bet · GD01SoU21 · 1989-12-31 00:00:00 — Utskottet förutsätter att behovet av information i vidbemärkelse kommer att belysas i en kommande proposition med förslag till nyläkemedelslagstiftning och att utskottet därför får anledning att återkommatill dessa frågor. När det gäller läkemedelsverkets roll kan utskottetsammanfattningsvis konstatera att den nya myndigheten enligt förslaget kommeratt få en rad väsentliga uppgifter på detta område. Många av dessa uppgifterkommer att ha nära beröring med övergripande ansvar förläkemedelsfrågor och ansvar för tillsynen på området. Myndigheternasansvarsområden kommer till vissa delar att överlappa varandra. Ett gottsamarbete mellan dessa myndigheter men även mellan dem och andra intressenterpå läkemedelsområdet är av stor betydelse för att målsättningen om enändamålsenlig användning av läkemedel skall kunna uppnås. De uttalanden som utskottet i det föregående gjort när detgäller inriktningen av det nya läkemedelsverkets arbete med avseende påläkemedelsinformation och läkemedelsanvändning får enligt utskottet åtminstonedelvis tillgodose syftet med de motioner i betänkandet som behandlat sådanafrågor. Vad utskottet anfört med anledning av motionerna So24 (fp) yrkande 2,So27 (s) yrkandena 14, So29 (c) yrkande 3, So515 (fp), So517 (fjp) yrkandena 1och 2 samt So530 (fp) bör som sin mening ge regeringen till känna. En fråga som anknyter till informationsfrågorna är fråganom marknadsföring av läkemedel. Denna fråga har också uppmärksammats i någramotioner. I motion So24 (fp) begärs sålunda ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs i motionen om det nya läkemedelsverkets resurseroch roll för granskning av industrins metoder för marknadsföring av läkemedel(yrkande 7). Motionärerna framhåller att det nya läkemedelsverket måste fåtillräckliga resurser för granskning av industrins metoder för marknadsföring.Detta behov bör beaktas vid fastställande av de registreringsavgifter somindustrin betalar. Även motion So517 av m.fl. (fp) somfrämst behandlar åtgärder mot läkemedelsberoende innehåller ett motsvarandeyrkande (yrkande 8). Motionärerna framhåller att det nya läkemedelsverketmåste få tillräckliga resurser för att granska industrins reklam och övrigametoder för marknadsföring. Detta skulle kunna finansieras genom ett påslag påavgifterna för registrering av läkemedel. Läkemedelsinformationen och marknadsföring av läkemedelregleras främst genom bestämmelser i marknadsföringslagen (1975:1418). Vissabestämmelser finns också i läkemedelsförordningen (1962:701). streringen av en läkemedelsspecialitet kan enligt läkemedelsförord- 1989/90:SoU2 ningenåterkallas om läkemedlet är föremål för reklam som innefattar oriktig ellervilseledande uppgifter om produkten. Marknadsföringen granskas av både ochkonsumentverket/konsumentombudsmannen. Läkemedelsindustrin har även egnaetiska granskningsorgan såsom () och Läkemedelsindustrins informationsgransk-ningsman. I proposition 1989/90:99 framhålls marknadsföring avläkemedel som ett viktigt område inom ramen för det nya läkemedelsverketstillsynsarbete. Även läkemedelsutredning har behandlat frågor ommarknadsföring av läkemedel (SOU 1987:20 s. 202 ff.). Utredningen anser detväsentligt att en fortlöpande och ingående granskning sker av marknadsföringenav läkemedel samt att effektiva möjligheter till ingripanden måste finnas ochutnyttjas när detta är befogat. Ett särskilt avsnitt i betänkandet behandlarformerna för granskning och ingripande. Utskottet anser det viktigt och därvid delar utskottetden uppfattning som uttrycks i de aktuella motionerna och som också kommittill uttryck hos läkemedelsutredning att det behövs en fortlöpandegranskning av marknadsföringen av läkemedel och att det också behövs effektivamöjligheter att ingripa mot t.ex. olämplig reklam och andra metoder förmarknadsföring. Utskottet utgår från att det nya läkemedelsverket får resurserså att läkemedelsindustrins marknadsföring av produkterna kan följas. Någonåtgärd från sida torde inte behövas för att marknadsföringen avläkemedel skall få den nödvändiga uppmärksamheten. Därför avstyrker utskottetmotionerna So24 (fp) yrkande 7 och So517 (fjp) yrkande 8. Ansvaret i fråga om tillstånd och godkännande rörandeteknisk sprit och alkoholhaltiga preparat I lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit ochalkoholhaltiga preparat (LFTA) regleras hanteringen av sprit som används förtekniskt, industriellt, medicinskt, vetenskapligt eller annat likartat ändamål.Exempel på sådan sprit är industrisprit och desinfektionssprit. Lagen omfattaräven alkoholhaltiga preparat, såsom spolar- och förga-sarvätskor,rengöringsmedel och hårvatten. Lagen är alkoholpolitiskt betingad och kan sägassyfta till att motverka att produkterna dricks. Enligt LFTA krävs tillstånd för import, försäljning ochinköp inom landet av teknisk sprit. Tillståndskravet beträffande alkoholhaltiga pre parat innebär att dessa inte får säljas inom landet utan att först ha blivit godkända. Beträffande såväl teknisk sprit som alkoholhaltiga preparat som inte är avsedda för förtäring gäller att de i princip måste vara denaturerade. Tillståndsgivning, tillsynsverksamhet och annan prövning enligt LFTA har skötts av . Antalet ärenden uppgår till ca 2 000 . Flertalet avser tillstånd till inköp 20 av teknisksprit för tekniska, industriella eller medicinska ändamål. Socialstyrelsenutövar också tillsyn vad gäller tillämpningen av LFTA. Tillsynsverksamhetenbygger huvudsakligen på kontroll av den rapportering om försäljning av teknisksprit som görs av försäljarna. gör också regelbundnainspektioner av såväl försäljare som köpare av teknisk sprit. I proposition 1989190:99 föreslås att kontrollen ochtillsynen i fråga om teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat förs över tillläkemedelsverket. Uppgifterna företer likheter med den verksamhet i övrigt somläkemedelsverket blir inriktat på. Det är fråga om ärenden som ofta har inslagav detaljkaraktär. Socialministern utgår från att verket kommer attupprätthålla en sådan kompetens som behövs med hänsyn till att verksamheten äralkoholpolitiskt betingad. bör, anförs det vidare i propositionen,ha kvar ett övergripande ansvar för att från ett alkoholperspektiv följautvecklingen på området. verksamhet enligt lagen (1977:292)om tillverkning av drycker m.m. (LTD) föreslås även i fortsättningen ligga kvarpå . I motion 1989190:So28 av m.fl. (vpk) hemställsatt avslår regeringens förslag om att tillståndsgivningen förteknisk sprit och alkoholhaltiga preparat flyttas till läkemedelsverket.Motionärerna framhåller de alkoholpolitiska aspekterna och anför att denmyndighet som skall ha tillståndsgivningen beträffande den stora mängdalkoholhaltiga preparat som den totala försäljningen omfattar måsteha ansvaret för kontroll och tillsyn för att kunna göra alkoholpolitiska överväganden.Det finns risk att detta skall fungera dåligt när skall ha kvartillsynen och ansvaret för de alkoholpolitiska besluten, medan det nyaläkemedelsverket skall svara för förekomsten av preparaten. Den särskilda beredningsgrupp som såg översocialstyrelsens verksamhet föreslog i rapporten i förändring(Ds 1988:74) att ärendena enligt LFTA skulle föras över till den nyamyndigheten för läkemedelskontroll. Kontrollen av import, distribution ochförsäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat ansågs somarbetsuppgift mycket likna det arbete som läkemedelsmyndigheten i övrigt skallbedriva. Beredningsgruppen ansåg dessutom att den tillstånds- ochtillsynsverksamhet som regleras i LTD borde föras över till den nyamyndigheten. Den nya läkemedelsmyndigheten skulle enligt beredningsgruppen hakompetens att ta de nödvändiga social-och alkoholpolitiska hänsyn vidhandläggningen som behövs. I vissa ärenden ansågs dock samråd medsocialstyrelsen vara påkallat. I proposition 1988189:130 om riktlinjer försocialstyrelsens framtida roll, uppgifter och inriktning m.m. anmäldeföredragande statsrådet avsikten att återkomma till när erforderligtbeslutsunderlag tagits fram. Uttalandena i propositionen om överförande avuppgifterna enligt LFTA till den nya myndigheten föranledde inte något uttalandefrån sida. Vad gäller tillstånds- och tillsynsverksamheten enligtLTD anförde dock föredraganden att dessa ärenden även i fortsättningenborde handläggas av . Som skäl anfördes 1989/90:SoU21 attantalet ärenden är mycket få och att de på ett naturligt sätt är kopplade tillsocialstyrelsens övriga verksamhet på alkoholområdet. Även den särskilda arbetsgrupp som utrett den nyaläkemedelsmyndighetens organisation m.m. har prövat frågor om läkemedelsmyndighetenshandläggning och tillsyn enligt LFTA och kommit till samma uppfattning. Utskottet gör följande bedömning. Flera översyner har belyst handläggningenav ärenden om tillstånd och godkännande rörande teknisk sprit ochalkoholhaltiga preparat. De har funnit att verksamheten har stora likheter medkontrollen över läkemedel och att ansvaret enligt LFTA därför bör föras övertill det nya läkemedelsverket. Utskottet finner inte anledning att göra någonannan bedömning. Utskottet tillstyrker således att det nya läkemedelsverket fåransvaret för kontrollen och tillsynen i fråga om teknisk sprit ochalkoholhaltiga preparat. Därvid förutsätter utskottet att läkemedelsverket fåren sådan kompetens på området att verket kan ta de social- och alkoholpolitiskahänsyn som är nödvändiga. Det finns också skäl att framhålla att läkemedelsverketi detta arbete bör samråda med . Med den anförda avstyrkerutskottet motion So28 (vpk). Inom ramen för de huvuduppgifter som anges för det nyaläkemedelsverket anger proposition 1989/90:99 även internationellt samarbete.Samarbetet mellan kontrollmyndigheter i olika länder har enligt propositionenalltmer intensifierats. Särskilt samarbetet med EFTA- och anses haoch även i fortsättningen komma att ha stor betydelse. I motion So24 (fp) yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad som i motionen anförts om internationellt samarbete(yrkande 8). Motionärerna framhåller att läkemedelsmarknaden är internationelloch att läkemedelskontrollerande myndigheter samarbetar medvarandra när det gäller värdering och uppföljning av läkemedel. Detta samarbetebör utvecklas vidare så att dubbelarbete undviks och tillgängliga experter iolika länder utnyttjas på effektivast möjliga sätt. Arbetet inom EG nämns. Utvecklingendär måste enligt motionärerna följas noga. Även i motion So26 (c) begärs ett tillkännagivande omnödvändigheten av internationellt samarbete (yrkande 3). Motionären framhållerbetydelsen av fortsatt och förbättrat erfarenhetsutbyte länderna emellan vadgäller forskning och utveckling. Det föreligger ett starkt intresse av att fåkontrollarbetet mer internationellt anpassat än . Motionärennämner särskilt samarbetet inom EFTA och med EG. Också det nordiska samarbetetnämns. Enligt motionen bör det vara möjligt att komma fram till gemensammanordiska bestämmelser. I motionSo29 (c) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad 1989/90:SoU21 som anförsi motionen om att det behövs en harmonisering av den nordiskaläkemedelskontrollen (yrkande 4). Motionärerna framhåller att det nordiskasamarbetet på läkemedelsområdet inte lår försvåras. Målet måste vara enharmonisering av den nordiska läkemedelskontrollen. Ett ökat nordisktsamarbete skulle kunna leda till förkortade handläggningstider. Samma krav påläkemedlens funktion borde rimligtvis kunna utarbetas inom de nordiskaländerna. Inom EG har stora insatser gjorts för att harmoniserakraven på läkemedelskontrollen i medlemsländerna. Bl.a. har ett drygt tiotaldirektiv antagits. Någon gemensam registrering finns dock inte utan varje landsläkemedelskontroll avgör om ett läkemedel skall registreras. Ett enklareregistreringsförfarande enligt den s.k. multi stateproceduren underlättardock en registrering inom två eller flera medlemsstater. Enligt dettaförfarande skall ett godkännande av en stat under vissa förutsättningaraccepteras av en annan stat inom EG. Arbete pågår dock i syfte att införa någonform av gemensamt registreringsförfarande. EFTA har på läkemedelsområdet tagit initiativ till tvåöverenskommelser i vilka även vissa deltar. Den ena är den s.k.läkemedelsinspektionskonventionen till vilken ett femtontal länder, däriblandflera , anslutit sig. Överenskommelsen innebär att myndigheterna kanbegära inspektionsprotokoll över läkemedelstillverkning i de andra staterna.Därmed behöver de inte sända en inspektör utomlands varje gång de önskar merkunskap om en utländsk tillverkare. Den andra överenskommelsen är det s.k.PER-scheme (Pharmaceutical Evaluation Reports) som syftar till utbyte avregistreringsprotokoll som upprättats av resp. lands myndighet. Detta utbyteunderlättar registreringsarbetet för de deltagande länderna.PER-scheme-systemet har från ökats ytterligare genom att dedeltagande länderna skall kunna informera varandra om inneliggande ansökningarrörande nya kemiska substanser. Läkemedelsområdet har förts upp till s.k. highlevel-överläggningar mellan EG och EFTA. Som ett resultat av detta pågår sedan1989 en översyn av konsekvenserna för EFTA-länderna av en anpassning till EG:sdirektiv, direktivförslag och rekommendationer på läkemedelsområdet. I proposition 1987/88:66 om och den västeuropeiskaintegrationen anförde föredraganden följande. haren stark ställning i det läkemedelssamarbete som sker.via EFTA och till vilketflera enskilda är anslutna. Ett ökat samarbete med EG och EG-länderbör i första hand ske via EFTA, vilket ger och enstarkare ställning än ett svenskt närmande till EG. Ett utökat samarbete mellanEG och EFTA på läkemedelsområdet i syfte att harmonisera krav och värderingarbör prioriteras. Dessauttalanden föranledde ingen erinran i samband med riksdagsbehandlingen. Ett nordbkt samarbete på läkemedelsområdet pågår . Efterandra världskriget utarbetades t.ex. en nordisk farmakopé. Som ett resultat av tidigare utredningsarbete upprättadesgenom beslut av den nordiska läkemedelsnämnden(NLN). Nämnden är rådgivande och samordnande men inte ett övernationellt organ.Inom registreringsområdet innebar NLN:s verksamhet inledningsvis enkartläggning av arbetsformer och krav. Nämnden startade vidare ett arbete medatt harmonisera riktlinjerna på flera områden. Gemensamma riktlinjer är sedanden i kraft i samtliga nordiska länder och förväntas bidra tillatt ansökningshandlingarna kommer att överensstämma i större utsträckningän . För att uppnå ett mer gemensamt synsätt har NLN och denordiska ländernas myndigheter på läkemedelsområdet satsat tidoch resurser på gemensamma utbildningar för handläggarna vid de olikamyndigheterna. Det är myndigheternas förhoppningar att detta skall leda tillmer gemensamma värderingar och alltmer likartade beslut, där man i högre gradbaserar sina beslut på ställningstaganden gjorda i andra stater. Tendenser idenna riktning har kunnat redovisas av samtliga nordiska stater. läkemedebutredning, som också haft att prövafrågor om nordiskt och internationellt samarbete, har ansett attförutsättningarna för en gemensam syn och möjligheterna för ett ökat samarbetemellan de nordiska ländernas kontrollmyndigheter ökat under NLN:s verksamhetsperiod.Det uttalade stödet för ett harmoniseringsarbete anses kunna ökamöjligheterna att nå ett gemensamt nordiskt registreringsförfarande.Utredningen anser det angeläget att såväl politiskt som påtjänstemannanivå driver på harmoniseringssträvande-na. har även iövrigt ansetts böra på såväl politisk nivå som expertnivå verka för ett ökatoch fördjupat internationellt samarbete i frågor om godkännande. Utskottet gör följande bedömning. Utskottet kan konstatera att forsknings- ochutvecklingsarbetet på läkemedelsområdet sker i många länder, att erfarenhetsutbyte mellan länder förekommer i ökande utsträckning och att nyheter på läkeme delsområdet introduceras på olika marknader ungeSr . ge är i hög grad beroende av verksamheten utomlands både för att få tillgång till nya läkemedel och för att få del av positiva och negativa erfarenheter av användningen av läkemedel. Svensk läkemedelsindustri är i mycket stor utsträckning beroende av den internationella markna den. Ett intensivt arbete pågår främst inom EG på att förbättra samarbetet i fråga om läkemedelskontrollen. Tillgången till expertis på läkemedelsområdet är begränsad. Det harmoniseringsarbete på läkeme delsområdet som bedrivs internationellt har stor betydelse för vårt land. Det nordiska samarbetet har en lång tradition. Utskottet delar följaktligen bedömningen att det är viktigt att arbetet på en harmonise ring av läkemedelskontrollen fortskrider både i och internatio- 24 nellt.Samtidigt finns det enligt utskottet skäl att framhålla att vi i 1989/90:SoU21 Sverigeäven fortsättningsvis måste upprätthålla höga krav på säkerheten hos våraläkemedel. Även i propositionen påtalas att läkemedelsverket skallsamarbeta med utländska kontrollmyndigheter. Utskottet finner inte någon motsättningmellan propositionens uttalanden och de synpunkter som framförs i motionerna.De frågor som motionärerna tar upp torde också bli behandladfi_i en kommandeproposition om ny läkemedelslagstiftning. Något särskilt tillkännagivande tillregeringen för att uppmärksamma den på nödvändigheten av internationellt samarbetepå läkemedelsområdet behövs enligt utskottet inte. Utskottet avstyrker därförmotionerna So24 (fp) yrkande 8, So26 (c) yrkande 3 och So29 (c) yrkande 4. I ett särskilt avsnitt om finansieringen av verksamhetenvid läkemedelsverket (prop. 1989/90:99 s. 20 ff.) föreslås bl.a. vissaförändringar vad gäller avgifterna för läkemedelskontrollen. Önskemål om attden statliga kontrollen på läkemedelsområdet bör förstärkas ytterligare harframställts i olika sammanhang. Socialministern anser att det är motiverat meden viss resursförstärkning för det nya läkemedelsverket. De föreslagnaförändringarna i avgiftssystemet anses motsvara en ökning av intäkterna med ca7 milj.kr. Detta skulle ge läkemedelsverket en total omslutning av ca 84milj.kr. i dagens penningvärde. Den kliniska prövningen av läkemedel utgör ett mycketviktigt moment i läkemedelskontrollen. Prövningen brukar indelas i faser,vilka dock inte alltid åtskiljs utan går över i varandra. I de första prövningarnapå människa, fas I, ges läkemedlet till ett litet antal friskaförsökspersoner eller till patienter som har den sjukdom som läkemedlet äravsett mot. Nästa fas, fas II, omfattar orienterande, öppna eller kontrolleradeprövningar på ett mindre antal patienter som har den sjukdom som medlet äravsett mot. Avsikten är att bedöma om läkemedlet har den avsedda effekten ochförsöka fastställa den lämpliga terapeutiska dosen. Sedan övergår man tilljämförande studier med kontrollgrupper (fas III) för att fastställa läkemedletsterapeutiska effekter, biverkningsmönster och biverkningsfrekvens. FasrV-prövningar avser prövningar efter registreringen på patienter på godkändindikation och dosering och med godkänt administreringssätt. Målet är här attfå utökad och systematiserad kunskap om läkemedlets effekter,biverkningsmönster och biverkningsfrekvens. 1 denna fas deltar även patientermed en mer komplicerad sjukdomsbild. Motion So27 (s) tar upp vissa frågor som gäller kliniskprövning av läkemedel och avgiftssystemet. I motionen hemställs bl.a. (yrkande 5) att som sin mening ger regeringen till känna vad i -, motionenanförts om differentierat avgiftssystem för kliniska prövning- Vidare begärs ett tillkännagivande om att det bör 1989/90:SoU21införas en särskild avgift per patient som ingår i klinisk prövning (yrkande6). I motionen begärs också tillkännagivanden om läkemedelsbolagens skyldighetatt utan kostnad tillhandahålla läkemedel vid klinisk prövning (yrkande 7) ochom ledningen av s.k. fas IV-prövningar (yrkande 8). Motionären hänvisar bl.a. till att regeringen konstateratatt antalet kliniska prövningar ökat starkt i och framför allt sådanaprövningar som genomförs av utländska läkemedelsföretag. Enligt motionärenfinns det en klar misstanke om missbruk av fas rV-prövning-ar, eftersom deregelmässigt genomförs med läkemedel som receptför-skrivs och där läkemedletsom ingår i prövningen således i huvudsak betalas av riksförsäkringsverket.Motionären anser därför att det finns skäl att ta ut en hög avgift för fasrV-prövningar och ålägga företagen att själva fullt ut gratis tillhandahålla deläkemedel som ingår i prövningen. En särskild avgift bör tas ut per patient somingår i studie i syfte att direkt stävja att onödigtvis många patienter ingår istudien och därmed motverka läkemedelsföretagens kommersiella intresse av attbedriva fas IV-prövningar. Motionären anser att läkemedelsverkets experter iframtiden bör leda fas rV-prövningarna, varvid läkemedelsföretagen bör stå förkostnaderna. Detta skulle leda till en avsevärt bättre kontroll och enstriktare bedömning av angelägenhetsgraden av fas IV-prövningar. läkemedebutredning behandlar i sitt betänkandeäven frågor om godkännande av läkemedel och de kliniska prövningarnas syfte,uppläggning och genomförande (SOU 1987:20 s. 61 ff.). Utredningen konstateraratt den nuvarande insynen i verksamheten med kliniska prövningar har en delbegränsningar. Visserligen har den som utför prövningen en rapportskyldighettill men genom det stora antalet prövningar som för närvarandeinleds har svårigheter att följa prövningarna och omså behövs avbryta en prövning. Utredningen anser att det alltid finns skäl attvara uppmärksam på att klinisk forskning inte blir något självändamål.Utredningen analyserar fördelarna med kliniska prövningar och ansersammanfattningsvis att strävan inte bör vara att generellt motverka kliniskaprövningar utan att se till att sådana icke acceptabla prövningar som tidigarenämnts i betänkandet inte kommer till stånd eller avbryts . I proposition 1989190:99 konstateras också att bl.a. dekliniska prövningarna med tiden kommit att kräva avsevärda insatser frånläkemedelsavdelningens sida (s. 21 f.). Särskilda avgifter tas emellertid inteut för granskningen av de kliniska prövningarna. Kostnaderna för dessaarbetsuppgifter täcks inom ramen för det totala avgiftssystemetsintäkter. Enligt socialministerns mening bör i fortsättningen en särskildavgift tas ut i samband med att anmälan görs om en klinisk läkemedelsprövning. Utskottet gör följande bedömning. Utskottetdelar uppfattningen att det nya läkemedelsverket, i likhet 1989/90:SoU21 medvad som gällt för läkemedelskontrollen, skall finansiera sinverksamhet genom avgifter. I propositionen har särskilt uppmärksammats de förläkemedelskontrollen alltmer krävande insatserna vad gäller de kliniskaprövningarna. För att kontrollmyndigheten skall få täckning för de insatser sombehövs i denna del föreslås i propositionen att en särskild avgjft ifortsättningen skall få tas ut i samband med anmälan av en kliniskläkemedelsprövning. Utskottet tillstyrker förslaget. I motion So27 (s)föreslås en differentiering av avgifterna. Utskottet anser i likhet med vadsom föreslås i propositionen att det bör ankomma på regeringen att bestämma omavgifternas närmare utformning. Utskottet förutsätter att effekterna av denföreslagna avgiften för kliniska läkemedelsprövningar kommer att följas upp.Utskottet har i det föregående framhållit vikten av att det nyaläkemedelsverket får ansvar för den epidemiologiska uppföljningen av läkemedel.Utskottet har också uttalat att det är angeläget att tillskapa ettläkemedelsepidemiologiskt centrum för att kunskaperna omläkemedelsepidemiologi skall förbättras. En bättre epidemiologisk uppföljningav läkemedel kan förväntas få betydelse även när det gäller fas IV-prövningenav läkemedel vilken också tas upp i motion So27 (s). Motionen kan alltså delvisanses tillgodosedd. Med det anförda avstyrker utskottet yrkandena 58 i dennämnda motionen. I motion So26 (c) begärs ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs i motionen om personalsituationen (yrkande 2).Motionären hänvisar till de problem som läkemedelsavdelningen haft attrekrytera och behålla kvalificerad personal. Motionären anser det viktigt i den organisationskommitté som skall tillsättas särskilt studerarrekryteringsfrågorna.