bet · GD01LU25 · 1989-12-31 00:00:00 — En mycket utförlig redogörelse för ersättningspraxis ifråga om ideella skadestånd har lämnats i lagutskottets betänkande LU 1986/87:3till vilket kan hänvisas för en fylligare beskrivning. Under vissa förutsättningar kan den som har skadats tillföljd av brott få ersättning av statliga medel. Bestämmelser härom finns i brottsskadelagen (1978:413). Enligt denna lag prövas ansökningar om 9 ersättningav statliga medel för brottsskador (brottsskadeersättning) av ensärskild myndighet, brottsskadenämnden. Reglerna i brottsskadela- 1989/90:LU25 gen ombrottsskadeersättningens omfattning anknyter till regleringen i SkL.Brottsskadeersättning med anledning av personskada utgår således försjukvårdskostnader och andra utgifter, inkomstförlust, sveda och värk, lyteeller annat stadigvarande men samt olägenheter i övrigt till När det gäller ersättningen för sveda och värk samt lyte ochmen bestäms den i praktiken med ledning av trafikskade- Genom lagstiftning, som trätt i kraft 1988(prop. 1987/88:92, JuU:37, SFS 1988:255), har möjligheterna till ersättningav statsmedel utvidgats till att omfatta även lidande som någontillfogar annan genom brott mot den personliga friheten eller genomannat ofredande som innefattar brott. Vid bestämmande av brottsskadeersättning skall skadeståndsom har betalats eller bör kunna bli betalat till den skadelidande räknas av.Dessutom avräknas annan ersättning på grund av skadan som den skadelidande harrätt till, t.ex. på grund av allmänna eller privata försäkringar. Vidareavräknas ett självriskbelopp, som fastställs med ledning av det basbelopp somgäller det år då skadan uppkom. Omsärskilda skäl föreligger kan dock avdrag av självrisk underlåtas.Ersättningsbeloppen är maximerade. Vid personskada kan ersättning i form avengångsbelopp utgå med maximalt 20 gånger det basbelopp som gäller vid dentidpunkt när ersättningen bestäms. behandlade motioner om skadeståndvid ideell skada. 1 sitt av godkända betänkande i ärendet (LU1986/87:3) uttalade utskottet att de skadelidandes ställning när det gälldeersättning för sådan skada borde förbättras i vissa avseenden och att fråganborde bli föremål för översyn. På hemställan av utskottet gav medanledning av motionerna som sin mening regeringen till känna vad utskottetanfört. Med anledning av begäran tillkallade regeringeni decem ber 1988 en kommitté (Ju 1989:01) för att se över reglerna om ersättning för ideell skada i samband med personskada m.m. Enligt direktiven skall kommitténs huvuduppgifter vara att överväga dels om den nuvarande ersättningsnivån bör höjas, dels vilka ersättningsprinci per som bör tillämpas, dels ock hur normer för att bestämma ersätt ningen bör fastställas. När det gäller ersättningsnivån framhålls i direk tiven att kommittén bl.a. bör överväga om det finns skäl att beakta förluster av andra livskvaliteter än dem som ersätts , t.ex. skadans inverkan på den egna självkänslan. Särskild uppmärksamhet bör ägnas ersättningen för lidande i samband med sexualbrott e.d. Denna ersätt ning har inslag av upprättelse för den kränkande och nesliga behand ling som brottet har utgjort. Kommittén bör klargöra syftet med ersättningen i detta fall och ta ställning till om de ersättningsbelopp som betalas ut för lidande vid sexuella övergrepp kan anses tillräckligt . Bland de spörsmål rörande ersättningsprinciperna som kommitténskall överväga nämns frågan om hur den ersättning /90:LU25 lidandesom den som t.ex. har våldtagits eller misshandlats har rätt till enligt 1 kap.3 § skadeståndslagen förhåller sig till den ersättning som betalas ut om denskadelidande i samband därmed har tillfogats en personskada. Kommittén skallmed andra ord överväga om den skadelidande i ett sådant fall har rätt tillsärskild ersättning enligt detta lagrum vid sidan av den vanliga ersättningenför sveda och värk, lyte och men samt olägenheter i övrigt. I detta sammanhangbör utredningen också överväga om ersättning enligt 1 kap. 3 § skadeståndslagenskall kunna ges för den chock och bestörtning som kan upplevas av den somfinner sin bostad skövlad efter ett inbrott eller en omfattande skadegörelse. Idirektiven framhålls vidare att ersättning för lidande inte kan bestämmas såschablonmässigt som sker beträffande kompensationen för svedaoch värk samt lyte och men utan bedömningen är i hög grad beroende avomständigheterna i det enskilda fallet. Kommittén bör dock försöka ge närmareriktlinjer för bedömningen. I direktiven påpekas att en omständighet som oftabör kunna påverka ersättningens storlek är beskaffenheten av skadevålla-renshandlande; tydligt är att den kränkning som skall gottgöras kan framstå somallvarligare ju grövre det brottsliga handlandet är. Motiveringen till yrkande 3 i motion L606 av OlofJohansson m.fl. (c) återfinns i motion 1989/90:Ju607. I motionen framhålls attskadestånden till brottsoffren enligt brottsskadelagen måste höjas.Motionärerna anser att kompensationen för ideell skada generellt sett är mycketlåg inom den svenska skadeståndsrätten och utdömt skadeståndsbelopp motsvararpå intet sätt det lidande en skadad fått utstå. Lidandet kan naturligtvis intehelt ersättas i pengar, men enligt motionärerna är det viktigt att samhälletmarkerar att man stödjer brottsoffren. I motionen framhålls också att även densom drabbas av inbrott bör kunna få ideellt skadestånd eftersom brott av dettaslag innebär en allvarlig integritets kränkning. Motiveringen till yrkandet i motion L617 av . (m) finns i motion 1989/90:Ju826 om stöd till brottsoffer, vari framhållsatt många som drabbas av inbrott i sin bostad upplever brottet som en grovkränkning och känner stark oro för att händelsen skall upprepas. Motionärernapåpekar att det inte finns någon rätt till ersättning för lidande avdenna art och hävdar att integritetskränkningen bör ersättas som ideell skada.Skadestånd bör också kunna utgå för exempelvis förlust av egendom med särskiltaffektionsvärde. Enligt motionärerna är en lagändring på detta område mycketangelägen och den av regeringen tillsatta utredningen om ideellt skadestånd bördärför bedriva sitt arbete med skyndsamhet. Motiveringen till motion L619 av m.fl. (vpk)finns i motion 1989/90:So320 om våld mot kvinnor. I motionen framhålls att en kvinna som misshandlats eller blivit våldtagen inte enbart blivit , , utsatt förfysiskt våld utan har fått djupgående psykiska Samhällets ansvarmåste därför enligt motionärerna omfatta 1989/90:LU25 hjälp till offren ävenför de psykiska skadorna. Enligt motionärerna är det skadestånd som tilldöms enmisshandlad eller våldtagen kvinna dels ett uttryck för hur samhället värderarhennes lidande, dels ock ramen inom vilken kvinnan har möjlighet att ändra sittliv. Skadeståndet har alltså två funktioner, symbolisk ersättning och praktiskhjälp. Mot denna bakgrund anser motionärerna att högre skadestånd bör utdömastill kvinnor som utsatts för våldtäkt eller misshandel. Motionerom ersättningsnivån för ideella skadestånd till bl.a. brottsoffer prövadessenast av (se 1988/89:LU4). Vidare behandladesunder en motion om ersättning för integritetskränkning vid inbrott(se 1988/89:LU25). Vid båda tillfållena avslogs motionerna på hemställan avutskottet under hänvisning till direktiven för en översyn av ersättningen förideell skada i samband med personskada, m.m. Idetta betänkande behandlar utskottet fem motioner vari tas upp frågor angåendevårdnadshavares skadeståndsansvar, frihet från skadeståndsansvar gentemotbrottsling och skadestånd till brottsoffer. Imotion L606 av m.fl. (c) begärs ett tillkännagivande om attföräldrars skadeståndsansvar bör utvidgas (yrkande 1). Motionärerna framhålleratt det har blivit allt vanligare att minderåriga begår brott. För att tvingaföräldrarna att ta mer aktiv del i de ungas fostran bör enligt motionärernaföräldrarna i betydligt större utsträckning än nu göras ansvariga för denminderåriges skadegörande handlande. Motionärerna anser det därför viktigt attdet utredningsarbete i frågan som pågår inom brottsförebyggande rådet ledertill snara åtgärder. I motionen framhålls också att det system som finns iNorge bör kunna vara en lämplig förebild för svensk lagstiftning. Imotion L609 av m.fl. (fp) begärs att en utredning tillsätts meduppgift att föreslå en utvidgad skadeståndsskyldighet för vårdnadshavareavseende barns skadegörande handlingar. Enligt motionärerna finns det starkaskäl att överväga en sådan ändring av skadeståndsreglerna att föräldrarnasekonomiska ansvar för sina barn ökar. Motivet för en sådan lagändring är attfrån samhällets sida klart markera att föräldrarna har ett ansvar för sina barnoch att de inte kan lasta över detta på näringsidkare, försäkringsbolag ellerandra. Någon uttrycklig regel omföräldrars ansvar för skador som deras barn åstadkommer finnsinte i svensk rätt. Däremot finns i skade- 12ståndslagen (1972:207) en regel om barnets eget skadeståndsansvar. Innebördenav regeln är att ett barn är skyldigt att ersätta 1989/90:LU25 skadorbara i den mån det är skäligt med hänsyn till bl.a. barnets ålder ochutveckling, handlingens beskaffenhet samt om det finns en ansvarsförsäkringför barnet. I praxis har regeln tillämpats så att mycket små barn endastundantagsvis anses kunna åläggas eget skadeståndsansvar medan äldre barn anseskunna ådra sig sådant eget ansvar om än begränsat till beloppen. Om barnetomfattas av en ansvarsförsäkring utdöms dock oftast fullt skadestånd. Även om det alltså saknas uttrycklig reglering avföräldrars skadeståndsansvar anses ändå föräldrar och andra som har entillsynsskyldighet över underåriga barn kunna bli ansvariga för skador sombarnet vållar och detta oavsett om barnet självt är skadeståndsskyldigt. Enförutsättning är att de uppsåtligen eller vårdslöst har brustit i sin pliktatt utöva tillsyn över barnet. Det ligger i sakens natur att det ställs störrekrav på utövandet av tillsyn över mindre barn än över dem som har nått störresjälvständighet och mognad. Som utskottet tidigare konstaterat vid behandlingenav likartade motionsyrkanden (se senast bet. 1988/89:LU25) har såvitt käntallvarligare olägenheter inte ansetts följa med nuvarande ordning.Utskottet kan emellertid inte bortse från att det blivit alltvanligare att underåriga gör sig skyldiga till skadegörelse och andra brottsom drabbar både enskilda personer och det allmänna. Enligt utskottets meningär det angeläget att olika vägar prövas i syfte att motverka denna utveckling.En lösning kan vara att vårdnadshavare stimuleras att ta ett större ansvar försina barns handlande. Som berörs i motion L606 tillsatte brottsförebygganderådet (BRÅ) en arbetsgrupp med uppgift att undersöka möjligheternaatt utvidga vårdnadshavares ansvar för sina barns brottsliga handlingar.Arbetsgruppen har slutfört sitt arbete och redovisat resultatet av deti rapporten (BRÅ-PM 1990-1) Barnens brott och föräldrarnas ansvar.Arbetsgruppen föreslår att det i 2 kap. 2 § skadeståndslagen införs en regelsom utvidgar föräldrars skadeståndsansvar. Regeln innebär att föräldrar ellerandra som har vårdnaden om underårig ansvarar för skador som den underårigevållar. Ansvaret är begränsat till högst en femtedels basbelopp eller mednuvarande basbelopp till högst . och gäller vid sidan av denunderåriges eget skadeståndsansvar. Beloppet skall inte kunna täckas avansvarsförsäkring, eftersom man då, enligt arbetsgruppen, inte skulle uppnå deneftersträvade preventiva effekten. En förutsättnmg är att försäkringsbolagenutvidgar självrisken i motsvarande mån för dessa fall eller på annat sätt görundantag i försäkringen. Förutom en utvidgad skadeståndsskyldighet föreslårarbetsgruppen olika åtgärder i syfte att förbättra föräldrarnas möjligheter attta ansvar för de unga. Den närmare innebörden av dessa åtgärder framgår av denovan lämnade redogörelsen. Enligt vad utskottet inhämtat väntas taställning till förslagen i rapporten . Enligt utskottetsmening bör nämnda ställningstagande avvaktas innan gör någotuttalande i fråga omskadeståndsansvaret för föräldrar och andra vårdnadshavare. Utskottetavstyrker därför bifall till motionerna L606 yrkande 1 och Frihet från skadeståndsansvar gentemot brottsling I motion L602 av () och AllanEkström (m) begärs att i skadeståndslagen införs en regel av innebörd att rätttill skadestånd inte föreligger för den som skadas i samband med utövandet avbrottslig gärning om gärningen på ett inte ringa sätt kränkt någon annan personeller dennes rätt. Motionärerna pekar på att avsaknaden av uttryckligabestämmelser om skadeståndsansvaret i sådana fall har medfört att rättslägetär oklart. Som motionärerna framhåller finns det i skadeståndslageninte några särskilda regler för fall då en person skadas när han är i fård medatt begå brott. Av allmänna skadeståndsrättsliga grundsatser får emellertidanses följa att den skadelidande inte har rätt till skadestånd i de situationermotionen tar sikte på (se , Om jämkning av skadestånd, 1982, s. 205ff., och , Skadeståndsrätt, 1985, s. 105 f.). Den som är ansvarig försäkerheten i en fastighet är sålunda inte skadeståndsskyldig i förhållande tilltjuvar och andra kvalificerat obehöriga besökare, om skada inträffar tillföljd av brister i skyddsanordningar e.d. Annorlunda torde det dock förhållasig, om en inbrottstjuv skadas i en fålla som fastighetsägaren har gillrat.Lindriga former av hemfridsbrott och olaga intrång torde inte utesluta attinkräktaren har rätt till skadestånd (jfr NJA 1973 s. 141). Då utskottet tidigare prövat motionsyrkanden med liknandesyfte (se senast bet. 1988/89:LU25) har utskottet haft samma uppfattning omrättsläget och tagit avstånd från tanken på en särskild reglering av frågan iskadeståndslagen. Några nya omständigheter som bör föranleda ett ändratställningstagande har inte framkommit, och utskottet avstyrker därför bifalltill motion L602. Den som tillfogats personskada på grund av brott ellerannan skadegörande handling kan enligt skadeståndslagen få ersättning både försin ekonomiska förlust till följd av skadan och för s.k. ideell skada. Ideellskada gottgörs i form av ersättning för sveda och värk samt lyte och annatstadigvarande men. Till ideell skada hänförs också vissa olägenheter i övrigttill följd av personskada. Vid brott mot den personliga integriteten kan underde förutsättningar som närmare anges i 1 kap. 3 § skadeståndslagen ersättningutgå för ideell skada även om någon personskada inte har uppkommit. I lagrummetföreskrivs att reglerna om ersättning för personskada skall tillämpas också ifråga om lidande som någon tillfogas genom bl.a. brott mot den personliga friheteneller annat ofredande som innefattar brott. Till denna grupp av brott hörexempelvis våldtäkt och andra former av sexuellt tvång. Enligtbrottsskadelagen (1978:413) kan under vissa förutsättningar 14 ersättningutgå av statliga medel vid bl.a. personskador på grund av brott.Brottsskadeersättningen för personskador bestäms enligt reglerna 1989/90:LU25 Genom lagstiftning, som trätt i kraft , harmöjligheterna till ersättning av statsmedel utvidgats till att omfatta ävenlidande som någon tillfogar annan genom brott mot den personliga friheten ellergenom annat ofredande som innefattar brott. Med anledning av en begäran från (sebet. LU 1986/87:3) tillkallade regeringen en kommitté (Ju1989:01) för att se över reglerna om ersättning för ideell skada i samband medpersonskada m.m. Enligt direktiven skall kommitténs huvuduppgifter vara attöverväga dels om den nuvarande ersättningsnivån bör höjas, dels vilkaersättningsprinciper som bör tillämpas, dels ock hur normer för att bestämmaersättningen bör fastställas. Vid övervägandena rörande ersättningsnivån börsärskild uppmärksamhet ägnas ersättningen för lidande i samband med sexualbrotte.d. Det framhålls att denna ersättning har inslag av upprättelse för den kränkandeoch nesliga behandling som brottet har utgjort. Kommittén bör klargöra syftetmed ersättningen i detta fall och ta ställning till om de ersättningsbelopp sombetalas ut för lidande vid sexuella övergrepp kan anses tillräckligt fylladetta syfte. Bland de spörsmål rörande ersättningsprinciperna som kommitténskall överväga ingår frågan huruvida den som t.ex. har våldtagits ellermisshandlats skall ha rätt till särskild ersättning enligt 1 kap. 3 §skadeståndslagen för det lidande som uppkommit vid sidan av den vanligaersättningen för sveda och värk, lyte och men samt olägenheter i övrigt. Idirektiven framhålls vidare att kommittén bör försöka ge närmare riktlinjer förhur ersättningen för lidande bör bestämmas. Härvidlag påpekas att en omständighetsom ofta bör kunna påverka ersättningens storlek är beskaffenheten avskadevållarens handlande; tydligt är att den kränkning som skall gottgöras kanframstå som allvarligare ju grövre det brottsliga handlandet är. I motion L619 av m.fl. (vpk) framhålls atthögre skadestånd bör utdömas till kvinnor som utsatts för våldtäkt ellermisshandel. Enligt motionärerna har en kvinna som misshandlats eller blivitvåldtagen inte enbart blivit utsatt för fysiskt våld utan har fåttdjupgående psykiska skador. Samhällets ansvar måste enligt motionärerna omfattahjälp till offren även för de psykiska skadorna. Skadeståndet som tilldöms enmisshandlad eller våldtagen kvinna skall därför innefatta dels en symboliskersättning för kvinnans lidande, dels en ekonomisk hjälp till kvinnan attförändra sitt liv. Utskottet vill för sin del framhålla att olika former avsexuellt tvång är djupt integritetskränkande handlingar och i regel orsakar starkt psykiskt lidande och obehag hos dem mot vilka brotten förövas. Detsamma torde gälla vid misshandelsbrott och särskilt i de fall kvinnor utsätts för misshandel. De ersättningar som för närva rande utgår vid sexuella övergrepp och misshandel kan enligt utskot tets mening inte anses utgöra en fullgod kompensation för det lidande och obehag som brotten medför. I likhet med motionärerna anser utskottet därför att det är angeläget att de drabbade ges rätt till högre 15 ersättningför lidandet och detta oavsett om de tillfogats en personska- da vidbrottet eller ej. Utskottet kan också dela uppfattningen att i 1989/90:LU25 ersättningenbör inrymmas ekonomiskt stöd för de skadelidande att på olika sätt komma ur denlivssituation de hamnat i på grund av brotten. Som redovisats ovan skall olikafrågor om ersättningsnivån vid bl.a. sexuella övergrepp övervägas i samband medden pågående översynen av reglerna om ersättning för ideell skada. mening bör emellertid direktiven på denna punkt förtydligas så attdet klart framgår att utredningsarbetet skall syfta till en höjning av ersättningsnivånsom ger utrymme för inte bara kompensation för lidandet utan också hjälp till enförändring av livssituationen. Med hänsyn till vikten av attersättningsmöjligheterna vid sexuella övergrepp och misshandel snarastförbättras vill utskottet understryka vikten av att utredningsarbetet bedrivsskyndsamt och att regeringen så snart ske kan framlägger förslag tillerforderliga lagändringar. Vad utskottet sålunda anfört bör medanledning av motion L619 som sin mening ge regeringen till känna. I motion L606 av m.fl. (c) framhålls attkompensationen för ideell skada generellt sett är mycket låg inom den svenskaskadeståndsrätten och att utdömt skadeståndsbelopp på intet sätt motsvarar detlidande en skadad fått utstå. Enligt motionärerna är det viktigt att samhälletmarkerar att man stödjer brottsoffren, och skadestånden måste därför höjas, Imotionen framhålls också att även den som drabbas av inbrott bör kunna fåideellt skadestånd eftersom brott av detta slag innebär en allvarligintegritetskränkning. I motionen begärs (yrkande 3) att det anförda gesregeringen till känna. Även i motion L617 av m.fl. (m) framhållsvikten av att de som drabbas av inbrott i sin bostad får rätt till ersättningför denna integritetskränkning i form av ideellt skadestånd. Skadestånd börockså kunna utgå för exempelvis förlust av egendom med särskiltaffektionsvärde. Enligt motionärerna är en lagändring på detta område mycketangelägen, och motionärerna yrkar att den av regeringen tillsatta utredningenom ideellt skadestånd skall bedriva sitt arbete med skyndsamhet. Med anledning av vad som anförs i motion L606 omersättningsnivån vid ideell skada vill utskottet erinra om vad utskottetutalade då på utskottets hemställan begärde en utredning på området.Utskottet framhöll då att någon mera genomgripande ändring aversättningssystemet inte var erforderlig men att det kunde finnas anledningatt överväga om inte en viss höjning av ersättningsnivån vid ideell skada varbefogad. Av redovisningen ovan framgår att det också är en huvuduppgift förkommittén att överväga om och i så fall i vilken utsträckning ersättningsnivånbör höjas. Något särskilt uttalande i saken från sida kan därförinte nu anses påkallat. Vad härefter angår den speciella fråga som tas upp i bådamotioner na vill utskottet hänvisa till att som påpekas i motion L617 det ankommer på utredningen att också överväga om ersättning enligt 1 kap. 3 § skadeståndslagen skall kunna ges för den chock och bestört ning som kan upplevas av den som finner sin bostad skövlad efter ett 16 inbrott eller en omfattande skadegörelse. Utskottet utgår nu liksom då spörsmåletprövades (se bet. 1988/89:LU25) från att även 1989/90:LU25 frågan omersättning för förlust av egendom med affektionsvärde kan komma attaktualiseras under utredningsarbetet. vidare att såsom framhålls i motion L617 utredningsarbetet kommer attbedrivas skyndsamt. Något särskilt tillkännagivande härom Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna L606 yrkande 3 och L617. 1. beträffande vårdnadshavaresskadeståndsskyldighet attriksdagen avslår motion 1989/90:L606 yrkande 1 och motion 1989/90:L609, 1(m, fp, c, mp) 2. beträffande frihet från skadeståndsansvargentemot skadeli dande brottsling attriksdagen avslår motion 1989/90:L602, 2(m, fp, c) 3. beträffande höjning av ideella skadestånd tillvåldtäktsoffer m.fl. attriksdagen med anledning av motion I989/90:L619 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört, 4. beträffandeideellt skadestånd vid inbrott m.m. attriksdagen avslår motion 1989/90:L606 yrkande 3 och motion 1989/90:L617. 3(m, fp, c, mp) Närvarande: (), (), OweAndréas-son (s), (fjp), (), (), AllanEkström (m), (), (), (),(), (vpk), (), AnitaJönsson (s), (), () och KarinStarrin (c). Vårdnadshavares skadeståndsskyldighet (mom. 1) (), (), (),(), (), (), CharlotteCederschiöld (m) och () anser deb att den del av utskottets yttrande på s. 13 som börjarmed "Även om" och på s. 14 slutar med "och L609." bort haföljande lydelse: En tendens är att det blivit alltvanligare att underåriga gör sig skyldiga till skadegörelse och andra brott somdrabbar både enskilda personer och det allmänna. Även om det som ovanredovisats saknas uttrycklig reglering av föräldrars skadeståndsansvar ansesändå föräldrar och andra som har en tillsynsskyldighet över underåriga barnkunna bli ansvariga för skador som barnet vållar och detta oavsett om barnetsjälvt är skadeståndsskyldigt. För många föräldrar torde del emellertid varaokänt att de har en sådan skadeståndsskyldighet. Det framstår därför somangeläget att man genom en uttrycklig lagregel inskärper hos föräldrar ochandra vårdnadshavare att de har ett särskilt ansvar för barnens handlande. Ensådan regel kan enligt utskottets mening också ha den positiva effekten attföräldrar i ökande utsträckning aktivt verkar för att barnen inte begårbrottsliga gärningar. Som berörs i motion L606 tillsatte brottsförebygganderådet (BRA) en arbetsgrupp med uppgift att undersöka möjligheternaatt utvidga vårdnadshavares ansvar för sina barns brottsliga handlingar.Arbetsgruppen har slutfört sitt arbete och redovisat resultatet av deti rapporten (BRA-PM 1990-1) Barnens brott och föräldrarnas ansvar,.arbetsgruppen föreslår att det i 2 kap. 2 § skadeståndslagen införs en regelsom utvidgar föräldrars skadeståndsansvar. Regeln innebär att föräldrar ellerandra som har vårdnaden om underårig ansvarar för skador som den underårigevållar. Ansvaret är begränsat till högst en femtedels basbelopp eller mednuvarande basbelopp till högst .