bet · GD01LU35 · 1989-12-31 00:00:00 — vid köp avsådana varor som köparen kan ha störst intresse av att få fullersättning för samtliga sina skador och förluster. I sammanhanget /90:HJ35 måsteockså beaktas att det totalt sett knappast är troligt att följdförlust-erna ikonsumentköpsförhållanden är så vanliga och omfattande att de skulle varasärskilt betungande för säljarsidan eller att de på ett mera markant sättskulle drabba konsumentkollektivet i form av högre priser. Sammanfattningsvisanser utskottet således att någon möjlighet för säljaren att friskriva sig frånansvaret för följdförluster i princip inte bör öppnas. En särskild fråga ärdock hur långt den tvingande regleringen bör sträcka sig när det gällerföljdförluster som kan uppkomma i köparens näringsverksamhet. Till dettaspörsmål återkommer utskottet nedan. Det anförda innebär att utskottet inte kan ställa sigbakom vare sig önskemålet i motion L15 om att skadeståndsansvaret vid konsumentköphelt skall anpassas till köplagens regler eller yrkandet i motion L16 omdispositiva skadeståndsbestämmelser. I linje med de gjorda ställningstagandenakan utskottet inte heller dela uppfattningen i motion L14 att konsumenten vidköp eller avtal om tjänster skall ha rätt till endast skälig ersättning. mening får näringsidkarens intresse anses i erforderlig måntillgodosett genom den i propositionen föreslagna jämkningsregeln och denmotsvarande jämkningsbestämmelse som redan finns i konsumenttjänstlagen.Utskottet vill i sammanhanget också påpeka att förslaget i motion L14 knappastär ägnat att underlätta rättstillämpningen. Tvärtom kan förslaget ge upphovtill ytterligare tvister mellan parterna genom att inte blott det berättigade ivarje ersättningskrav behöver diskuteras utan också skäligheten aversättningsbeloppen måste prövas. Med anledning av vad som anförs i motion L15 om attskadestånd bör kunna bestämmas enligt schabloner och riktlinjer som fastställtsav bl.a. vill utskottet framhålla att det givetvis är angelägetatt uppgörelser i godo mellan köpare och säljare underlättas. Otvivelaktigtförhåller det sig så att skadeståndskrav som innefattar ersättning förföljdskador kan vara mer svårbedömda, kräva mer omfattande utredning ocheventuellt föranleda också större kostnader än andra krav från köparen. Deadministrativa vinster som motionärens förslag skulle kunna medföra vägeremellertid enligt utskottets mening inte lika tungt som konsumentens intresseav att bli tillförsäkrad en rätt till ersättning för hela förlusten på grundav säljarens avtalsbrott. Utskottet kan således inte tillstyrka motionärensförslag. Med det anförda tillstyrker utskottet de i propositionenföreslagna reglerna om säljarens skadeståndsansvar. Utskottet avstyrkerföljaktligen bifall till motionerna L14 yrkandena 1 och 2, L15 yrkandena 3 och4 samt L16 yrkande 2. Som tidigare nämnts får enligt konsumenttjänstlagennäringsidkaren friskriva sig från ansvar för följdförlust som uppkommer i konsumen tens näringsverksamhet. Någon motsvarande möjlighet till friskrivning föreslås inte vid konsumentköp. Avvikelsen har uppmärksammats i motion 1989/90:L15 av AJIan (), och motionären yrkar (yrkande 5) att konsumentköplagen kompletteras i detta avseende. Utskottet erinrar orn att undantaget ikonsumenttjänstlagen motive- 1989/90: LU35 råts av att skador och förluster inäringsverksamhet kan ha en helt annan omfattning och ekonomisk räckvidd än deskador som en konsument normalt kan drabbas av på grund av fel eller dröjsmålfrån en näringsidkares sida. Ett ytterligare skäl har varit att skador ochförluster i konsumentens näringsverksamhet inte ansetts drabba några egentligakonsumentintressen. Mot den bakgrunden ter det sig enligt utskottetsuppfattning inte motiverat att de tvingande skadeståndsbestämmelserna ikonsumentköplagen skall omfatta sådana skador och förluster. Från bådenäringsidkarens och konsumentens synpunkt är det inte någon avgörande skillnadmellan exempelvis det fallet att en näringsidkare begått ett fel i samband medreparation av en bil och det fallet att han sålt en felaktig bil. I båda fallenkan bristen leda till att konsumenten förhindras att tillfålligt utnyttja sinprivata bil i en av honom bedriven näringsverksamhet. Utskottet anser därföratt det i konsumentköplagen bör öppnas en möjlighet till friskrivning för förlusterav nu angiven art. Det kan i sammanhanget påpekas att utskottet vidbehandlingen av ett förslag till ändring i jordabalken, som framlagts iproposition 1989/90:77 om konsumentskyddet vid förvärv av småhus, förordat attett motsvarande undantag görs från den föreslagna tvingande regleringen vidfastighetsköp (se bet. 1989/90:LU36). En bestämmelse om friskrivning vidkonsumentköp bör lämpligen införas i ett tredje stycke i 32 § konsumentköplagenoch utformas så att säljaren och köparen kan träffa avtal om att ersättningenligt första eller andra stycket i lagrummet inte skall omfatta förlust inäringsverksamhet. Ställningstagandet innebär att yrkande 5 i motion L15 helttillgodoses. Enligt 31 § förslaget till konsumentköplag skall säljarensskadeståndsansvar på grund av fel i den försålda varan omfatta även skador sompå grund av felet uppkommer på annan egendom. Ansvaret är emellertid begränsattill egendom som tillhör köparen eller någon medlem i hans hushåll och som äravsedd huvudsakligen för enskilt ändamål. Den föreslagna bestämmelsen saknarmotsvarighet i gällande konsumentköplag. I motion 1989/90:L14 av m.fl. (m) yrkas(yrkande 3) avslag på propositionen i denna del. Motionärerna hänvisar till att vissa remissinstanser kritiserat förslaget att säljaren skall ha ett pro duktansvar. Fakultetsstyrelsen vid har sålunda framhållit att det är en mycket stor risk för att detaljister kommer i kläm, därför att de inte kan återföra ansvaret på tillverkaren eller leverantören av produkten. Leverantörerna friskriver sig nämligen ofta från skyldighet att ersätta indirekta skador. Även produktåterkallelse- kommittén avstyrker enligt motionärerna förslaget med hänvisning bl.a. till att den föreslagna särregleringen på ett olyckligt sätt kan bryta tendensen att produktansvaret i första hand skall läggas på tillverkare ,_ Motionärerna anser att kritiken är befogad och att det dessutomfinns starka skäl för att en reglering bör anstå i avvaktan på 1989/90:LU35 resultatetav det lagstiftningsarbete rörande produktansvar som pågår inomjustitiedepartementet. Hänsyn måste vidare tas till arbetet inom EG påproduktansvarsområdet. I motion 1989/90:L19 av och (båda mp) framhålls att frågan om ett allmänt produktskadeansvar har närasamband med en lagstiftning på köprättens område. Reglerna i en produktskadelagoch bestämmelserna i köplagen och konsumentköplagen bör enligt motionärernaredan från början utformas så att de kompletterar varandra på ett heltäckandesätt. Motionerna yrkar (yrkande 1) därför att hos regeringen begärett skyndsamt förslag till en produktskadelag. Inom har, som påpekas i motionerna,pågått arbete med lagstiftning om ansvaret för produktskador.Arbetet har hitintills resulterat i en departementspromemoria (Ds 1989:79)Produktskadelag med förslag till sådan lagstiftning. Förslaget innebär att iförsta hand tillverkare och importörer skall bära ett strikt ansvar för person-och sakskador som deras produkter orsakar. Ansvaret för sakskador gäller dockendast egendom som används huvudsakligen för enskilt bruk. Under vissaförutsättningar skall också den som marknadsfört och den som tillhandahållitden skadegörande produkten bära ansvaret. Promemorian remissbehandlas förnärvarande. Som utskottet framhåller vid behandlingen av regeringensförslag till ny köplag (se bet. 1989/90:LU34) skulle det ha varit av värde omregeringen kunnat framlägga ett förslag till produktskadelag i sådan tid attdet kunnat behandlas i med reformerna på köprättens område.Av proposition 1988/89:76 om ny köplag framgår att målsättningen varit att enproduktskadelag skall träda i kraft med köplagen. Utskottet kan dockkonstatera att något förslag till produktskadelag inte kunnat framläggas ännuoch att det inte är realistiskt att räkna med att enproduktskadelag kan träda i kraft som köplagen. Med hänsyn till denangivna målsättningen kan det emellertid förutsättas att arbetet med en produktskadelagbedrivs med erforderlig skyndsamhet utan något särskilt tillkännagivande isaken från sida. Utskottet avstyrker därför bifall till yrkande 1 imotion L19. Vad härefter angår de i motion L14 framfördainvändningarna kan utskottet för sin del inte finna att det pågående arbetet med en lagstiftning om produktskador skulle i sig utgöra något hinder mot att ett begränsat ansvar för produktskador införs vid konsumentköp. Ut skottet vill härvidlag bl.a. hänvisa till att frågan om en särskild lagstiftning rörande produktskador redan hade aktualiserats när konsu menttjänstlagen infördes . Några hinder ansågs då inte föreligga mot att i konsumenttjänstlagen intogs en föreskrift om näringsidkarens ansvar för sakskador som överensstämmer med den nu föreslagna bestämmelsen i konsumentköplagen. Just det förhållandet att konsu menttjänstlagen ålägger näringsidkaren ett produktansvar är enligt utskottets mening för övrigt ett starkt skäl för att också konsumentköp- 28 lagen börinnehålla en sådan regel. Vid vissa typer av avtal mellan näringsidkareoch konsumenter kan det nämligen vara svårt att avgöra 1989/90:LU35 huruvidaavtalet innefattar en konsumenttjänst eller ett konsumentköp. Vidtillverkningsavtal exempelvis är gränsdragningen mellan konsumenttjänst ochkonsumentköp beroende av vem som tillhandahåller materialet för tillverkningenav en produkt. Om en väsentlig del av materialet tillhandahålls av konsumentenblir konsumenttjänstlagen tillämplig medan i andra fall konsumentköplagengäller. Särskilda problem kan vidare uppkomma vid s.k. blandade avtal dånäringsidkaren dels säljer en vara till konsumenten, dels åtar sig att utföraett visst arbete på den. För såväl näringsidkaren som konsumenten kan det i deangivna situationerna te sig främmande och omotiverat att ansvaret förproduktskador helt skall bero på om det föreligger ett köp eller ett avtal om utförandeav en tjänst. Ett ytterligare skäl för att näringsidkaren bör bära ettproduktansvar vid konsumentköp är enligt utskottets mening att det oftaframstår som naturligt för konsumenten att vända sig med sina krav till den hanköpt varan av. Som framhålls av departementschefen gäller detta särskilt i falldå konsumenten har anspråk på ersättning för fel i den sålda varanoch för skador som detta fel har orsakat på annat än den sålda varan. Som berörs i motion L14 är det givetvis angeläget att ettproduktska deansvar vid konsumentköp inte blir alltför betungande för näringsid karen. Det bör då beaktas att de ersättningskrav som kan bli aktuella vid skador på egendom som används för enskilt ändamål av konsu menten eller medlemmar i hans hushåll sällan torde uppgå till några mer betydande belopp. Näringsidkarens ansvar omfattar emellertid i princip också följdförluster som på grund av skadan kan uppkomma i t.ex. konsumentens egen näringsverksamhet. Sådana förluster kan ha en helt annan omfattning och ekonomisk räckvidd än de skador som en person i sin egenskap av konsument kan drabbas av. I föregående avsnitt har utskottet förordat att det vid konsumentköp öppnas en möjlighet för näringsidkaren att friskriva sig från följdförluster i nä ringsverksamhet. Denna friskrivningsmöjlighet gäller även vid pro duktskadorna, och näringsidkaren kan således begränsa sitt skade ståndsansvar till vad som kan vara överblickbart. Av betydelse i sam manhanget är också säljarens möjligheter att från någon i ett tidigare led återkräva vad han utgett i ersättning för en produktskada. Eftersom flertalet produktskador torde ha sin orsak i fel som föreligger redan när varan lämnar tillverkaren, är det enligt utskottets mening angeläget att det ekonomiska ansvaret för sådana skador inte behöver bäras av detaljisterna utan kan återföras på tillverkaren eller importören. Sälja rens möjligheter att få kompensation för utgiven pro duktskadeersättning av leverantören är beroende av avtalet dem emel lan. Avtal mellan näringsidkare innehåller ofta, som påpekas i både motionen och propositionen, klausuler varigenom leverantören friskri ver sig från följdskador eller indirekta skador. Sådana klausuler kan visserligen jämkas med stöd av 36 § avtalslagen, men några garantier för att säljaren kan återföra produktansvaret finns inte. Utskottet har därför den uppfattningen att säljarens intressen behöver tillgodoses på 29 ett bättresätt än genom den nuvarande jämkningsmöjligheten enligt avtalslagen.1 likhet med departementschefen anser utskottet att den /90:LU35 fråganlämpligen kan lösas inom ramen lagstiftningsärendet rörande produktskadelagen.Utskottet konstaterar också att den i departementspromemorian föreslagnaproduktskadelagen innehåller en särskild bestämmelse om regressrätt. Regelninnebär att den som enligt konsumentköplagen eller konsumenttjänstlagen harutgivit ersättning för en produktskada har rätt att återfå ersättningen från ennäringsidkare i ett tidigare led som är ersättningsskyldig till följd avproduktskadelagen. Remissbehandlingen och regeringens ställningstagande tillförslaget i promemorian bör inte föregripas, men utskottet vill understykavikten av att frågan ägnas fortsatt uppmärksamhet. På anförda skäl avstyrker utskottet bifall till motion L14yrkande 3 och förordar att det i konsumentköplagen införs regler om säljarensansvar för produktskador. I motionerna 1989/90:L17 av (vpk) och1989/90:L19 av och (båda mp) förs fram önskemålom utvidgning av säljarens ansvar för produktskador. Motionären i motion L17framhåller att det inte är ovanligt att det i ett hem finns föremål somför hushållsmedlemmarnas behov förhyrts eller innehas på grund avleasingkontrakt. Enligt motionären omfattar produktansvaret enligt denföreslagna konsumentköplagen inte sådan egendom, och de anser att ansvaret förproduktskador bör omfatta all egendom i konsumentens hushåll som är avsedd förhuvudsakligen enskilt ändamål och som köparen eller någon i hans hushåll harvårdnadsansvaret för, oavsett vem egendomen tillhör. I motionen yrkas (yrkande1) att 31 § förslaget till konsumentköplag ändras i enlighet härmed. I motion L19 (yrkande 3) yrkas att säljarens produktansvarskall omfatta även personskador samt långsiktiga skador på miljön ochekosystemet. Motionärerna hänvisar till vad som anförts i motionen till stödför en utvidgning av felbegreppet, nämligen att det finns många produkter somär till salu och som kan medföra allvarliga skador . Som ovan redovisats innebär det inom justitiedepartementetutarbe tade förslaget till produktskadelag att i första hand tillverkare och importörer skall bära det skadeståndsrättsliga ansvaret för bl.a. person skador som har orsakats av en produkt. Enligt utskottets mening talar helt övervägande skäl för att den rättsliga regleringen av ansvaret för personskador hör hemma i ett sådant sammanhang. Till skillnad från vad som är fallet då sakskador uppkommer på egendom i konsumen tens hem blir det nämligen ofta fråga om ganska komplicerade förhål landen när personskador uppstått till följd av skadebringande egenska per hos en produkt. Härtill kommer att det knappast kan bli fråga om att inom ramen för ett köprättsligt regelsystem ålägga säljaren ett ansvar för andra personskador än de som drabbar hans medkontrahent och medlemmarna i dennes hushåll. I likhet med departementschefen anser utskottet därför att personskadefallen såsom skett i konsu menttjänstlagen bör lämnas utanför regleringen i konsumentköpla- 30 gen. Utskottet kan således inte ställa sig bakom vad som i detta hänseendeanförs i motion L19. Inte heller kan utskottet dela motionä- 1989/90:LU35rernas uppfattning att produktansvaret bör omfatta skador på miljön ochekosystemet. Utskottet har tidigare avstyrkt ett av samma motionärerframställt yrkande om att en vara skall anses felaktig om den orsakar skador avdenna art. I linje med vad utskottet därvid framhållit ställer sig utskottetavvisande till tanken på en utvidgning av produktansvaret enligtkonsumentköplagen. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till yrkande 3 imotion L19. När det härefter gäller önskemålet i motion L17 kanutskottet inte finna anhat än att det sett med allmänhetens ögon måste te sigsvårförståeligt att endast egendom som tillhör konsumenten och hanshushållsmedlemmar skall kunna ersättas medan andra föremål som finns ihushållet och som de har ansvaret för skall falla utanför säljarensproduktansvar. Den ekonomiska förlusten blir i princip densamma förhushållsgemenskapen, låt vara att vid hyrd och leasad egendom m.m. förlustenbestår i att konsumenten eller någon annan blir ersättningsskyldig för skadangentemot egendomens ägare. Enligt utskottets mening finns det starka skäl föratt produktansvaret enligt konsumentköplagen bör ha en sådan omfattning somförordas av motionären. En motsvarande utvidgning av det produktansvar somföreskrivs i konsumenttjänstlagen är motiverad. Hur säljarens ansvar för skadorpå annan än konsumenten och hushållsmedlemmarna tillhörig egendom bör utformasär emellertid en juridiskt-tekniskt komplicerad fråga. Av denna orsak ärutskottet inte berett att förorda en omedelbar ändring av produktskadereglernautan anser att spörsmålet om den lagtekniska lösningen bör bli föremål förnärmare överväganden av regeringen. Vad utskottet sålunda anfört med anledningav motion L17 yrkande 1 bör ges regeringen till känna. I 37 § förslaget till konsumentköplag finns regler omavbeställning. Om köparen avbeställer varan innan den har avlämnats skall säljaren inte ha rätt att hålla fast vid köpet och kräva fult betalning. Säljaren har dock i sådant fall rätt till ersättning enligt bestämmelserna i 41 §. Sistnämnda lagrum innehåller i första stycket föreskrifter om skade stånd då säljaren häver köpet på grund av köparens dröjsmål med betalningen eller då köparen avbeställer varan. I dessa fall har säljaren rätt till ersättning för särskilda kostnader som han haft för att ingå och fullfölja avtalet till den del han inte kan tillgodogöra sig dessa på annat sätt (första stycket 1.). Han får också ersättning för särskilda kostnader till följd av hävningen eller avbeställningen (första stycket 2.) samt för förlust i övrigt med ett skäligt belopp (första stycket 3.). Sistnämnda regel innebär att ersättningen skall bestämmas så att den ger en viss kompensation för utebliven vinst. Hur stor denna kompensation blir kan variera från fall till fall och bero av om avtalet avsett tillverkning av en vara eller köp av en fårdig produkt. Enligt propositionen bör ersättningen normalt inte motsvara hela det överskott som skulle ,, uppståttför säljaren om köpet fullföljts (det s.k. positiva kontraktsin- Enligt 41 § andra stycket får säljaren förbehålla sig en på 1989/90:LU35 förhandbestämd ersättning vid hävning eller avbeställning om den är skälig med hänsyntill vad som normalt kan anses tillkomma en säljare som ersättning enligtförsta stycket. 1 41 § tredje stycket finns föreskrifter om undantag frånsäljarens ersättningsrätt. När köparen avbeställer varan innan säljaren haraccepterat ett anbud från köparen föreligger inte någon rätt för säljaren attfå ersättning av köparen. Detsamma gäller om köparen visar att dröjsmålet frånhans sida eller avbeställningen beror på hinder som köparen skäligen inte kundeförväntas ha räknat med vid köpet och vars följder han inte heller skäligenkunde ha undvikit eller övervunnit. Förslaget i propositionen att köparen skall ha enovillkorlig rätt att avbeställa den köpta varan liksom också reglerna omersättningen till säljaren vid avbeställning eller hävning kritiseras i fleramotioner. I motion 1989/90:L14 av m.fl. (m) hänvisas till attflera remissinstanser har framhållit att förslaget innebär ett avsteg frånprincipen att avtal skall hållas. När det gäller ersättningsreglerna har enligtmotionärerna fakultetsstyrelsen vid tagit avstånd fråntanken att säljaren normalt inte skall vara berättigad till ersättning för helasin förlust, inte ens i de fall han vidtagit alla åtgärder som ankommer påhonom för att avtalet skall kunna fullgöras. Från fakultetsstyrelsen har ävenpåpekats att inga kostnader på grund av oöverlagda köp bör få övervältras påandra konsumenter, något som dock blir fallet om säljaren inte får ut sinnormala vinst. I anslutning härtill erinrar motionärerna om den allmännahuvudprincipen att skadestånd skall utgå för det positiva kontraktsintresset,dvs. att den som drabbas av ett avtalsbrott i princip skall försättas i sammaekonomiska situation som om avtalet hade fullföljts. På grund av det anfördayrkar motionärerna dels (yrkande 4) avslag på förslaget om köparensavbeställningsrätt, dels (yrkande 5) sådan ändring i lagförslaget att säljarenfår rätt till ersättning för den vinst som han förlorar på grund avavbeställning eller på grund av hävning till följd av köparens dröjsmål. Även i motion 1989/90:L16 av m.fl. (fp)framhålls att köparens avbeställningsrätt bryter den grundläggande principen om att avtal skall hållas. Enligt motionärerna uppmuntrar avbeställningsrätten till oöverlagda köp, från vilka konsumenten lätt kan dra sig ur. Effekten härav blir ökade kostnader för säljaren, som kommer att övervältras på konsumentkollektivet i sin helhet. Motionärerna anser det sannolikt att den föreslagna ordningen också kan komma att framtvinga krav från handeln på stora handpenningar vid beställnings köp av dyrare varor, något som kommer att missgynna de konsumen ter vilka inte utan vidare kan lämna förskott eller som inte är beredda att ta upp lån innan leveransen kan ske. Motionärerna påpekar också att ersättningsreglerna är komplicerade och kan ge upphov till åtskilliga tvister. Enligt motionärerna är de negativa konse kvenserna av avbeställningsrätten så stora för flertalet konsumenter att 32 de inte kan uppvägas av de fördelar som vissa konsumenter kan få genom denföreslagna ordningen. Motionärerna hänvisar härvidlag till 1989/90:LU35 attKonsumentvägledarnas förening varnat för att det är svårt att förutsenackdelarna för konsumenter och handeln. I motionen framhålls vidare att detfinns betydande skillnader mellan konsumentköp och konsumenttjänster, varfördet förhållandet att avbeställning tillåtits i konsumenttjänstlagen inte utgörnågot argument för en avbeställningsrätt vid konsumentköp. I motionen redovisas även ett uttalande avdepartementschefen om att tendensen i butikshandeln går mot ett generelltmedgivande av öppet köp. Om handeln gör bedömningen att öppet köp är ett tänkbartförfarande även vid beställningsköp anser motionärerna att detta skulle vara enutmärkt konsumentpolitisk åtgärd. Enligt motionärerna kan det inte uteslutasatt konsumentköplagen i stället för en regel om avbeställning bör tillföras endispositiv regel om öppet köp och därmed ge handeln ett konkurrensmedel.Motionärerna yrkar att förslaget om avbeställningsrätt avslås (yrkande 3) samtatt vad som anförts om öppet köp ges regeringen till känna (yrkande 4). Också i motion 1989/90:L20 av m.fl. (c)hänvisas till principen att avtal skall hållas och hävdas att det måste krävasstarka skäl för ett avsteg från denna princip. Motionärerna ställer frågan omdet verkligen finns ett tillräckligt brett konsumentintresse av att avtalgenerellt skall få brytas utan att förhållandena ändrats för den enskildekonsumenten så att denne saknar behov av varan eller att hans förutsättningarför finansiering av köpet ändrats. Enligt motionärerna kan den föreslagnaordningen leda till en inte önskvärd rättsutveckling där det ses som självklartatt man som konsument skall kunna sluta avtal med näringsidkare utan att behövarespektera att avtalet skall hållas. Det finns också risker för att enskildakonsumenter inte gör tillräckliga överväganden innan avtal sluts. Motionärernaframhåller vidare att man måste se till de följder och svårigheter som enovillkorlig avbeställningsrätt får för näringsidkarna och särskilt då försmåföretagen.