bet · GD01KU30 · 1989-12-31 00:00:00 — De många muntligakontakterna och beskeden samt avsaknaden i stor utsträckning av skriftligdokumentation gör att det är svårt att få en klar bild över hur verksamheten iverkligheten har bedrivits. Visserligen kan med visst fog hävdas attkrigsmaterielinspektionen mot bakgrund av berörda vapentillverkares ställning i det svenska samhället i och för sig borde haft goda skäl att utgå från att företrädare för dessa lämnat korrekta uppgifter till inspektionen om sina produktions- och exportförhållanden. Att så inte varit fallet samt 46 att vissavapentillverkare visat prov på mindre god affärs- moralfritar emellertid inte krigsmaterielinspektionen från skyldighe- 1989/90:KU30 ten atteffektivt handha den berednings- och kontrollverksamhet som anförtrottsinspektionen. framhöll motbakgrund av den då företagna granskningen (se KU 1986/87:33, s. 49) att denrådande ordningen för tillstånd till och kontroll av krigsmaterielexport bordeses över från grunden. Intrycket att det föreligger ett starkt behov av engenomgripande översyn har enligt utskottet förstärkts i samband med dengranskning som genomförts. Utskottet hälsar därför med tillfredsställelseatt regeringen i proposition 1987/88:154 föreslagit skärpta bestämmelser påvapenexportområdet. Som framhållits är det också värdefullt att en nyutredning får i uppgift att förutsättningslöst analysera de ekonomiska ochtekniska motiven för en fortsatt vapenexport samt att i samband härmed övervägabehoven av ytterligare åtgärder. Som tidigare framgått har krigsmaterielinspektionenomorganiserats. har posten som krigsmaterielinspektör fått encivil innehavare en tidigare yrkesdiplomat som i sitt arbete biträds avpersoner med bl.a. juridisk och militärteknisk kompetens. Utskottet vill betonavikten av att krigsmaterielinspektionen får de resurser som behövs för attfullgöra sin betydelsefulla uppgift. I 1986/granskningsbetänkande uttalade utskottet attdet inte fanns belägg för att det i kretsen av regeringsledamöter hade funnitsvetskap om oegentligheter på vapenexportområdet, men att det med facit i handkunde hävdas att regeringarna på ett tidigare stadium bort misstänka att alltinte stod rätt till och således ha vidtagit mer kraftfulla åtgärder. Dettaintryck har förstärkts under årets granskning. Enligt konstitutionsutskottetkan sålunda nu i efterhand konstateras att regeringarna inte varit tillräckligtobservanta på hur krigsmaterielinspektionen utövat sin verksamhet. Det har i olika sammanhang påståtts att kännedom om olagasvensk vapenexport funnits inom regeringen. Utskottet har förutom utfrågningarnamed ansvariga statsråd och tjänstemän tagjt del av ett omfattande skriftligtmaterial bl.a. ur de rättsliga förundersökningar som pågår. Företrädare försvensk vapenindustri har av utskottet beretts tillfålle att lämna sin syn idetta avseende. Den förnyade granskningen har inte gett belägg för att det ikretsen av regeringsledamöter skulle ha funnits vetskap om oegentligheter pådetta område som föranleder utskottet att ändra de bedömningar som gjordesföregående år. Utskottet får med hänvisning till det anförda starktbetona vikten av att samhällskontrollen över hela vapenexportområdet skärps.Härvidlag har regeringen och krigsmaterielinspektionen ett avgörande ansvar.Det är från synpunkt av synnerlig vikt att den lagstiftning och deriktlinjer om restriktivitet och återhållsamhet som gäller vid svenskvapenexport till alla delar iakttas vid prövning av utförseltillstånd. som producerar krigsmateriel för export måste få helt klart försig vilka förutsättningar som fastställt på detta område. Detankommer på regeringen att se till att respekten för lagar och förordningaråterställs samt att samhällets kontroll får en utformning så att detta syftetillgodoses. Avslutningsvis vill utskottet uttala att det är utskottetsavsikt att återkomma till krigsmaterielfrågorna sedan utskottet fått tillSlleatt studera den särskilda medborgarkommissionens rapport och resultatet avpågående rättsliga förundersökningar föreligger. tog i sin rapport (SOU 1988:15) med"alla de fall avmisstänkt olaglig export som kommit till dess kännedom och -, som harbedömts vara av betydelse". ställdesom en väsentlig granskningsfråga i sitt arbete om det beträffade 1989/90:KU30 deeventuellt olagliga vidareexportafSrer som kommissionen tagit upp tillbedömning fanns något som tydde på att någon regering eller enskildregeringsledamot eller någon tjänsteman inom , i första handnågon krigsmaterielinspektör, hade medverkat i eller haft vetskap om olagligaafSrer med krigsmateriel. fann endast i ett fall attvetskap om vidareexport förekommit, nämligen hos KMI i fråga 1982av en 40 mm:s fartygskanon via brittiska försvarsdepartementet till . redovisade vidare vissa bedömningardär i första hand KMI kritiserades för bristande uppmärksamhet på indikationerom oegentligheter. När det gäller regionåklagarmyndighetens i olikabeslut om nedläggning av förundersökningar framgår det att dessa beslut i allmänhetmotiverats med att brott ej kunnat styrkas. Det skall i sammanhanget erinrasom att en huvudinvändning från de tilltalades sida var att det förelåg vetskapom vapenexporten i fråga inom /KMI. Utskottet, som har tagjtdel av nedläggningsbesluten, noterar att åklagarmyndigheten inte åberopar dettaförhållande som skäl för nedläggning av förundersökningarna. I fallet med Omankanonenhar åklagarmyndigheten delat medborgarkommissionens bedömning, något sominneburit att åklagarmyndigheten i den delen inte inlett någon förundersökning. fann vid sin prövning beträffandevidareexporten av ett stort antal robot 70 via till Bahrein ochDubai att det för prövningen var av avgörande betydelse vad dåvarande handelsministern och dåvarande t.f. krigsmaterielinspektören känt till i saken. Under tingsrättens vittnesförhörförnekade dessa bestämt att de känt till att ansökningar omutförseltillstånd till i själva verket avsåg export till ochDubai. Tingsrätten Sste tilltro till dessa uppgifter och kom som tidigarenämnts fram till att varken regeringen, någon enskild regeringsledamot ellerför beredningen av ifrågavarande ansökningar om utförseltillstånd ansvarigkrigsmaterielinspektör haft del i eller kännedom om vidareexporten. Utskottet kan konstatera att medborgarkommissionens och derättsliga organens slutsatser väl överensstämmer med utskottets uttalanden fråntidigare års granskning. Som framgått av utskottets redovisning i det föregåendeföreligger det vissa ytterligare uppgifter, vilka medborgarkommissionen intediskuterat, om indikationer till KMI om olaga vapenexport. När det gälleruppgifterna i avsnitten 9.5.3 och 9.5.4 rörande vidareexport avlicenstillverkad materiel vill utskottet erinra om att synen på sådan exportföre , då licenserna inte var tillståndspliktiga, var annorlunda.Utskottet har tidigare redovisat sin syn på denna fråga (se KU 1987/88:40 s.41). Uppfattningen inom bl.a. KMI torde nämligen då iallmänhet ha varit att det av en svensk exportör av komponenter 1989/90:KU30 för licenstillverkning utomlands inte krävdes att han i sambandmed ansökan om exportillstånd upplyste om eventuell kännedom om vilket landslutprodukten var avsedd för. Utskottet övergår härefter till de nya uppgifterna iavsnitt 9.5.5 angående eventuell olovlig export via till Argentina.Dessa är enligt utskottets mening anmärkningsvärda. Att helt klarlägga vad somförekommit är emellertid enligt utskottet inte möjligt. Sammanfattningsvis vill utskottet framhålla att den nugenomförda granskningen gett ytterligare belägg för de kritiska uttalanden somtidigare framförts från utskottets och medborgarkommissionens sida. Som förutnämnts avser utskottet att återkomma till vissa vapenexportfrågor under nästariksmöte. I förevarande avsnitt vill utskottet avslutningsvis anföraföljande. Polis- och åklagarmyndigheterna samt medborgarkommissionen har underflera års tid genomfört mycket omfattande och grundliga utredningar avuppgifter som pekat på oegentligheter på förevarande område. Föreliggandeuppgifter om att /KMI skulle ha nåtts av indikationer häromhänför sig i allt väsentligt och början av 1980-talet.Utskottet har tidigare starkt betonat vikten av att samhällskontrollen överhela vapenexportområdet skärps. Utskottet kan konstatera att under senare årockså en rad åtgärder vidtagits i syfte att förhindra nya oegentligheter. Enviktig åtgärd i sammanhanget har varit den omorganisation och förstärkning avkrigsmaterielinspektionen som ägt rum. Dessa åtgärderföregicks av en översyn av en särskild utredare (ambassadören ) somhade i uppdrag att göra en administrativ översyn och utvärdering av krigsmaterielinspektionensverksamhet (). Utredaren avlämnade betänkandetKrigsmaterielinspektionens verksamhet och organisation. En principiell fråga,som utskottet förutsatte skulle komma att övervägas särskilt (KU 1986/87:33 s.49), gällde KMIs dubbla roll som tillsyns- och beredningsorgan. Utredaren ansågövervägande skäl tala for att bibehålla gällande ordning. I proposition1987/88:154 med förslag till lag om förbud mot utförsel av krigsmateriel, m.m.redovisades regeringens bedömning av frågan, vilken överensstämde med KMI-utredningens.Under riksdagsbehandlingen avslogs en motion (fp), vari föreslagits att KMIsställning skulle utredas ytterligare i syfte att göra KMI till en självständigmyndighet (UU 1987/88:30 s. 20, rskr. - Här skall slutligen anmärkas att1988 års utredning om krigsmaterielexporten numera avslutat sitt uppdrag genomavgivande av betänkande (SOU 1989:102) Utlandssamverkan påkrigsmaterielområdet. Utskottet återkommer till denna utredning under avsnitt9.6.2 nedan. 4 1989/90. 9.6Riktlinjerna 1989/90:KU30 Utskottet har från inhämtat upplysningarrörande frågan om vissa av regeringen meddelade tillstånd till krigsmaterielexportstått i överenssSmmelse med gällande riktlinjer. Granskningen har gällt avregeringen meddelade tillstånd att exportera viss krigsmateriel till Iranunder , till och till år 1986.Utskottet finner endast anledning att i det följande beröra det ärende somgällt export till , den s.k. Marconi-affåren, bl.a. av det skälet attviss av medborgarkommissionen angiven bedömning rörande denna afSr kandiskuteras. I det följande lämnas i avsnitt 9.6.2 några uppgifter omriktlinjesystemet och i avsnitt 9.6.3 en redogörelse för händelseförloppetrörande angjvna affir, en redovisning av medborgarkommissionens ståndpunkt isaken samt utskottets bedömning. Utskottet har i tidigare granskningsbetänkanden lämnatingående redogörelser för riktlinjesystemet (se bl.a. KU 1986/87:33 s. 25 ff.och KU 1987/88:40 s. 16 f.) Här skall endast lämnas följande uppgifter. Dispens från förbudet mot utförsel av krigsmateriel kanbeslutas av regeringen i enlighet med av fastlagda riktlinjer.Vägledande principer för regeringens prövning av ärenden rörande tillstånd tillutförsel av krigsmateriel finns i proposition 1971:146 angående krigsmaterielexport.I ett särskilt avsnitt i propositionen redovisar föredragande statsrådet, chefenför , riktlinjer till ledning för tillståndsprövningen,vilka riktlinjer godkänt (UU 1971:21, rskr. Enligt riktlinjerna föreligger ovillkorligt hinder motkrigsmaterielexport när utförseln strider mot - internationellaavtal, -beslut av , - folkrättsligaregler om export från neutrala stater under krig. I övrigtskall regeringen bedöma om de utrikes- och neutralitetspolitiska skälen har såringa vikt att en export bör tillåtas. Dessa skäl utgör i fredstid inget hindermot export till de nordiska staterna och till de neutrala staterna i . 1fråga om andra stater sker prövningen från fall till fall. Därvid bör tillståndinte beviljas de s.k. villkorliga hindren för krigsmaterielexport till-stat som är i väpnad konflikt med annan stat, oavsett om krigsförklaring haravgetts eller ej, -stat som är invecklad i internationell konflikt som kanbefaras leda till väpnad konflikt, -stat som har inre väpnadeoroligheter, -stat somkan antas använda materielen för att undertrycka mänskliga 1989/90:KU30 I riktlinjerna framhölls att de allmänna utrikespolitiskaskälen mot export inte har samma tyngd i fråga om defensiva vapen, t.ex.kustartilleri- och luftvärnsmateriel, som när det gäller krigsmateriel iövrigt. I proposition 1981/82:196 med förslag till utförsellag,som ledde till utförsellag, framhöll departementschefen att 1971 årsriktlinjer i princip borde ligga till grund för tillståndsprövningen även ifortsättningen. Propositionen godtogs av (UU 26, rskr. utförsellag ersattes 1988 av en ny utförsellagvarvid gällande riktlinjer stod fast (jfr. 1987/88:154 s. 24, UU1987/88:30 s. 16 och 23 f.). I det i avsnitt 9.5.7 omnämnda betänkandet av 1988 årsutredning om krigsmaterielexporten föreslås att den nuvarande principen med ettlagSst förbud mot krigsmaterielexport kompletterat med riktlinjer består.Enligt utredningen bör regeringen med två övergripande kriterier som grund dels det försvars- och säkerhetspolitiska intresset, dels principerna och målenför utrikespolitiken göra en totalbedömning i enskilda ärenden. Utredningenföreslår att de för regeringen folkrättsligt bindande ovillkorliga hindrenbestår oförändrade. Även de villkorliga hindren föreslås kvarstå, dock medskärpt utformning av det kriterium som beror av att mänskliga rättigheterkränks. 9.6.3 Den s.k. Marconi-affären I det följande lämnas en redogörelse för bakgrunden tillett av dåvarande handelsminister meddelatunderhandsbesked om viss vapenexport. Ett brittiskt företag ofLeicester stod i begrepp att på uppdrag av den grekiska regeringenmodernisera luftvärnet vissa äldre Boforskanoner i hamnstaden iGrekland. För detta ändamål behövdes viss materiel från (komponenter ochammunition till luftvärnet). skulle således medverka som underleverantörtill det brittiska företaget. sammanträffade den svenskearméattachén i med företrädare för den statliga organisation som ansvarade för brittisk försäljning av krigsmateriel för att diskutera hur export av materiel skulle ske. Diskussionen skedde utifrån ett brittiskt förslag i en PM (", for gun") som överlämnades till attachén. Enligt detta förslag skulle den brittiska regeringen (försvarsministeriet) stå som underleverantör till det brittiska företaget av den aktuella svenska materielen och alltså formellt stå som köpare i . Enligt det i promemorian intagna förslaget skulle varken komponenter eller ammunition vid något till fålle behöva passera det brittiska företaget i utan monte ring, och integrering i av de olika delarna i luftvärnssystemet 51 skulle helt skötas av det brittiska företaget. mangetmotiverades av att enligt vad som anges i promemorian 1989/90:KU30 Boforsinte hade rätt att skicka materielen direkt till . Britterna önskadeveta om det föreslagna arrangemanget kunde godtas av den svenska regeringen.Sveriges ambassad i genom den svenska arméattachén vidarebefordradedärefter denna förfrågan i en skrivelse tillkrigsmaterielinspektör , . Ärendet föredrogs därefter för , som synesha godtagit följande av upprättade förslag till beslut (något avFeldt undertecknat beslut föreligger ej): må från AB förvärva den mängdIv-materiel som nämnts i '//17/48/4'. Reexport efter HerMajesty's Government eget avgörande. Beslutet meddelades därefter beskickningen i . AfSren tycks aldrig ha genomförts, varken för ellerför det brittiska företagets del. Någon ansökan om exporttillstånd inkom såledesinte från och inte heller har några utförseltillstånd beviljats avseendeden Boforsmateriel som angivits i den brittiska promemorian, vare sig förutförsel till eller till . redogör i sin rapport i -detavsnitt där kommissionen går igenom vissa FFV-afSrer för ovanstående händelse"för att ge ett exempel på hur ett reexportärende via Storbritannienkunde handläggas inom " (SOU 1988:15 s.102). Kommissionen, som felaktigt anger att överstejuntan vid tiden förbeslutet styrde i och som i rapporten hävdar att svenskkrigsmaterielexport till detta land då inte var tillåten, angersammanfattningsvis följande bedömning: Händelsen visar att vid mitten av1970-talet var medvetet om och åtminstone i det refererade fallet medverkade vid reexport av svensk krigsmateriel via . Falletmåste ha blivit känt av försvarsindustrin och därvid uppfattats som att enmycket vid tolkning av svenska exportregler var möjlig. På annat håll i rapporten (s. 106) anges i anslutningtill att kommissionen diskuterar FFVs afSrer följande: Kommissionen anser det emellertid uteslutet att man inomregeringskansliet skulle ha varit ovetande om det brittiska systemet förimport och reexport av krigsmateriel och de risker detta innebar med hänsyntill den svenska vapenexportpolitiken. Den ovannämnda Marconi-affären visartvärtom att regeringen både kände till och kunde godkänna en affär somutgjorde ett avsteg från riktlinjerna. (Som framgår av avsnitt 2.2 varregeringen i det enskilda fallet inte bunden av dessa riktlinjer.) I från inhämtade upplysningar angesbl.a. Underperioden 19671974, då militärjuntan härskade i , medgavsingen krigsmaterielexport från . föll 1989/90:KU30 militärjuntanoch tillträdde en civil regering under premiärminister grund av den fortsatta militära spänningen mellan och Greklandtillämpades dock från svensk sida en restriktiv politik i fråga omkrigsmaterielexport till dessa stater även . Granskningen i denna del avser frågan om ett hösten 1975av dåvarande handelsministern lämnat positivt förhandsbesked som aldrigefterföljdes av någon ansökan om exporttillstånd avseende export avkomponenter och ammunition till luftvärn i stått i överensstämmelsemed då gällande riktlinjer. Utskottet vill i sammanhanget erinra om attriktlinjerna i det enskilda fallet inte rättsligt sett är bindande förregeringen utom vad beträffar de ovillkorliga hindren. Medborgarkommissionenhar ansett att förhandsbeskedet utgjorde ett avsteg från riktlinjerna. Dennabedömning gjordes emellertid utifrån den felaktiga förutsättningen attöverstejuntan vid den aktuella tidpunkten styrde i . Som tidigareframgått gavs förhandsbeskedet nämligen efter det att juntansommaren 1974 hade fallit. Utskottet noterar vidare att förhandsbeskedet, sominte var bindande, avsåg export av viss, renodlat defensiv, krigsmateriel.Beträffande sådan materiel gällde att skälen mot vapenexportinte hade samma tyngd som eljest. Utskottet anser utöver vad som anförts detinte påkallat med några ytterligare uttalanden från utskottets sida. Exporten av ett stort antal Slthaubits FH 77 B m.m. tillIndien, den s.k. Indienordern, föregicks som framgått av utskottets tidigare gransk ningar av en rad kontakter mellan och indiska myndigheter. Företrädare för den deltog som känt aktivt i exportansträngningarna. Själva försäljningen reglerades genom ett leve ranskontrakt mellan den genom det indiska försvarsministeriet och . underteckna des också ett avtal om samarbete i olika hänseenden, vilket samarbets avtal godkändes av den . Avtalet avsåg bl.a. inom ramen för totalprogrammet för leveranser överföring av kunskap och produktion samt utbyte av information och erfarenheter på en rad områden. Vidare träffades en bilateral överenskommelse (Memoran dum of Understanding, MoU) mellan och varigenom regeringen gjorde vissa åtaganden, som bl.a. innefattade vissa utfåstelser från svensk sida att säkerställa fortsatt export även i ett läge då skulle befinna sig i en konfliktsituation. Dessutom lämnades export krediter och exportgarantier från svensk sida. Regeringens tillstånd till 53 exporten meddelades genom ett regeringsbeslut . Utskottetsgranskning gällde regeringens befattning med 1989/90:KU30 Indienordernutifrån en rad olika aspekter. Granskningen tog bl.a. sikte på frågan omtillståndet till vapenexporten stod i överenssSm-melse med gällande riktlinjersamt vissa frågor rörande samarbetsavtalet och MoU-n. Vidare behandladesutSstelsen om leveranssäkerhet samt de olika garanti- och kreditfrågor gällandeordern som regeringen haft befattning med. Utskottets bedömningar i dessafrågor redovisades i KU 1987/88:40 s. 37 ff. I årets granskning har vissa ytterligare frågorsammanhängande med Indienordern tagits upp. Dessa gäller till en börjanpåståenden om att en otillbörlig koppling har förelegat mellan bidragtill den s.k. Bergslagsfonden och regeringens medverkan till Indienordern.Denna fråga behandlas under avsnitt 9.7.2. Utskottet har vidare granskat de åtgärder som regeringenvidtagit med anledning av en framställning till regeringen frånden indiska regeringens sida om en undersökning av bl.a. frågan om Boforsbrutit viss utfästelse om att några s.k. mellanhänder inte skulle få förekommai samband med Indienordern. Framställningen ledde till att regeringen den 29april 1987 uppdrog åt () att göra en utredning i saken.RRV redovisade resultatet i en rapport . Regeringen beslötdärefter att delar av rapporten skulle offentliggöras. Rapporten i dessa delarjämte en medföljande note överlämnade regeringen till den indiska regeringenden . Sedermera har den indiska regeringen begärt att rapporten isin helhet skulle utlämnas. Denna framställning har den svenska regeringenavslagit under åberopande av sekretesskäl. Utskottet behandlar de i detföregående angivna frågorna under avsnitt 9.7.3. En sista fråga gäller ett önskemål från chefeåklagare om att som ett led i den förundersökning som dåpågjck till utrönande av huruvida bestickningsbrott begåtts i samband meddåvarande premiärminister besök i den 2021 januari 1988få kontakt med någon lämplig person i delegation för att diskutera omdet i fanns uppgifter av intresse för Ringbergs undersökning.Granskningen i denna del behandlas under avsnitt 9.7.4. Mellan och regeringen (industridepartementet)fördes diskussioner om olika åtgärder från sida förökad sysselsättning i . Dessa diskussioner fördes i anslutningtill vissa kredit- och garantifrågor gällande den då nära föreståendeIndienordern. I samband med dessa diskussioner erbjöd sig genom verkställande direktören att ställa 50milj. kr till förfogande av för att bidra tilldifferentiering av näringslivet i . Sedermera inkom tillindustridepartementet en skriftlig utSstelse från vari bolaget åtog sigatt till Fond utbetala nyssnämnda belopp i den takt medel enligt fondensbedömning behövdes för fondens verk- samhet.Reglemente för fonden har godkänts av regeringen. Fondens /90:KU30 ändamålär att under i första hand en femårsperiod, räknat från , bidratill differentieringen av näringslivet inom Karlskogaregionen samt till enhöjning av den tekniska kompetensnivån där bl.a. genom att stödja högre tekniskutbildning inom Karlskogaregionen, att stödja industriutveckiing inom regionen,etablering av nya företag samt utveckling av nya produktområden inom befintligaföretag samt att på konsultbasis till marknadsmässiga priser ställa personalfrån till förfogande för stöd och hjälp inom områdena teknik,marknadsföring, ekonomi o.d. hos mindre och medelstora företag. Fram tillbörjan av hade från fonden utbetalats drygt 20 milj.kr. Utskottet har i denna del inte funnit stöd för påståendenom en otillbörlig koppling mellan bidrag till Bergslagsfonden ochregeringens medverkan till Indienordern. 9.7.3 Regeringens handläggning av frågan om bl.a.otillåtna s.k. mellanhänder förekommit Regeringens uppdrag till RRV syftadebl.a. till att klarlägga om otillåtna s.k. mellanhänder förekommit i slutskedetav förhandlingarna mellan och . Under slutskedet av förhandlingarna framställdes frånindisk sida vid olika tillSllen krav mot som gjck ut på att enförutsättning för ordern var att företaget skulle slutföra affiren utan s.k."middle men". Från indisk sida hävdades att begagnat sig avindiska mellanhänder som mottagit "commissions" för sitt"kontraktsarbete i " och att ett villkor för affärensgenomförande var att upphörde med detta. tog premiärminister vid ett samtal med upp mellanhandsfrågan. Vid detta samtaluppgavs att det enda återstående hindret för att skulle få ordern varprisfrågan. Om sänkte priset i viss grad samt beaktade mellanhandskravetkunde afiSren genomföras.