bet · GD01AU13 · 1989-12-31 00:00:00 — Sammanlagt 1989/90:AU13 handlar det om ca 8800 personer eller . /Vnmärkningsvärt är attstödområde A:s flyttningsförluster inte minskat särskilt mycket jämfört med1970-talet, då förlusterna var stora för stödområde A trots att skogslänensamtidigt hade en förhållandevis gynnsam utveckling. Detta belyser delvis destora inomregionala skillnader som ofta finns inom enskilda län. Positivtför den regionala balansen kan dock sägas vara att länsflyttningsöverskott gentemot övriga landet har minskat mycket kraftigt under1980-talet och t.o.m. övergått till underskott. Ävenom en viss stabilisering av befolkningsutvecklingen skett , hareffekterna av tidigare utflyttning lett till att mer än hälften av landetskommuner har födelseunderskott. Statistikenvisar att den ungefårliga tredjedel av kommunerna som har haft de störstaunderskotten finns främst i norra inland, devästra delarna av samt i sydöstra . Mycket ofta hardessa kommuner en nettoutflyttning till andra delar av landet somförstärker åldersstrukturens negativa effekter på befolkningsutvecklingen. Denstabilisering som trots allt skett beror deb på ökadnettoinvandring, deb på ökade födelsetal. Förvärvsfrekvenseni är internationellt sett mycket hög och visar liten skillnad mellankvinnor och män. Det finns emellertid stora regionala skillnader. Som exempelkan från den statistik som presenteras i propositionen nämnas attsysselsättningsgraden bland män i åldersgruppen var istorstadslänen (i 83,5) och i stödområde A. Motsvarandesiffror för kvinnor var 79,7 (i 82,0) resp. . Ävenom männens sysselsättningsgrader uppvisar mindre regionala skillnader änkvinnornas finns betydande skillnader mellan enskilda kommuner. I fråga omkvinnors sysselsättningsgrad är skillnaderna mellan enskilda kommuneravsevärda. De högsta sysselsättningsgraderna finner man i kommunerna i ellernära storstadsområdena och i de största kommunerna i övriga landet. Trotsen generell arbetskraftsbrist som dock i viss utsträckning beror påskillnader i åldersstrukturen finns det således områden där det fortfarandefinns tillgång på arbetskraft. Det gäller särskilt i norra inland,delar av Bergslagen och nordvästra . Detta förhållande ger enligtpropositionen skäl att koncentrera de regionalpolitiska åtgärderna främst tilldessa områden deb för att det leder till minskade regionala skillnader, deb föratt det är nödvändigt att utnyttja alla resurser för att få en god ekonomiskutveckling. Tillgångenpå varierande sysselsättningsmöjligheter och differentie rad service skiljer sig således i olika delar av landet. I exempelvis de mer tättbefolkade södra och mellersta delarna av landet finns arbets marknader som fungerar väl eller där det finns goda förutsättningar för att detta skall ske. I norra inland är däremot befolknings- 54 tätheten så låg och degeografiska avstånden så stora att det krävs samhällsinsatserför att kunna upprätthålla sysselsättning och service, 1989/90:AU13framhålls det i propositionen. Det är i denna del av landet som de mestuttalade behoven finns av långsiktiga och effektiva regionalpolitiskainsatser. I vissa delar av Bergslagen och nordvästra finnsockså strukturella problem av en sådan storleksordning att de kräver långsiktigaregionalpolitiska åtgärder. Däremot görs i propositionen den bedömningen attproblemen i sydöstra inte är av den typ som motiverar regionalpolitiskainsatser av samma slag som krävs för norra inland, vissa delar avBergslagen och delar av nordvästra . Enligt propositionen finns detemellertid i alla län glesbygds- och landsbygdsproblem där vissautvecklingsinsatser behövs för att skapa en balanserad befolknings;- ochsysselsättningsutveckling. Enligt propositionen är fortsatta strukturförändringarnödvändiga. För att klara förändringarna behövs aktiva insatser i glesbygdenför att skapa alternativa sysselsättningar. framhåller attstrukturomvandlingen bedöms bli snabb, bl.a. mot bakgrund avden ökade integrationen med omvärlden och de åtgärder som kan väntas inommiljö-och energipolitiken. I näringslivets kunskapsintensiva delar, bl.a.delbranscherna maskin-, elektro- och instrumentindustri, bedöms tillväxtenkunna bli . Det talar för att behovet av utbildning kommer att ökaunder . Den privata tjänstesektorn beräknas växa per årunder , vilket innebär att antalet sysselsatta inom sektorn växertill ca 1,5 miljoner. Därmed blir tjänstesektorn från sysselsättningssynpunktbetydligt större än de varuproducerande sektorerna. Övriga sektorer får en långsammare tillväxt enligtlångtidsutredningen. Den kapitalintensiva industrin beräknas växa med endast0,. Antalet sysselsatta beräknas sjunka. Ökade investeringar inomtransport- och kommunikationsområdet är nödvändiga både för att underlättanäringslivets tillväxt siimt av miljöpolitiska skäl, betonar långtidsutredningen. Mål och riktlinjer för regionalpolitiken De övergripande målen för regionalpolitiken Den regionala utvecklingen utgör utgångspunkt förförslagen i propositionen och i ett antal motioner beträffanderegionalpolitikens inriktning. Regeringen föreslår att nuvarande övergripande mål förregionalpo litiken skall ligga fast men preciseras. Målen innebär som ovan sagts att alla människor oavsett var de bor i landet skall ges tillgång till arbete, service och en god miljö. Preciseringen innebär bl.a. att politiken skall främja enrättvis 1989/90:AU 13 fördelning av välfården mellan människor i olika delar avlandet, en balanserad befolkningsutveckling så att en betydande valfrihet iboendet åstadkoms samt att produktionen kan ske rationellt, varigenom en godekonomisk tillväxt kan ske. Regionalpolitiken skall således främja rättvisa,valfrihet och ekonomisk tillväxt. Även de motioner som behandlar målen förregionalpolitiken, dvs. A83 (m), A97 (fp). Al 18 (c), A107 (vpk) och A106 (mp)synes utgå från att de övergripande målen skall vara oförändrade. Utskottet haringen annan mening och föreslår att godkänner vad som anförs ipropositionen i denna del. Regionalpolitikens förutsättningar och allmänna inriktning Målen för regionalpolitiken är, som fastslagits, attåstadkomma en balanserad befolkningsutveckling i landets olika delar samt attge människor tillgång till arbete, service och en god miljö oavsett var de bor. Målen måste enligt industriministern preciseras ochutvecklas så att de kan genomföras i så stor utsträckning som möjligt. Detregional politiska arbetet har bedrivits med inriktning på att deb främja ensektorspolitik som anpassas efter de regionalpolitiska målen, deb främja näringslivsutvecklingoch nyetableringar för att åstadkomma regional utjämning mellan skilda delar avlandet. Industriministern uppger att den regionala utvecklingenunder karakteriserats av en allmänt förbättrad arbetsmarknads-ochsysselsättningssituation och en balanserad befolkningsutveckling. Kraftiga regionalpolitiska insatser har gjorts för attmotverka tendenser till regionala obalanser och för att hantera omfattandestrukturförändringar. Utöver ordinäre regionalpolitiska medel på ca 2miljarder kronor har omfattande särskilda regionalpolitiska åtgärder undersenare år genomförts i bl.a. och norra inland.Bergslagen samt och . Regionalpolitiken har successivt breddats och delvis gettsen ny inriktning. Ökad medvetenhet om sektorspolitikens och infrastrukturensbetydelse för den regionala utvecklingen har inneburit att särskilt industri-,arbetsmarknads-, jordbruks-, utbildning- och forskningj-samt trafikpolitikenuppmärksammats. Insatser har gjorts för att underlätta teknik- ochkompetensspridning. Lokaliseringssamråd har bedrivits för att påverkalokalisering av industri- och tjänsteföretag. Det regionalpolitiska stödet till företag har enligtpropositionen medverkat till att skapa allt fler sysselsättningstillfållen. /89 tillskapades härigenom 4 600 sysselsättningstillfållen. Effekter na av sysselsättningsstödet har beräknats ge ca 1 200 nya arbetstillfål len. Genom samrådet med tjänsteföretag beräknas 1 100 arbetstillfållen 55 tillkomma i regionalpolitiskt prioriterade regioner genom expansion avbefintlig verksamhet och avlänkning från . Ge- 1989/90:AU13nom glesbygdsstödet beräknas närmare 1 500 nya arbetstillfållen tillkommavarje år. De senaste årens beslut om omlokalisering av statlig verksamhet frånStockholm till prioriterade regioner berör ca 1 300 tjänster. Till detta kommerindirekta effekter och effekter av sektorspåverkan m.m. som inte lätt kankvantifieras. Ett av regionalpolitikens mål är att främja en jämn ochrättvb fördelning av välfärden. Därför är goda möjligheter till arbete, bostadoch service i hela landet ett primärt mål för välfårdspolitiken, heter det i propositionen. Ett glest befolkat land som , med jämn och godlevnadsstandard, har förutsättningar att genom en aktiv regionalpolitik skapaen betydande valfrihet i bosättningen som fattigare och mer tättbefolkadeländer saknar, framhålls det vidare. För att minska orters och regionerssårbarhet är det viktigt att ha en varierad näringsstruktur. Erfarenhetenvisar att det främst är orter som är ensidigt beroende av ett företag eller enbransch som har sämst förutsättningar att klara strukturförändringar. Det äremellertid också viktigt att bygga på regioners och orters särart och speciellakaraktär. Regionalpolitiken kan på flera sätt medverka till attfrämja den ekonomiska tillväxten genom att resurser tas till vara på etteffektivt sätt. Arbetskraft, kapital och naturtillgångar kan komma till användninggenom regionalpolitiska åtgärder. Regionalpolitiken kan också bidra till attunderlätta strukturförändringar som innebär att produktionens förädlingsvärdeökar. Genom en aktiv regionalpolitik skapas större acceptans för strukturellaförändringar i regioner som annars skulle drabbas hårt av industrinedläggningaroch företagskriser. understryks i propositionen behovet avstrukturförändringar såväl för att upprätthålla ett konkurrenskraftigt ocheffektivt näringsliv som för att förbättra livsmiljön. Detta är i sin tur enförutsättning för bevarad välfård. Regionalpolitiken skall därför inriktas på att stimuleratillväxten av befintligt och utvecklingsbart näringsliv samt stödjanyetableringar. Genom förbättringar av infrastrukturen kan brister iförutsättningarna för näringslivets utveckling undanröjas. Entyngdpunktsförskjutning av de regionalpolitiska insatserna bör därför ske frånföretagsstöd mot infrastrukturåtgärder. Regionalpolitiken kan även främja denekonomiska tillväxten genom att avlänka produktion från överhettade områdenoch därigenom pressa tillbaka kostnadsökningarna. För att uppnå målen om rättvisia, valfrihet och tillväxtmåste regionalpolitiken inriktas på att skapa arbete, service och god miljö ihela landet. Regionala problem som finns i olika delar av landet måsteåtgärdas genom en samordnad sektorspolitik och samverkan mellan olika samhällsverksamheter,framhålls det i propositionen. I vissa delar av landet kommer det att behövasstöd till näringslivsutveckling för att kompensera förlånga transporter, klimatförhållanden ellerandra konkurrensnackdelar, medan det i andra regioner kan vara 1989/90:AU13frågan om att göra samhälleliga insatser för att underlätta genomförandet avomfattande strukturförändring. Kravet på en balanserad befolkningsutveckling kommer i ettregionalt perspektiv att ställa inför åtminstone två utmaningar. För detförsta ökar andelen äldre människor. Det sker särskilt markant i de glesastbefolkade delarna av landet. För det andra måste något göras åt den könsmässigasnedfördelningen. Kvinnorna måste i betydligt större utsträckning fåsysselsättningsmöjligheter, goda levnadsvillkor samt ett kultur- ochfritidsutbud avpassat efter deras behov och önskemål också i glesbygd och iandra mindre tätbefolkade områden. Genom samverkan kan regionala utvecklingsåtgärder bidratill att skapa ekonomiskt, socialt, kulturellt och miljömässigt fungerade regioner. Regionalpolitiken skall inriktas på åtgärder som främstunderlättar situationen i de ur olika synvinklar värst drabbade regionerna. En övergripande riktlinje för regionalpolitiken är att denskall genomföras i så decentralberade former som möjligt för att därigenomkomma nära de regionala problemen och kunna ta vara på varje enskild regionsegna resurser och utvecklingsmöjligheter. Vissa väsentliga inslag iregionalpolitiken t.ex. infrastruktursatsningar, vissa företagsfrågor,principiellt viktiga frågor kräver emellertid att de avgörs i ett störresammanhang, framhåller propositionen. Till decentraliseringssträvandena hörockså att decentralisera sysselsättning från större till mindre orter.Förenklingar bör genomföras när det gäller t.ex. reglerna och handläggningen avföretagsstöd. För att försöka nå de uppställda målen föreslår regeringenen rad åtgärder. Utvecklingsåtgärderna koncenteras främst till norra . Förbättrade och förenklade möjligheter att utveckla glesbygd ochlandsbygd föreslås. Den viktiga sektorssamordningen förstärks och särskildaåtgärder satsas på att förbättra infrastrukturen. Regionalpolitiska medelavsätts exempelvis särskilt för att förstärka forsknings- ochutvecklingsverksamhet vid mindre och medelstora hökolor i eller i anslutningtill stödområdena samt i sydöstra . Företagsstödet föreslås bli mer inriktat påutvecklingsinriktade investeringar som förslag till betydandeförenklingar av stöden läggs fram. En kraftig decentralisering avregionalpolitikens genomförande till länsstyrelserna föreslås. Särskildaåtgärder föreslås för . Resurserna för regionalautvecklingsinsatser förstärks enligt förslaget. Förslagen kommer att behandlas närmare under respektiveavsnitt i den följande framställningen. Moderata samlingspartiet framhåller i sin partimotion A83bl.a. Hela landet måste bidra till den ekonomiska tillväxten. Tillväxtpro cessen måste därför fungera i hela landet. Regeringens förslag innehål- 58 ler inga nyheter. Det präglas av en stark tilltro till statliga myndigheter ochdiverse offentliga inslag i näringslivet. Man vill inte inse att ett 1989/90:AU13 allmäntgott näringslivsklimat är den bästa förutsättningen för tillväxt och välstånd ialla landets regioner framhåller motionärerna. Här nämns särskiltmarknadsekonomins betydelse för den regionala utvecklingen. Om politiken förändras när det t.ex. gäller skattesystemet,framtida roll i , energiförsörjningen, en bättre fungerande arbetsmarknadsamt undanröjande av regler och lagar som försvårar företagande kommertillväxten i den svenska ekonomin att öka. Då kommer alla delar av landet attkunna utvecklas. Regionalpolitiska insatser behövs då för att underlättautvecklingsprocessen inte för att starta den. Målsättningen förregionalpolitiken bör vara att alla landets regioner skall fungera på etttillfredsställande sätt. De särskilda regionalpolitiska insatserna skallkoncentreras till de regioner som har den svagaste utvecklingen.Regionalpolitiska medel måste vara effektiva och bli föremål för kontinuerliguppföljning och utvärdering. Men samtliga län har landsbygds- eller glesbygdsområden medspeciella problem. Även för länen utanför de regionalpolitiska stödområdenamåste det finnas resurser att göra insatser för att främja utvecklingen pålandsbygden. Beslutsprocessen över regionalpolitiska stödmedel bördecentraliseras till länsnivå i så stor utsträckning som möjligt. Liknande synpunkter framförs i kommittémotion 1988/89:A422(m) som dessutom framhåller att utvecklingen har drivits mot centralisering.Successivt har det offentliga inflytandet över individer och företag ökat.Motionärerna framhåller också att tillväxten i storstadsregionerna inte är etthot mot utvecklingen utan snarare en motor för tillväxt i hela landet. partimotion A97 tar upp följande synpunkter.Det är tillfredsställande att regeringen presenterar en politik som i fleraavseenden går till mötes. Regeringen inser bl.a. att det är viktigtatt satsa på infrastrukturen. Länsstyrelserna får större frihet att besluta iregionala frågor samtidijt som stödformerna förenkliis och schabloniseras. Ändåär propositionen otillräcklig mot bakgrund av de behov som föreligger. Regionalpolitiken skall öka den enskildes möjligheter attfritt välja arbete och bostad och åstadkomma en mer likvärdig ekonomisk, socialoch kulturell standard för landets olika delar. De regionalpolitiska problemsom finns är annorlunda än när lokaliseringspolitikentillkom. Då bottnade problemen i industrins expansion och rationaliseringarinom jordbruket. är vi i en situation där ett fåtal orter befinner sig iutveckling som ortskriser och problem på ett annat sätt än tidigareriskerar att uppstå i hela landet, framhålls det i motionen. De snabbt växande delarna av industrin, som data- ochtjänstenä ringarna, som etablerar sig i tillväjrtområdena, styrs av andra "etable- ringsfaktorer" vid sidan av nationella kostnadshänsyn. Dessa företag bygger på behov av ny kunskap och kvalificerad personal. Dettabetyder att infrastruktur av olika slag har blivit allt viktigare. Det gälleratt erbjuda företagsamheten en sådan miljö att kreativitet och nytänkande kanstimuleras. Den nya regionalpolitiken måste ha en mobiliseringspolitiskutgångspunkt. Frågor om utbildning och forskning, kommunikationer och ävenkultur blir därmed viktiga vid sidan av stödsystemen. En central aktör i regionalpolitiken är länet. Dess rollinom regionalpolitiken kommer att ställa stora krav på länsorganens överblick,planering och sektorssamordning. En utvärdering av deras verksamhet bör ske. Liknande synpunkter kommer fram i partimotion1988/89:A454 som dessutom yrkar att åtgärder vidtas för att stimuleraarbetskraft med högre utbildning till bristområden. tar i sin partimotion A118 upp följande. Ettradikalt nytt synsätt krävs för att mobilisera landets resurser för en allsidigutveckling av hela . En positiv utveckling förutsätter ett decentraliseratsamhälle med arbetsplatser, bostäder, utbildning och service över hela landet.Den negativa befolkningsutvecklingen måste vändas. Ett i balans ärnödvändigt också för koncentrationsorterna. Dagens koncentrations- ochcentraliseringspolitik leder till miljöproblem och bostadsbrist i storstäderna,medan serviceunderlaget hotas på utflyttningsorterna och basinvesteringarnautnyttjas dåligt. Alla har rätt till arbete, god miljö och bra service oavsettbostadsort. Den socialdemokratiska regeringens koncentrationspolitikhar allvarligt försämrat den regionala och inomregionala balansen. Koncentrationsområdenahar drivit på löneglidningen och är en avgörande orsak till överhettningen iekonomin, vilket lett till att den ekonomiska politiken misslyckats. Regional balans är ett övergripande politiskt mål.Utgångspunkten för en sådan politik är en helhetssyn på och samordning av bl.a.den ekonomiska politiken, näringspolitiken, energipolitiken, sysselsättningspolitiken,trafikpolitiken, bostadspolitiken, skattepolitiken samt utbildnings- ochforskningspolitiken. Målsättningen måste vara att lägga fast en sammanhållenpolitik som utvecklar hela vårt land. Önskvärt vore att finansministern fickansvaret för de regionalpolitiska utvecklingsfrågorna som en övergripandesamhällsekonomisk uppgift och att finansutskottet efter hörande av berördautskott får i uppdrag att göra en samlad bedömning av effekterna av förslagen ibudgetpropositionen och särskilt redovisa detta. Målsättningen förregionalpolitiken måste vara att skapa förutsättningar för fungeranderegioner, dvs. regioner som fungerar ekonomiskt, socialt, kulturellt ochekologiskt. Här betonas i motionen infrastrukturens betydelse. Liknande synpunkter tas upp i partimotion1988/89:A435 där motionärerna dessutom yrkar att planerade centraliseringar av statliga verk och myndigheter måste föreläggas länsstyrelsernas styrel ser, att länsstyrelserna i sina beslut prioriterar den inomregionala utvecklingen och att länsstyrelserna får i uppdrag att utarbeta en plan för inomregional decentralisering av all statlig verksamhet inom resp. 60 I kommittémotion Al 11 anges närmare, motbakgrund av 1989/90:AU13 förslagen i partimotionen Al 18, den konkretainriktningen av utformningen av de regionalpolitiska utvecklingsinsatserna. kommunbterna ställer sig i sin partimotionA107 bakom tankarna att regionalpolitiken skall aktiveras liksom attutslagningen från arbetslivet måste minskas. Vpk stödjer också en utbyggnadoch breddning av infrastrukturen och en ansvarsfull hushållning mednaturresurserna. Regionalpolitiska och övriga politiska beslut måsteinriktas i ett ekologiskt perspektiv. Produktionen måste organiseras så att denbefrämjar de arbetandes hälsa i psykiskt och fysiskt avseende. Kulturverksamheten är viktig. Som ett verktyg i en ny, mer verkningsfull regionalpolitikbör de statliga och samhällsägda företagen samt löntagarfonderna ingå. För attsäkra de regionalpolitiska målen krävs ökade redskap för det allmänna för attstyra lokaliseringar av arbetsiplatser. De demokratiska instanserna: kommun,landsting, län och riksdag måste kunna kontrollera och styra lokaliseringen avarbetsplatser. Liknande synpunkter tas upp i partimotion 1988/89:A462 därmotionärerna dessutom särskilt understryker behovet av omfattande satsningarpå infrastruktur såsom - transporter-tele, post -skola,vård och omsorg Motionärerna vill dessutom ha en regional investeringsfondgenom avsättning av företagens likviditetsöverskott. I partimotion 1988/89:A482 efterlyser vpk särskildaregionalpolitiska insatser för att stödja och bredda kvinnors möjligheter tillarbete och utkomst i utflyttningsorterna. I partimotion A291 framhålls särskilt attsamhällsutvecklingen måste styras efter regional balans. de gröna framhåller i sin motion A106följande. Regionalpolitiska propositionen innehåller inget nytänkande. Denbekräftar den politik som förts. Det finns ingen helhetssyn och ingen uppluckringav sektorspolitiken, något som är nödvändigt för 90-talets regionalpolitik.Regeringens politiska mål formuleras i traditionella termer, allt syftande tillfortsatt materiell tillväxt med bibehållen kontroll över människors ekonomi ochsätt att leva. politik innebär att hela skall leva, varjeregion efter sina förutsättningar och efter sin bärkraft. Dagens regionala obalans är i första hand ett centrum/periferiproblem.Välfården har byggts upp med hjälp av människor och naturtillgångar från områdensom tillhör landets periferi. De regionalpolitiska insatserna som nutillförs för att åter bygga upp dessa områden skall ses som en återbetalning avtidigare uttag inte som en samhällets nådegåva. För att påsikt erhålla en stabil regional balans måste beslutssystemet 61 demokratiserasytterligare och decentraliseras. En orsak till den själv- genererandetillväxten är maktkoncentrationen. Där beslut fattas, dit 1989/90:AU13dras människorna. Den nya överföringstekniken har gett oss nyamöjligheter att ändra på detta. Regionalpolitiska och ekologiska hänsyn skalltas i all statlig planering. I motion 1988/89:A453 (mp) anser motionärerna att ettprogram med önskad utveckling som anger den politiska viljan alltid börfinnas som underlag till de mer traditionella regionplanerna, långtidsutredningarnaoch prognoserna. En alternativ plan/prognos parallell med den traditionella börutformas av fristående personer med bred samhällsförankring. Utskottetredovisar härefter några enskilda motioner. och () begär i motion A451 en utredning som får i uppgift att klarläggakoncentrationens effekter. Vad kostar det att bo på landsbygd resp. tätort ochi storstäder? Vem betalar för vem i storstad resp. landsbygd. I motion A430 (vpk) framför att framtidastrukturkriser måste lösas i förväg och att det behövs en styrning avnäringslivets investeringar. () säger i motion A80 att hela detregionalpolitiska understödstänkandet är förkastligt. En annan utveckling ärsjälvständiga regioner med egna representativa församlingar som får bäraansvaret för sitt län, landskap. En radikalt ökad självstyrelse är det främstamedlet för att skapa en genuint egen livskraft i några landskap. Då försvinnerbehovet av dagens alla stödformer och ersätts med enhetliga regionalautjämningsbidrag. En komplettering behövs med kraftiga satsningar på utbyggnadav infrastrukturen.