bet · GD01LU27 · 1989-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet fyra motioner med sakrättsliganknytning. I en motion (m) begärs en allsidig utredning av det sakrättsligaregelsystemet. I två motioner (s resp. c) begärs en översyn av bestämmelsernaom godtrosförvärv av lösöre. En motion (fp) rör frågan om behovet av ändringari samäganderättslagen. Utskottet avstyrker bifall till motionsyrkandena. Till betänkandet har fogats två reservationer (m, fp, c resp. c, mp). 1989/90:L606 av m.fl. (c) vari medhänvisning till vad som anförts i motion 1989/90:Ju607 yrkas (yrkande 2) attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omöversyn av reglerna för godtrosförvärv. Yrkandena 1 och 3 i motion L606 behandlas i betänkandet 1989/90:LU25. 1989/90:L902 av () vari yrkas att riksdagenhos regeringen begär att en allsidig utredning företas om svensk sakrätt,särskilt i vad avser dess relation till utrikeshandelns krav. 1989/90:L903 av () vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsangående behov av lagändring för att skydda den enskildes äganderätt. 1989/90:L905 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omanpassningen av den svenska hälerilagstiftningen till vad som gäller i övrigaEuropa. 1 1989/90. översynav det sakrättsliga regelsystemet Allmän bakgrund Med termen sakrätt avses rättigheter som är gällande intebara mellan parterna i ett rättsförhållande utan också mot utomståendepersoner, dvs. Som exempel på sådana rättigheter kan nämnasäganderätt till fast och lös egendom samt panträtt och andra säkerhetsrätter.Den viktigaste delen av det sakrättsliga regelsystemet avser frågan om i vilkenutsträckning och under vilka förutsättningar parterna i ett avtalsförhållandehar skydd mot tredje man på motpartens sida vid överlåtelse eller upplåtelse aven rättighet. Betydelsen av de sakrättsliga reglerna är stor särskilt när detgäller den ena avtalspartens möjligheter att freda sitt anspråk mot den andrapartens borgenärer vid utmätning eller konkurs som riktar sig mot densistnämnde. Förvärvarens sakrättsliga skydd vid utmätning och konkurs hosmotparten brukar kallas separationsrätt. Någon allmän bestämmelse om när äganderätten går över frånsäljaren till köparen vid överlåtelse av lös egendom och köparen därmed blirsakrättsligt skyddad finns inte i svensk lagstiftning. Tidpunkten föräganderättens övergång har ansetts kunna bestämmas enligt två principer. Denena (avtalsprincipen) innebär att äganderätten övergår till köparen i och medavtalet och den andra att äganderätten går över först genom tradition, dvs. dåegendomen överlämnats till köparen som därmed fått den i sin besittning(traditionsprincipen). Med uttrycket besittning avses i juridiska sammanhanginte att någon har en viss rättighet till ett föremål, en fastighet m.m. utanenbart det faktiska förhållandet att någon med eller utan rätt inneharnågonting. Från de särskilda regler som gäller i de fall då en rättshandlingavser ett föremål som omhänderhas av någon annan än parterna bortses i detföljande. för tillkomsten av lag eller någotsenare ansågs avtalsprincipen gälla som en allmän grundsats vid köp av lösegendom. Genom tillkomsten av förordningen (1835:25 s. 3) angående vad somiakttagas bör vid handel med lösören, vilka köparen låter i säljarens vårdkvarbliva, ändrades rättsläget såvitt gällde sådan lös egendom som brukarbetecknas lösören, dvs. i princip olika flyttbara saker som fordon, maskiner,möbler, råmaterial och varor. förordning ersattes med av en nyförordning i ämnet. författning är alltjämt gällande och fick år 1977rubriken lag (1845:50 s. 1) om handel med lösören som säljaren låter isäljarens vård kvarbliva. Liksom förordning var lagen ursprungligentillämplig endast vid utmätning men utvidgades till att också gälla vidkonkurs. Reglerna i förordningen och lagen innebär att den som köper lösöre menlåter det stanna kvar hos säljaren måste iaktta vissa formföreskrifter för attegendom skall kunna skyddas mot att den utmäts för säljarens skuld och, vidsäljarens konkurs, från att den räknas in bland konkursboets tillgångar. går att enskriftlig handling skall upprättas över köpet, att uppgifter 1989/90:LU27 om köpetskall kungöras genom annonsering i en ortstidning samt att köpehandlingen skalluppvisas för kronofogdemyndigheten och registreras hos tingsrätten. De nämnda reglerna om s.k. lösöreköp kom i rättspraxis attmotsatsvis tolkas så att köp av lösöre som inte sker enligt formföreskrifternakan ges sakrättsligt skydd först sedan egendomen kommit i köparens besittning.Sedan början av 1900-talet har traditionsprincipen blivit den härskande vid köpav lösöre. Kravet på besittningsöverföring gäller numera vid alla köp av lösöreoch oavsett om köparen betalat i förskott eller först vid leveransen. Högstadomstolen har så sent som i rättsfallet NJA 1987 s. 3 uttalat attöverlåtelse av andel i lösöre från den som äger egendomen i dess helhet för attbli giltig mot överlåtarens borgenärer kräver besittningsändring eller någonmotsvarande åtgärd. Som det främsta skälet för att upprätthålla traditionsprincipenanförde högsta domstolen det syfte som kravet på besittningsöverföring iallmänhet anses ha, nämligen att motverka skenöverlåtelser och därigenomförhindra att egendom undandras borgenärerna. I doktrin och rättspraxis harockså andra skäl för traditionsprincipen åberopats. Bl.a. ansesbesittningsöverföringen ge publicitet åt förvärvet och hindra att säljarenbeviljas kredit i annan egendom än den han har rätt att disponera över. Också vid rättshandlingar utanför lösöreköpsförordningenstillämpningsområde har traditionsprincipen stor betydelse. En gåva av lösöreär enligt lagen (1936:83) angående vissa utfåstelser om gåva inte giltig motgivarens borgenärer förrän det bortskänkta kommit i gåvotagarens besittning.Vid förvärv av löpande skuldebrev, aktier i aktiebolag utanavstämningsförbehåll och åtskilliga andra värdepapper krävs besittningsöverföringför sakrättsligt skydd enligt lagen (1936:81) om skuldebrev ochaktiebolagslagen (1975:1385). Vidare förutsätter en giltig pantsättning avlösöre att det pantsatta kommit i panthavarens besittning (10 kap. 1 §handelsbalken). Besittningens betydelse för när äganderätten övergår harockså kommit till uttryck i utsökningsbalken. Enligt balken skall nämligen densom har lös egendom i sin besittning antas vara ägare till den om det inteframgår att egendomen tillhör någon annan (4 kap. 18 §). Pre-sumtionen medföratt egendom i någons besittning i allmänhet kan mätas ut för vederbörandesskuld. Reglerna i utsökningsbalken kan på detta sätt sägas vara en spegelbildav vad som gäller vid förvärv av lös egendom. När det gäller vissa typer av lös egendom har ilagstiftningen uppställts krav på andra åtgärder än besittningsöverföring för att det sakrättsliga skyddet skall inträda. För att överlåtelser av enkla skulde brev t.ex. bankböcker samt muntliga fordringar och fakturafordringar skall få verkan mot tredje man krävs sålunda enligt skuldebrevslagen att gäldenären underrättas om överlåtelsen. Den av beslutade lagstiftningen om kontobaserat aktiesystem (prop. 1988/89:152, bet. 1989/90:LU5) innebär att alla de sakrättsliga verk- 3 ningar somhittills varit förbundna med innehavet av ett aktiebrev i ett 1* 1989/90. avstämningsbolag m.fl. handlingar i stället kommer att knytas till 1989/90:LU27 registreringpå ett aktiekonto. Vidare gäller enligt lagen (1944:302) om köpares rätt tillmärkt virke att försålt virke som lämnats kvar i säljarens besittning inte fårtas i anspråk av dennes borgenärer, om virket blivit tydligt märkt för köparensräkning och det vid köp av sådant virke är brukligt att genom märkning ange vadsom tillkommer köparen. Förvärvare av skepp i sjölagens mening, dvs. fartyg meden längd av och en bredd av , liksom den sombeställer ett skepp erhåller sakrättsligt skydd genom att förvärvet skrivs in ifartygsregistret, som förs vid . Något motsvarande krav påregistrering vid förvärv av mindre fartyg (båtar) uppställs inte utanbeträffande sådana gäller traditionsprincipen. En beställare av en fritidsbåtsom helt eller delvis betalar båten i förskott har alltså inte något skyddförrän båten levererats till honom. Med hänsyn till att åtskilliga beställareav fritidsbåtar gjort stora ekonomiska förluster i samband rned varvetskonkurs infördes genom lagen (1975:605) om registrering av båtbyggnadsförskotten möjlighet för beställaren att genom registrering hos avbeställningsavtalet få .särskild förmånsrätt för sin fordran i den beställdabåten vid varvets konkurs. Som framgår av det anförda har den omständigheten att enperson fått besittning till en sak stor betydelse för hans möjligheter attskydda sina rättigheter vid utmätning eller konkurs på motpartens sida. Även iandra avseenden har emellertid besittningen betydande rättsverkningar. Vidförvärv av egendom från en person som saknar rätt att förfoga över egendomenblir enligt lagen förvärvaren skyddad mot den rätte ägarens anspråk på att fåtillbaka egendomen, om förvärvaren var i god tro och fått egendomen i sinbesittning. Bestämmelser härom finns i lagen (1986:796) om godtrosförvärv avlösören. Vid kolliderande upplåtelser av rättigheter till viss lös egendom,t.ex. då samma sak säljs till två personer eller då den ene förvärvaräganderätten och den andre får panträtt i egendomen, gäller att den som förstfår egendomen i sin besittning har bättre rätt till den under förutsättning atthan var i god tro. Besittningsöverföring har betydelse också inom köprätten iså måtto att tidpunkten för övergången av faran för att godset förstörs genomolyckshändelse knyts till när överlämnandet sker. Genom regler i brottsbalkenskyddas den som med rätt eller orätt har ett föremål i sin besittning mot attnågon annan tar föremålet. Besittningen är också avgörande för gränsdragningenmellan tillgreppsbrott och förskingringsbrott. Att besittningen i nämndaavseenden tillmäts betydelse har sin förklaring i bl.a. att besittningen har enlegitimerande funktion. Den som innehar en sak kan antas ha rätt att förfogaöver den, och besittningskravet tillgodoser sålunda ett behov i den allmännaomsättningens intresse. Även om det sakrättsliga regelsystemet i numera ihög grad bygger på traditionsprincipen har avtalsprincipen ännu inte helt spelat ut sin roll. När det gäller köp av vissa typer av annan lös egendom än lösöre, bl.a. byggnad på annans mark, gäller alltjämt att redan köpeav- 4 talet gerskydd mot säljarens borgenärer. Motionsmotivering 1989/90:LU27 I motion L902 av () anmärks att riksdagenunder senare år avslagit flera motioner om en översyn av det sakrättsligaregelsystemet främst med hänvisning till att den svenska rättstraditionen inomsakrättens område är så fast att en revision därav inte skulle behöva komma ifråga. Motionären erinrar om att en av honom själv väckt motion i ämnet avslogshösten 1989, varvid uttalades att det på särskilda rättsområden kan finnas skälatt såsom skett på värdepappershandelns område överväga om kravet påbesittningsöverföring alltjämt bör upprätthållas. Motionären påtalar att han itidigare motioner påpekat att nya finansieringsformer som allmänt tillämpas iSverige innebär avvikelser från den svenska sakrättens princip om traditionsom grund för äganderättens övergång. I motionen hänvisas vidare till att de svenskasakrättsliga reglerna i ett inträffat rättsfall lett till underkännande av ensäkerhetsrätt som på obligationsrättslig grund hade etablerats inom ettavtalsförhållande med internationell anknytning. Med hänvisning till detanförda yrkas att hos regeringen begär att en allsidig utredningföretas om svensk sakrätt, särskilt i vad avser dess relation tillutrikeshandelns krav. behandlade en motion om en översynav de sakrättsliga reglerna om köparens skydd mot säljarens borgenärer. I sitt av godkända betänkande i ärendet (LU 1987/88:1) redogjor de lagutskottet utförligt för rättsläget på området i och gjorde jämförelser med förhållandena i andra länder. Utskottet erinrade där vid om den betydelse som kravet på besittning har på olika rättsområ den och ansåg att det måste krävas tungt vägande skäl för att en ändrad ordning skulle kunna övervägas. Att det i vissa fall kan uppkomma problem för konsumenter och näringsidkare till följd av kravet på besittningsöverföring kunde inte anses utgöra sådana skäl. Utskottet kunde därför inte finna att en så genomgripande översyn som begärts i den då aktuella motionen var motiverad men framhöll att ställningsta gandet inte uteslöt att det fanns anledning att närmare överväga om de problem som kravet på besittningsöverföring medför kan lösas på annat sätt än genom en uppluckring av nuvarande regler. Utskottet erinrade om att så hade skett på ett område där behovet av att skydda köpare vid förskottsbetalningar varit särskilt stort, nämligen vid beställ ning av fritidsbåtar. Genom lagen om registrering av båtbyggnadsför skott hade båtbeställare givits en möjlighet att få särskild förmånsrätt i båtbygget vid varvets konkurs. Liknande lagstiftningsåtgärder till skydd för köparen kunde enligt utskottets mening tänkas för andra bran scher. En lösning kunde också vara att ersätta lösöreköpslagen med en mera tidsenlig och för köparen användbar reglering. Utskottet saknade dock i ärendet underlag för en bedömning av vilka lagstiftningsåt gärder som kunde vara påkallade. Utskottet utgick från att spörsmålet uppmärksammades vid det arbete med förslag till en ny köplag och en 5 nykonsumentköplag som vid tillfallet pågick inom justitiedepartemen- Medhänvisning till det anförda avstyrkte utskottet motionsyrkan- 1989/90:LU27 det om enöversyn av de sakrättsliga reglerna om köparens skydd mot säljarens borgenärer. I samband med behandlingen av proposition1988/89:152 om kontobaserat aktiesystem prövade lagutskottet enmotion vari begärdes en bred översyn av det sakrättsliga regelsystemet, bl.a.mot bakgrund av att kravet på besittningsöverföring vid köp av lös egendom utgjordeett hinder för det svenska näringslivet med tanke på den fortgåendeinternationaliseringen. I sitt av godkända betänkande i ärendet (bet.1989/90:LU5) förklarade lagutskottet att vad utskottet anfört i frågan hösten1987 alltjämt hade giltighet och att en allmänt inriktad översyn av detsakrättsliga regelsystemet alltså inte var påkallad. 1 linje med vad utskottetframhållit uteslöt emellertid utskottet inte att det på särskildarättsområden kan finnas anledning att överväga om kravet påbesittningsöverföring alltjämt bör upprätthållas. Värdepappershandeln utgjordeett sådant område, och utskottet framhöll att övergången till ett kontobaserataktiesystem också innebär att den hittillsvarande ordningen i fråga omvärdepapper som hanteras enligt lagen om förenklad aktiehantering överges tillförmån för ett system där de sakrättsliga verkningarna inträder vidregistrering av rättighetens övergång. Utskottet pekade vidare på attsakrättsliga spörsmål kunde komma att aktualiseras i samband med pågåendeutredningsarbeten rörande kommission och leasing. Med hänvisning till detanförda avstyrkte utskottet bifall till motionen. Regeringen har till överlämnat en proposition omny köplag (prop. 1988/89:76) och en proposition om ny konsumentköplag (prop. 1989/90:89). Liksom enligt gällande rätt knyts i lagförslagen, som tillkommit i samarbete med de övriga nordiska länderna, viktiga rättsverkningar till det förhållandet om en köpt vara kommit i köpa rens besittning eller inte. I den senare propositionen diskuteras även frågan om det är motiverat att ha särskilda regler om sakrättsligt skydd vid konsumentköp (s. 26 f.). Departementschefen hänvisar därvid till lagutskottets yttrande i det ovannämnda betänkandet LU 1987/88:1 samt uttalar att det givetvis för många konsumenter kan synas egen domligt att inte så att säga få full äganderätt till en vara som har betalts, om varan kvarblir hos säljaren . Traditionsprincipen är dock, enligt departementschefen, fast förankrad i det svenska rättssyste met och har goda skäl för sig. En sakrättslig särreglering för konsu mentförhållanden skulle vidare innebära en principiell nyhet i svensk rätt. Departementschefen erinrar om att det för vissa praktiskt viktiga fall finns särregler som innebär att sakrättsligt skydd uppnås genom registrering. Att införa ett sådant registreringsförfarande för mera var dagliga konsumentköp skulle emellertid medföra alltför stora praktiska olägenheter, och departementschefen är inte beredd att förorda att traditionsprincipen överges på konsumentområdet. meragrundläggande frågeställningen om det är befogat att generellt 1989/90:LU27införa avtalsprincipen i svensk rätt förutsätter enligt departementschefenytterligare överväganden och analyser som inte låter sig göras inom ramen fördet aktuella lagstiftningsprojektet. Utvecklingen på området kommer emellertidatt noga följas, och vid behov kommer saken att tas upp på nytt i lämpligtsammanhang. Sakrättsliga problem i samband med kommission m.m. harövervägts i kommissionslagskommitténs slutbetänkande (SOU 1988:63) Kommissionoch dylikt. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs inomjustitiedepartementet. Sakrättsliga spörsmål kan också komma att aktualiseras isamband med den översyn av frågor rörande leasing av fast och lös egendom som1988 års leasingutredning (Ju 1988:01) har i uppdrag att genomföra.Utredningen beräknas avge ett delbetänkande angående fastighetsleasing underår 1990. Godtrosförvärv av stöldgods Allmän bakgrund Regler om godtrosförvärv av lösöre finns i lagen(1986:796) om godtrosförvärv av lösöre, vilken trädde i kraft den 1 januari1987. Lagen innefattar i huvudsak en kodifiering av de rättsregler på områdetsom utbildats i rättspraxis. Lagen innebär emellertid också en skärpning ochprecisering av de krav som ställs på en förvärvare av lösöre för att denneskall anses vara i god tro. Sålunda skall enligt 3 § en förvärvare anses havarit i god tro endast om det är sannolikt att egendomens beskaffenhet, deförhållanden under vilka den utbjöds och omständigheterna i övrigt var sådanaatt han inte borde ha insett att överlåtaren saknade rätt att förfoga överegendomen. Regeln, som tillkom bl.a. i syfte att motverka handeln medstöldgods, kan sägas innebära att, om situationen vid köptillfållet på någotsätt avviker från vad som kan anses normalt, krav ställs på särskildförsiktighet hos förvärvaren. Lagen innehåller också regler om att den som pågrund av någon annans godtrosförvärv har förlorat äganderätten till vissegendom har rätt att få tillbaka egendomen mot lösen (46 §§). Motiveringen till motion L606 av m.fl. (c)återfinns i motion 1989/90:Ju607 angående våld och brottsbekämpning. I sistnämndamotion framhålls att personer med missbruksproblem behöver pengar för attfinansiera sitt missbruk och att pengarna ofta kommer från stölder och inbrott.Enligt motionärerna bidrar tillämpningen av reglerna om godtrosförvärv tillatt det alltid finns köpare av stöldgods. Motionärerna begär att dessa reglerses över i syfte att ytterligare försvåra för missbrukare och andra som stjälatt avhända sig stöldgods. I motionen yrkas att det anförda ges regeringen tillkänna. Också i motion L905 av m.fl. (s) påtalas attnarkotika- 1989/90:LU27 missbruk till stor del finansieras genom försäljning avstöldgods. Motionärerna hävdar att den svenska lagstiftningen omgodtrosförvärv är alltför generös och därigenom befrämjar den narkotikaanknutnabrottsligheten. Motionärerna gör vidare gällande att den svenska lagstiftningenpå området skiljer sig från vad som i övrigt gäller i . Enligtmotionärerna kan exempelvis utomlands stulna fordon, som enligt det landets lagkan tas i beslag, i bli föremål för godtrosförv med stöd av vårlagstiftning. Förhållandet är enligt motionärerna orimligt, och de anser attrisken att förlora stöldgods måste vara lika stor här i landet som i det landvarifrån stöldgodset kommer. Med hänvisning härtill yrkar motionärerna attregeringen ges till känna vad i motionen anförts om anpassning av den svenskahälerilagstiftningen till vad som gäller i övriga . Utskottet behandlade en motion vari yrkadesatt reglerna för köp av stöldgods skulle ändras så att de blir näraöverensstämmande med motsvarande regler i andra, europeiska länder. framhöll i sitt av godkändabetänkande /90:LU5 att den antagna lagen om godtrosförvärv avlösöre innebar en skärpning och precisering av de krav som ställs på enförvärvare av lösöre för att denne skall anses vara i god tro. Utskotteterinrade om att utskottet i lagstiftningsärendet (prop. 1985/86:123, bet. LU1986/87:4) hade uttalat att lagen i sistnämnda hänseende tillgodosåg önskemålsom tidigare hade framställt om regler som försvårar möjligheternatill godtrosförvärv av stöldgods. Någon anledning till omprövning av deprinciper och ställningstaganden som ligger bakom lagen om godtrosförvärv avlösöre kunde utskottet inte finna. Med anledning av vad motionären anfört omförhållandena i andra länder tillade utskottet att som närmare framgår av dettill grund för lagstiftningen liggande utredningsbetänkandet (SOU 1984:16)Godtrosförvärv av lösöre de svenska reglerna om godtrosförvärv av stöldgodshar motsvarighet i flera utländska rättsordningar. Med hänvisning till detanförda avstyrkte utskottet bifall till den då aktuella motionen. Samäganderättslagen Gällande ordning m.m. Bestämmelser om samäganderätt finns i lagen (1904:48 s. 1)om samäganderätt. Lagen är tillämplig då två eller flera personer gemensamtäger viss bestämd egendom, exempelvis en fastighet. Såväl fast som lös egendom kan ägas med samäganderätt.Enligt samäganderättslagen har varje delägare en "viss lott i godset"(1 §). Härmed avses att delägarna inte äger någon individualiserbar del av egendomenutan att de äger ideella andelar i den i form av kvotdelar. Samäganderätt i fastighet kan uppkomma om delägarna i ettdödsbo /90:LU27 tillskiftas ideella andelar av en fastighet. Ettannat exempel på hur samäganderätt i fastighet uppkommer är att ett antalpersoner tillsammans köper ett flerfamiljshus i avsikt att bosätta sig i husets olika lägenheter (s.k. andelshus). Om en fastighet innehas med samäganderätt måste alladelägare samtycka till förfoganden över fastigheten eller tillförvaltningsåtgärder som avser fastigheten i dess helhet (2 §). För enförsäljning av hela fastigheten räcker det alltså inte med ett majoritetsbeslututan det fordras att alla delägarna är ense om försäljningen. Däremot har varjedelägare rätt att genom försäljning eller på annat sätt förfoga över sin del avfastigheten utan de övrigas medgivande. Kan delägarna inte enas om förvaltningen kan vem som helstav dem begära att domstol skall utse en god man att ta hand om förvaltningenför delägarnas räkning (3 §). Om delägarna inte kan enas om en försäljning av densamägda egendomen i dess helhet har varje delägare rätt att hos domstol begäraatt egendomen skall försäljas på offentlig auktion (6 §). Domstolen förordnardå en god man att ombesörja försäljningen och fördela köpeskillingen (8 §). Omdet finns synnerliga skäl kan rätten bevilja anstånd med försäljningen. Påbegäran av någon av delägarna skall rätten bestämma ett pris varunder egendomeninte får säljas (9 §). Den befogenhet som enligt det anförda tillkommer envardelägare att utverka fastighetens försäljning är av grundläggande betydelse,eftersom försäljningen av hela egendomen i allmänhet ger delägaren avsevärtbättre vederlag än vad en försäljning av enbart hans andel kan inbringa.Situationen kan också vara sådan att det över huvud taget inte är möjligt attsälja enbart en andel. Samäganderättslagens bestämmelser är inte tvingande utankan frångås genom avtal. Delägarna har således möjlighet att i avtal bestämmaatt samägandet inte får upplösas genom försäljning på offentlig auktion. Avtalkan också träffas exempelvis om förvaltningen m.m. av ett gemensamt ägtandelshus. Sådana avtal blir bindande mellan parterna.