bet · GD01JoU16 · 1989-12-31 00:00:00 — Utöver vad som anförts ovan beträffande utveckling av enfungeran- 1989/90:JoU16 de källsortering konstaterar utskottet att kommunernaär oförhindrade att via sin beskattningsrätt eller via avgifter täcka de medkällsorteringen förenade kostnaderna. Utskottet är således inte berett atttillmötesgå de olika krav på statsbidrag som förs fram i motionerna Jo819 yrkande6, 1988/89:Jo822 yrkandena 8 och 9 samt 1988/89:Jo866 yrkande 4. Motionernaavstyrks i berörda delar. En mindre del av hushållens fasta avfall består avrestprodukter som är möjliga att återvinna genom källsortering. En övervägandedel domineras av biologiskt nedbrytbart matavfall samt av en fraktion papperoch plast som inte kan återvinnas utan tekniska problem. För att uppnå enmärkbar minskning av mängden hushållsavfall fordras att även dessa fraktioneruppmärksammas och blir föremål för en miljö- och resursvänlig hantering.Ifrågavarande avfall borde sorteras i en kompostfraktion och enbränslefraktion. Kompostfraktionen kan utnyttjas som jordförbättringsmedeleller för utvinning av biogas/deponigas. Förutom energiutvinning medförutnyttjandet av gas dessutom minskade läckage av metangas till atmosfåren.Utskottet har ovan tillstyrkt regeringens förslag om en utvidgning av den s.k.kvalifikationsregeln i renhållningslagen för att ge föreskrifter omkällsortering (s. 51). Behovet av att stimulera återanvändning och återvinningsamt de därmed förenade samhällsekonomiska intressena betonas därigenom ilagstiftningen. En ökad sortering möjliggör bl.a. en mer differentieradbehandling av olika typer av avfall. Det utökade kommunala ansvaret för avfallshanteringen som behandlas under avsnittet överblick och kontroll tillsammans med deutökade möjligheterna att föreskriva om källsortering torde avsevärt förbättraförutsättningarna för rötning och kompostering av den organiskaavfallsfraktionen. Utskottet anser således att en fortsatt utveckling på dettaområde är mycket angelägen och förutsätter att berörda myndigheter följer detfortsatta arbetet. Enligt vad utskottet erfarit har bl.a. naturvårdsverketbeviljat statsbidrag för ett försöksprojekt med produktion avbiogas ur hushållsavfall. Statsbidrag har även beviljats kommun för ettsmåskaligt projekt med avfall, energi och avloppsvatten. Bland annat skall detorganiska avfallet gå till biogasframställning. Redovisningen ovan beträffandeförbättrade förutsättningar för kompostering och rötning innebär inte enligtutskottets mening att man kan bortse från behovet av fortsatta ansträngningarpå detta område. Det anförda synes dock i allt väsentligt kunna tillgodosesyftet med motionerna 1988/89:Jo774 yrkande 3, Jo819 yrkande 7 och1988/89:Jo866 yrkande 9. Motionsyrkandena bör således inte föranleda någonriksdagens ytterligare åtgärd. I likhet med miljö- och energiministern anser utskottetatt den gas som bildas i deponier bör användas till energiutvinning. Dettaskall gälla alla avfallsdeponier där en gasbildande process av mer väsentligomfattning sker. Endast i de fall energiutvinning inte är möjlig bör gasenfacklas av. Utskottet anser dock inte att det finns skäl för ett mer långtgåendeställningstagande beträffande utvinning av deponigas. saknarutskottet närmare information om de tekniska och ekonomiska 1989/90:JoU16 förutsättningarnaför en absolut skyldighet att utvinna deponigas. Det bör som utskottet anförtovan i första hand ankomma på berörda myndigheter att följa utvecklingen pådetta område. Utskottet är således inte berett att föreslå någotsärskilt uttalande med anledning av motion Jo827 yrkandena 16 och 17.Motionsyrkandena avstyrks. Med sammamotivering avstyrks även motion Jo876 yrkande 2. Även motionerna 1988/89:N471 yrkande 3 och Jo876 yrkande 1synes i allt väsentligt kunna tillgodoses med det anförda. Motionerna avstyrksi berörda delar. Som redovisats i ochmiljön är förbränning av osorterat avfall den vanligaste behandlingsmetodenför hushållsavfall. Förbränningen sker i ett antal anläggningar som allautnyttjar energin i avfallet för fjärrvärmeändamål. Genom förbränningenminskas avfallets volym med och vikten med . Avfallet kan genomseparering uppdelas i olika fraktioner med olika sammansättning och egenskaper.I allmänhet eftersträvas att få avfallet uppdelat i en skrotfraktion, enkompostfraktion och en bränslefraktion. Särskilt delar av det ickebranschspecifika industriavfallet ger en bränslefraktion av god kvalitet. Denförbättrade hanterbarheten och det högre värmevärdet i den genom separering erhållnabränslefraktionen underlättar en effektiv förbränning. Erfarenheterna frånanvändningen av en separerad bränslefraktion är dock inte entydigt positiva.Kraven på förbränningen och rökgasreningen har följaktligen inte kunnat sänkas.Utvecklingen med att ta fram ett bränsle ur den torra fraktionen är dock avstort intresse för att minska utsläppen av föroreningar. Parallellt medutvecklingen på bränslesidan sker också en utveckling av avfallsförbränningen,som innebär ytterligare begränsningar av de skadliga utsläppen. Utskottet villi detta sammanhang påminna om att utsläppsvillkoren föravfallsförbränningsanläggningarna är föremål för omprövning.Anläggningarna skall före utgången av uppfylla de krav som regeringenpå förslag av statens energiverk och angivit för utsläppen(ENA-kraven). Som utskottet tidigare framhållit leder en ökad satsning påavfallssortering till en mer differentierad behandling av olika typer avavfall. Det utökade kommunala ansvaret för avfallshanteringen tillsammans medde nya möjligheterna att föreskriva om källsortering medför att förbränning avosorterat avfall i allt väsentligt skall ha upphört vid utgången av år 1993.Detta torde förbättra förutsättningarna för en framtida avfallsförbränning medmindre påfrestningar för miljön. Utskottet finner mot bakgrund av det anfördainte anledning att föreslå någon åtgärd i anledning av motionerna1988/89:Jo774 yrkande 1, Jo819 yrkande 1, 1988/89:Jo822 yrkande 1, Jo827yrkande 11 och l988/89:Jo866 yrkande 7. Motionerna avstyrks således i berördadelar. Eftersom samtliga anläggningar för sopförbränning enligt vad 1989/90:JoU16 utskottetnyss anfört utnyttjar energin i avfallet för fjärrvärmeändamål bör motionJo843 yrkande 3 ej föranleda någon vidare åtgärd. Med samma motivering avstyrks även motionerna1988/89:Jo772 yrkande 10, 1988/89:Jo796 yrkande 25, 1988/89:Jo822 yrkande 10och Jo883 yrkande 11. Vidareavstyrks motion Jo827 yrkande 12. har med yttrande till jordbruksutskottetöverlämnat ovan redovisade motion 1988/89:N313 (vpk). Yttrandet bifogas tilldetta betänkande. I yttrandet anför näringsutskottet bl.a. följande. beslutade om olika åtgärder som syftadetill ökad återvinning och ett bättre omhändertagande av avfall (prop. 1975:32,JoU 1975:10). Bl.a. bestämdes det att en obligatorisk insamling avpappersavfall i form av tidningar och tidskrifter skulle påbörjas. Enligtriksdagens beslut borde pappersinsamlingen vara fullt genomförd ialla de delar av landet där sådan insamling är praktiskt genomförbar ochmotiverad. uppger att tidningsinsamling förnärvarande förekommer i nära nog alla landets kommuner. Enligt beräkningar av Svenska cellulosa- ochpappersbruksföreningen har mängden insamlat returpapper fördubblats från år1975 . Enligt preliminära uppgifter insamlades ca 910 000ton, vilket var en ökning med jämfört med året innan. Av insamlatreturpapper var ca tidningar och tidskrifter och ca 255 000ton wellpapp och solidpapp. och tidskrifter som har samlatsin från hushållen har ökat kraftigt . Under vart och ett av åren1988 och ökade den med . Pappersindustrins förbrukning avreturpapper har tredubblats . ökadeförbrukningen med , främst till följd av att tog i driften ny tidningspappersmaskin. Råvaran till denna tillverkning utgörs till stordel av returpapper. () redovisade påregeringens uppdrag en analys av massa- och pappersindustrins försörjning medreturpapper. Analysen publicerades i rapporten (SIND PM 1988:3) Massa-ochpappersindustrins returpappersförsörjning. I rapporten behandlas bl.a.prissättningen på returpapper. Ett tjugotal pappersbruk i utnyttjarreturpapper i sin produktion. Brukens inköp av returpapper kanaliseras med ett fåtalundantag genom något av de två industriägda inköpsbolagen ochPappersåtervinnings AB (PÅAB). Antalet återvinningsföretag är ca 100. Dessasvarar för insamling och bearbetning av returpapper före leverans tillpappersbruken. Insamling av returpapper från hushållen sker i kommunens regiinom ramen för det kommunala renhåilningsmonopolet. Vanligen sköts självainsamlingsarbetet av privata entreprenörer på uppdrag av kommunen. Priset förinsamlade och sorterade tidningar från hushållen fastställs vid förhandlingarmellan inköpsbolagen och returpappershan-deln. betalade PAAB566 kr. per ton och IL Returpapper . per ton för tidningar ochtidskrifter. Priserna på returpapper i var dock relativt sett höga vid eninternationell jämförelse. I betalades motsvarande 277kr. per ton och i motsvarande . Frånden svenska industrins sida, sägs det i rapporten, strävar man efter en uthålligt god tillgång på inhemsk råvara och därför 1989/90:JoU 16 tillämpas en stabil prispolitik. En ökad import av returpappertill låga priser skulle kunna slå sönder det nuvarande insamlingystemet. Pappersbrukens samarbete vid inköp av returpapper prövadesår 1984 av (). Anledningen var att Qera kommunerhade klagat över att brukens samarbete pressade priset på returpapper frånkommunerna. Dessa hävdade att returpapperets värde låg betydligt över de prisersom pappersbrukens inköpsbolag erbjöd. Till grund för NO:s prövning låg enutredning från statens pris- och konkurrensverk (SPK). I utredningen (SPK:sutredningsserie 1982:20) redovisades uppgifter om priser, kostnader och konkurrensförhållandeninom returpappershandeln . I sitt beslut i ärendet lämnarNO inledningsvis en konkurrensrättslig bakgrund till sin bedömning. NO påpekaratt inköpssamarbete, oavsett i vilken form det bedrivs, karaktäristiskt gerinköpsfördelar. Dessa består främst i att inköpen kan göras rationellare.Samordningen begränsar i regel kostnaderna för både köpar- och säljarsidan.Det är vanligen mer effektivt med ett gemensamt inköpsbolag än med Qerainköpsavdelningar fördelade på vart och ett av köparföretagen. Även materialhanteringen kan bli rationellare, bl.a. genom att transporternasamordnas. På säljarsidan består besparingen i, framhåller NO, attförsäljningen underlättas av att en kund köper stora kvantiteter. Normalt gersäljaren köparen del av denna besparing genom att sänka priset. Samtidigtbetonar NO att en stark köpare genom sin maktposition kan uppnå fördelar sominte har sin grund i ökad effektivitet. Köparen kan tilltvinga sig lägre priserän vad som är motiverat utifrån köparens prestationer i förhållande tillsäljaren och övriga kostnadsfaktorer. Detta gäller särskilt om säljarensposition är svag. Denna form av prispress kan tänkas bli bedömd som skadlig viden bedömning enligt konkurrenslagen (1982:729). Enligt NO är dock starkaköpares prispressande funktion i regel nyttig, eftersom den tvingar fram enöltad rationalitet hos leverantören. Först i mera uppenbara fall kan mandärför, menar NO, anse att köparen missbrukar sin position. Enligt NO fannsdet inget i SPK:s utredning som motsade att pappersbrukens inköpssamarbete harbetydande fördelar från allmän synpunkt genom att det leder till en effektivarehantering än om bruken skulle köpa returpapper vart för sig. NO konstaterade vidareatt utredningen inte gav belägg för att bruken genom samarbetet pressade nedpriset på returpapper utöver vad som är ett resultat av effektivarereturpappershantering. Mot denna bakgrund såg NO inget skäl för ingripande ochavskrev ärendet. då beslutade att en obligatoriskinsamling av pappersavfall skulle påbörjas har den totala mängden insamlat returpapper (bestående av bl.a. tidningar, tidskrifter och wellpapp) fördubblats. från hushållen har procen tuellt sett ökat ännu kraftigare; har den årliga ökningstakten uppgått till . Pappersindustrins förbruk ning av returpapper har tredubblats. En fortsatt ökad efterfrågan på returpapper från industrins sida förutses . Till följd härav beräknas ett ökat importbe hov komma att uppstå . Enligt den av statens industriverk (SIND) publicerade rapporten om massa- och pappersindustrins försörjning med returpapper (SIND PM 1988:3) var prisnivån på returpapper i relativt sett hög vid en internationell jämförelse. Detta förhållande synes fortfarande gälla. Enligt uppgift har man dock från återvinningsföreta gens sida med åberopande av en ökad tillgång på returpapper i a t bl.a. till följd av export av returpapper från och krävt ensänkning av priset på insamlade tidningar från hushållen. 1989/90:JoU16 Dettaföranledde att i en skrivelse tillindustridepartementet kräva stimulansåtgärder för attinsamlingen och avsättningen av returpapper i skulle tryggas.Industridepartementet har besvarat skrivelsen. Av svaret framgår attindustriminister inte avser att föreslå någrasärskilda åtgärder som ingriper i returpappersmarknaden. Från departementetssida görs bedömningen att industrins ökande efterfrågan på returpappersannolikt kommer att leda till en stigande prisnivå för returpapper och enfortsatt ökad insamlingsvolym. Departementet avser emellertid att noga följautvecklingen på området. Den industriella användningen av returpapper är värdefulli många avseenden, inte minst från energi- och naturresurssynpunkt. Det ärdärför, menar näringsutskottet, angeläget med en fortsatt ökad insamling avreturpapper. noterar att regeringen kommer att hållautvecklingen under noggrann uppsikt. Mot bakgrund av industrins ökandeefterfrågan på returpapper torde pappersbruken vilja tillämpa en prispolitiksom inte motverlar kommunernas intresse för pappersinsamlingen och som gagnarindustrins långsiktiga försörjning med returpapper. Med hänsyn till detanförda anser näringsutskottet att motion 1988/89:N313 (vpk) inte börföranleda något initiativ av . Motionen avstyrks alltså avnäringsutskottet. Beträffande returpappershanteringen villjordbruksutskottet anföra följande. Som framgår av näringsutskottets yttrande redovisadeStatens industriverk (SIND) på regeringens uppdrag en analys avmassa-och pappersindustrins försörjning med returpapper. Analysen publiceradesi rapporten och pappersindustrins returpappersförsörjning (SIND PM1988:3). Sammanfattningsvis förutser SIND att industrins efterfrågan påreturpapper kommer att öka snabbare än insamlingen fram till i början av1990-talet. Som en följd härav beräknas att ett årligt importbehov om ca tidningar komma att uppstå. Enligt SIND är det på kort sikt intenödvändigt med några särskilda åtgärder för att trygga industrins försörjningmed returpapper. På kan det dock vara befogat med ökad informationtill hushållen för att främja insamlingen av tidningar. Den industriella användningen av returpapper är värdefulli många avseenden, inte minst från energi- och naturresurssynpunkt. Utskottetgör samma bedömning som näringsutskottet beträffande en fortsatt ökad insamlingav returpapper. Industrins ökande efterfrågan på returpapper torde intemotverka kommunernas intresse för pappersinsamlingen. Industrin kan såledesförväntas bedriva en sådan prispolitik som gagnar en långsiktig försörjning medreturpapper. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet motionerna1988/89:N313, Jo798 yrkandena 1, 2 och 3 samt 1988/89:Jo870 yrkandena 1, 2 och3 i den mån de inte kan anses tillgodosedda med vad utskottet anfört. Ar 1986 förelades ett förslag om åtgärder motmiljöfarliga batterier (Prop, 1986/87:55). I propositionen redovisades ettåtgärdsprogram mot utsläpp i miljön av tungmetaller från batterier. 1 programmetingick en övergång till mindre miljöfarliga batterier. Batterierna skullesamlas in och omhändertas på ett tillfredsställande sätt. skullemiljöfarliga batterier märkas. Kostnaderna för åtgärdsprogram- 1989/90:JoU16 met skullebetalas av batterileverantörer m.fl. som yrkesmässigt hanterade ellerimporterade miljöfarliga batterier. lämnade förslaget utan erinran.Samtidigt hemställdes om en utredning om ett eventuellt pantsystem förmiljöfarliga batterier (JoU 1986/87:8, rskr. Fr.o.m. skall förbrukade miljöfarligabatterier samlas in. Batterierna kan lämnas in till den som yrkesmässigt överlåtermiljöfarliga batterier eller lämnas på av kommunen särskilt anvisad plats (SFS1986:1236). Med miljöfarliga batterier avses fr.o.m. slutnatorrbatterier med mer än sammanlagt 0,025 viktprocent kvicksilver och kadmium.Miljöfarliga batterier får inte överlåtas yrkesmässigt om de inte har märktsmed en särskilt anvisad symbol. Beträffande knappcellsbatterier omfattarmärkningskravet förpackningen (SFS 1987:1049). Fast monterade nickel-kadmiumbatterieromfattas av märkningskravet fr.o.m. . som inneslutersådant batteri skall vara försedd med den särskilt anvisade symbolen (SFS1989:66). Nuvarande reglering av hanteringen av miljöfarliga batterieråterfinns i förordningen (1989:974) om miljöfarliga batterier. I förordningenförbjuds vissa särskilt angivna alkaliska miljöfarliga batterier. Beträffande den aktuella situationen för miljöfarligabatterier har utskottet erfarit följande. De alkaliska batterier som säljs iSverige innehåller ner till kvicksilver och kadmium. Det motsvararomkring restkvicksilver . Motsvarande mängd var enligtnaturvårdsverkets beräkningar . Med hänsyn till den lågakvicksilverhalten i förhållande till innehållet av organiska ämnen försvårasåtervinningen av kvicksilver. Knappcellsbatterier (kvicksilver-oxidbatterier)innehåller kvicksilver. Återinsamlingen ligger på ochmängden restkvicksilver uppgår till . Motsvarande mängd för1988 var enligt beräkningar . Återvinningsteknik fördessa batterier beräknas finnas tillgänglig inom en relativt snar framtid. Lösanickel-kadmiumbatterier återtas endast till . Detta är en låg och osäkersiffra på grund av den stora osäkerhet som råder beträffande hur storåtertagningen är och hur stor den kan bli. Batterierna finns även fastinmonterade i varor och har lång livslängd. Batterierna återvinns vid en anläggningi . Brunstensbatterierna ligger i kvicksilverinnehållmen säljs i stora mängder. Utvecklingen av kvicksilverfria alternativ är långtkommen. Totalt beräknas dessa batterier ge upphov till mindre än restkvicksilver. pågår en försöksverksamhet med insamling ochåtervinning av gamla blybatterier. Företaget ansvarar förverksamheten och erhåller . per insamlat batteri. För information haravsatts . Bidraget kommer från bilskrotningsfonden, och enligt vadutskottet erfarit kvarstår bidraget även . Ytterligare 500 000 kr.satsas därvid på information. Utskottet har tidigare framhållit att spridningen av tungmetaller 46 genombatterier utgör ett allvarligt miljöproblem och att en övergång till mindre miljöfarliga batterier är en nödvändighet. Den lämnade 1989/90:JoU16 redovisningenger vid handen att situationen har förbättrats avsevärt och att ensådan övergång i allt större utsträckning sker. kannoteras kraftigt minskade mängder med restkvicksilver. framstegtorde kunna förväntas inom en relativt snar framtid. utskottets bedömning är syftet med motion 1988/89:Jo832 med det anförda iallt väsentligt tillgodosett. Yrkandet påkallar således ingen Utskottet vill beträffande ett eventuellt pantsystem förbatterier och med anledning av motionerna 1988/89:Jo772 yrkande 7, Jo744 yrkande4, J08I9 yrkande 14, 1988/89:Jo849 yrkande 1 och 1988/89:Jo866 yrkande 10anföra följande. Redovisningen ovan visar att arbetet med att nedbringabatteriernas kvicksilverinnehåll varit framgångsrikt. En fortsatt övergång tillännu mindre miljöfarliga batterier är nödvändig för att lösa de medbatterierna förenade problemen. Kraven på stimulering av återinsamling avbatterier bör enligt utskottets mening bedömas mot bakgrund av den förbättradesituationen och de kostnadsproblem och praktiskt administrativaproblem som ett pantsystem kan antas medföra. Innan ett pantsystem övervägs börman enligt utskottets mening avvakta utvecklingen ytterligare . Det fårförutsättas att alla möjligheter i övrigt tas till vara att ytterligare motverkamiljöproblemen på detta område. Utskottet finner mot bakgrund av det anfördainte anledning att nu föreslå någon åtgärd i anledning av motionerna.Motionerna avstyrks således i berörda delar. Enligt utskottets mening får syftet med motionerna Jo819yrkande 13 och 1988/89:Jo866 yrkande 12 anses vara tillgodosett mot bakgrund avvad utskottet anfört ovan beträflande batterihanteringens miljöproblem.Motionsyrkandena avstyrks. Med samma motivering avstyrks även motion Jo819 yrkande15. Det bör framhållas att utskottet inte har något underlag för att bedöma detekniska och ekonomiska förutsättningarna för ett totalförbud mot fastmonteringav tungmetallhaltiga batterier. Vidareavstyrks motion 1988/89:Jo849 yrkande 2. I förordningen (1985:841) om miljöfarligt avfall, FMFA,definieras särskilda huvudgrupper av avfall som miljöfarliga. Eftersom förordningenhar utfårdats med stöd av bemyndigande i lagen (1985:426) om kemiska produkteromfattar den endast kemiskt och metallhaltigt avfall. Enligt förordningenräknas kasserade produkter innehållande kvicksilver som miljöfarligt avfall.Förordningen gäller ej om det miljöfarliga avfallet ingår i hushållsavfallenligt renhållningslagen. har med stöd av förordningenmeddelat undantag från förordningens tillämpning när det gäller bl.a. kasseradelysrör innehållande kvicksilver (Vägledande förteckning. Allmänna Råd 1985:7). Enligt vad utskottet erfarit sker insamling av lysrör irelativt stor omfattning genom kommunernas försorg. Lysrör och andra lamporinnehållande kvicksilver återvinns vid en anläggning i . Lysrören hanteras och transporteras som annat avfall. blem somär förenade med lampor innehållande kvicksilver är i första /90:JoU16 handorsakade av bristande sortering av hushållsavfallet. Det utökade kommunalaansvaret för avfallshanteringen och särskilt den fullt genomfördakällsorteringen skapar enligt utskottets mening goda förutsättningar för attpå något komma till rätta med ifrågavarande problem. Utskottetvill i detta sammanhang understryka att produkter som innehåller ämnen skadligaför miljön bör bli föremål för sådan produktutveckling som leder fram tillmindre skadliga alternativ. kommer som centraltillsynsmyndighet enligt renhållningslagen bl.a. att ha till uppgift att medstöd av givna bemyndiganden följa utvecklingen även på detta område och isamråd med kommuner och industri utforma erforderliga föreskrifter. Utskotteterinrar om att tillsammans med kemikalieinspektionen harregeringens uppdrag att komma med förslag till konkreta planer för att begränsaeller helt avveckla användningen av särskilt miljöstörande ämnen. Regeringen har för avsikt att redovisaifrågavarande awecklingsplaner i samband med kommande förslag ommiljöpolitiken . Arbetet med att lösa problemen med den framtidahanteringen av bl.a. lysrör och liknande produkter pågår således, ochresultatet kan enligt utskottets mening förväntas ge ökade möjligheter att iallt väsentligt tillgodose syftet med motionerna 1988/89:Jo835 och1988/89:Jo841 yrkande 1. Yrkandena påkallar således ingen ytterligareriksdagens åtgärd. Som utskottet tidigare redovisat (senast JoU 1987/88:23)uppgår den totala mängden kvicksilver i kasserade lysrör till mindre än 500 kgper år. Utskottet är dock inte berett att utöver vad som anförts ovanbeträffande pågående ansträngningar på detta område förorda införandet av ettsärskilt pantsystem för lysrör. Utskottet avstyrker således motionerna Jo760,Jo819 yrkande 16, 1988/89:Jo841 yrkande 2 och 1988/89:Jo866 yrkande 13. Enligt vad utskottet erfarit är samtliga tandvårdsklinikeri nu utrustade med amalgamavskiljare. avser att seöver amalgamhanteringen hos tandvårdsklinikerna. Verket kommer att gerekommendationer om bättre kontroll och hantering av amalgam inklusiveavskiljningsanordningar. Mot bakgrund av det anförda synes motion Jo872 i alltväsentligt tillgodosedd.