bet · GD01KrU26 · 1989-12-31 00:00:00 — Ikulturminneslagen finns bestämmelser som har till syfte att förhindra sådantmissbruk av metallsökare, som kan leda till att fasta fornlämningar skadaseller förstörs eller att fornfynd av metall tillgrips. Motsvarandebestämmelser, som infördes i dåvarandefornminneslagen, syntes till en början ha fått stor genomslagskraft men underförra året rapporterades en omfattande aktivitet med plundring av fornminnen,främst på och . Motden angivna bakgrunden förordar utskottet med anledning av motioner attriksdagen skall uttala att ett hos regeringen av riksantikvarieämbetetanhängiggjort ärende om bl.a. skärpning av straffen för brott rnotbestämmelserna om fornminnen bör bedrivas med största skyndsamhet; utskottetanför bl.a. att det i ärendet föreliggande materialet med styrka talar för enkraftig höjning av påföljden för brott mot ifrågavarande bestämmelser.Kulturutskottet anser sig emellertid böra godta de synpunkter justitieutskotteti yttrande anfört av innehåll att de i motionerna föreslagna förändringarna ikulturminneslagen inrymmer sådana lagstiftningstekniska och principiellastraffrättsliga problem att de inte gärna kan beslutas av omedelbartefter endast sedvanlig motionsberedning i utskottet. DetBnns ett generellt förbud att använda metallsökare på . av att ett stort antal platser på plundrats med hjälp avmetallsökare föreslår utskottet med bifall till ettmotionsyrkande att användningsförbudet fr.o.m. utvidgas tillatt avse även . Utskottet lägger fram förslag till erforderlig lagändring. 1 1989/90. 1989/90 KrU26 1989/90;Kr204 av () vari yrkas attriksdagen beslutar ändra lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. på sätt somanges i motionen. l989/90:Kr222 av och (c,s) vari yrkas att beslutar att i enlighet med vad i motionenanförts skärpa straffen för vissa brott mot kulturminneslagen och att vidgaförverkandemöjligheterna enligt lagen. 1989/90:Kr319 av m.fl. (fp) vari yrkas 1. att hos regeringen begär förslag till ändringav lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. som innebär en skärpning avstraf&kalan för brott mot bestämmelserna till skydd för fornlämningar ochfornfynd, 1989/90;Kr320 av () vari yrkas 1. att riksdagenbeslutar att utvidga det generella förbudet att använda metallsökare till attockså gälla , 2. att riksdagenbeslutar att ii enlighet med vad i motionen anförts skärpa straffen för vissabrott mot kulturminneslagen. På hemställan av kulturutskottet har justitieutskottetyttrat sig över motionerna. Yttrandet, 1989/90:JuUly, fogas vid betänkandet sombilaga 2. 1 lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.(kulturminneslagen), som trädde i kraft den , finns i andrakapitlet bestämmelser om fornminnen. Fasta fornlämningar är skyddade enligt lagen. Fastafornlämningar är i lagen angivna lämningar efter människors verksamhet underforna tider, som har tillkommit genom äldre tiders bruk och som är varaktigtövergivna. Hit hör bl.a. (1) gravar, gravbyggnader och gravfält samtkyrkogårdar och andra begravningsplatser, (2) resta stenar samt stenar ochbergytor med inskrifter, symboler, märken och bilder samt andra ristningareller målningar, (3) kors och minnesvårdar, (4) samlingsplatser förrättskipning, kult, handel och andra allmänna ändamål, (5) lämningar avbostäder, boplatser och arbetsplatser samt kulturlager som uppkommit vid bruketav sådana bostäder eller platser, liksom lämningar efter arbetsliv ochnäringsfång samt (6) ruiner av , slott, kloster, kyrkobyggnader ochförsvarsanläggningar samt av andra märkliga byggnader och byggnadsverk (2 kap.I §). Till en fast fornlämning hör ett så stort område på markeneller på 1989/90:KrU26 sjöbotten som behövs för att bevara fornlämningen och geden ett tillräckligt utrymme med hänsyn till dess art och betydelse. Dettaområde benämns fornlämningsområde. När fråga uppkommer om fastställelse avgränserna för ett fornlämningsområde, prövas frågan av (2 kap. 2§). Fornfynd är föremål som saknar ägare när de hittas och som(1) påträffas i eller vid en fast fornlämning och har samband med denna eller(2) påträffas under andra omständigheter och kan antas vara minst etthundra årgamla (2 kap. 3 §). Sådant fornfynd som avses i 3 § 1 tillfaller staten.Sådant fornfynd som avses i 3 § 2 tillfaller upphittaren. Han är dock skyldigatt erbjuda staten att få lösa in det mot betalning (hembud), (1) om fornfyndetinnehåller föremål som helt eller delvis består av guld, silver, koppar, bronseller annan legering med koppar eller (2) om fornfyndet består av två ellerflera föremål, som kan antas ha blivit nedlagda tillsammans (2 kap. 4 §). Densom påträffar ett fornfynd, som skall tillfalla eller hembjudas staten, skallsnarast anmäla fornfyndet hos , länsstyrelse, länsmuseumeller polismyndighet (2 kap. 5 §). Det är förbjudet att utan tillstånd rubba,ta bort, gräva ut, täcka över eller genom bebyggelse, plantering eller på annatsätt ändra eller skada en fast fornlämning (2 kap. 6 §). Lagen innehåller bestämmelser om tillståndsgivningen ochom särskilda föreskrifter till skydd för en fast fornlämning (2 kap. 7, 8 och9 §§). Bestämmelser om ingrepp i fast fornlämning finns i 2 kap.1015 §§. Bl.a. stadgas att om en fornlämning påträffas under grävning ellerannat arbete, skall arbetet avbrytas till den del fornlämningenberörs (2 kap. 10 § andra stycket). Vid inlösen av fornfynd som enligt 4 § är hembudspliktigtskall ersättning utgå med ett belopp som är skäligt med hänsyn till lyndetsbeskaffenhet, för föremål av ädelmetall dock minst motsvarande metallvärdetefter vikt, uppräknat med en åttondel. För fornfynd får även särskild hittelönlämnas. Frågor om inlösen, ersättning och hittelön prövas avriksantikvarieämbetet (2 kap. 16 §). 1 2 kap. 1820 §§ finns bestämmelser om metallsökare.Bestämmelserna redovisas i allt väsentligt i justitieutskottets yttrande.Metallsökare får inte medföras på fasta fornlämningar annat än vid fård påsådan väg som är upplåten för allmänheten (2 kap. 18 §). Vidare är detförbjudet att använda metallsökare dels inom , dels inom område därfornfynd av vissa i lagen angjvna slag har påträffats (2 kap. 19 §). I2 kap. 20 § anges vissa undantagsfall då metallsökare utan hinder av vad somsägs i 18 och 19 §§ får medföras och användas. För brott mot bestämmelser i 2 kap. kulturminneslagenfinns i 2 kap. 21 § första stycket en enhetlig straffekala. Till böter eller fångelse döms således den som av uppsåt eller oaktsamhet (1) gömmer, skadar, ändrar, avyttrar eller förvärvar föremål som enligt 3 4 § skalltillfalla eller hembjudas staten, (2) inte anmäler fornfynd enligt 5§, (3) bryter mot 6 §, (4) bryter mot bestämmelserna i 10 § 1989/90:KrU26 andrastycket eller (5) bryter mot 18 eller 19 §. Den som bryter mot 5 § har förloratall rätt på grund av fyndet (21 § andra stycket). Metallsökare som har använts vid brott mot bestämmelsernaom medförande eller användning av sådant instrument skall förklaras förverkat,om det inte är uppenbart oskäligt (21 § tredje stycket). Då det gäller bl.a. regler om förverkande i brottsbalkenoch om personella tvångsmedel hänvisar utskottet till justitieutskottetsyttrande. 1 detta redovisas också vissa uttalanden vid tillkomsten av deursprungliga lagbestämmelserna om metallsökare. och statens historiska museer ()har i en dagtecknad skrivelse uppmärksammat regeringen påett behov av ökade insatser för att förhindra brott motbestämmelserna till skydd för fornlämningar och fornfynd. I skrivelsen tas iallt väsentligt upp samma frågor som i motionerna. 1 det följande återger utskottet vissa av de uppgifter ochde synpunkter som lämneis i ;s skrivelse. Ett avsnitt om inträffade skattplundringar under år 1989innehåller följande. har upprepade plundringar avfornminnen ägt rum på och . Enstaka incidenter har även anmältsfrån olika platser på fastlandet. Plundringarna har haft en omfattning somhittills varit okänd i . De har uppenbarligen bedrivits systematiskt,med stor precision och med ett omfattande förarbete. De skiljer sig markantfrån tidigare överträdelser som mer haft karaktär av missriktadhobbyverksamhet. Skadegörelsen nu består i att fyndplatser ochfornlämningar, främst boplatser, fornborgar och gravlält systematisktgenomgrävts på sådana ställen där metallsökare måste förmodas ha givit utslag.Oreparabla skador har härvid åstadkommits genom att tillgreppen avädelmetallfö-remål och omrörningen av kulturlager har förstört möjligheternaatt dokumentera fyndomständigheierna och att arkeologiskt tolka dessa. Enförteckning över misstänkta brott bifogas denna skrivelse. Enligt gjorda iakttagelser på i har plundringssäsong redan inletts. Det står utom allt tvivel att plundringarna nu bedrivs i ettdirekt kriminellt syfte. Mycket pekar på att det är fråga om professionellaligor som opererar från basei' utanför landet. 1 samband med att skadegörelsehar konstaterats har engelskregjstrerade bilar iakttagits under sådanaomständigheter att de bör sättas i samband med plundringarna. 1 är bruket av rrietallsökare mycket utbrett. Manhar beräknat att ungefår 300 000 personer är anslutna till föreningar somverkar för skattletning. Det finns två specialtidningar, The Searcher och TheTreasurehunter, som direkt vänder sig till denna grupp med informativa artiklarom skattletning och om omsättning av funna mynt och fornfynd. Efterundersökningarpå de nu plundrade fyndplatserna har visat att 1989/90:KrU26 plundrarnahaft tillgång till sofistikerad utrustning med s.k. särskilj-ningsfunktion. Detvill säga en möjlighet att skilja mellan föremål av ädelmetall och järn. Pågården Kattlunds i på upptäcktes mellan 400 och 500plundringsgropar på en tidigare känd fyndplats för en myntskatt. Vid ;sefterundersökning av platsen visade sig 250 gropar vara helt tömda, iytterligare ca 150 gropar påträffades järnföremål, som förövarna uppenbarligenmedvetet sorterat bort redan vid sökningen. SHMM har löst in myntfynd frånGotland till ett värde av ca . (slutreglering av ett fynd pågår).Inlösenbeloppet har i samtliga fall motsvarat av marknadsvärdet. Värdetpå mynten beror främst på tillgång, kvalité och efterfrågan. Priset påvikingatida mynt växlar mellan ca . för arabiska och . Enskilda mynt kan dock betinga mångdubbelt högre värde. 1 varjeskattfynd ingår erfarenhetsmässigt alltid ett större antal värdefulla kvalitetsmynt. I skrivelsen redovisas företagna eller planerademotåtgärder års fåltarbetssäsong. RAÄ avser att tillsammans med utarbetaallmänna råd avseende bl.a. erforderliga åtgärder vid misstanke om brott, gärningsbeskrivningsamt beskrivning av stöldgodset. Ett program för efterundersökning av plundradeområden liksom för undersökningar i förebyggande syfte av fyndplatser sombedöms särskilt värdefulla kommer att upprättas. Programmet kommer att omfattasåväl som . Vidare planeras olika informationsinsatser. I skrivelsen lämnas en redovisning för gällandestraffbestämmelser. Därvid erinras om att utgivit allmänna råd till stödför länsstyrelsernas handläggning av ärenden rörande bestämmelserna ommetallsökare (Underrättelser från RAÄ/SHMM 1985:1). En analys görs av gällandestraffbestämmelser. Det förs också en diskussion om straffbestämmelserna ochstraffvärdet liksom om utformningen av en straff-skärpningsregel. Beträffande utvidgning av användningsförbudet förmetallsökare anförs följande. Den särskilda fyndtätheten på och det akuta hotetmot de över hela ön utspridda arkeologiska fyndplatserna motiverade införandetår 1985 av det generella användningsförbudet på (prop. 1984/85:128 5.16). Införandet av förbudet ledde som framhållits ovan tillatt den skattletning som förekom i alltmer ökad omfattning under slutet av1970- och omgående upphörde. Huvudorsaken till att förbudetså pass länge respekterades får tillskrivas den diskussion som föregick dessinförande och att allmänheten härigenom engagerades i frågan. Förefterlevnaden fordras ju nämligen såväl att förbudet står i överensstämmelsemed den allmänna rättsuppfattningen, som att allmänheten är beredd att medverkamed egna iakttagelser om misstänkta överträdelser. Erfarenheterna av lagstiftning talar för att detvore effektivt att utvidga det geografiska området för det generella användningsförbu det. Ett ytterligare skäl är att användningsförbudet beträffande de individuella fyndplatserna inte alls kan bedömas vara effektivt, av de orsaker som har angett tidigare i skrivelsen. Motförslaget kan invändas att förbudet ju inte kunnat förhindra de 1989/90:KrU26 nuinträffade skattplundringarna på . Visserligen är detta sant, men denomständigheten att vissa handlingar företas trots att de är oönskade är inteett skäl mot att förbjuda dem. En utvidgning av användningsförbudet till klartangivna geografiska områden, inom vilka skattletningen kan befaras varaöverhängande, är en lättbegriplig och för allmänheten inte betungande reform.Snarare torde den ha allmänhetens stöd. Liksom bör den militära ochyrkesmässiga användningen vara undantagen. Ett utvidgat användningsförbud bör i första hand gällaÖland med hänsyn till den särskilda koncentrationeti av fynd avädelmetallföremål i detta landskap. Avgränsningen av just är dessutomlika lätt att motivera som beträfiande . Även i vissa andra delar av landet har gjorts fynd i sådanomfattning att ett användningsförbud för metallsökare framstår som nästan likamotiverat soni i fråga om och . Det gäller t.ex. , Väster-och samt Mälarlandskapen. Att avgränsa vissa områden av landet sommer ägnade för ett användningsförbud för metallsökare än andra är dock envansklig uppgift. Det är inte heller möjligt att utifrån det kändaforn- och fornlämningsmateria-let peka ut något särskilt område i landet sominte skulle vara begärligt för plundrare. Mot denna bakgrund och med tanke på att ettanvändningsförbud som inte drabbar yrkesmässig och militär användning ändå fåranses som en relativt måttlig inskränkning i de medborgerliga rättigheterna,vill nu förorda att användingsförbudet sträcks ut till att omfatta helalandet. tar vidare upp bl.a. frågan om förverkande och inlösenav fornfynd. Sammanfattningsvisföreslår 1?AA följande. Straffet enligt 2 kap. 21 §kulturminneslagen bör skärpas väsentligt. Användningsförbudet förmetallsökare bör utvidgas till hela landet, eller i vart fall till . Reglerna för förverkande börskärpas. Länsstyrelsernas möjligheter att meddela föreskrifterom skydd för fornlämningar och fyndplatser med verkan mot allmänheten bör klar läggas. Fornminnen utgör en unik historisk kunskapsbank. RAÄ harovan anfört att ett osakkunnigt grävande i fornlämningar och tillgrepp av fyndav ädelmetall innebär att materialets källvärde fördärvas samtidigtsom fynden i sig kan ha ett synnerligen högt värde på marknaden. Utrednings- och spaningsarbetet har visat attplundringarna otvetydigt bör ha utförts av professionella ligor i syfte attavyttra fornfynden på den illegala marknaden. Farhågorna för attplundringsaktionerna kommer att fortsätta har delvis redanbesannats. Förslagen under punkt 1 och 2 är därför synnerligenbrådskande och bör genomföras så snart att inte plundrarna utan risk förallvarliga straffpåföljder kan fortsätta utarmningen av vårt kulturarv. infördes i dåvarande fornminneslagenbestämmelser som reglerade användandet m.m. av metallsökare. Bestämmelsernaöverfördes med endast redaktionella ändringar till kulturminneslagen, somträdde i kraft . Bestämmelserna har till syfte att förhindrasådant missbruk av metallsökare, som kan leda till att fasta fornlämningarskadas eller förstörs eller att fornfynd av metall tillgrips. Som framgår av ennyligen till regeringen ingiven skrivelse från ochstatens historiska museer () syntes de nya bestämmelserna då de infördes hafått stor genomslagskraft. Däremot har en omfattande aktivitet med plundringav fornminnen rapporterats , främst på ochÖland. 1 betänkandet behandlas helt eller delvis fyra motionersom samtliga har till syfte att kulturminneslagen skall ändras för att detskall blir möjligt att på ett effektivare sätt än vad den nuvarandelagstiftningen ger möjlighet till bekämpa brottsligheten. Den angivnaskrivelsen från har samma syfte. I motionerna Kr204 (m), Kr222 (c, s) och Kr320 (c)framställs krav på att skall ändra ansvarsbestämmelserna på så sättatt det införs ett stadgande med särskild straf&kala för grovt brott motbestämmelserna om fornminnen i andra kapitlet kulturminneslagen;maximistraffet bör enligt motionerna Kr204 och Kr222 vara fångelse i högst tvåår. Motion Kr319 (fp) innehåller önskemål om att regeringen skall utarbetaförslag till lagstiftning om ett grovt brott med fångelse högst istraffekalan. 1 motion Kr222 yrkas dessutom att skall besluta om enutvidgning av förverkandebestämmelserna så att t.ex. fortskaff-ningsmedel kanförklaras förverkade. I motion Kr320 yrkas också att det generella förbudet attanvända metallsökare, som gäller endast , skall utvidgas till attavse även . 1 motion Kr222 förutsätter motionärerna att uppmärksammarfrågan om att vidga förbudet till att avse även andra delar av , iförsta hand . Motionärerna förutsätter också att RAÄ överväger om det ärmotiverat och lämpligt att införa licenskrav för innehav av metallsökare. Som framgår av ett föregående avsnitt har i sinskrivelse, som avgetts sedan motionerna väckts, föreslagit bl.a. att en ändringav ansvarsbestämmelserna som leder till väsentliga straffekärpningar skallgöras, att användningsförbudet för metallsökare skall utvidgas till hela landeteller i vart fall till samt att reglerna för förverkande skall skärpas. Kulturutskottetgör följande bedömning. Utskottet ser i likhet med motionärerna och med stororo på den plundring av fornlämningar som starkt ökat och sommöjliggörs genom att sofistikerade metallsökare kan användas för att lokaliserafynden. Plundringen utgör ett allvarligt hot mot delar av det svenskakulturarvet. Som påpekat utgör fornminnen en unik historisk kunskapsbankoch ett osakkunnigt grävande i fornlämningar 1989/90:KrU 26 ochtillgrepp av fynd av ädelmetall innebär att materialets källvärde 1989/90:KrU26 fördärvasför all framtid som fynden i sig kan ha ett synnerligen högt värdepå marknaden. anser att det är nödvändigt med snabba åtgärderför att hindra eller i vart fall så långt möjligt begränsa utplundringen. och har ettansvar för att inom ramen för gällande bestämmelser och i enlighet med sina uppdragvidta åtgärder på området. Som framgår av ;s skrivelse har åtgärdervidtagits eller planeras. 1 likhet med justitieutskottet anser sigkulturutskottet också kunna utgå från att vederbörande polismyndigheter medhänsyn till sakens vikt och till den uppmärksamhet frågan om användande avmetallsökare fått redan nu sätter in särskilda resurser i arbetet på attförhindra och beivra den aktuella brottsligheten. Den i ärendet tillgängliga utredningen, som kompletteratsgenom uppgifter som lämnats vid uppvaktningar, bl.a. av Föreningen , visar emellertid att även lagstiftningsåtgärder är nödvändiga. Vad som särskilt tilldragit sig uppmärksamhet i motionernaär frågan om en höjning av påföljden för brott mot bestämmelserna om fornminneni kulturminneslagen och frågan om en utvidgning av möjligheterna tillförverkande. Det i ärendet föreliggande materialet talar enligtutskottets mening med styrka för att en kraftig höjning av påföljden för brottmot bestämmelserna om fornminnen i kulturminneslagen bör komma till stånd. Detfinns också skäl som talar för en utvidgning av förverkande-möjligheterna. Detär i enlighet med det ovan anförda angeläget med snabba lagstiftningsåtgärder iangivna hänseenden. anser sig emellertid böra godta desynpunkter justitieutskottet anfört av innehåll att de i motionerna föreslagnaförändringarna i kulturminneslagen inrymmer sådana lagstiftningstekniska ochprincipiella straffrättsliga problem att de inte gärna kan beslutas avriksdagen efter endast sedvanlig motionsberedning i utskott.Utskottet hänvisar till redovisningen i justitieutskottets yttrande. Med hänvisning till det anförda och till vadjustitieutskottet i övrigt anfört anser kulturutskottet att medanledning av motionerna Kr204, Kr222, Kr319 yrkande 1 och Kr320 yrkande 2 somsin mening ger regeringen till känna att det lagstiftningsärende som aktualiseratsgenom skrivelse bör bedrivas med största skyndsamhet. Utskottet tar härefter upp frågan om huruvida det ärmotiverat att i detta sammanhang vidga det generella förbudet att användametallsökare som gäller för . I denna fråga gör utskottet följandebedömning. har förordat en utvidgning av användningsförbudet tillhela landet. Ett genomförande av deti;a förslag skulle vara en så ingripandeåtgärd att den måste prövas i det ovan angjvna lagstiftningsärendet. Den särskilda fyndtätheten på och det akuta hotetmot de över hela ön utspridda arkeologiska lyndplatserna motiverade införan- 8 det år1985 av det generella användningsförbudet på (prop. 1984/85:128 s. 16), Vadsom anförs motionsvägen och i skrivelse 1989/90:KrU26 vid vilken fogas enbilaga som visar att ett stort antal platser på plundrats med hjälp avmetallsökare talar med styrka för att det nu finns samma skälsom i fråga om att ha ett användningsförbud beträfiande metallsökare somavser . Utskottet föreslår därför att användningsförbudet utvidgas tillatt avse även . Utskottet föreslår att med bifall till motionKr320 yrkande I beslutar om en lagändring av detta innehåll. Utskottet harutarbetat förslag till ändring av 2 kap. 19 § första stycket kulturminneslagen.Lagändringen bör träda i kraft . 1. beträfiandestraffbestämmeber m.m. i kulturminneslagen att medanledning av motionerna 1989/90;Kr204, 1989/90:Kr222, 1989/90:Kr319 yrkande 1och 1989/90:Kr320 yrkande 2 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört, 2. beträffandeanvändningsförbudet rörande metalbökare i kul turminneslagen att med bifalltill motion 1989/90:Kr320 yrkande 1 antar det vid betänkandet som bilaga 1fogade förslaget till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Stockholmden På kulturutskottets vägnar Närvarande:Ingrid (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), (), MargaretaFogelberg (fp), (), (vpk), (), () och (). A .1 «. * f t t f t 1989/90:KrU26 AvUtskottet framlagt lagforslag gj, j Lag om ändringi lagen (1988:950) om kulturminnen Härigenom föreskrivs att 2 kap. 19§ lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydebe Föreslagen lydebe 19 § Metallsökare får inte användas Metallsökare får inte användas inom . Borgholmsoch kommuner i län. Metallsökare får inte heller användasinom område där fornfynd av det slag som skall hembjudas enligt 4 § andrastycket har påträffats, sådant område omfattar fyndplatsen och denomgivande mark där ytterligare fornfynd kan tänkas förekomma med hänsyn tilldet tidigare fyndets karaktär, fyndplatsens och den omgivande markens utseendesamt förekomsten av andra kända fyndplatser i närheten. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmermeddelar föreskrifter om den närmare avgränsningen av sådant område som avses iandra stycket. Denna lag träder i kraft . T .-. . t .. . .. A 1989/90:KrU26 har beslutat inhämtayttrande av justitieutskottet över de under allmänna motionstiden väcktamotionerna 1989/90:Kr204, Kr222, Kr319 och Kr320 angående ändringar i lagen(1988:950) om kulturminnen m.m. Ärendetföranleder följande yttrande från justitieutskottets sida. I lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.(kulturminneslagen) finns i andra kapitlet om fornminnen bestämmelser om bl.a.metallsökare. Beträffande sådana finns det två generella förbud i lagen.Metallsökare får inte medföras på fasta fornlämningar annat än vid fård påsådan väg som är upplåten för allmänheten (2 kap. 18 §). Vidare är detförbjudet att använda metallsökare dels inom , dels inom område därfornfynd av vissa i lagen angivna slag har påträffats (2 kap. 19 §).Den som av uppsåt eller oaktsamhet bryter mot dessa bestämmelser döms tillböter eller fångelse (2 kap. 21 §); dessutom skallmetallsökare som använts i strid mot ovan angjvna bestämmelser förklarasförverkad om det inte är uppenbart oskäligt. I lagen finns föreskrivet vissa undantagfrån de ovan redovisade förbuden. Regler om förverkande på grund av brott finns både i 36kap.