bet · GD01SoU15 · 1989-12-31 00:00:00 — nu aktuella propositionen (s. 47 f.) anförs att de flesta socialasammanhang som är viktiga för barns och ungdomars utveckling spänner över flerasamhällsorgans ansvarsområden. Inom de olika sektorerna skola, socialtjänst,kultur och fritid arbetar man med många uppgifter som har stor betydelse förbarn och ungdom. Inomramen för det förebyggande arbetet har enligt propositionen många kommunerbörjat upprätta särskilda ungdomsprogram som omfattar ungdomsmottagningaroch/eller uppsökande verksamhet. Enligt en av genomfördundersökning av förändringar inom missbrukarvården och ungdomsvården under år1987 saknar ca två tredjedelar av landets socialdistrikt alltjämt särskildaungdomsprogram. menar att avsaknaden av lämpliga behandlingsmetoderinom öppenvården leder till en ökad efterfrågan på institutionsvård. Ipropositionen påpekas vidare att det också behövs samar- betemellan och den slutna barn- och ungdomspsykia- 1989/90:SoU15 trin, så att psykiatrin kan ta över klienter somtillfålligt försämras allvarligt. På vissa orter bedrivs del, påpekar föredraganden, enförsöksverksamhet med ett närmare samarbete mellan olika myndigheter i hanteringenav ungdomsbrott. En viktig tanke med försöksverksamheten är att göra klart förde berörda att åtgärder inom och rättsväsendet ingår i enintegrerad helhet. Syftet är också att betona viklen av samarbete. Det dubblamyndighetsansvaret förutsätter en samordning och en samverkan vars närmareformer behöver övervägas fortlöpande. tillsattes en arbetsgrupp medföreträdare för social-, justitie- och civildepartementen med uppgift attnärmare studera hur och rättsväsendets insatser, när detgäller unga lagöverträdare, lämpligen bör samordnas (prop. s. 56). Utskottethar inhämtat att arbetsgruppen kan förväntas slutföra sitt arbete kort tidefter . När det gäller ungdomar som kommer i fråga för häktningsbeslut,anser föredraganden att ett sådant beslut inte ovillkorligen bör utgöra etthinder mot ett omhändertagande enligt LVU (vilket är fallet enligtgällande lagstiftning). I propositionen läggs därför fram förslag tilländringar i avsikt att åstadkomma en bättre samordning mellan rättsväsendetsoch regelsystem (s. 55). Utskottet behandlade i betänkandet SoU1987/88:17 (s. 13 ff.) en motion (s) om förbättrad samordning av insatsernagentemot ungdomar i riskzonen. Utskottet delade därvid motionärernas uppfattningatt det är viktigt att socialarbetare och andra vuxna finns bland ungdomarna ideras egna miljöer. Utskottet framhöll att föräldrarna är de som har detstörsta ansvaret för sina barn och ungdomar även . Utskottethänvisade bl.a. till av regeringen vidtagna åtgärder för att samverkan mellanolika berörda myndigheter skall förbättras samt påpekade att det åliggerkommunernas socialtjänst alt tillse att arbetet bedrivs på ett sådant sätt att olämpligaungdomsmiljöer kan undvikas. Utskottet gör nu följande överväganden. Utskottet har tidigare ullalat att har detprimära ansvaret för ungdomar som har gjort sig skyldiga till brott eller sompå annat sätt befinner sig i en utsatt situation. I propositionen framhållerföredraganden också att det råder enighet om denna princip, såväl inomsocialtjänsten som inom kriminalvården. måste också känna ansvarför att samhällets olika insatser för den unge samordnas. Det bör enligt utskottet återigen framhållas hur viktigtdet är att förebyggande åtgärder av olika slag kommer till stånd på ett tidigtstadium. måste kunna erbjuda de unga en positiv och utvecklandemiljö i stället för en destruktiv gängtillvaro som kan leda till kriminalitetoch social utslagning. För attsamhällets insatser för unga lagöverträdare skall bli effektiva 53 krävs detatt alla de myndigheter som kommer i kontakt med en ung lagöverträdare samarbetar.Den unge har tidigare ofta inte haft några 1989/90:SoU15 gränser uppsatta lör sitthandlande eller sett några konsekvenser av Han harbehov av att de vuxna nu uppträder enigt, att de har en gemensam målsättning och att de är tydliga i sina kontakter med honom. Ilikhet med motionärerna vill utskottet vidare betona vikten av attsamhällets reaktion på ett brott, som begåtts av en ung människa, kommersnabbt och att det finns en direkt koppling mellan brottet ochreaktionen. Åtgärderna bör vara anpassade efter den unges behov och varaett resultat av ett samarbete mellan bl.a. den unge, föräldrarna,och dess institutioner, skolan, polis, åklagare och kriminalvård. Genomden nu föreslagna lagen blir socialnämndens beslut om omedelbartomhändertagande gällande oberoende av ett eventuellt häktningsbeslut. Härigenomunderlättas en övergång från kriminalvården till socialtjänsten.Socialtjänsten kan ta över ansvaret för den unge när etthäktningsbeslut hävs, och den unge försätts på fri fot. Insatserför att ytterligare stärka det nödvändiga samarbetet mellan olika myndigheteroch organisationer bör prioriteras enligt utskottet. Genom de samverkansorgansom bör finnas i kommunerna enligt det nämnda cirkuläret har socialnämndernamöjlighet att ta initiativ lill ett fördjupat lokalt samarbete. Med det nuanförda avstyrker utskottet motionerna 5o259 (s) yrkande 1, 5o330 (vpk) och 5o7(fp) yrkande '0. Imotion 1989/90:So7 av m.fl. (fp) yrkas att som sinmening ger regeringen till känna att socialtjänstlagen skall omfattas avliknande krav på dokumentation som LVU (yrkande 6). Motionärerna anför att detär viktigt att dokumentationen kring ett LVU-ärende är fullständig. Delsammamåste gälla vid placeringar av barn och ungdom som sker enligtsocialtjänstlagen, framhåller motionärerna och påpekar att missförhållandenakan vara lika stora för den som placeras enligt socialtjänstlagen som enligtLVU. Enligt50 § socialtjänstlagen skall socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning avvad som, genom ansökan eller på annat sätt, har kommit till nämndens kännedomoch som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. I51 § anges beträffande dokumentationen att vad som framkommit vid utredning ochsom har betydelse för ett ärendes avgörande skall tillvaratas på ettbetryggande sätt. Regeln avser att uttrycka att dokumentationen, för att varagodtagbar, måste omfatta alla uppgifter som är nödvändiga för en rättvisandebedömning såväl av det enskilda ärendet som av ärendets handläggning. Attuppgifterna skall tillvaratas på ett betryggande sätt innebär att muntligauppgifter som regel måste antecknas skriftligen och handlingar av betydelsefogas till akten i ärendet (prop. 1979/80:1, del A s. 563). Härutöver finns också enallmän skyldighet att i behövlig utsträck- 54 Denna skyldighet är inte reglerad i författningutan anses följa av allmänna förvaltningsrättsliga principer. Räckviddenoch omfattningen av denna skyldighet blir beroende av vilken typ av verksamhetdet gäller. Som exempel nämns löpande kontakter "-.ed klienterna,behandlingsarbete och annan kurativ verksamhet. Vård- och behandlingsarbetetförutsätter vanligen kännedom om klientens förhållanden och tidigare vidtagnaåtgärder. Det är särskilt viktigt att det finns tillräckliga anteckningar omdetta, när en annan socialarbetare tar över behandlingsarbetet. I mångasocialförvaltningar är personalomsättningen stor, framhålls det isocialtjänstpropositionen (prop. 1979/80:1, del A s. 433 f.). Utskottet gör följande bedömning. Utskottet delar motionärernas inställning om vikten avnoggrann och allsidig utredning när det gäller samtliga barn och ungdomar sombehöver vård inom . Allt som kommer fram under en sådan utredningoch som är av betydelse för prövningen av ärendet skall dokumenteras. Dettaföljer av socialtjänstlagen och allmänna förvaltningsrättsliga principer. Detfinns dock, enligt utskottets uppfattning, inte anledning för alt lanågot initiativ med anledning av motion So7 (fp) yrkande ö. Motionsyrkandetavstyrks. Anmälningsskyldigheten enligt 71 § socialtjänstlagen Anmälningsskyldigheten enligt 71 § andra stycketsocialtjänstlagen utvidgas i propositionsförslaget till att gälla förutommyndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom också alla andra myndigheterinom hälso- och sjukvården och , som i sin verksamhet fårkännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till enunderårigs skydd. Anmälningsskyldigheten gäller även dem som är anställda viddessa myndigheter samt vissa angivna yrkesutövare. De angivna yrkesutövarna ärläkare, lärare, sjuksköterskor och barnmorskor, även om de inte är anställda aven sådan myndighet. 1 fråga om dem som är verksamma inom kommunalfamiljerådgivning skall anmälningsskyldigheten, liksom , gällaendast om de i sin verksamhet får kännedom om att en underårig misshandlas ihemmet. Den som underlåter att fullgöra anmälningsskyldigheten kan riskerapåföljd i disciplinär ordning. Något allmänt straffansvar är däremot inteföreskrivet. Skyldigheten att lämna uppgifter till socialnämnden, som framgårav 71 § fjärde stycket, gäller samma kategorier som har anmälningsskyldighet,med undanlag för den som är verksam inom familjerådgivning. Enligt 71§ första stycket bör var och en, som får kännedom om att en underårigmisshandlas i hemmet eller behandlas på ett sådant sätt där alt det är fara förhans hälsa eller utveckling, anmäla det till socialnämnden. Utvidgningen av den anmälnings- och uppgiftsskyldigakretsen ska par möjlighet lör socialnämnden att få upplysningar från t.ex. en vuxenpsykialrisk klinik, ett LVM-hem eller en alkoholpoliklinik .- I yttrande till över ett antal 1989/90:SoU15 motioner som rörde frågorom sekretess inom sjukvård och socialtjänst m.m. uttalade utskottet bl.a. attdet var högst otillfredsställande att uppgifter om allvarlig psykisk sjukdomeller allvarliga missbruksproblem hos en vårdnadshavare i vissa fall inte kanlämnas ut till en socialnämnd, som har att utreda om ett barn behöver vårdenligt LVU (1988l89:SoUIy). Utskottet ansåg vidare att en översyn av regelsystemetför sekretessen inom sjukvård och socialtjänst borde göras. Översynen bordesyfta till att göra systemet mer lättillämpat och till att möjliggöra ett visstuppgiftslämnande mellan myndigheter i enskilda ärenden, främst då ett samarbetemellan berörda myndigheter är motiverat från vård- och behandlingssynpunkteller då uppgiftsläm-nandet behövs för att skydda någon mot fara, uttaladeutskottet. Imotion 1989/90:Sol av m.fl. (m) yrkas att beslutarändra 71 § socialtjänstlagen vad gäller barnhälsovårdens centrala position idet preventiva arbetet (yrkande 4). Motionärerna anser att den föreslagnaändringen av 71 § socialtjänstlagen är positiv men att den bör göras tydligare.Det borde uttryckas klart att det är viktigt med ett samarbete mellansocialtjänsten och barnhälsovården. Barnhälsovården kommer tidigt i kontaktmed familjerna och följer dem . Den har därför unikakunskaper om barnen. Ett bra samarbete är nödvändigt för att den nya lagenskall bli det stöd för barn och föräldrar som är avsett. Imotion 1989/90:So5 av () yrkas att beslutar om ändringi 71 § socialtjänstlagen samt att erforderlig lagtext utarbetas i behörigtutskott (yrkande 2). Enligt motionären är det inte tillräckliga att andramyndigheter än de inom hälso- och sjukvården och har möjlighetatt göra anmälan utan de bör ha skyldighet att göra anmälan. Motionären anservidare att det i lagen bör tas in bestämmelser om anmälnings- ochuppgiftsskyldighet för privata och kooperativa verksamheter som angår barn. vars verksamhet berör barn och ungdom avses, enligt förarbetena tillden nuvarande bestämmelsen (prop. 1979/80:1, del A s. 537), främst åklagar- ochpolismyndigheter, skolmyndigheter, centraler för psykisk barn- och ungdomsvård,barnavårdscentraler samt de särskilda organ som kan finnas inrättade förallmän ungdomsvård. Densärskilde utredaren hade föreslagit att anmälnings- och uppgiftsskyldighetenändras så att den inte bara gäller sådana myndigheter vars verksamhet berörbarn och ungdom, utan alla myndigheter som i sin verksamhet får uppgifter ombarn och ungdom. Ipropositionen anförs att föredraganden inte är beredd alt ansluta sig till enså omfattande utvidgning av den anmälningsskyldiga kretsen som utredarenföreslagit. Förslaget skulle medföra att också myndigheter vars verksamhetinte kan anses förenlig med en skyldighet alt anmäla och lämna uppgifter såsom exempelvis JO och de allmänna advokatbyråerna skulle omfattas avbestämmelsen (prop. s. 102). ansåg isitt remissyttrande bl.a. att det kan ifrågasättas 56 om inte ytterligareprivatpraktiserande yrkesutövare bör omfattas av Föredraganden l989/90:SoU15 anser attdet är en grannlaga uppgift, som kräver vidare överväganden, attfastställa vilken personkrets en sådan utvidgning borde omfatta. Föredragandenär därför inte beredd att nu föreslå någon utvidgning av deangivna yrkesutövarnas krets. anställdavid privata förskolor och privata hem för vård eller boende böromfattas av bestämmelserna i såväl andra som fjärde styckena i 71 § (s. 103och 190). Utskottet gör följande bedömning. Genom de ändringar som föreslås i propositionen utvidgasden anmälnings- och uppgiftsskyldiga kretsen enligt 71 § socialtjänstlagen. Utskottethar tidigare, i ett yttrande till , uttalat attregelsystemet för sekretessen inom sjukvård och socialtjänst i olika avseendenär otillfredsställande och bör ses över. Det är därför, enligt utskottetsmening, positivt att regeringen nu föreslår en förbättrad reglering på en av depunkter där utskottet tidigare påtalat att brister föreligger. När det gäller den anmälningsskyldiga kretsen anserutskottet särskilt beträffande de privatpraktiserande yrkesutövarna att detbör ytterligare övervägas om inte kretsen bör utvidgas. Frågan bör bli föremålför en särskild utredning. Vad utskottet nu anfört bör som sin mening geregeringen till känna med anledning av propositionen samt motion 5o5 (s)yrkande 2. Utskottet anser vidare att samarbetet mellan olikamyndigheter inte minst mellan och barnhälsovården är avmycket stor vikt när del gäller att bistå barn som har det svårt. I likhet medmotionärerna anser utskottet att barnhälsovårdens kunskaper och resurser måstetas till vara i det preventiva arbetet. Utskottet anser dock inte att det finnsanledning att förtydliga 71 § socialtjänstlagen på sätt som förespråkas imotion Sol (m) yrkande 4. Utskottet tillstyrker därför propositionsförslaget idenna del och avstyrker motionsyrkandet. I motion1989/90:So9 av () yrkas att som sin meningger regeringen lill känna vad i motionen anförts om 71 § andra stycketsocialtjänstlagen. Motionären påpekar att det är viktigt att sådant som talaremot ett familjehem kommer fram vid en familjehemsutredning. Hon anser därföratt det bör införas en möjlighet för dem som är anmälningsskyldiga enligt 71 §andra stycket socialtjänstlagen att lämna sekretessbe lagda uppgifter som kanfå betydelse i utredningar om bl.a. blivande adoptivföräldrar och tilltänktafamiljehem. Motionärerna hänvisar till en skrivelse i saken från socialstyrelsentill . Ipropositionen föreslås ett tillägg till 25 § socialtjänstlagen, som går ut påatt socialnämnden skall utreda förhållandena i hemmet och förutsättningarnaför vård där, innan nämnden medger att ett barn får las emot i ettenskilt hem. Utredningen bör enligt propositionen belysa 1989/90:SoU15 om deblivande vårdarna utgör en för den unge lämplig familjesammansättning och omdet föreligger goda förhållanden för den unge både i det nya hemmet och dessomgivning. Vidare bör beaktas de blivande vårdarnas hälsotillstånd, anges det(prop. s. 128). bör syfta till att utredafamiljehemsföräldrarnas vilja och förmåga att ge barnet den omsorg som barnetbehöver, anförs det vidare (s. 97). Det anges vidare i propositionen att i enskrivelse till har föreslagit att det införs en möjlighet meninte skyldighet för anmälningsskyldiga enligt 71 § andra stycket att lämnasekretessbelagda uppgifter till socialnämnden, i sådana fall uppgifter omförhållanden i ett hem kan få betydelse för ett barn som ännu inte vistas ihemmet (t.ex. uppgifter om blivande adoptivföräldrar eller om ett tilltänktfamiljehem). Föredraganden påpekar att, enligt 25 §, en noggrann utredningskall föregå ett medgivande att ta emot barn i ett enskilt hem eller ett beslutom adoption. Det får förutsättas att också förhållanden som talar emot hemmet iregel kommer fram vid en sådan utredning. Föredraganden anser inte att detfinns tillräckliga skäl att införa en sådan möjlighet som socialstyrelsenföreslår (s. 103). Enligt 14 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) hindrarsekretess inte att uppgift lämnas till annan myndighet, om uppgiftsskyldighetföljer av lag eller förordning, såsom exempelvis 71 § socialtjänstlagen. Enligt14 kap. 4 § kan dock enskilda, t.ex. föräldrarna i ett tilltänkt familjehemeller adoptivhem, helt eller delvis efterge sekretessen. Utskottet gör följande överväganden. Enligt den föreslagna nya lydelsen av 71 § fjärde stycketsocialtjänstlagen föreligger skyldighet för myndigheter vars verksamhet berörbarn och ungdom, andra myndigheter inom hälso- och sjukvården ochsocialtjänsten, de som är anställda hos sådana myndigheter samt slutligenläkare, lärare, sjuksköterskor och barnmorskor, som inte har sådan anställning,att lämna socialnämnden uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av enunderårigs behov av skydd. Paragrafen är dock inte tillämplig i samband med enfamiljehemsutredning som äger rum innan ett medgivande att ta emot ett barn ihemmet lämnas. Av 14 kap. 1 § sekretesslagen följer att en bestämmelse omuppgiftsskyldighet bryter sekretessen. Sekretessen bryts i de fall en lageller förordning anger en skyldighet att lämna uppgifter. För att införa ensådan möjlighet som motionären föreslår krävs en ändring av sekretesslagen. En familjehemsutredning av socialnämnden enligt detföreslagna nya andra stycket i 25 § socialtjänstlagen skall, såsom ocksåföredraganden framhåller, vara noggrann, och det får förutsättas all eventuellaförhållanden som talar emot hemmet även kommer fram. Utskottet anser, i likhetmed departementschefen, att det inte finns tillräckliga skäl att införa enmöjlighet för dem som avses i 71 § andra stycket socialtjänstlagenalt i samband med en familjehemsutredning lämna ut /90:SoU15sekretessbelagda uppgifter om ett tilltänkt familjehem. Med det anfördaavstyrker utskottet motion 5o9 (fp). I motion 1989/90:So5 av () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omvittnesplikt (yrkande 3). Motionären finner det märkligt att propositionensaknar uttalanden om vittnesplikt och hänvisar i sammanhanget tilljustitieutskottets betänkande 1989/90:JuU7. Vitlnesplikten regleras i 3ö kap. 1 § (RB). Som en grundsats gäller att tystnadsplikt får vika för vittnesplikt (seprop. 1979/80:2, s. 397 ff.). I 3ö kap. 5 § RB stadgas vissa undanlag fråndenna huvudregel. I andra stycket föreskrivs att personer som tillhör vissaangivna yrkesgrupper inte får höras om något som de har blivit anförtrodda isin yrkesutövning eller som de i samband därmed har erfarit, med mindre det ärmedgivet i lag, eller den till vilkens förmån tystnadsplikten gäller samtyckerdärtill (frågeförbud). De yrkesgrupper det här gäller är advokater, läkare,tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykoterapeuter,kuratorer vid familjerådgivningsbyrå som drivs av kommun, landstingskommun,församling eller kyrklig samfållighet, eller deras biträden. Frågeförbudet äruppställt huvudsakligen i syfte att ge skydd för de enskilda personer somanlitar ifrågavarande personer. I förarbetena lill bestämmelsen (SOU 1938:44,s. 392) framhölls att vissa yrkesutövare intar en sådan förlroendeställ-ning iförhållande till allmänheten att en viss tystnadsplikt till skydd för denenskilde är påkallad. Den krets av yrkeskategorier som enligt RB 36 kap. 5 §andra stycket är befriad från vittnesplikt utvidgades till att omfattaäven psykologer och psykoterapeuter (prop. 1987/88:89, JuU35, rskr. 238).Departementschefen anförde i propositionen (s. 17) att beträffande psykologerkan, med minst lika stort fog som beträffande t.ex. läkare, hävdas att de försill arbete är beroende av all klienterna kan lita på all de uppgifter delämnar inte förs vidare. Det fördes inte fram några nya undantag från detgenerella frågeförbudet, vilket hade föreslagits i departementspromemorian DsJu 1987:10 som låg till grund för propositionen. I promemorian föreslogs bl.a.att vittnesförhör skulle få äga rum även i de fall som omfattas av detgenerella frågeförbudet, om en uppgift med stöd av en i lag eller förordningföreskriven uppgiftsskyldighet får lämnas till en myndighet för annat änstatistiska ändamål. I propositionen angavs att det inte är motiverat att enupplysningsskyldighet, som tar sikte på en viss situation, skall medföra engenerell skyldighet att, trots att förutsättningarna för frågeförbud äruppfyllda, lämna motsvarande uppgifter i en rättegång. Vidare framhölldepartementschefen att det är mycket svårt att överblicka i hur storutsträckning ett sådant undantag skulle sälla reglerna om generellt frågeförbudur spel. I 14 kap.1 § sekretesslagen finns, som nämnts, en generell bestäm- 59 melse sominnebär all en föreskrift i lag eller förordning om uppgifts- skyldighetskall tillämpas också när sekretess gäller för de uppgifter 1989/90:SoU15 somomfattas av skyldigheten. Föreskrifter om sådan uppgiflsskyldighet finns numerapå åtskilliga håll i lagstiftningen. Ett exempel härpå erbjuder justbestämmelserna om vittnesplikt i RB. Ett annat utgörs av föreskriften i 71 §ärde stycket socialtjänstlagen. Frågeförbudet skall iakttas av rätten ex officio och kaninte efterges av vittnet. Bestämmelserna i rörande vitlnesplikten ochfrågeförbudet gäller enligt 25 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) itillämpliga delar också vid förvaltningsdomstol. har behandlat en motion avsamma motionär. I motionen yrkades att bestämmelsen om psykologs vittnespliktskall utformas så att det framgår att psykolog skall ha vittnesplikt i mål ombarn och ungdom. uttalade i betänkandet 1989/90:JuU7 (s. att det kunde konstatera att reglerna rörande vittnesplikt i RB ochuppgiftsskyldighelen enligt 71 § fjärde stycket socialtjänstlagen inte heltkorresponderar med varandra. Detta förhållande kan, uttalade utskottet vidare,leda till att en förvaltningsdomstol, i ett mål om t.ex. vård enligt lagen medsärskilda bestämmelser om vård av unga, genom vittnesförhör med t.ex. enpsykolog inte skulle kunna få tillgång till de uppgifter som psykologen lämnattiil socialnämnden och som kanske legat till grund för nämndens ansökan imålet. Enligt utskottets uppfattning vore det inte tänkbart att, som föreslogsi motionen, göra en särreglering i dessa frågor beträfende endast en av de ifrågeförbudsbestämmelsen uppräknade yrkesgrupperna och då endast i en viss typav mål. Därtill kommer, uttalade utskottet, att omfattningen avuppgiftsskyldigheten i 71 § fjärde stycket socialtjänstlagen kommeratt bli föremål för ställningstagande. Utskottet avstyrkte bifalllill motionen. gör följande bedömning. Är 1987 föreslogs i en departementspromemoria (Ds Ju1987:10) bl.a. att vittnesförhör, trots de allmänna reglerna om frågeförbud,skulle få äga rum om en uppgift, med stöd av en i lag eller förordning föreskrivenuppgiftsskyldighet, får lämnas till en myndighet för annat än statistiskaändamål. I proposition 1987/88:89, som byggde på de förslag som lagts fram ipromemorian, angavs att det inte är motiverat att en upplysningsskyldighet, somtar sikte på en viss situation, skall medföra en generell skyldighet att, trotsatt förutsättningarna för frågeförbud är uppfyllda, lämna motsvarandeuppgifter i en rättegång. Vidare framhöll som nämnts departementschefen att detär mycket svårt alt överblicka i hur stor utsträckning ett sådant undantagskulle sätta reglerna om generellt frågeförbiid ur spel. lämnade utanerinran vad departementschefen anfört. har dessutom ställt sig bakomjustitieutskottets uttalande om att det vore otänkbart att göra en särregleringbeträffande endast en av de i frågeförbudsbestämmelsen uppräknade yrkesgruppernaoch då endast i en viss typ av mål. Socialutskottethar tidigare i delta betänkande, med anledning av ett 1989/90:SoU15