bet · GD01FiU20 · 1989-12-31 00:00:00 — I finansplanen anförs att att staten inte skalllåna utomlands ligger fast men den bör omformuleras till att staten inte skallnettolåna i utländsk valuta. innebär ett minimikrav på penningpolitiken,nämligen att valutaflödena skall balansera. Skulle inhemska hänsyn motivera enstramare penningpolitik och större inflöden uppstå skall nedamortering ske avstatens utlandsskuld. I motion Fi204 (m) uttrycks en viss tveksamhet tillönskemålet att med hjälp av budgetöverskottet amortera ned statsskulden. Det är enligt motionärerna knappast en attraktiv idé. Det innebär att medborgarna får fortsätta underkasta sig extra höga skatter för att kunna åtnjuta lägre skatter. Motionärerna påpekar att balans i statsbudgeten i förening med ekonomisk tillväxt betyder att skuldtjänstkostnaderna minskar i betydelse . Något nämnvärt nettoupplåningsbehov förutses inte för . Detta innebär att förskjutningar bort från statsskuldväxlar och riksobligatio ner förutses fortsätta. Det anser motionärerna är olyckligt eftersom dessa upplåningsformer fungerar smidigt och är kostnadseffektiva. Man uttrycker sin tillfredsställelse med att iakttagit åter hållsamhet med utgivandet av nya spar- och premieobligationer. Mo tionärerna anser vidare att allemanssparandet spelat ut sin roll och att det därför bör avvecklas som statlig upplåningsform. Fondsparandet bör däremot stimuleras. Motionärernaanser i likhet med vad som redovisas i finansplanen 1989/90:FiU20 att stateninte skall nettolåna i utländsk valuta. Däremot anser man det inte rimligt attriksgäldskontoret i med växande bytesbalansunderskott skall amorteraned statens utlandsskuld. Detta skulle medföra en avsevärd höjning av statensupplåningskostnader. Som framgått av vad utskottet anfört får det sjunkandeupplåningsbehovet vissa konsekvenser för penning- och obligationsmarknaderna.För att statsupplåningen skall fungera effektivt måste dessa hålla en vissstorlek. Statens bruttoupplåningsbehov är dock på grund av att statsskuldenslöptid förkortats alltjämt betydande. Det bör också noteras att marknadernabreddats i den meningen att aktörerna är betydligt fler än för några årsedan. Vidare kan slopandet av omsättningsskatten på värdepappershandel väntasfå en positiv effekt på obiigationshandeln. En viktig marknad för statsupplåningen ärhushållsmarknaden. De instrument som används för denna upplåning ärpremieobligationer, sparobligationer och allemansspar. De har också genomgåttvissa förändringar . Räntan på allemanssparandet bestäms numeraav , vilket underlättar en anpassning till upplåningsbehovetoch till marknadsutvecklingen. Räntesatsen höjdes från till9,som en anpassning till bankinlånings-räntorna. Genom riksdagsbesluthösten är det möjligt att överföra sparbelopp mellan de bådaformerna allemanssparkon-to och allemansfondssparande. Detta medförde bl.a. attnettouttagen ur allemansspar var medannettoinsättningarna i allemansfond under samma månad var . Av de två sparobligationslån som förfaller till inlösenden kommer endast ett att förlängas (SPAR 84). Som ett led i anpassningenav statens upplåning till det nya skattesystemet innehållerförlängningserbjudandet inte någon skattefri bonus. föreslår i sitt slutbetänkande.Riksgäldskontoret en finansförvaltning i staten (SOU 1989:95), att bådeallemansspar och de gamla sparobligationerna skall ersättas med ettnytt långfristigt kontobaserat upplåningsinstrument som riktas direkt tillhushållen och som på ett kostnadseffektivt sätt kan tillgodose riksgäldskontoretsupplåningsbehov. Avsikten är inte att det nya instrumentet skall innehållaskattesubventioner. Avkastningen skall kunna sättas så att det tillgodoserupplåningsbehovet. Remissbehandlingen av kommitténs förslag har nyligenavslutats och ett förslag till kan väntas redan i vår. Utskottet sermot denna bakgrund inte anledning att nu genom ett uttalande som förordas imotion Fi204 (m) föregripa riksdagsbehandlingen av dessa förslag. Emissioner av premieobligationslån med lång löptid harskett i relativt stor utsträckning . De har genomförts för att upprätthålla räntebindningstiden i statsskulden. Premieobligationslå- 1989/90:FiU20 nen anses vara kostnadseffektiva jämfört med emissioner avriksobligationer med samma löptid även med beaktande av skatteeffekterna. Vad gäller frågan om det lämpliga i att amortera ned denstatliga utlandsskulden anser utskottet att kravet att hållastatsskuldsräntorna nere måste vägas mot övriga ekonomisk-politiska mål. Detkan, beroende på den ekonomiska situationen, vara nödvändigt att hålla deninhemska räntenivån så hög att den leder till ett valutainflöde. Man kan idetta läge välja att amortera ned utlandsskulden eller att låta valutareservenväxa. Det sistnämnda alternativet skulle kunna motverka ansträngningarna atthålla uppe räntenivån, varför utskottet i likhet med vad som föreslås ifinansplanen förordar att vid större inflöden av valuta orsakade av en avinhemska hänsyn motiverad stram penningpolitik bör en nedamortering ske avstatens skuld i utländsk valuta. Utskottetavstyrker med det anförda motion Fi204 yrkande 7. De svenska räntorna steg med ungefår två procentenheterunder till följd av stigande räntor i omvärlden och oro för den inhemskaekonomiska utvecklingen. Den kraftiga höjning som skedde under senhösten 1989fortsatte . Penningpolitiken hade under hela1989 en fortsatt åtstramande inriktning och ytterligare skärpningar skedde . Under de då bankkonflikten pågick avstannade i principall handel med penning-och obligationsinstrument på den svenska marknaden. Dåhandeln återupptogs höjdes räntan på sex månaders statsskuldväxlar . Bakom höjningen låg höjning av dagslåneräntanmed . Den kraftiga räntehöjningen medfördeatt det stora valutautflödet stoppades, och ägde ett kraftigt valutainflöde rum. Hittills i århar det uppgått till . Valutakursindex förstärktes underdenna period och ligger på 130,50. Räntemarginalen gentemotomvärlden har legat på mot en korgbestående av hälften DEM och hälften US$ och på moten valutakorgvägd ränta. avskaffades i allt väsentligt kvarvarandedelar av valutaregleringen. Som motiv härför anfördes att den under senare århade spelat ut sin stabiliseringspolitiska roll. Avvecklingen ingick som ettled i anpassningen till västeuropeiska förhållanden. Till följd avavregleringen ökade värdepappershandeln med utlandet kraftigt. Svenskaplacerare köpte utländska aktier i stor utsträckning, och utländska investerareplacerade i de högavkastande svenska obligationerna. Intresset för de svenskastatspapperna sjönk emellertid påtagligt och låg kvar på en låg nivå på grund av bankkonflikten och detinstabila läget. I motion Fi204 (m)upprepas tidigare framförda krav på att avlägsna 1989/90:F1U20 återstående rester avkreditregleringen som förbudet mot realrän-te/indexlån. Likaså upprepas kravetatt kassakravsmedel hos bör berättiga till skälig ränteersättning. Imotion Fi213 (c) säger man att målet måste vara en sänkt ränta, ochfinanspolitiken måste bära en större del av bördan i stabiliseringspolitiken.Samtidigt hävdas att penningpolitiken måste vara fortsatt stram för attförhindra spekulation mot den svenska kronan och för att balanseravalutaflödena. Det är dock oacceptabelt att penningpolitiken i så storutsträckning fått ta över finanspolitikens roll. Motionärerna kräver attkreditpolitiken måste inriktas på att öka hushållens sparande. I sambandhärmed för man fram förslaget om att införa privata investeringskonton. Äveni motion Fi607 av m.fl. (c) berörs det höga ränteläget, framförallt dess inverkan på bostadssektorn, statens bostadssubventioner ochhushållens boendekostnader. Motionärerna anser att det krävs en ekonomiskpolitik som håller marknadsräntorna nere och stimulerar ett högthushållssparande. Enligt motionärerna ger förslag tillfinansiering av skattereformen inte samma negativa effekter på marknadsräntornasom regeringens förslag. Dessutom får bostadssektorn bära en mindre del avreformens finansiering. Utskottethar vid tidigare tillfållen då krav om ränta på kassakravsmedel behandlatsframhållit att kassakravet inte skall ses som en placeringsform utan som ettkreditpolitiskt medel. Frågan om ränta på kassakravsmedel bör därför prövas påpenningpolitiska grunder av . Detankommer på att föreslå åtgärder med stöd av den kreditpolitiskalagstiftningen som sätts i kraft genom beslut av . harföreslagit att realränte/indexlån inte skall få erbjudas på den svenskamarknaden. Det finns som utskottet ser det goda skäl för detta. Risken meddessa är att penningpolitikens effektivitet därigenom skulle kunna försvagas. MotionFi204 yrkande 8 i här berörd del bör därför avstyrkas av . Vadgäller den allmänna räntenivån och stramheten i penningpolitiken som berörs imotionerna Fi213 (c) och Fi607 (c) vill utskottet anföra följande. Ett högtränteläge har som motionärerna påpekar flera negativa effekter bl.a. påinvesteringsvilja och hushållens boendekostnader. Överhettningen i ekonominoch försämringen av bytesbalansen har emellertid motiverat en allt stramarepenningpolitik. Resursutnyttjandet förutses, som utskottet berört i detföregående, bli fortsatt högt vilket motiverar en fortsatt restriktivpenningpolitik. De växande underskotten i bytesbalansen medför att penningpolitikenånyo får som huvuduppgift att slå vakt om externbalansen och bevara kronansvärde. Utskottetdelar inte motionärernas uppfattning att skattereformen generellt sett skulle medföra en högre räntenivå. Tvärtom kan skattere formen väntas öka hushållens räntekänslighet och därmed ökar pen- 64 ningpolitikens effektivitet. Det minskar hushållens skuldbenägenhet ochfrämjar därigenom sparandet på konsumtionens bekostnad. Detta 1989/90:FiU20 bidrar till att hålla tillbaka efterfrågan ochöverhettningstendenserna. Utskottet delar således inte uppfattningen somframförs i motionerna Fi213 yrkande 5 och Fi607 yrkande 1. De avstyrks därförav utskottet. I motionerna Fi204 (m) och Fi211 (fp) anförs attvalutaregleringens slopande aktualiserar frågan om valutapolitiskaregim. Målet är och förblir en fast växelkurs, anförs det. En devalvering är enoacceptabel metod att försöka lösa ekonomiska problem. Konstruktionenatt ange den svenska kronans värde i relation till en korg av utländska valutorhar i praktiken lett till att den svenska kronan påverkats av de storasvängningarna för dollarn. En fastare punkt att knyta kronan till finns inomdet europeiska monetära systemet (EMS), anser motionärerna. I detta samarbetedeltar flertalet valutor. Inom EMS skulle kunna påkallaandra centralbankers stöd för att försvara kronans värde. EMS-samarbetet ärinte en del av EG-systemet utan vilar på ett avtal mellan deltagarländernascentralbanker. Som isolerad åtgärd löser naturligtvis inte enEMS-anknytning problem i svensk ekonomi, anför motionärerna, men om denekonomiska politiken i övrigt ges rätt inriktning kan ett sådant steg vara ettvärdefullt bidrag mot inflationen. Det vore en signal om att alla uttalandensom utesluter en devalvering är allvarligt menade. I motionerna Fi212 (vpk), Al7 (vpk) och Fi207 (mp)uttrycks stark kritik mot att valutaregleringen avskaffats och mot de konsekvenserdet fört med sig. Bl.a. kritiseras ansträngningarna att anpassa tillEG. I motion Fi212 (vpk) begärs att valutaregleringen skall återinföras ochtillämpas i sin helhet. Kapitalrörelserna över gränserna bör styras ochbegränsas. Bl.a. bör begränsningar införas för utländska köp av svenska företagliksom av svenska företags investeringar utomlands. Dessa köp innebär starkahot mot sysselsättningen i . I motion Fi207 (mp) anförs att intebör gå med i EMS och inte heller skall den svenska kronan ersättas av"ecu" eller annan överstatlig valuta. Vad gäller frågan om att återinföra valutaregleringen villutskottet anföra följande. Möjligheterna att föra en i förhållande till omvärldenoberoende ekonomisk politik är begränsade i ett land som med enomfattande utrikeshandel. Med det stora handelsutbytet följer ett internationelltberoende. Den internationella arbetsfördelningen som grundas påfrihandelsprincipen har anslutit sig till. Den främjarekonomisk utveckling och välstånd i alla länder som deltar i detta samarbete.Med handelsutbytet följer också betalningsströmmar mellan länderna.Valutaregleringen har inte omfattat dessa transaktioner. Det har såledesinneburit att en mycket stor del av transaktionerna mellan ochutlandet inte har varit föremål för kontroll. Om man skulle vilja upprätthållaen effektiv kontroll av valutaströmmarna 5 1989/90. skulledetta kräva ett regleringssystem som även omfattade de transak- 1989/90:FiU20 tioner som sker i anslutning till utrikeshandeln. Utskottet serinte en sådan utveckling som vare sig önskvärd eller möjlig. Det fria handelsutbytet underlättas med fria kapitalflöden.Valutaregleringen var konkurrenshämmande för svenska företag och drabbadedessutom företagen olika hårt beroende på bl.a. storlek, internationellutbredning och produktionsinriktning. Ett återinförande av valutaregleringenskulle också omöjliggöra strävanden att närma sig EG. Det finns en risk, som utskottet pekat på tidigare, attavregleringen innebär en ökad känslighet för kortsiktiga valutarörelser ochdärmed ökat ränteberoende mot utlandet. Denna osäkerhet fanns emellertid redantidigare. Det finns också möjlighet att möta kortsiktiga flöden medräntepolitiska åtgärder. En tillfållig uppgång i nivån för den korta räntanbehöver inte ha några allvarliga realekonomiska effekter. Vid större obalanser eller i tider med valutaoro harerfarenheten visat att förtroendet endast kan återställas med generellaåtgärder inom penning- och finanspolitiken. Valutaregleringen visade sig isådana lägen utgöra ett otillräckligt skydd. Utskottet avstyrker med det anförda motionerna Fi207yrkande 1, Fi212 yrkande 7 och A17 yrkande 7. Vad gäller frågan om någon form av närmare samarbete medEMS vill utskottet anföra att detta inte är en fråga som ensidigt kanbesluta om. I rådsresolutionen om EMS sägs bl.a. att "europeiska ländermed särskilt nära ekonomiska och finansiella förbindelser med EG kan delta ivalutakurs- och interventionssamarbetet. Ett sådant deltagande skall baseras påavtal mellan centralbanker." Det har emellertid aldrig klargjorts närmare, hur ettsådant deltagande skulle utformas. I rapporter från talas om"associering" av tredje land till valutakurssamarbetet. Härmed menasatt en utomstående centralbank inte fullt ut skulle kunna ansluta sig till detexisterande centralbanksavtalet, utan det skulle bli fråga om en annan form avanknytning. Hur denna skulle se ut kan man i stort sett bara spekulera om. Enviss ledning kan man kanske få av erfarenheterna av valutaormen, där ju ocksåländer utanför EG deltog. Förmodligen skulle ett tredje land ha samma skyldighetersom de övriga medlemmarna beträffande växelkurssamarbetets funktion, interventioneroch bilaterala pariteter. Vilka rättigheter ett tredje land skulle få är detsvårare att sia om. Ett tredje land skulle tämligen säkert få tillgång till deultrakorta krediterna på samma sätt som i ormen. De utgör ju en integrerad delav växelkurssamarbetet. De mera långfristiga stödformerna är däremot intedirekt knutna till samarbetet. Det är därför osäkert om ett tredje land skullekunna utnyttja dem. Den mest svårbedömda frågan är vilka diskussions- ochbeslutsorgan tredje land skulle få tillträde till och under vilkaförutsättningar. I om den inre marknaden, som skall varaupprättad , betonas att pris- och valutakursstabilitet är helt avgörande förut sättningar för att denna marknad skall kunna fungera på ett tillfreds- 66 ställande sätt. Upprättandet av den inre marknaden innebär bl.a. att kapitalrörelsernaskall släppas fria, vilket för flertalet ERM-länderna 1989/90:FiU20 (,Exchange Råte Mechanism) antingen redan är genomfört eller skall vara detsenast . Vissa bedömare befarar att fria kapitalrörelser kommeratt försvåra växelkurssamarbetet. Andra menar att avskaffandet avkapitalkontrollen tvärtom kommer att öka stabiliteten i systemet. Vilka som får rätt beror naturligtvis i hög grad på vilkenekonomisk politik som faktiskt kommer att föras i EMS-länderna. Vad som i allahändelser står klart är att frigörandet av kapitalrörelserna ställer ländernainför högre krav på en samordning av den ekonomiska politiken . Ettspeciellt problem i detta sammanhang är att flera av fortfarandeinte deltar i växelkurssamarbetet. Det är naturligtvis särskilt allvarligt närdet gäller ett betydelsefullt land som . Här finns också ettsamband med det återupptagna arbetet på att utveckla EMS till enmonetär union. har haft en Inflationstakt somkraftigt överstiger genomsnittet för . Utskottet ser mot dennabakgrund betydande svårigheter att på kort sikt samordna den ekonomiskapolitiken i med den i medlemsländerna inom EMS. Utskottet drar av dettaslutsatsen att frågan om ett närmare samarbete mellan och EMS för närvarandesaknar aktualitet. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund motionerna Fi204yrkande 8 i berörd del, Fi207 yrkandena 2 och 3 samt Fi211 yrkande 3. Vad utskottet anfört om kredit- och valutapolitiken börriksdagen som sin mening ge fullmäktige i till känna. \ motion Fi205 av () berörs frågan omriksbankens kassakrav för finansbolag och andra kreditinstitut. För banker harkassakrav tillämpats . Från gäller kassakrav ocksåför finansbolag. Motionären påpekar att för bostadslåneinstituten harmotsvarande krav emellertid inte utfårdats. Detta ger dem en, enligtmotionären, orimlig konkurrensfördel eftersom samtliga institut konkurrerar ialla sektorer. Detta har också slagit igenom i utlåningsstatistiken. Kassakravet för finansbolag har dessutom kommit attinnebära att vissa finansiella koncerner har riskerat att drabbas av dubblakassakrav om de utnyttjat den centrala upplåningsfunktionen i den egna koncernen.Detta har emellertid lett till att upplåningen decentraliserats och därmeddubblerats inom koncernen. Motionären ifrågasätter om detta är rationellt ochanser att de dubbla kassakraven måste avvecklas. Utskottet vill med anledning härav anföra följande.Skärpningar i kassakravet syftar till att dra upp utlåningsräntorna i berördainstitut. Då bostadslåneinstituten i viss utsträckning konkurrerar med bankeroch finansbolag på samma marknad uppstår vissa snedvridningseffekter med denutformning som kassakraven har. är väl medveten omdessa problem liksom om förhållandet med s.k. dubbla krav på finansbolag inom finansiella koncerner. Utskottetförutsätter därför att , om man finner det motive- 1989/90:FiU20 rat ochnär så är lämpligt, vidtar de åtgärder som är möjliga att vidta med hänsyn tillvad penningpolitiken kräver, för att komma till rätta med dessa problem.Utskottet avstyrker med det anförda motion Fi205. I motion Fi48 (mp) krävs som ett led i att dämpahushållens efterfrågan att betalningsvillkoren vid kreditköp skärps. Kravet påkontantinsats föreslås vara . Regeringen bemyndigades (bet. 1989/90:FiU12,rskr. 49) av att för ytterligare en treårsperiod bestämmabetalningsvillkoren vid kreditköp. Vad beträffar utnyttjandet av dettabemyndigande anförde utskottet att de gällande betalningsvillkorenhaft vissa negativa konsekvenser dels vad gäller efterlevnad och effektivitet,dels vad gäller konsumenternas kreditkostnader. Som stöd för detta åberopadeutskottet vad bl.a. anfört i skrivelse till utskottet. Mot bakgrund härav och av vad utskottet tidigare anfört förutsatteutskottet att regeringen, i samband med att ställning skulle tas tillbetalningsvillkoren vid kreditköp, skulle göra en lämplig avvägning mellandenna typ av åtgärder och andra åtgärder som t.ex. begränsningar imarknadsföring av krediter och skärpt kreditprövning samt mer generelltverkande ekonomisk-politiska åtgärder. Regeringen avstod från att förlänga denfram gällande förordningen om betalningsvillkor vidkreditköp. Utskottet har alltjämt samma uppfattning som i november1989 och anser att motion Fi48 yrkande 24 bör avslås av . I motion FillO av m.fl. (m) yrkas attbilkreditförordningen avskaffas. Som utskottet anförde då samma yrkandebehandlades senast, upphörde bilkreditförordningen att gälla den 1 april 1986.Med förhoppning att motionärerna läser vad utskottet anfört avstyrker utskottetpå nytt motion Fi2l0. Skatten på alkohol och tobak I bilaga 1 till proposition 114 föreslås attdryckesskatten och tobaksskatten höjs fr.o.m. den 7 rnaj 1990 med sammantagetca 900 milj. kr. För spritdrycker, vin starköl och öl föreslås att skattenhöjs så mycket att priset på dessa varor stiger med . Höjningen haranpassats så att priserna på alkoholdrycker i vart fall skall följa denallmänna prisutvecklingen. När det gäller tobaksvaror innebär förslaget att skattenpå cigaretter höjs med S öre per styck och att skatten på röktobak, tuggtobakoch snus höjs i motsvarande omfattning. 1 propositionen anförs att priset påtobaksvaror i stort bör följa konsumentprisutvecklingen i allmänhet. Frågor som rör alkohol- och tobaksbeskattningen har tagitsupp i fem av de motioner som väckts med anledning av propositionen.Skatteutskottet, som beretts tillfålle att yttra sig i denna del av ärendet. har medsitt yttrande (1989/90:SkU2y) överlämnat ytterligare 23 motio- 1989/90:FiU20 ner väckta under allmänna motionstiden i vilka motsvarandeeller angränsande frågor tas upp. yttrande är som bilaga 2fogat till detta betänkande. Vad beträffar den föreslagna höjningen avalkoholbeskattningen anser skatteutskottet att det mot bakgrund avalkoholkonsumtionens utveckling och med hänsyn till denallmänna prisutvecklingen är påkallat att nu höja dryckesskatten.Skatteutskottet ser den föreslagna höjningen som väl avvägd. Att höjningen även inriktats på denalkoholrelaterade grundavgiften ligger, som skatteutskottet ser det, i linjemed det i flera motioner framställda kravet om en beskattning som i högre gradän tar hänsyn till alkoholhalten i drycken. Skatteutskottetframhåller för egen del att man bör ta större hänsyn tilldryckernas alkoholhalt, och utskottet påpekar att en utredning har tillsattsmed uppdrag att bedöma denna fråga (dir. 1989:51). tillstyrker propositionen i denna del ochavstyrker samtliga motioner som tar upp olika aspekter på dryckesskattens höjd.Avstyrkandet görs med hänvisning till bl.a. det väl avvägda förslaget, detpågående utredningsarbetet och de uttalanden som utskottet gjort i frågan. vill för egen del framhålla följande. Detär av största vikt att den samhällsekonomiska balansen säkerställs. Åtgärdersom ökar utbudet av arbetskraft bör kompletteras med efterfrågedämpandeinsatser. Som ett led i dessa ansträngningar bör skatten på sprit, vin, starköloch tobak höjas. instämmer således i det uttalande somskatteutskottet gör i sitt yttrande om att en höjning av dessa skatter bör ingåbland de åtgärder som lämpligen bör användas för att uppnå en åstramning avekonomin och hålla tillbaka konsumtionen av dessa varor. I likhet med skatteutskottet anser finansutskottet att denföreslagna höjningen av dryckesskatten är väl avvägd. Utskottet biträder därförpropositionen i denna del. De krav på mer långtgående höjningar som framförs iflera motioner bör således i enlighet med skatteutskottets förslag avvisas. här anför innebär att utskottet avstyrker motionerna Fi44 av GunnarBjörk m.fl. (c) yrkande 1, Fi48 yrkande 6 samt Sk392 yrkande 19 båda av IngerSchörling m.fl. (mp) och båda i berörd del, Sk615 av (),Sk683 av m.fl. (fp), Sk684 av m.fl. (mp)yrkande 2, Sk692 av () samt Sk694 av m.fl. (c)yrkande 1. I motion Sk444 av m.fl. (vpk) yrkande 8 begärs förslagom höjd tobaks- och alkoholskatt motsvarande . De nu framlagdaförslagen tillgodoser i allt väsentligt detta krav och något ytterligareinitiativ i frågan är därför inte påkallat. I två motioner begärs förslag om en beskattning därskatten mer konsekventtas ut efter alkoholhalt. I ytterligare en motion föreslås att beskattningenav lättviner ändras så att den prisrelaterade procentavgif- 69 ten sänksoch att den alkoholrelaterade grundavgiften höjs. Som nämntshar en utredning tillsatts för att se över alkoholbeskatt- l989/90:FiU20