bet · GD01KrU7 · 1989-12-31 00:00:00 — Kulturutskottetsbetänkande /90: KrU7 är en på kungl. förvaradpergamentshandskrift, som innehåller bl.a. det äldsta kända exemplaret av dets.k. fårbrevet en förordning om huvudsakligen fårskötsel som utfårda-des år1298 i av . Med anledning av motioner föreslårutskottet att skall besluta att som sin mening ge regeringen tillkänna att bör överföras till . Utskottet framhåller densymboliska betydelse det skulle ha för om handskriften funnes där,eftersom den innehåller text, som visar att det mycket tidigt fanns ettsärskilt fåröiskt språk; det har framförts att överförandet av tillFäröarna skulle bidra till att stärka den nationella och kulturella identitetenför det fåröiska folket. Vidare framhåller utskottet bl.a. att ett beslut omett överförande av handskriften till också skulle utgöra en starkmarkering av den samhörighetskänsla som finns mellan människorna i ochmänniskorna på och av den betydelse kulturarvet har för allamänniskor. Utskottet avstyrker med utförlig motivering motionskrav omen kartläggning av profana och kyrkliga konstskatter för att utröna ursprungettill äldre kulturföremål och om återlämnande till de ursprungliga ägarna avföremål, som vi för att använda motionärens uttryck "stulit"från de ursprungliga ägarna. 1988/89;Kr207 av och (båda fp)vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om "fårbrevets" överlämnande till . 1988/89;Kr2l4 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omåterförande av sey(3abra;vi(3 (fårbrevet) till . 1988/89;Kr220 av () vari yrkas attriksdagen beslutar att den i motionen nämnda fåröiska handskriften (fårbrevet)skall överlämnas till . 1989/90. 1989/90 KrU7 1988/89;Kr320av () vari yrkas att som sin 1989/90:KrU7 mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om inventering och återställandetill ursprungsländer av stulna kulturskatter. I finns två böcker som innehåller medeltidalaghandskrifter med anknytning till . Bägge handskrifterna innehållerversioner av det s.k. fårbrevet - på färöiska seyöabrsvid - som är enförordning, en s.k. rättarbot (betyder ungeSr rättsförbättring), som utfårdatsför av dåvarande och som innehållerhuvudsakligen bestämmelser om fåravel. Det äldsta kända exemplaret av fårbrevet ingår i en boksom tillhör kungl. i (KB). fick bokennamnet (på fåröiska Kongsbökin). På KB betecknas boken numera Cod.perg. 4;o nr 33. I det följande använder utskottet beteckningen Kungsboken.Större delen av boken upptas av landslag, som gällde förFäröarna. , daterat 1298, är inbundet efter landslagen. 1 bokenhar på slutet bundits in ett dokument som är av betydligt senare ursprung än debåda andra, nämligen en allmän rättarbot, utfårdad i av konungHans, som regerade i och . På universitetsbiblioteket i finns en bok. (Lun-darbökin på fåröiska), som är en prakthandskrift. Den innehåller delsbl.a. Gulatings nyare Kristenrätt och , dels fårbrevet i en i förhållande till brevet på KB systematiseradversion. i är något yngre kanske ett tiotal år änbrevet i . innehåller, som ovan angetts, huvudsakligenregler om fårskötseln på . Sedan urminnes tider har fåraveln spelat endominerande roll på öarna och varit av stor betydelse för ekonomi.Fårbrevet innehåller också vissa andra bestämmelser, bland dem om förhållandetmellan husbonde och tjänare, om arrende, om ersättning för inkvartering och omvalfångst. 1 som innehåller den äldsta versionen avfårbrevet har en rad fåröiska tillägg gjorts, vilka anses vara av storbetydelse för forskningen i fåröisk språkhistoria. Det viktigaste tilläggetavser hållande av hund. har man lyckats tolka merparten av innehållet.Forskaren i fråga har skämtsamt gett texten namnet Hundabrae-viö. har varit föremål för en omfattandespråkvetenskaplig forskning. Det torde vara oomtvistät att boken med nedskrivits i Bergen och kommit till Färöarna.Sannolikt har fårbrevet redan då varit medbundet i volymen. hartillhört det fåröiska lagmansämbetet. handlingarnai lagtinget, som hade ansvaret för rättskipningen. Den 1989/90:KrU7 sistefåröiske innehavaren av lagboken var lagmannen , som år 1599uppehöll sig i Bergen. Vid detta tillfålle torde kungHans rättarbot ha fogats vid lagboken. Därefter är ingenting känt om den förränpå då den återfanns i Antikvitetskollegiets samlingar i Uppsala.Kollegiet flyttades senare till och ombildades till ettAntikvitetsarkiv. Därefter kom till KB , dåAntikvitetsarkivet upplöstes. Viss tidigare riksdagsbehandling, m.m. avslog på förslag av statsutskottet som inhämtat yttrande från och motionerom återlämnande av den tronhimmel som av beställt till , men somefter freden i förts till (bet. SU 1970:159). Ar 1970 medgav Kungl. Maj:t att en bronskanon, som bärgatspå svenskt territorialvatten från det sjunkna danska amiralsskeppetS;ta , fick överlämnas till danska staten som gåva. Vidare medgav Kungl. Maj;t att en rulle med enmålad framställning av lll;s intåg i Kraköw (den s.k. polskarullen eller Kraköwtapeten), som av deponerats ilivrustkammaren, fick överlämnas som gåva till polska staten (se härom frågedebatti och bet. KU 1975:12 s. 18). 1 betänkandet behandlas fyra motioner som avser frågan omåterförande av vissa kulturföremål till föremålens ursprungsländer. Tre motioner- Kr207 (fp), Kr214 (s) och Kr220 (m) - syftar till att det exemplar av dets.k. fårbrevet (på färöiska seyöabrseviö), som finns på kungl. ,skall återföras till . Innehållet i yrkandet i motion Kr320 (mp) är dels att eninventering av både profana och kyrkliga konstskatter bör genomföras för attutröna ursprunget till andra äldre kulturföremål än dem som anges i motionen,dels att kulturföremål som vi, för att använda motionärens uttryck,"stulit" skall återlämnas till de ursprungliga ägarna. I motionennämns ett tiotal kulturföremål, bland dem Silverbibeln (Codex argenteus),av tronhimmel för och vissa föremål somfinns på . Innan utskottet går närmare in på återförandefrågor villutskottet erinra om att grunderna för hur statens egendom får disponeras finnsi 9 kap. 8 och 9 §§ regeringsformen. Statens medel och dess övriga tillgångarstår med vissa här icke aktuella itndantag till regeringens disposition.Riksdagen fastställer i den omfattning som behövs grunder för förvaltningen avstatens egendom och förfogande över den. gen kandärvid föreskriva att åtgärder av visst slag ej får vidtagas utan /90;KrU7 Några särskilda föreskrifter har inte utfårdats som hindrarregeringen att deponera eller på annat sätt förfoga över kulturföremål.Tilläggas bör att exempelvis statliga museer kan ha fått donationer medförbehåll som förhindrar avyttring av föremålen (se härom bl.a. bet.1988/89;KrU5). Det kan också finnas skäl att här erinra om att det i 5kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. finns bestämmelser som innebär attvissa äldre svenska och utländska kulturföremål som är av stor betydelse fördet nationella kulturarvet inte får föras ut ur landet utan särskilt tillstånd.Även om ett kulturföremål omfattas av denna lagstiftning får regeringen omsynnerliga skäl föreligger medge att föremålet förs ut ur landet. Den inställning hitintills intagit till frågan omåterförande av kulturföremål till ursprungsländer är att en bedömning bör görasi varje enskilt fall. Det finns inte någon konvention som förpliktar Sverigeatt återlämna kulturföremål, och har liksom en rad andra avvästerländska länder, bland dem , intagit en restriktiv ståndpunkt dååterförandefrågan varit aktuell på det internationella planet. Utskottet anseratt det finns starka skäl som talar för den ståndpunkt som hitintillsintagit. Då det gäller de nu aktuella föremålen finns skäl anföraföljande. Föremålen torde så gott som utan undantag vara kulturföremål somblivit en del av det svenska kulturarvet, och många av föremålen torde hastörre betydelse för vårt land än för ursprungslandet. Det kan i många fallvara svårt eller omöjligt att avgöra vilket det egentliga ursprungslandet skallanses vara liksom under vilka omständigheter föremålet kommit i svensk ägo. Detkan också på grund av exempelvis donationsvillkor finnas inskränkningar istatens dispositionsrätt. Ett exempel på det sagda är Silverbibeln, som förstagången kom till från . Den anses ha sitt ursprung i500-talets , troligen utförd i eller för östgoternaskonung av som tidigare haft sin boplats i romarriketsDonauprovinser. väg mellan Teoderiks rike och 1600-ta-lets är tillstörre delen okänd, men med stor sannolikhet har ,kanske , förvarats i klostret i iEssen. Kort fanns den i , där den således kom att stannakanske endast omkring . Sedan Silverbibeln kommit till , fördes densnart ut igen av drottning bibliotekarie, som fått den i gåva. 1Holland inköptes den senare av de som donerade dentill universitetsbiblioteket i till "en ewig warandepossession". Utskottet vill också.framhålla att om inteursprungslandet framställer önskemål därom det endast undantagsvis finnsskäl pröva frågan om återförande av kulturföremål till ursprungslandet. Av det sagda följer att det inte kan komma i fråga attriksdag eller regering skulle fatta ett sådant övergripande beslut om återförande av kulturföremål till ursprungsländer som motion Kr320 synes syfta till. Med hänsynhärtill är det inte heller motiverat att tar något 1989/90:KrU7 initiativtill en sådan kartläggning som förordas i motionen. Denna avstyrks således. Det på kungl. förvarade fårbrevet omfattar sexsidor och ingår i en laghandskrift på pergament, som i övrigt innehåller främstkung landslag. brukar betecknas (påfåröiska Kongsbökin). På universitetsbiblioteket i förvaras en pergamenthandskrift,vilken innehåller bl.a. en något yngre version av fårbrevet. Brevet innehåller en särskild rättarbot ordetbetyder ungefår rättsförbättring utställd av , i vilken det ställs upp regler för fårhållningen på Färöar na. Språket i fårbrevet är norrönt (fornvästnordiskt), men fåröiska språkdrag finns i brevet. Såväl i fårbrevet som i i övrigt har gjorts vissa tillägg som skrivits på och som är mycket viktiga för språkforskningen. Enligt vad utskottet inhämtat har under hand starkaönskemål om överförande av vari fårbrevet ingår till Färöarnaframförts till från fåröisk sida. Utskottet konstaterar att det nu inte finns någramedeltida handskrifter på och att de båda fårbrev som finns i Sverigetorde jämtenågra diplom i vara de enda kända medeltida fåröiska handskrifterna av officiell karaktär. Ett överförande av boken med det äldsta av fårbreven skulle otvivelaktigt ha stor betydelse för från en rad synpunkter. Utskottet vill härvidlag särskilt framhålla den symboliska betydelsen det skulle ha för om handskriften funnes där, eftersom den innehåller text som visar att det mycket tidigt fanns ett särskilt fåröiskt språk; det har framförts att överförandet av till skulle bidra till att stärka den nationella och kulturella identiteten för det fåröiska folket. Samti digt skulle ett beslut om överförande av handskriften till utgöra en stark markering av den samhörighetskänsla som finns mel lan människorna i och människorna på och av den betydelse kulturarvet har för alla människor. Vid sina överväganden har utskottet kommit till slutsatsenatt det är motiverat att den på kungl. förvarade medfårbrevet överförs till . Det bör ankomma på regeringen att pröva ivilket sammanhang detta skall ske. Det bör också ankomma på regeringen attpröva om handskriften skall deponeras eller om den skall överlämnas som gåvatill . Vad utskottet sålunda anfört bör med anledningav motionerna Kr207, Kr214 och Kr220 som sin mening ge regeringen till känna. Utskottet vill starkt understryka att utskottets ställningstagandei fråga om har skett mot bakgrunden av de mycket speciel la förhållandena i ärendet och att ställningstagandet därför inte kan tas till intäkt för att en ändring av praxis i frågor om återlämnande av kulturföremål till ursprungsländer bör komma till stånd. Hemställan 1989/90:KrU7 1. beträfiande vbs inventering av kulturföremålm.m. att avslår motion 1988/89;Kr320, 2. beträffande överförande av medfårbrevet till att med anledning av motionerna 1988/89;Kr207,l988/89:Kr2l4 och l988/89:Kr220 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört. Närvarande: (), (),(), (), (), (), (), (), (), StinaGustavsson (c), (vpk), (), IngegerdSahlström (s), (), (), () och UllaJohansson (s).