bet · GD01LU6 · 1989-12-31 00:00:00 — Även om ett införande av generella investeringsregler gerjordbruksarrendalorer i allmänhet och därmed även vissa innehavare av historiskaarrenden en förbättrad ställning torde en lagstiftning på området inte kunnatillgodose arrendalorernas intresse av all få skydd också för de insatser somredan gjorts. De ekonomiska skälen för en friköpsrält vid historiska arrendenkvarstår således. Härtill kommer att det enligt utskottets uppfattning finnsockså andra omständigheter som talar för alt denna grupp av arrendatorer börgés en möjlighet alt förvärva sina arrendeställen. När jordbruksarrenden ochbostadsarrenden innehafts länge av samma släkt har arrendatorn och hans familjofta en känslomässig bindning lill arrendestället som medför alt de känner ettbehov av den trygghet som ett ägande för med sig. Någon motsvarande bindningfrån jordägarens sida torde sällan finnas i dessa fall. Utskottet vill vidarehänvisa till vad utskottet anförde vid frågans behandling (LU1982/83:27), nämligen all en friköpsrält kan bidra lill fortsatt allsidigbefolkningssammansättning på landsbygden. Från denna utgångspunkt harglesbygdsdelegationen i en i ärendet ingiven skrivelse ställt sig positiv tillmotionärernas önskemål. Det bör också beaktas att en friköpsrält likaväl som enförköpsrätt kan öka arrendalorernas intresse av alt göra långsiktigainvesteringar på arrendestället. Utskottet vill även peka på all enfriköpsrält ligger i linje med den jordbrukspolitiska målsättningen att ägandeoch brukande av jordbruksmark bör vara förenat. Del finns således enligtutskottets mening starka skäl som talar för att en friköpsrält till historiskaarrenden bör införas. Med hänsyn lill alt en sådan frtköpsrätt endast avserlångvariga arrendeförhållanden och därför bara berör ett begränsat antalarrenden torde den inte behöva medföra negativa effekter när del gäller utbudetav arrendemark. Sammanfattningsvis anser utskottet således att enfriköpsrält vid historiska arrenden bör införas. Utskottet är emellertid inte berett att på det underlag som föreligger ange hur den slutliga regleringen på området bör utformas. Det får ankomma på regeringen att utforma förslag lill lagstiftning och därefter återkomma till . ledningför övervägandena vill utskottet dock framhålla att friköpsräl- len böromfatta både jordbruksarrenden och bostadsarrenden. I fråga 1989/90:LU6 omjordbruksarrenden bör dock endast gårdsarrenden kunna komma i fråga för friköp.Sidoarrenden bör således i princip inte omfattas, men undantag kan länkas förde fall då jordägaren och hans företrädare upplåtit både gårdsarrende ochsidoarrende till arrendatorn och hans släktingar och arrendena således ipraktiken kan ses som en enhet. En utgångspunkt bör vidare vara att endastarrendeställen som innehafts av samma släkt i generationer bör kunna fåfriköpas. Vilka krav på släktskap som skall uppställas anser sig utskottet förnärvarande inte kunna bedöma. Utskottet är inte heller berett all närmare angehur länge arrendestället skall ha innehafts inom släkten för att friköpsrältskall medges. En fråga som härvidlag kan behöva övervägas är huruvidaåtskillnad bör göras mellan bostads- och jordbruksarrenden så att det krävs enlängre tids innehav vid jordbruksarrenden än vid bostadsarrenden. Eftersom detär släktinnehavet som skall vara avgörande för friköpsrätten saknas det enligtutskottets mening anledning att lagstiftningen skall vara tidsbegränsad. Ocksåarrenden som fyller kraven bör således kunna ge rätt lill friköp.Utskottet vill vidare erinra om de speciella förhållanden som råder i fråga omegendom som innehas under fideikommiss och som inte medger att egendomenöverlåts ulan särskild prövning. För alt möjliggöra friköp kan reglerna ipermutationslagen behöva ses över. Det måste också tillskapas elt enkelt menfrån rättssäkerhetssynpunkt tillfredsställande inlösensförfarande samtbestämmelser som garanterar en ur bägge parters synpunkt skälig ersättning tilljordägaren. Angeläget är vidare alt regelsystemet utformas så att inteåsidosätter sina förpliktelser enligt om mänskliga rättigheter. Vad utskottet anfört om friköpsrält bör medanledning av motionerna 1987/88:L501, L502, L504 och L505 yrkande 4 samt1988/89:L501 och L503 som sin mening ge regeringen till känna. l 9 kap. 15 § jordabalken (JB) föreskrivs alt enjordbruksarrendator skall vårda och underhålla arrendestället. Omarrendestället försämras genom all arrendatorn inte fullgör sina skyldigheterhar jordägaren rätt till ersättning vid den avräkning som enligt 9 kap. 23 § JBskall ske med vissa tidsintervaller och alltid när arrendatorn lämnar arrendestället.Om försummelsen innefattar vanvård kan arrenderätten enligt 8 kap. 23 § JBförverkas, och jordägaren har då rätt alt säga upp avtalet. Bestämmelsen om arrendatorns vårdnads- och underhållsskyldighet bygger på principen att arrendestället skall vara i samma skick vid tillträdandet som vid avträdandet. Skyldigheten omfattar både jorden och byggnader och andra anläggningar. När det gäller byggnader och andra anläggningar är det emellertid i huvudsak en reparalionsskyldig- het som åligger arrendatorn. Om anläggningen är i det skicket att en reparation inte är ekonomiskt försvarbar gäller enligt 9 kap. 18 § JB . alt jordägaren i princip blir skyldig att bygga nytt eller göra om Någon skyldighet att förbättra arrendestället under ar- 1989/90:LU6 rendetidenhar varken arrendator eller jordägare. Har arrendatorn ulfört förbättringarunder arrendetiden har han i princip rätt till ersättning härför. JB ger jordbruksarrendalorer med undantag för innehavareav kortvariga sidoarrenden besittningsskydd på i princip samma sätt somhyresgäster och innehavare av bostadsarrenden. Det innebär att jordbruksarrendalorerutom i vissa särskilt angivna fall har rätt lill förlängning av arrendeavtaletnär jordägaren säger upp avtalet. Närmare bestämmelser härom finns i 9 kap. 8 §JB. Rätt till förlängning föreligger sålunda inte om arrenderätten är förverkadeller arrendatorn enligt 8 kap. 14 § JB underlåter att ställa säkerhet för sinaförpliktelser (9 kap. 8 § 1) eller arrendatorn i annat fall åsidosatt sinaförpliktelser i sådan mån att avtalet inte skäligen bör förlängas (8 § 2).Undantag från besittningsskyddet görs vidare i bl.a, det fallet att jordägarengör sannolikt alt han själv, hans make eller avkomling skall bruka arrendeställetoch det inte är obilligt mot arrendatorn alt arrendeförhållandet upphör (8 §3). 1 motion 1987/88:L505 av ochKarl-Göran Biörsmark (båda fp) framhålls alt 9 kap. 15 § JB i sin nuvarandeomfattning inte ger någon vägledning för en bedömning av vårdnadspliktensnärmare omfattning. Motionärerna yrkar (yrkande 1) därför att hosregeringen begär förslag till sådan ändring av lagrummet att vårdnadsbegreppetklarläggs och alt därjämte en direkt skyldighet införs för arrendatorn attomedelbart vidta sådana åtgärder som är att hänföra till vårdnadsskyldigheten.Enligt motionärerna skulle en sådan lagändring kunna förhindra många tvistermellan jordägaren och arrendatorn. I motionen hävdas vidare att det i många fall visat sigomöjligt för jordägaren att få arrendeavtalet att upphöra med stöd avbestämmelsen i 9 kap, 8 § 2 JB, har det rört sig om arrendatorer sommisskött sig och inte uppfyllt sina förpliktelser mot jordägaren. Motionärernayrkar (yrkande 2) att hos regeringen begär förslag till sådan ändringav bestämmelsen att rätt till förlängning inte skall föreligga när arrendatornåsidosatt sina förpliktelser genom alt brista i vården av arrendestället så altbristerna inte obetydligt ökat i förhållande lill bristerna vidarrendeperiodens början såvida inte ökningen hänför sig till åtgärder som skallbekostas av jordägaren. Vidare framhåller motionärerna att bestämmelsen i 8 §3 innebär en stark begränsning av jordägarens möjligheter lill självinlräde ochhar fått lill följd all jordägarna numera inte längre vill träffa avtal omgårdsarrenden utan arrenderar ut mark som ettåriga sidoarrenden, en utvecklingsom är negativ med hänsyn till både jordägarnas och arrendalorernas intressen.Motionärerna yrkar en sådan ändring av bestämmelsen att jordägarens rätt lillsjälvinträde utvidgas (yrkande 3). I motion 1988/89:L504 av och (båda m) framhålls att en stor del av den svenska åkermarken är utarrende rad och att arrendeupplåtelserna har svarat för mycket av dynamiken i 20 det övrigt hårt reglerade svenska jordbruket. arrendelagstiftningenunder senare år ändrats på ett sätt som medfört 1989/90:LU6 attlagstiftningen kommit helt i otakl med samhällets målsättning om en dynamiskutveckling inom jordbruket. Lagstiftningen har enligt motionärerna på ett förjordbruksnäringen och samhället som helhet skadligt sätt rubbat balansen mellanparterna på arrendemarknaden. Enligt motionärerna innebär arrendelagstiftningen i då det blivit mycket angeläget att lantbrukarna får direkta ochstarka signaler från marknaden att arrendesältningen alltmer kommit attbaseras på komplicerade och osäkra teoretiska avkastningsberäkningar i ställetför på utbudet och efterfrågan av arrendejord:. Vidare menar motionärerna attlagstiftningen genom bl.a. reglerna om arrendatorns besittningsskydd fråntagitjordägaren många av dennes rättigheter. Enligt motionärerna är en konsekvens avden nuvarande arrendelagstiftningen att utbudet av långtidsarrenden harminskat. För att bryta denna utveckling anser motionärerna attarrendelagstiftningen bör bli föremål för en allmän översyn som syftar till ensamordning med den kommande jordbrukspolitiken och avregleringen av det svenskajordbruket. Motionärerna yrkar att begär alt regeringen tillsätteren utredning med uppgift att föreslå ändringar i arrendelagstiftningen syftandetill en bättre fungerande arrendemarknad. Med anledning av vad som anförs i motion 1988/89:L504 villutskottet hänvisa till att jordägaren och jordbruksarrendatorn genom införandetav jordabalken fick en i förhållande till äldre rätt ökad avtalsfrihet iekonomiska frågor. Avsikten var bl.a. att man därmed skulle tillgodosejordbrukspolitiska effektivitetsmål. som avtalsfriheten ökade fick,som tidigare nämnts, jordbruksarrendatorerna en starkare ställning. mening är det självfallet angeläget att arrendelagstiftningen även iframtiden slår i samklang med jordbruks-politiska målsättningar. Utskottethåller det för troligt att en avreglering av jordbruket liksom andraförändringar för jordbruksnäringen som kan uppkomma till följd av bl.a. vårtframtida samarbete med EG kan nödvändiggöra en översyn avarrendelagstiftningen. Utskottet anser emellertid att frågan om en sådanöversyn är för tidigt väckt. Först i ett längre tidsperspektiv kan det bedömasvilka ändringar som erfordras. Motionärerna har inte heller kunnat preciserainriktningen på det begärda utredningsarbetet. Med det anförda avstyrkerutskottet bifall till motion 1988/89:L504. Vad härefter angår yrkandena i motion 1987/88:L505konstaterar ulskoltet alt de syftar till en förbättring av jordägarens ställning på bekostnad av arrendatorns. Motionärernas önskemål ger därför utskot tet anledning att erinra om att statsmakterna strävat efter att på olika sätt stärka jordbruksarrendalorernas ställning. Som inledningsvis berörts fick sålunda jordbruksarrendatorerna genom in förandel av jordabalken bl.a, elt bättre besittningsskydd än tidigare, Elt ytterligare steg togs då efter förslag av den dåvarande regering en besittningsskyddet förstärktes i de fall jordägaren själv vill överta driften av arrendestället och arrendatorns ställning också i andra avseenden förbättrades. Ytterligare förbättringar för arrendatorerna 21 skedde , Enligt utskottets mening kan det inte komma ifråga alt nu i enlighet med motionärernas förslag 1989/90:LU6 skullemedverka lill alt jordbruksarrendalorernas besittningsskydd luckras upp ellertill att deras ställning i andra avseenden försämras. Beträffande motionärernasönskemål om en precisering av jordbruks-arrendatorns vårdnadsplikt villutskottet också hänvisa lill vad bl,a, kammarkollegiet, arrendenämnden i Malmöoch LRF anfört i sina i ärendet avgivna remissyttranden, nämligen att någonlagändring i det aktuella hänseendet inte är påkallad. På anförda skälavstyrker utskottet bifall till motion 1987/88:L505 yrkandena 1-3. 1, beträffande investeringar på arrendestället attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört omskydd för jordbruksarrendators investeringar, 2, beträffandefriköpsrält vid hbtorbka arrenden attriksdagen med anledning av motionerna 1987/88:L501, 1987/88:L502, 1987/88:L504,I987/88:L505 yrkande 4, 1988/89:L501 och 1988/89:L503 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört om införande av en friköpsrält, I{in.fp.deivis ci 2(mp) - inoiiv 3, beträffande ändringar iarrendelagstiftningen altriksdagen avslår motionerna 1987/88:L505 yrkandena 1, 2 och 3 och 1988/89:L504. 3(fp) Närvarande: (), (), OweAndréas-son (s), (), (), (), AllanEkström (m), (), (), (), StinaEliasson (c), (vpk). (), (), (), () och (). Reservationer i989/90:LU6 Friköpsrält vid historiska arrenden (mom. 2) (), (), (),(), () och () anser deb att den del av ulskollels yttrande som på s. 18 börjarmed "Även om" och på s. 19 slutar med "lill känna" bort haföljande lydelse: Frågan om friköpsrält av arrendeställe har varit föremålför uppmärksamhet vid flera lillfållen. Här må hänvisas såväl tillarrendelags-kommitténs slutbetänkande Arrenderätt 2 (SOU 1981:80) som tillfriköpsutredningens betänkande Friköp vid historiskt arrende (SOU 1986:52). Ibetänkandena görs en redovisning av alla på frågan inverkande omständigheter.I båda betänkandena avvisas tanken på införande av friköpsrält. Som framgått har friköpsutredningens betänkande varitföremål för remissbehandling. Det övervägande antalet remissinstanserförklarade sig därvid dela utredningens uppfattning och avvisade därmed tankenpå lagstiftning. Bland remissinstanserna återfinns förutom domstolar,kammarkollegiet, domänverket, och lanlbruksstyrelsen även (), jordbruksarrendatorers förbund(SJA) och . Av det anförda kan utskottet inte dra annan slutsals änatt införande av en friköpsrält icke har nämnvärt stöd i det svenska samhället.Betecknande är att vid den förfrågan som SJA gjorde hos sina medlemmar så mångasom tog avstånd från tanken på friköp. Med friköp avses i själva verket ettexpropriationsliknande tvångsförvärv som sker på arrendatorns initiativ. Detangrepp på annans äganderätt som det med andra ord är fråga om här är enligtutskottels mening icke förenligt med de grundläggande principerna för äganderätten.Enligt artikel 1 av tilläggsprotokollet till "må ingenberövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under deförutsättningar som anges i lag och av folkrättens allmänna grundsatser".Artikeln har av lagrådet med hänvisning lill dom iSporrong- och Lönnrolhmålet tolkats så att den, i likhet med konventionen iövrigt, bygger på förutsättningen att en rimlig avvägning skall göras mellan samhälletsintressen och kravet på skydd av den enskildes grundläggande rättigheter, seprop. 1985/86:1 s, 220. (Se om tolkning av Bernilz, 1989 s. 47 ff.) Som expropriation i förevarande fall avses ske till förmånför en enskild torde förfarandet slå i strid med konventionen. Utskottet vill isammanhanget erinra om den starka, av sociala skäl betingade ställning somarrendatorer i allmänhet har till arrendestället genom besittningsskydd,förköpsräll och rätt till överlåtelse av arrendet. Helt allmänt kan tilläggasalt det saknas exempel i vår rättsordning på en tvångslagstiftning avifrågasatt slag. Redan på grund av del anförda bör yrkandena om friköpsrält 1989/90:LU6 1 sammariktning talar en rad andra omständigheter. Den fråga som arrendatorerna i allmänhet fåsl avgörandevikt vid har gällt skyddet för gjorda investeringar. Som framgått har utskottet som dock vill erinra om 1985 års lagstiftning i ärendet ställt sig bakomönskemålet att lagfästa detta skydd. Härmed har detta skäl otvivelaktigtförlorat sin betydelse som argument för motionsyrkandena. Innehavarna av historiska arrenden kan vidare intebetraktas som särskilt svaga eller socialt utsatta i jämförelse med andraarrendatorer. Ej heller låter det sig göra att på ett naturligt sätt avgränsaden krets av arrendatorer som skulle komma i åtnjutande av ifrågasatta rätt.Lagen skulle med andra ord även få prägel av godtycklighet, något som i siginnebär rättsosäkerhet. Utskottet kan ej underlåta att peka på den olikhet ibedömning som här råder mellan motionärerna bakom L501 (s) och reservanten ifriköpsutredningen om vad som skall bedömas som historiskt arrende.Motionärerna har åberopat att "en friköpsrält skulle möjliggöra förarrendatorerna att förvärva lagfart på den jord som de själva i generationerröjt, brukat, bebyggt och bebott och som de i realiteten lill väsentlig delredan äger". För reservanten har däremot det avgörande skälet varit attjordägaren icke själv brukat marken sedan den . Han har därvid ejalls fåsl vikt vid arrendetidens längd; här skulle det faktiskt räcka med innehav räknat från . Utskottet har utöver vad nu sagts tagit intryck avuppfattningen bland majoriteten av arrendatorerna att en tvångslag skulle fånegativa verkningar för hela arrendeinstitutet därigenom att jordägarna skullefå intresse av att söka återta arrenderätten vid första möjliga tillfålle ochalt finna former för upplåtelser som ligger utanför arrendelagstiftningen.Särskilt detta förhållande har SJA åberopat i skrivelse lill utskottet, medtillägg all det vore olyckligt med tillkomsten av en lag som skulle ge ettfåtal arrendatorer vissa fördelar till priset av negativa konsekvenser för helaarrendatorskollektivet. SJA ger slutligen uttryck för åsikten attarrendeinstitutet behövs även för framtiden. På grundval av det anförda vill ulskoltet inte under någraomständigheter medverka lill införande av rätt lill friköp för innehavare avhistoriska arrenden. Ulskoltet avstyrker följaktligen bifall lill motionerna1987/88:L50l, L502, L504 och L505 yrkande 4 samt 1988/89:L501 och L503. deb att utskottets hemställan under2 bort ha följande lydelse: 2. beträffande friköpsrält vid hbtorbka arrendenatt avslår motionerna 1987/88:L501, 1987/88:L502,1987/88:L504 och 1987/88:L50S yrkande 4 samt 1988/89:L501 och1988/89:L503, 2.Friköpsrält vid historiska arrenden (mom. 2, I989/90:LU6 () anser att den del av utskottelsyttrande som på s, 18 börjar med "Även om" och på s, 19 slutar med"lill känna" bort ha följande lydelse: Utskottet anser att det är viktigt med en levandelandsbygd och att ägandet av jordbruksmark skall präglas av en bo- ochbrukarplikt. , som det ser ul , sammanhänger med ettboende och ett brukande av.jorden, dvs. en bo- och brukarplikt. Som framhållsi motionerna har arrendatorerna och deras släkt i många fall brukatarrendegårdarna i flera generationer, och de värden som arrendegårdarna har har lill väsentlig del skapats genom det arbete som arrendatorerna ochderas släkt har utfört. När det gäller dessa historiska arrenden har ägarensåledes inte själv brukat jorden på myckel lång lid och har därmed visat siginte ha något intresse av att själv vilja göra det. 1 många fall ägs dessutomjorden av bolag, stat, kyrka, universitet eller av privata storgods. Del skullevara en fördel om delar av dessa ofta stora jordinnehav successivt övergår lillandra ägare eftersom en förutsättning för ett ekologiskt inriktat jordbruk äratt brukningsenheterna är jämförelsevis små. En väl utformad friköpsrält förhistoriska arrenden skulle kunna vara elt första steg i en sådan utveckling,som den gör det möjligt för innehavarna av historiska arrenden attförvärva den jord de bebor och brukar och som släkten i flera generationerdessförinnan bebott och brukat. Det finns således enligt utskottets mening skälsom talar för att en sådan friköpsrält bör införas. Utskottet är emellertid inte berett alt på det underlagsom nu föreligger närmare ange hur den slutliga regleringen på området bör utformas, ulan ytterligare utredning bör ske. Till ledning för övervä gandena vill utskottet dock framhålla att det långsiktiga målet är, som tidigare nämnts, att ägandet av jordbruksmark bör vara förenat med en bo- och brukarplikt. För att friköpsrätten och därmed även bo- och brukarplikten skall få rätt innebörd är det enligt utskottets mening också angeläget att man försöker förhindra spekulation i jordbruksmarken. Det finns därför skäl all tillsammans med en fri köpsrält införa bestämmelser som garanterar att jorden kommer att brukas även sedan rätten till friköp utnyttjats. Bestämmelserna bör ha den innebörden att när marken säljs så skall den i första hand säljas till en köpare, som är beredd att bebo och bruka den. Eftersom dessa och flera andra frågor, delvis av komplicerad natur, måste övervägas innan ställning kan tas lill den närmare inriktningen av en lagstiftning måste ytterligare utredning ske. Det bör ankomma på regeringen att lämpligen i samband med den av utskottet ovan förordade översynen av skyddet för jordbruksarrendatorers investeringar närmare överväga spörsmålet och framlägga förslag till lagreglering därom. Vad utskottet anfört med anledning av motionerna 1987/88:L501, L502, L504 och L505 yrkande 4 samt 1988/89:L501 och L503 bör som sin . mening geregeringen till känna. 3.Ändringar i arrendelagstiftningen (mom. 3) I989/90:LU6 och (båda fp) anser deb att den del av utskottets yttrande som på s. 21 börjarmed "Med anledning" och på s. 22 slutar med "yrkandena 1 3" bort ha följande : Med anledning av vad som anförs i motion 1988/89:L504 villutskottet hänvisa till alt jordägaren och jordbruksarrendatorn genom införandetav jordabalken fick en i förhållande till äldre rätt ökad avtalsfrihet iekonomiska frågor. Avsikten var bl.a. att man därmed skulle tillgodosejordbrukspoliliska effektiviteismål. som avtalsfriheten ökade fick,som tidigare nämnts, jordbruksarrendatorerna en starkare ställning. mening är det angeläget att arrendelagstiftningen även i framtidenstår i samklang med jordbrukspolitiska målsättningar. Arrendeinslilulionen hardock en stor betydelse för det svenska jordbruket. Onekligen är det så att detpå senare år har skett stora förändringar på jordbrukets område och attjordbruket också fortsättningsvis kommer att undergå betydande förändringar.Redan av det skälet finns det enligt utskottets mening anledning att nu se över' arrendelagstiftningen. Härtill kommer att vissa nu gällande arrendereglerkan ha en mindre lämplig utformning. Det kan sålunda behöva övervägas omreglerna om arrendators vårdnadsskyldighet behöver preciseras. En annan frågasom också kan förtjäna närmare överväganden är, som påpekats i de bådamotionerna, huruvida de nuvarande reglerna om besittningsskydd har entillfredsställande utformning med hänsyn bl.a. lill vikten av att det råderbalans mellan parterna på arrendemarknaden. På grund av det anförda anser utskottet attarrendelagstiftningen nu bör bli föremål för en allmän översyn. Del bör ankommapå regeringen att med utgångspunkt i de båda motionerna närmare bestämmaformerna för utredningsarbetets bedrivande. Vad utskottet sålunda anfört med anledning av motionerna1987/88:L505 yrkandena 1,2 och 3 och 1988/89:L504 bör som sin meningge regeringen till känna. deb alt utskottets hemställan under3 borl ha följande lydelse: 3. beträffande ändringar i arrendelagstiftningenalt med anledning av motionerna 1987/88:L505 yrkandena 1, 2 och 3och 1988/89:L504 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottetanfört. Remissyttranden över motionerna 1987/88:L505 yrkandena 1-3och 1988/89:L504 Remissyttranden över motionerna 1987/88:L505 yrkandena 1 3 och 1988/89:L504 har avgetts av domänverket, kammarkollegiet, arrendenämndeni , (), () och . harberetts tillfålle att yttra sig men inte låtit sig avhöra. Kammarkollegiet harbifogat yttranden från stiftsnämnderna i , , ,, , och , Motion 1988/89:L504 tillstyrker i huvudsak motionen, även ominnehållet präglas av vissa övertoner.