bet · GD01SoU4 · 1989-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet två motioner (fp,m,c ochs) som rör abortlagen samt en motion (c) om etiska frågor till följd av denmedicinsk-etiska utvecklingen. Mot utskottets ställningstagande när det gäller enförutsättningslös översyn av abortlagen reserverar sig en av fp-ledamöterna. 1988/89:So44ö av m.fl. (fp,m,c) vari yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till känna att översynenav regler för sena aborter bör påskyndas, 5. attriksdagen hos regeringen begär en förutsättningslös översyn av 1988/89:So4öl av och (båda s) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om tillämpningen av abortlagens huvudprincip. 1988/89:5o4ö9 av m.fl. (c) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts ominriktningen av lagstiftningen vad gäller etiska frågor till följd av denmedicinsketiska utvecklingen. I motion l988l89:So446 av m.fl.(fp,m,c) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna attöversynen av reglerna för sena aborter bör påskyndas (yrkande I) samt attriksdagen hos regeringen begär en förutsättningslös översyn av 1974 årsabortlag (yrkande 5). I motionen påpekas att antalet ansökningar om 1 1989/90. 1989/90 SoU4 att fågöra sen abort ökat från 1987 till 1988. Motionä- 1989/90:SoU4 rernahyser farhågor att livsdugliga barn kan bli föremål för sen abort ochframhåller att översynen av nuvarande regler måste påskyndas. Vidare tyderenligt motionärerna mycket på att abortlagens syn på fostret som en del avkvinnans kropp, i stället för som en självständig individ med människovärde,håller på att överges. Motionärerna hänvisar bl.a. tillinseminationsulredningens betänkande SOU 1987:11, Skydd för det väntade barnet,vari bl.a. hävdas den uppfattningen att man kan betrakta modern ochdet blivande barnet som en enda individ. Motionärerna anser det nödvändigt attpå allvar diskutera abortlagens innebörd i den situation vi nu befinner oss. Enligt abortlagen (1974:595) avgörs frågan om abort föreutgången av 12.e havandeskapsveckan av kvinnan själv. Hon får vägras abortendast om åtgärden skulle medföra allvarlig fara för hennes liv eller hälsa.Denna förutsättning prövas av en läkare. För abort efter 12;e veckan men föreutgången av 18;e veckan fordras i princip, utöver vad som gäller vid abort före12;e veckan, att det företas en särskild kuratorsutredning. Om kvinnan intemedges abort, är läkaren skyldig att hänskjuta frågan tillsocialstyrelsen för förnyad prövning. Efter 18:e havandeskapsveckan får abortföretas endast i rena undantagsfall. För abort krävs då socialstyrelsenstillstånd som får lämnas endast om det föreligger synnerliga skäl för åtgärden.Kan det antas att fostret är livsdugligt, får tillstånd endast lämnas om havandeskapetpå grund av sjukdom eller kroppsfel hos kvinnan medför allvarlig fara förhennes liv eller hälsa. Enligt nuvarande praxis tillåts därför inte abort efter22:a graviditetsveckan. Synnerliga skäl definieras av lagstiftaren som att kvinnanmåste ange särskilda skäl för sin begäran och att dessa skäl underkastas enprövning och jämförs med eventuella skäl mot ett ingrepp. Som exempel på närsynnerliga skäl kan anses föreligga omnämns i förarbetena till abortlagen attdet med skäl kan antas att det väntade barnet skulle komma att vara behäftatmed arvsanlag som skulle kunna leda till sinnessjukdom, sinnesslöhet ellerkroppslig sjukdom (den s.k. eugenis-ka indikationen). Andra exempel- enligtförarbetena är när fostret under fosterstadiet ådragit sig en skada, vilket göratt det lider av en svårartad sjukdom eller svårt lyte (den s.k.fosterskadeindikationen) eller när frågan om abort av skilda orsaker kommit uppförst på ett sent stadium av graviditeten (prop. 1974:70 s. 68 f.). Ärenden om tillstånd till abort handläggs avsocialstyrelsens råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor(rättsliga rådet). Av undersökningar som genomfördes av JO (JO dnr 2741981) och abortkommitté framgår att rättsliga rådets praxis var mera generös än vad lagstiftaren tänkt sig. Nämnden hade beviljat tillstånd i det stora flertalet av 2 ansökningarna.Allmänna medicinska och sociala skäl tycktes ligga till grund lörmånga tillstånd. Den mest uttalade avvikelsen från abortla- 1989/90:SoU4gens grundtanke tycktes vara att abort beviljades då kvinnans socialaförutsättningar att ta hand om ett barn var dåliga. har utfårdat allmänna råd (SOSFS 1989:6)om tillämpningen av abortlagen. Beträffande innebörden av "synnerligaskäl" anges bl.a. följande (s. 9). I de ansökningar, som har prövats avsocialstyrelsen och fått bifall, har som regel funnits flera olika skäl somsammantagna bedömts som "synnerliga". Som exempel kan nämnas mycketunga och omogna kvinnor, kvinnor med instabil social bakgrund, allvarligtmissbruk hos kvinnan och/eller hennes partner, psykisk eller kroppslig sjukdomeller konstaterad allvarlig fosterskada. Utredningen om det ofödda barnet anför i sittslutbetänkande (SOU 1989:51) Den gravida kvinnan och fostret två individer.Om fosterdiagnostik. Om sena aborter, att utredningens undersökning om rättsligarådets nuvarande praxis ger vid handen att rådet numera är mer restriktivt medatt bevilja abort än tidigare samt att rådet mer tycks ha anpassat sig tilllagstiftarens intentioner (s. 117). Av statbtbka meddelanden från framgår attdet verkställdes ca 37 585 aborter. Av dessa var ca 279 sådana abortersom ägde rum efter 18:e havandeskapsveckan. Är 1987 verkställdes 34 707aborter, varav 224 var s.k. "sena" aborter. Är 198ö var motsvarandesiffror 33 124 resp. 254 och 34 887 resp. 338 (HS 33 och HS 34SM 8901). av de sena aborterna utförs på grund av upptäcktfosterskada. I övrigt rör det sig huvudsakligen om en allvarlig psyko-socialproblematik (SOU 1989:51, s. 11). Den abortförebyggande verksamheten behandlades våren 1989i utskottets betänkande 1988l89:SoU14 varvid yrkandena 24 i nu aktuell motionbehandlades. Frågan om en ny abortlagstiftning med starkare rättsskyddför det ofödda barnet har behandlats av vid ett flertal tillfållen. 1betänkandet SoU 1986/87:5 om familjeplanering och abort behandlades utförligt1974 års abortlag, utredningar av betydelse i sammanhanget, den medicinskautvecklingen då det gäller livsduglighet hos mycket tidigt födda barn ochtransplantation av mänsklig fostervävnad samt refererades tidigare uttalandenav i ämnet. För en fullständig bakgrund hänvisas till dennagenomgång. Utskottet (betänkandena SoU 1986/87:5 och 1987/88:2) harfastslagit att dess uppfattning är att abortlagens utgångspunkt bör vara attdet är kvinnan själv som, inom vissa tidsgränser, skall avgöra om hon villfullfölja en graviditet eller inte. Utskottet har emellertid understrukit attabort alltid måste vara en nödfallsutväg och att samhällets målsättning måstevara att minska antalet aborter så mycket som möjligt. dettakrävs olika slag av förebyggande åtgärder, såsom en utbyggd och l989/90:SoU4 anpassadpreventivmedelsrådgivning samt hjälp och stöd till de kvinnor som önskardetta. Utskottet har vidare betonat vikten av att en abortsökandekvinna erbjuds ett gott psykologiskt stöd och att rådgivningen ger möjlighetatt diskutera såväl medicinska som psykologiska och etiska frågor samt gererforderliga upplysningar om samhällets hjälp- och stödmöjligheter. Utskottet har vidare framhållit att den angivnahuvudprincipen inte innebär att inte vissa frågor kring aborterna kan behövadiskuteras på nytt. Utskottet konstaterade i betänkandet SoU 1986187:5 (s. 14)att nuvarande abortlag inte tillåter abort efter den tidsgräns då fostret kanantas vara livsdugligt, utom i de undantagsfall då graviditeten medförallvarlig fara för kvinnans liv eller hälsa samt att tidpunkten förlivsduglighet vid lagens tillkomst antogs ligga någonstans mellan 24 och 28graviditetsveckor. Med utgångspunkt häri bestämdes den tidsgräns efter vilkenabort inte får företas annat än efter tillstånd av till 18graviditetsveckor, och ansåg sig då ha en betryggandesäkerhetsmarginal gentemot gränsen för livsduglighet. Utskottet framhöllhärefter att den medicinska utvecklingen som ägt rum under 1970- och 1980-talenhar ändrat de förutsättningar som abortlagens regler om tidsgränser bygger på.De möjligheter som finns att rädda mycket tidigt födda barn gör att man kanräkna med att ett barn kan överleva ochatt efter 2ö veckor öO70 % av barnen överlever. Utskottet fann det tydligtatt. om man till detta lägger att det med hänsyn till svårigheterna attbestämma den exakta graviditetslängden fortfarande bör finnas en visssäkerhetsmarginal, ett beslut om sen abort, enligt nuvarande regler, kan kommaatt fattas alltför nära den tidpunkt då fostret måste bedömas som livsdugligt.Genom en försiktig tillämpning, framför allt av då det gällertillstånd till mycket sena aborter, torde det visserligen, enligt utskottetsbedömning, i praktiken oftast kunna undvikas att abort beslutas i fall närfostret kan visa sig vara livsdugligt. Enligt utskottets mening skulle detdock vara felaktigt att överlåta åt praxis att lösa denna konflikt mellankvinnans och fostrets intressen. Utskottet ansåg därför att en noggranngenomlysning av dessa frågor skyndsamt måste komma till stånd och att därvidfrågan om 18-veck-orsgränsen borde prövas samt klarare regler förförutsättningarna för mycket sena aborter utformas. Utskottet betonade att detinte fanns någon anledning att se över gränsen . Det anförda gavriksdagen regeringen till känna. I samma betänkande erinrade utskottet om sitt tidigareuttalande (SoU 1984/85:11 s. 12) att inseminationsutredningen (numera utred ningen om det ofödda barnet) borde anlägga en helhetssyn på de etiska problem som abort på grund av fosterskada aktualiserar samt att utredningen dock, enligt vad utskottet senare erfarit, mot bakgrund av de ursprungliga direktivens utformning ansåg sig förhindrad att närma re gå in på frågor som rör innehållet i abortlagen. Utskottet uttalade därför (SoU 1980/87:5 s. 14) att det, enligt utskottets uppfattning, var 4 angelägetatt inseminationsutredningen behandlade även frågor som rörabortlagen i den mån arbetet med skydd för ofödda eller med 1989/90:SoU4 fosterdiagnostikger anledning till det. Även detta gavs regeringen till känna. mening skulle frågan om tidsgränserna för abort lämpligen kunnabehandlas av inseminationsutredningen. I betänkandet SoU 1987/88:2 om vissa abortfrågor (s. 11)erinrade utskottet om att det angett vilka frågor i anslutning tillabortlagstiftningen som i första hand måste studeras på nytt, om man i längdenvill kunna bevara en lagstiftning som bygger på den gällandegrundprincipen och att detta getts regeringen till känna. Det är, anförde utskottet,således nödvändigt att frågan om 18-veckorsgränsen som övre tidsgräns för abortutan särskilt tillstånd nu prövas, och att en sänkning övervägs. Det är vidarenödvändigt att klarare regler utformas för förutsättningarna för mycket senaaborter. Arbetet härmed bör inledas utan vidare dröjsmål. Frågor som rörabortlagen måste även belysas i det pågående utredningsarbetet påfosterdiagnostikens område. Detta gavs ånyo regeringen till känna. Utskottet förordade således en översyn av vissa bestämmelseri abortlagen men konstaterade att några skäl att göra en förutsättningslösöversyn av hela abortlagen, såsom hade yrkats i en motion (fp), inte hadeframkommit. Regeringen överlämnade den 18 februari 1988socialutskottets betänkanden SoU 1980/87:5 och SoU 1987/88:2 till utredningenom det ofödda barnet lör beaktande av vad som i betänkandena sägs omtidsgränsen för abort m.m. En motion (fp, m, c) som motsvarar nu aktuella 5o446yrkande 5 behandlades senast i utskottets betänkande SoU 1987/88:21. 1 betänkandet(s. ö) kvarstod utskottet vid sin inställning att en översyn av vissabestämmelser i abortlagen borde göras. Några skäl att göra en förutsättningslösöversyn av hela abortlagen hade dock, enligt utskottets mening, inteframkommit. Utredningen (Ju 1981:04) om det ofödda barnet (tidigarebenämnd inseminationsutredningen) har avgett betänkandena SOU 1983:42, Barngenom insemination och SOU 1985:5, Barn genom befruktning utanför kroppen.Utredningen fick 1984 tilläggsdirektiv angående vissa frågor om skydd förofödda barn och fosterdiagnostik (Dir. 1984:36). Utredningen har därefteravgett betänkandet SOU 1987:11, Skydd för det väntade barnet. Åtgärder vidmissbruk m.m. under graviditet. Som tidigare nämnts överlämnade regeringen ifebruari 1988 utskottets betänkanden SoU 1986/87:5 om familjeplanering ochabort samt SoU 1987/88:2 om vissa abortfrågor till utredningen för beaktande avvad som där sägs om tidsgränser för abort m.m. överlämnade utredningen sittslutbetänkande SOU 1989:51, Den gravida kvinnan och fostret två individer.Om fosterdiagnostik. Om sena aborter. Utredningen tar i betänkandet upp frågor avetisk, medicinsk, psyko-social och juridisk art rörande foster- 1989/90:SoU4 diagnostikoch sena aborter. Enligt utredningens uppfattning måste man utgå från attmodern och det blivande barnet är två skilda individer som båda är skyddsvärda. Tidsgränsen för sen abort föreslås inte bliändrad. Enligt utredningens uppfattning utgör 18;e graviditetsveckan , ochinom den framtid som vi kan överblicka, i sig en betryggande säkerhetsmarginaltill livsduglighet. Detta har bl.a. att göra med att det finnsdiagnostiska möjligheter att med stor exakthet fastställa fostrets ålder, sägsdet. Utredningen anser inte att det finns etiska, medicinska eller psykologiskaskäl att sänka 18-veckorsgränsen. Någon ändring av nuvarande ordning föreslåsdärför inte. Utredningenanför bl.a. följande (s. 115). På vetenskapens nuvarande ståndpunkt kan som är2324 veckor bringas att överleva. Man räknar inom prematurvården inte med attdenna tidsgräns skall kunna förskjutas nämnvärt inom överskådlig tid.Anledningen till detta är att det organiska underlaget för ett barn att klarasin syreförsörjning genom att andas luft helt saknas före fullbordade 23fosterveckor. Utvecklingen av luftrören är ännu vid denna tidpunktotillräcklig. Inte ens med den mest välutbyggda och välfungerande intensiwårdskulle överlevnad vara möjlig. Inte heller finner utredningen någon anledning att ändraden övre gränsen för abort, dvs. Det bör, enligt utredningen,ankomma på rättsliga råd att följa den medicinska utvecklingenpå området och vid behov sänka den gräns som gäller enligtpraxis lör när abort skall vara tillåten, dvs. När det gäller fråganom att ange förutsättningarna för tillstånd till abort efter 18:egraviditetsveckan, anser utredningen inte att det finns skäl att ändra detnuvarande kravet att "synnerliga skäl" skall föreligga. Betänkandet har överlämnats till förberedning. Som utskottet tidigare fastslagit är dess uppfattning attabortlagens utgångspunkt bör vara att det är kvinnan själv som, inom vissa tidsgränser, skall avgöra om hon vill fullfölja en graviditet eller inte. Utskottet har emellertid understrukit att abort alltid måste vara en nödfallsutväg och att samhällets målsättning måste vara att minska antalet aborter så mycket som möjligt. Utredningen om det ofödda barnet har redovisat sitt slutbetänkande Den gravida kvinna och fostret två individer. Reglerna beträffande s.k. sena aborter, dvs. aborter efter 18:e havandeskapsveckan, har därvid fått en noggrann genomlysning. Såväl tidsgränserna för de sena aborterna som frågan om förutsättningarna för tillstånd till dessa har behandlats av utredningen. När det gäller dessa frågor, har utskottet vid upprepade tillfållen efterlyst en redovisning. Utskottet konstaterar att utredning ens förslag nu kommer att bli föremål för remissbehandling och Regeringens överväganden bör, enligt 1989/90:SoU4 utskottetsmening, awaktas. Med hänvisning till vad utskottet nu anfört avstyrks yrkande 1i motion 5o44ö (fp,m,c). Utskottet vidhåller sin tidigare uppfattning att någraskäl att göra en förutsättningslös översyn av hela abortlagen inte harframkommit. Yrkande 5 i samma motion avstyrks följaktligen. Abortingrepp på utvecklingsstörda kvinnor I motion l988l89:So46l av och Ulla-BrinÅbark (båda s) hemställs om ett tillkännagivande beträlfande tillämpningen avabortlagens huvudprincip. Motionärerna framhåller att en gravtförståndshandikappad kvinna inte förstår innebörden av vare sig en graviditeteller en abort. Det är, enligt motionärerna, rimligt att i dessa fall avvikafrån abortlagens huvudprincip att det är kvinnan själv som, inom visstidsgräns, skall avgöra om hon vill fullfölja en graviditet eller inte. I propositionen med förslag till abortlag (prop.1974:70, s. 79) anförde departementschefen bl.a. följande. Enligt 3 § lag kan abort företas utan att kvinnansjälv har begärt det, om kvinnan på grund av rubbad själsverksamhet saknarförmåga att lämna giltigt samtycke till åtgärden. Kommittén konstaterar attbestämmelsen inte tillämpas längre och föreslår att den avskaffas. Jag delarkommitténs uppfattning att det från humanitär synpunkt numera inte kan godtasatt abort får utföras utan kvinnans samtycke. Jag föreslår därför att det somförutsättning för abort i lagen anges att kvinnan har begärt åtgärden. Jag villi detta sammanhang erinra om att vederbörande läkare vid bedömningen av fråganom giltigt samtycke föreligger alltid har möjlighet att vid behov kompletterasin egen medicinska bedömning med utlåtande från någon specialist t.ex. enpsykiater. Frågan i vilken utsträckning en abort som är nödvändig av hänsyntill kvinnans liv eller hälsa får företas utan uttryckligt eller presumeratsamtycke av kvinnan får lösas efter samma principer som gäller vid operativaingrepp i allmänhet. Regeringen tillsatte 1980 en kommitté för att utvärderaabortlagstiftningen och föreslå åtgärder i syfte att minska antalet aborter.Kommittén gjorde en omfattande genomgång av abortsituationen inkluderande förslagtill åtgärder, vilken presenterades i kommitténs slutbetänkandeFamiljeplanering och abort. Erfarenheter av ny lagstiftning, SOU 1983:31. Av betänkandet framgår bl.a. följande (s. 25). Kort efter det att abortlagen trätt i kraft uppkom iskilda sammanhang frågor ommöjligheten till abortingrepp på icke rättskapabla kvinnor. En förfrågan hos JO och en artikel i ämnet i (,Abortlagen och de rättsinkapabla. 8/1975) för- 7 anleddedåvarande JO att göra en utredning, vilken i sin tur ledde till en framställning till regeringen om ändring i 1989/90:SoU4 abortlagen.Framställningen och dess bakgrund redovisas utförligt i JO:s ämbetsberättelse1975/76 (s. 244 ff.). Diskussionen avsåg i korthet den tveksamhet som kunde rådaom det rätta förfarandet i abortsituationer deb när det fanns skäl attifrågasätta om kvinnans begäran om abort var att anse som en rättsligt giltigviljeförklaring, deb när abort på objektiva grunder kunde anses tillrådlig menkvinnan själv saknade förmåga att framställa en begäran om abort eller kanskeinte ens kunde uppfatta att hon var gravid. Någon ändring i abortlagen på grundval av JO:s hemställangjordes emellertid inte. Enligt regeringsbeslut föranledde framställningeninte någon regeringens åtgärd. Från sida uppges att de hithörandefrågorna inte kan anses ha utgjort något egentligt problem under den tidabortlagen varit i kraft. Det är sålunda bara något enstaka fall somunder de gångna åtta åren kommit under prövning. Socialstyrelsenhar också pekat på att vad som sägs i anslutning till sterilisering av psykisktutvecklingsstörda m.fl. i verkets anvisningar (MF 1975:116) om tillämpningen avsteriliseringslagen (s. 10 ff.) i hög grad är tillämpligt också på enabortsituation. finner för sin del att erfarenheternahittills inom denna speciella del av abortverksamheten inte ger anledning tillnågra nya överväganden eller ställningstaganden. Mot bakgrund av bl.a. abortkommitténs betänkande harsocialstyrelsen utkommit med nya allmänna råd om tillämpningenav abortlagen. När det gäller kvinnor som är rättsinkapabla anförs följande(SOSFS 1989:6, s. 8). En grundläggande princip i abortlagen är att abort intefår utföras utan kvinnans samtycke, dvs. hon skall ha begärt åtgärden. Om enkvinna på grund av psykisk sjukdom eller abnormitet eller annan rubbning avsjälsverksamheten saknar rättslig handlingsförmåga beträffande frågan om honskall genomgå abort, kan hennes ansökan om eller samtycke till abort inte utanvidare godtas. I ett sådant fall måste arten och graden av hennes rubbningfastställas lör att bedöma, om hon är rättskapabel i abortfrågan eller inte.Abort får utföras om kvinnan på goda grunder kan antas förstå innebörden avingreppet och dess konsekvenser. Om abort bedöms nödvändig för kvinnans liv ochhälsa får frågan lösas i enlighet med samma principer, som gäller för operativaingrepp i allmänhet. Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånsocialstyrelsen, ombudsmän () och förre JO . Sociabtyreben hänvisar till de allmänna råden om tillämpningenav abortlagen. Justitieombudsmannen anför bl.a.att det från JO:s verksamhet inte kan hämtas något stöd för behovet av en sådan regel som motionärerna efterlyser. Däremot visar erfarenheten att det är särskilt viktigt att samhället, i de fall som avses med motionen, lämnar .största möjliga stöd och hjälp till både kvinnan och barnet, anför hon. anser attmotionen bör avstyrkas. Han anför att statsmak- 1989/90:SoU4 terna, i samband medantagandet av steriliseringslagen, intagit den ståndpunkten attsterilisering inte skulle få ske mot den enskildes vilja. Det förefalleregendomligt, om detta skulle kunna få leda till att man i stället tvångsmässigtskulle genomföra en abort och ta livet av fostret, Ettannat skäl som kan anföras mot förslaget är att fostret till en gravtförståndshandikappad kvinna ingalunda behöver vara handikappat.Förståndshandikapp kan uppstå av flera olika orsaker och behöver inte vara ärftligt. Detanförda skälet att en gravt förståndshandikappad kvinna inte själv kan ta handom sitt barn anser Sverne inte vara särskilt bärande. Det finns andra som kanta hand om barnet, framhåller han. Svernehänvisar slutligen till den avslutade utredningen om fosterdiagnostik(SOU 1989:51) och framhåller att utredningens förslag går ut på attfosterdiagnostik inte skall få ske utan kvinnans samtycke. Sådan diagnostikskulle för övrigt i mycket begränsat antal fall kunna avslöja sådana avvikelserfrån det normala som det nu är frågan om, uppger han. Deinhämtade remissyttrandena ger inte vid handen att det skulle finnas skäl fören sådan regel som motionärerna efterlyser. Inte heller utskottet anser att ensådan regel är motiverad. Däremot är det, som också framhålls avjustitieombudsmannen, viktigt att största möjliga stöd och hjälp kan ges engravt utvecklingsstörd kvinna under en graviditet. Utskottet avstyrker motionSo4öl (s). Imotion 1988l89:So469 av m.fl. (c) yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om inrikt ningen av lagstiftningen vad gäller etiska frågor till följd av den medicinsk-etiska utvecklingen. I motionen anförs att svar på frågor om det ofödda barnets ställning har karaktären av kompromisser och är resultatet av en ofta känslig vägning av moraliskt motverkande stånd punkter. Slutsatsen måste enligt motionärerna bli att det är rätt och sunt att frågor som gäller bl.a. abort och fosterdiagnostik behandlas i medvetande om att det gäller en samvetskonflikt. Motionärerna fram håller härefter att kunskapen i sig inte är ond. Det som kan vara ont är dels användningen och tillämpningen av kunskapen, dels det sätt genom vilket man inhämtar kunskapen. Motionärerna pekar särskilt på de problemställningar som uppkommer i samband med genetisk fosterdiagnostik samt vid transplantation av vävnad från aborterade .