regeringens förslag iproposition 1989/90:150 bilaga 1 mom. 1 i berörd del samt motionerna1989/90:Fi66 yrkande 1 i berörd del, 1989/90:Fi70 yrkande 2 i berörd del,I989/90:Fi71 yrkande 2 samt 1989/90:Fi74 yrkande 1 i berörd del godkänner vadsom förordas i motion 1989/90:Fi65 yrkande 1 i berörd del om inriktningen pälängre sikt samt som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken(mom. 1 a och b) CarlFrick (mp) anser