bet · GD01KU30 · 1989-12-31 00:00:00 — Statssekreterare , utrikesdepartementetshandelsavdelning, som av informerades om saken, tog härefter kontakt medNobelledningen och underrättade företaget om det framförda kravet. Efter en tidfick han av dåvarande verkställande direktören för , ,beskedet att företaget nu hade gjort sig av med sina "middle men"vilket inneburit betydande kostnader. diskuteradeÅberg i Indienordern med den biträdande indiske försvarsministernArun . Vid detta samtal erinrade om betydelsen av att Boforsavvecklade alla "middle men". vidarebefordrade då Ardbosbesked. återkom till mellanhandsfrågani sam band med ett samtal med i . hänvisade därvid till besked i saken. I ett brev till statssekreteraren i det indiska1989/90:KU30 försvarsdepartementet, S K Bhatnagar, försäkrade genom MartinArdbo att man inte hade någon särskild representant/agent anställd i isyfte att vinna kontraktet i fråga. I brevet tillade Ardbo emellertid attBofors utnyttjade ett bolag "foradministrative services". Som sagts ingicks kort härefter de olikaöverenskommelserna rörande Indienordern. , , framfördes i ettinslag i uppgifter om att med hjälp av mutor skulle ha"tagjt hem" Indienordern. I inslaget uppgavs bl.a. att underår 1986 skulleha gjort stora utbetalningar till personer med bankkonton i . I ett uttalande av förnekadespåståendet om mutor. Frågan diskuterades härefter vid ett sammanträffande den20 mellan ambassadör och företrädare för Nobelledningen. I en framställning från indiskaambassaden i till begärde att regeringenskulle undersöka saken och, om det förekommit någon förseelse, informeraambassaden samt vidta erforderliga åtgärder. I framställningen uppgavs vidarebl.a. att den indiska regeringen önskade om detta inte orsakade några problemi förmedla informationen till det indiska parlamentet. Sedan Åberghärefter kontaktat ledningen för Nobelkoncernen med en begäran att full klarhetskulle skapas i frågan överlämnade en skriftligrapport till den indiske ambassadören i . I rapporten framhölls attuppgifterna i brevet om att inte använt sig av någramellanhänder var korrekta. Vidare angavs bl.a. följande. has not made any payments of the kind alleged bythe media. Those payments that were made during the time in question, andpossibly have given rise to erroneous conclusions, were in accordance with thecontract for the reimbursement of consultant services within the areas ofmarketing and counter purchasing. The payments referred to by Swedish Radiowere made to a Swiss company and are complete-ly legal in accordance with theSwedish currency regulations and other relevant Swedish regulations. The statedpayments have not been paid to any Indian company or Indian citizen and have noconnection with the winning of the contract of 1986. Sedan den indiska regeringen därefter förklarat att enundersökning genom den var av stor betydelse uppdrogregeringen (, handelsavdelningen) i beslut 1987 åtRRV att göra en revisionen granskning av underlaget till till den indiska ambassadören. I beslutet, som under tecknades av statsrådet , angavs att uppdraget skulle ske i samråd med KMI och att RRV därvid borde ta del av det material som kunde finnas hos berörda myndigheter. RRV redovisade sitt uppdrag i en rapport till regeringenden . I rapporten anger RRV att det bedömt att uppdraget "attgöra en revisionen granskning" innefattade att granska huruvidabetalningar skett ochi så fall till vem, , med vilket belopp och 1989/90:KU30 Rapporten överlämnades till regeringen tillsammans medvisst underlag (datalistor och annat material) som hadetillhandahållit. I beslut konstaterade regeringen attrapporten innehöll dels uppgifter för vilka sekretess gäller enligt 2 kap. 1 §sekretesslagen (s.k. utrikessekretess), dels uppgifter som omfattas avsekretess enligt 8 kap. 6 § samma lag jämfört med p. 1 i bilagan tillsekretessförordningen (s.k. afSrssekretess). Mot bakgrund av angelägenheten avatt skapa största möjliga klarhet och öppenhet i fråga om innehållet iredogörelsen beslöt regeringen med stöd av 11 kap. 1 § sekretesslagen att vissauppgifter för vilka enligt regeringen sekretess i och för sig gällde skulle gesoffentlighet. De offentliggjorda delarna av rapporten sammanfördes i en handling(i fortsättningen benämnd den öppna rapporten). Av beslutet framgick attställningstagandet hade föregåtts av samråd med , som därvid givittill känna sin uppfattning att uppgifter rörande enskilds ekonomiskaförhållanden inte borde lämnas ut och att hela underlaget borde återlämnas tillriksbanken. I den öppna rapporten redovisade RRV följande av Boforslämnade uppgifter angående företagets arbetssätt vid marknadsföring utomlands: AB har normalt inte någon fastförsäljningsorganisation, något representantkontor e d i de länder bolagetförhandlar med. Däremot brukar man träffa överenskommelse med person/personer irespektive land att bistå med allmän lokal kunskap, praktiska arrangemang etc(däremot inte med försäljning). De får normalt ersättning efter prestation (iprincip). AB utnyttjade sådana kontakter i . Bolagetuppger att sedan den indiska regeringen framfört krav på att afSren skulleslutas direkt mellan parterna, utan mellanhänder, började bolaget avveckladessa kontakter. Dessa "awecklingsförhandlingar" började ochöverenskommelse om sådan avveckling var klar innan afSren slutfördes. Boforsuppger att "avvecklingskostnaderna" uppgick till 23.% avordersumman, alltså , och att alla dessa pengar utbetaladesunder . RRV anger i den öppna rapporten att den bild som AB muntligengivit kan sammanfattas på följande sätt: -att detinte finns några avtal om provisioner -att lokala kontakter utnyttjatsmen att dessa avvecklats innan förhandlingarna slutfördes -att kostnaderna för dennamedverkan ("awecklingskostnader") uppgick till av ordersumman,dvs. samt att denna summa slutbetalades . I den öppna rapporten anges RRVs sammanfattandeiakttagelser vara följande: -att det föreligger ett avtalmellan AB och , som avser att reglera provisioner i efterskott påFH-afSren samt -attbetydande belopp har betalats ut i efterskott bl.a. till AB 1989/90:KU30 tidigare agent i . Regeringen överlämnade den öppna rapporten till Indientillsammans med en note av följande innehåll: har tagit del av innehållet i denrapport om vissa av utlandsbetalningar som riksrevisionsverketöverlämnade till Utrikeshandelsministern . RRVs rapport avsåg en revisionen granskning av underlagettill en redogörelse som AB tidigare i vår lämnat till den indiskeambassadören i om vissa betalningar i anslutning tillhau-bitz-kontrakt tecknat med . RRVs granskning var föranledd aven framställan från den indiska till den om att söka klarläaom mellanhänder förekommit. Uppgifterna i rapporten bygger i allt väsentligt påinformationer som RRV inhämtat från . har tillställt utredningendessa uppgifter under förutsättning att full sekretess skall gälla för dessa.Rapporten kan därför inte offentliggöras i dessa delar. Övriga delar avrapporten bifogas denna note. Av rapporten framgår att AB hävdar att någramellanhänder inte förekommit under förhandlingarnas slutskede men att kostnaderuppkommit i samband med avveckling av tidigare lokala agenter. Dessa kostnaderhar slutreglerats . Enligt RRVs revisionella granskning föreligger ett avtalom reglering av provisioner i efterskott på haubitz-afSren samt uppgifter omatt betydande belopp har betalats ut med hänvisning till detta kontrakt. Andrabetalningar har skett från AB , vars ändamåloch mottagare inte helt kunnat klarläggas med hjälp av uppgifter som står RRVtill buds. Det är endast AB som kan ge en fullständigredovisning för sina egna betalningar. Regeringen har därför ånyo uppmanat ABBofors att själv medverka till ett klarläggande. Regeringen har därefter vid flera tillSllen avslagitframställningar om utlämnande av rapporten. I de båda senaste avslagsbesluten,som är , har som enda grund för sekretetess åberopats ovannämndaafSrssekretessbestämmelser. Ett av dessa beslut avsåg en framställning ioktober 1989 från den indiska regeringen. Utskottet vill till en början erinra om sin granskning år1988 av regeringens befattning med den s.k. Indienordern. Som utskottet redovisati det årets granskningsbetänkande (se KU 1987/88:40 s. 27 ff.) bidrogregeringen på en rad sätt till att en uppgörelse kom till stånd. Regeringensstöd bestod bl.a. i olika kontakter med företrädare för den indiska regeringen,beslut om finansiellt stöd inom ramen för regleringen av exportkrediter ochexportkreditgarantier, ingående av en mellanstatUg överenskommelse med denindiska staten (Memorandum of Understanding) och godkännande av detsamarbetsavtal som träffades mellan parterna. Regeringens aktivaexportansträngningar fick ses mot bakgrund av uppgörelsens osedvanligt storaomfattning. Under granskningen framhölls från bl.a. statsministerns sida atthan ansåg det vara regeringens skyldighet och även statsministerns att iviktiga- re frågorstödja svensk exportindustri. I ärendet framgick att regering- 1989/90:KLJ30 en underärendets handläggning följt prinicipen att även en vapenex-portafSr underförutsättning att utförseltillstånd kan meddelas skall behandlas som vilkenexportafSr som helst när det gäller stöd från statens sida i form avexportkrediter och garantiåtaganden. I ärendet framfördes liknande synpunkter ien reservation av de moderata ledamöterna i utskottet. Utskottet behandlade vid granskning inte särskiltmellanhandsfrågan. Som redovisats ovan berördes denna fråga under slutskedetav förhandlingarna rörande Indienordern vid bl.a. samtal som hademed och som hade med företrädare för den indiskaregeringen. Några samtalsanteckningar från dessa sammanträffanden föreliggerinte, och den utredning rörande denna fråga som i övrigt föreligger är mycket knapphändig. Någon entydig definition av vad som avsetts medmellanhänder har inte lämnats. Utskottet drar av utredningen i ärendet närmastslutsatsen att härmed avsetts agenter och representanter av sådant slag sominternationellt sett är vanligt förekommande vid vapenafSrer. Såvitt utskottetkunnat finna har kravet på att några mellanhänder inte skulle förekomma inteuttryckligen skrivits in som ett avtalsvillkor i något av de avtal som träffatsrörande Indienordern, vilka för övrigt inte över huvud taget synes innehållanågra kopplingar till mellanhandsfrågan. Enligt utskottet finns det inte anledning rikta någonkritik mot den för att den till förmedlade det frånindisk sida framförda önskemålet om att några mellanhänder inte skulleförekomma eller för de ytterligare kontakter i frågan som den hade. Det har gjorts gällande att regeringen gentemot irealiteten har tagjt på sig ett medansvar för att mellanhänder inte skulle förekommaoch att den därför också hade ett ansvar för den följande utredningen i dennafråga. Utskottet får anföra följande. Mot bakgrund av regeringens aktiva roll vid Indienordernstillkorhst har utskottet förståelse för att regeringen önskade gå till mötes och söka medverka till att önskad klarhet i mellanhandsfrågan skapa des. Formerna för regeringens medverkan kan självfallet diskuteras, inte minst nu i efterhand. har under utfrågningen inför utskottet betonat att regeringens uppdrag till RRV var av unik karak tär. Utskottet vill understryka, att regeringen inte hade rättslig grund för att ålägga att mot sin vilja lämna några upplysningar i saken. Det finns inte heller några uppgifter som tyder på annat än att det för klarlagts att dess medverkan i utredningen varit helt frivillig. När det gäller regeringens uppdrag till RRV vill utskottet vidare påpeka att det framstår som tveksamt i vilken utsträckning gällande sekretessregler skyddade RRVs utredningsmaterial. Som ovan framgått har regeringen i fråga om vissa av uppgifterna i RRV- rapporten åberopat s.k. affärssekretess, vilken sekretessgrund emellertid inte varit tillämplig hos RRV. I sammanhanget skall påpekas att frågan om sekretessens utsträckning hos RRV aldrig blev aktuell. här nämnasatt det inom upp- 1989/90:KU30rättats två promemorior bilagorna A 17 och A 18 med synpunkter pådet till RRV lämnade uppdraget m.m. Vad härefter gäller den fortsatta handläggningen sedanRRV-rapporten överlämnats till regeringen får utskottetanföra följande. Utskottet har som framgått konstaterat att regeringengenom sitt uppdrag till RRV tillmötesgick en begäran från om hjälp attbringa klarhet i frågan om mellanhänder. Att uppgifter som skulle kunna varabesvärande för olika inblandade parter kunde framkomma måste enligt utskottetha varit uppenbart från början. Mot denna bakgrund finner utskottet detanmärkningsvärt att regeringen inte gjck till mötes genom att ge denindiska regeringen tillgång till den fullständiga rapporten. Enligt utskottetsbedömning borde den på diplomatisk väg ha överlämnat helarapporten till den indiska regeringen. Den svenska sekretesslagstiftningenutgjorde inget hinder häremot. Under utskottets granskning har gjorts gällande attregeringen genom sitt sätt att redovisa delar av innehållet i RRV-rapportenkommit att vilseleda i stället för att skapa klarhet. hävdats att den icke offentliggjorda delen av innehålleruppgifter om utbetalningar från som visar att gjort sig skyldigtill bestickning eller i vart fall att betalningar inte haft karaktärenav awecklingskostnader utan utgjort sedvanliga provisionskostnader, men att denöppna avfattats på sådant sätt att detta inte framgår. Genom attregeringen, då den överbringat den öppna rapporten till , inte påpekatdetta skulle ha fått felaktig information. Kritik har vidare riktats motavfattningen av den note som skickades till tillsammans med den öppnarapporten. När det gäller den fullständiga rapporten kan utskottetför sin del konstatera att det av de icke offentliggjorda delarna är svårt attdra några säkra slutsatser i fråga om syftet med de betalningar som RRVredovisat eller vart dessa slutligen gått. Inte heller chefeåklagare har i samband med förundersökningen, vilken skett med utgångspunkt i ,trots olika utrednintgärder bl.a. ett flertal polisförhör och förfrågningar iSchweiz som inte ledde till resultat kunnat vinna ökad klarhet i frågan. Ibeslutet att lägga ner förundersökningen anges sålunda att detinte kunnat visas till vem utbetalningarna angivna i gjorts ellergrunderna för dessa. Vad därefter angår frågan om redovisningen i den öppnarapporten vill utskottet erinra om att RRV som sammanfattning av sina iakttagelserangivit att det föreligger ett provisionsavtal som avser att regleraprovisioner i efterskott på FH 77-afSren och att betydande belopp har betalatsut i efterskott bl.a. till tidigare agent i . När det gäller regeringens note till den indiskaregeringen tillsam mans med den öppna anges i noten som motiv för att 60 rapporten inte i sin helhet kunde offentliggöras följande: Uppgifternai rapporten bygger i allt väsentligt på informationer som 1989/90:KU30 har tillställt utredningen dessa uppgifter underförutsättning att full sekretess skall gälla för dessa. Rapporten kan därförinte offentliggöras i dessa delar. Enligt utskottet hade det naturliga varit att ange attvissa uppgifter i rapporten omfattades av utrikes- resp. afSrssekretess. Notensavfattning i förevarande del ger nämligen intrycket att i ärendet föreliggerett av uppställt förbehåll om sekretess som av regeringen tillmättsbindande verkan. Granskningen i förevarande avsnitt föranleder i övrigtinte några uttalanden. 9.7.4 Ringbergs förfrågan till Chefeåklagare beslöt attinleda förundersökning till utrönande huruvida bestickningsbrott begåtts isamband med afSrsuppgörelsen om leverans av FH 77 från till den indiskastaten. hördes i förundersökningen vissa personer. sammanträfiade Ringberg påutrikesdepartementet (handelsavdelningen) med krigsmaterielinspektören och ambassadören . Besöket hade kommit till stånd påinitiativ av och vilka ansåg att de inför premiärministerRajiv besök i borde informera sig omläget i Ringbergs förundersökning. Vid sammanträffandet framförde Ringbergönskemålet att om fann en sådan åtgärd lämplig erhålla kontakt för samtal med någon behörig person i delegationen, som skullemedfölja . Såvitt framgår av utredningen ställde sig ochBelfrage positiva härtill. föredrogs Ringbergs förfrågan förkabinettssekreterare av företrädare för utrikesdepartementetspolitiska avdelning, som förordade att den begärda kontakten inte borde äga rumdå en sådan åtgärd skulle framstå som onödigt provocerande och strida motinternationell praxis och courtoisie i dylika sammanhang. Det skulle gå atttillmötesgå Ringbergs önskemål på annat sätt, exempelvis genom biträde av densvenska ambassaden i . delade denna uppfattning, och detsammagjorde utrikesminister som senare informerades om ärendet. ställningstagande vidarebefordradestill justitieminister . Vid ungeSr samma tidpunkt begärdestatsministern, som fått information av innebörd att det fanns planer på attfråga ut medlemmar av delegation under dennes officiella besök iSverige, hos besked om denna information var korrekt. ringde Anna-GretaLeijon upp Ringberg. Samtalet gällde Ringbergs ifrågavarande önskemål. Anna-GretaLeijon har i skrivelse till utskottet (bilaga A 19) bl.a. 61 anfört,att när hon ringde upp Ringberg inledde honsamtalet med att berätta vad hon hört om planerna på kontakt 1989/90:KU30 med dengästande indiske premiärministerns delegation. Leijonvidarebefordrade därefter bedömning, att en sådankontakt inte vore lämplig. I samband därmed refererade hon också denfråga hon fått från statsministern, om det var korrekt att det fannsplaner på att fråga ut medlemmar av den delegation som Gandhireste med till något som även talade om för Ringberg att han kundepåräkna allt tänkbart stöd från om han ville hahjälp med att etablera kontakt i som kunde vara till nytta förhans förundersökning. svaradesedan att han inte skulle ta kontakt med den indiskadelegationen under besöket i . Ringberg har vid utfrågningen inför utskottet bl.a.uppgett att anledningen till att han vid telefonsamtalet med att han tog tillbaka önskemålet om att få kontakt med lämpligperson i delegation var att han tyckte att samtalet var obehagligt ochville ha ett slut på detsamma. Hans önskemål stod emellertid fast. sammadag överlämnade han också till sinaminnesanteckningar från mötet med och ,varvid han särskilt poängterade att hans önskemål kvarstod. Något ytterligarebesked i saken fick han emellertid inte. Hans beslut att lägga nerförundersökningen i ärendet hade inget samband med hans samtal med Anna-GretaLeijon. Ringberg och hans medhjälpare gjorde senare en sammanfattningav bevisläget i förundersökningsärendet och kom därvid fram till attutredningsläget var sådant att förundersökningen borde läggas ner. Den 25januari 1988 meddelades nedläggningsbeslutet. I detta angavs bl.a. att genomden företagna utredningen vare sig skriftlig eller muntlig bevisning kunnatvinnas om till vem utbetalningar gjorts och grunderna för dessa och attfortsatt utredning inte kunde förväntas tillföra utredningen uppgifter avavgörande betydelse i åtalsfrågan. Kontakterna mellan Ringberg i hans egenskap avförundersökningsledare och rörande Ringbergs tillutrikesdepartementet framställda önskemål anser utskottet i likhet med vadsom framhållits i en promemoria från statsrådsberedningen faller underbestämmelsen i 10 kap. 8 § regeringsformen. Enligt denna skall chefen för detdepartement till vilket utrikesärendena hör hållas underrättad, när en frågasom är av betydelse för förhållandet till annan stat eller till mellanfolkligorganisation uppkommer hos annan statlig myndighet. Bestämmelsen är tilkommen idet viktiga syftet att utrikesledningen skall hållas informerad om allakontakter av utrikespolitisk betydelse som svenska myndigheter har medutländska organ. Bestämmelsen ger självfallet inte regeringen rätt att gemyndigheten några direktiv om hur myndigheten skall handlägga saken. bedömning att det inte var lämpligtatt ta den /90:KU30 föreslagna kontakten med den indiska delegationen harsom framgått inte meddelats Ringberg av utan avjustitiedepartementet genom justitieministern. I promemorian frånstatsrådsberedningen sägs att anledningen härtill var praktiska övervägandeninom om arbetsuppgifternas fördelning i ett konkretmyndighetsanknutet ärende och att justitieministern i nära anslutning tilltelefonsamtalet med Ringberg skulle ha ett inplanerat möte meddenne och andra personer. Utskottet för sin del har inte funnit några skäl sommotiverade att bedömning av Ringbergs önskemål skulleredovisas till denne från sida. Denna åtgärd var enligtutskottets mening mindre lämplig. borde ha lämnatredovisningen i fråga. En ytterligare fråga som bör ställas är huruvidajustitieministern vid samtalet med Ringberg genom särskilda instruktioner ellerpå annat sätt har påverkat eller sökt påverka dennes handläggning av förundersökningen. Ringberg själv har vid utfrågningen inför utskottetförnekat att samtalet haft en sådan innebörd. Ej heller i övrigt synes Ringbergha uppfattat det förfarande som tillämpats som försök till obehörig påverkan. Vad i övrigt i denna del förekommit ger inte utskottet anledningtill några ytterligare uttalanden. Utskottet har mot bakgrund av förhandlingar pålärarområdet till granskning tagit upp relationerna mellan regeringen ocharbetsgivarverket. I ärendet föreligger två promemorior upprättade inom civildepartementetresp. (bilagorna A 20 och A 21). Offentligautfrågningar har ägt rum inför utskottet med generaldirektören och förhandlingschefen , båda vid (bilaga B 9), med förhandlingschefen vid , ordföranden iSveriges lärarförbund (SL) och ordföranden i TCO-S och iSveriges facklärarförbund (SFL) (bilaga B 10), medordföranden och förhandlingschefen i SACO-S och ordföranden iLärarnas () (bilaga B II), med ordföranden iStatsanställdas förbund (SF) (bilaga B 12) samt med civilministernBengt K Å och skolministern (bilaga B 13). Förhandlingarom kollektivavtal 1989/90:KU30 Genom förhandlingsrättsreform infördes på detoffentliga arbetsmarknadsområdet i princip samma avtalsfrihet mellan arbetstagareoch arbetsgivare som på den privata arbetsmarknaden. Kommunaltjänstemännenliksom övriga offentliga tjänstemän fick rätt att genom sina organisationerförhandla om lön och andra ekonomiska villkor och att sluta kollektivavtal. 1 samband med förhandlingsrättsrefo.rmen inrättades ettfristående verk för den statliga förhandlingsverksamheten i löne- och anställningsfrågor,. I propositionen om organisationen av ett statligtförhandlingsorgan m.m. (prop. 1965:77) anfördes att även om avtalsverket haratt föra förhandlingar självständigt kommer verket självfallet att behöva takontakter med företrädare för regeringen (jfr KU 1985/86:1 om kontakternamellan regeringen och lönedelegation, numera finansutskottet). Detålåg sålunda avtalsverket att hos Kungl. Maj:t hemställa om erforderligtgodkännande av avtal som träffias under förbehåll för Kungl. Maj:ts och godkännande. Departementschefen framhöll också attdet torde vara nödvändigt med kontakter mellan avtalsverket och de särskildastatsdepartementen, men dessa kontakter borde enligt hans mening i allmänhettas via . ledning skulle utövas av en styrelsebestående av verkets generaldirektör och ett antal av regeringen utseddaledamöter. Det ansågs angeläget att styrelsen hade särskild ekonomisk ochpersonalpolitisk sakkunskap. För det ändamålet borde statssekreterarna ifinans- och civildepartementen eller andra tjänstemän i ledande ställning idessa departement ingå i styrelsen. beslöt (prop. 1977/78:157, AU39) attavtalsverket skulle ombildas till ett nytt ämbetsverk, statens arbetsgivarverk.Ansvaret för alla centrala förhandlingar om kollektivavtal sammanfördes tilldet nya verket, som fick ställning som central myndighet i frågor där statenuppträder som arbetsgivare. Departementschefen framhöll i propositionen attsyftet var att lägga fast en klarare rollfördelning och befogenhetsfördelningmellan de myndigheter inom statsförvaltningen som har centralaarbetsgjvaruppgifter. 1 det nya verkets styrelse borde ingå representanter förbl.a. fackmyndigheter med uppgifter inom det avtalsbara området.