bet · GD01SfU1 · 1989-12-31 00:00:00 — 1 betänkandet behandlas tio motioner som väckts under denallmänna motionstiden /89 och som rör följande frågor. Fråga om en utvidgning av tandvårdsförsäkringen till attomfatta barn och ungdomar. Fråga om samverkan mellan folktandvård ochprivatpraktiserande tandläkare när det gäller den tandvård som lämnas vidsjukhus och andra institutioner. Fråga omatt avskaffa etableringsbegränsningen för privattandläkare. Fråga om utvidning av privattandläkares rätt att tillämpaspecialisttaxa. Fråga omatt tandvårdstaxan skall följa kostnadsutvecklingen. Fråga omtandvårdsförsäkringens inlemmande i sjukförsäkringen. Fråga omkostnadsfri tandvård för personer med syndrom. Fråga om omgörning av behandling på grund av avvikanderealction mot amalgam såvitt avser beviskrav, utredningskostnader och vanligtandvårdsersättning. Utskottet avstyrker bifall till samtliga motioner. Tillbetänkandet har fogats ett flertal reservationer. 1988/89:Sf219 av () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om en ändring av tandvårdsförsäkringen ienlighet med de riktlinjer som anförts i motionen. 1988/89:Sf237 av m.fl. (m) vari yrkas 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om höjning avtandvårdstaxan samt riktlinjer för tandvården, 5. att riksdagenbeslutar att skyndsamt upphäva etableringsbegräns-ningsreglerna förprivatpraktiserande tandläkare inkJ. Motiveringarnaåterfinns i motion 1988/89:So423. 1988/89:Sf239av och (båda s) vari 1989/90:SfUl yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsom kostnadsfri tandvårdsbehandling på patienter med syndrom. I988/89:Sf252 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionenanförts om ändrade regler för ersättning från tandvårdsförsäkringen. Motiveringenåterfinns i motion 1988/89:So435. 1988/89:Sf274 av m.fl. (vpk) vari yrkas 1. att riksdagenhos regeringen begär förslag om att människor som av läkare konstaterats hablivit sjuka av tandamalgam skall få tandsanering utförd med kostnadstäckningvia tandvårdsförsäkringen, 2. att riksdagenhos regeringen begär att får i uppdrag att utfarda föreskrifterom att samband mellan amalgam och sjuklig påverkan skall anses föreligga ominte betydligt starkare skäl talar emot det. 1988/89:Sf324 av () vari yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till kännavad som i motionen anförts om rätten till fri tandvård för patienter med sjukdomenSjögrens syndrom. l988/89:Sf344 av m.fl. (fp) vari yrkas 1. att riksdagenhos regeringen begär förslag till ändring av lagen om allmän försäkring så attetableringskontrollen för privattandläkare av-skafias, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om översyn avtandvårdsförsäkringen, 3. att riksdagensom sin mening gér regeringen till känna vad som i motionen anförts om attnuvarande begränsningar för privattandläkares rätt till specialisttaxaupphävs, 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs ommöjligheterna för barn och ungdomar att anlita annan tandläkare änfolktandvårdens, 5. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om samverkanmellan privatpraktiserande tandläkare och institutioner. 1988/89:Sf352 av m.fl. (mp) vari yrkas 1. att riksdagenhos regeringen begär förslag om att människor efter läkarrekommendation fåramalgamsanering bekostad av tandvårdsförsäkringen, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att besök hos hänvisningstandläkareinkJ. undersökningar bör hanteras på samma sätt som besök hos vanlig läkare. 3. att hos regeringen begär att socialstyrelsenfår i. uppdrag 1989/90:SfUl att utfarda föreskrifter om att sambandmellan amalgam och sjuklig påverkan skall anses föreligga om inte betydligtstarkare skäl talar emot det. 1988/89:Sf373 ay () vari yrkas 21 att hos regeringen begär förslag om attnyetablerade specialister inom privattandvården får tillämpa specialisttaxa, 3. att riksdagenhos regeringen begär forslag om avskaffad etable-ringskontroll för tandläkaresamt taxestimulans främst för glesbygdseta-blering, 4. att riksdagenhos regeringen begär förslag om att barntandvården integreras itandvårdsförsäkringen, 5. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om behovet av enöversyn av tandvårdsförsäkringens taxenivåer med hänsyn tillkostnadsutvecklingen. 1988/89:S075 av () vari yrkas : 1. att riksdagensom sin mening ger regeringen, till känna att besök enligt remiss hos landetshänvisningstandläkare och därav föranledda undersökningar iförsäkringshänseende jämställs med besök inom den offentliga sjukvården, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att den förhållandevis begränsadegrupp människor som har akuta problem och som av läkare erhållerrekommendationen att byta ut sitt amalgam skall få det bekostat helt viatandvårdstaxan, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att i likhet medarbetsskadelagstiftningens s.k. bevisregel skall samband mellan amalgam ochsjuklig påverkan anses föreligga om inte betydligt starkare skäl talar emotdet. Motiveringarnaåterfinns i motion 1988/89:So543. Den allmänna tandvårdsförsäkringen, som infördes år. 1974,avser tandvård åt försäkrad som fyller minst under det år behandlingenpåbörjas. Försäkringen gäller tandvård som meddelas vid folktandvårdsklinik,odontologisk fakultet eller annars genom det allmännas försorg eller lämnas avtandläkare som är uppförd på en av den allmänna upprättadförteckning. Ersättning utges enligt grunder som regeringen efter förslag avriksförsäkringsverket fastställer för högst i sänder. Grunderna ärintagna i tandvårdstaxan (1973:638). Ersättning för bl.a. oralkirurgiskbehandling kan dock utges enligt bestämmelserna för sjukvård. I tandvårdslagen (1985:125) anges att varjelandstingskommun skall erbjuda en god tandvård åt dem som är bosatta inomlandstingskommunen. Även i övrigt skall verka för en god tandhälsahos befolkningen.I lagen ahgés vidare att folktandvården den tandvård 1989/90:SfUl somlandstinget självt bedriver skall svara för dels regelbunden och fullständigttandvård för barn och ungdomar t.o.m. det år då de fyller , delsspecialisttandvård för vuxna, dels övrig tandvård för vuxna i den omfattningsom bedömer lämpligt. Barn- och ungdomstandvården, som enligt ovaninte omfattas av tandvårdsförsäkringen, skall vara avgiftsfri för patienten.Sedan några år tillbaka är barn-och ungdomstandvården fullt utbyggd. Förvuxentandvården är målsättningen att folktandvården skall svara för avdenna tandvård. Värdet av att privatpraktiserande tandläkare kan erbjudafamiljetandvård framhålls av m.fl. i motion Sf237 yrkande 4 imotsvarande del och m.fl. i motion Sf344 yrkande 4. För att sådanvård skall göras möjlig anser motionärerna att även barn och ungdomar böromfattas av den allmänna tandvårdsförsäkringen, och de begär etttillkännagivande härom. I motion S073 yrkande 4 framhåller även av att en tandläkare kan erbjuda familjetandvård, och han begär förslagom ätt barntandvården skall integreras i tandvårdsförsäkringen. Vidare påpekarhan att några landsting har bestämt att när föräldrarna så begär skallfolktandvården remittera barnen till privattandläkare, varvid tandvården heltbekostas av . Utskottet har tidigare behandlat motionsyrkanden om enutvidgning av den allmänna tandvårdsförsäkringen till att omfatta även barn ochungdomar. Utskottet har i sitt av godkända betänkande1988/89:SfU7 hänvisat till att i propositionen till tandvårdslagen (prop.1984/85:79 s. 3233) föredragande statsrådet konstaterade att den organiseradebarn-och ungdomstandvården, som landstingen genom folktandvården enligtdåvarande folktandvårdslag ansvarade för, hade nått mycket goda resultat ochatt barnen hade fått en stadigt förbättrad tandhälsa. En viktig förutsättningför de goda resultaten hade varit att vården hade omfattat alla barn.Organisationen av barn- och ungdomstandvården med ett enhetligt ersättningsbeloppper barn hade vidare stimulerat till ett långsiktigt tänkande, inriktat på attnå en så god hälsa för barnen som möjligt till en låg kostnad. Inslaget avförebyggande åtgärder hade varit stort. Detta var självfallet fördelaktigt ävenur samhällsekonomisk synpunkt. Statsrådet ansåg mot denna bakgrund att ansvaretför barn-och ungdomstandvården oförändrat borde ligga kvar på landstinget.Vidare borde vården bedrivas av folktandvårdens egen personal. Statsrådetangav dock att det i vissa situationer kunde vara lämpligt att göra undantagfrån denna regel. en glesbygd där reseavstånden för barnen annarsskulle kunna bli mycket långa kunde det för barnens skull vara en ändamålsenligiippläggning att slöt ett avtal med en privat vårdgivare om attdenne skulle ombesörja vården. Vid behandling av propositionen ansågsocialutskottet (SoU 1984/85:12) det viktigt' att slå fast att folktandvården hade ett primärt ansvar för barn- och ungdomstandvården. Utskottet instämde i 4 att det ibarnens intresse i t.ex. en glesbygd kunde vara lämpligt att göraundantag från principen att vården skulle ges av folktandvårdens 1.989/90:SfUl egenpersonal men detta måste vederbörande landsting bedöma på eget Utgångspunkten borde emellertid vara att självt skullesörja för att det fanns en uppbyggd och fungerande barn- och ungdomstandvårdmed tillräckligt utrymme även för förebyggande och Detta var motiverat bl.a. av kravet pä att vården,och då inte minst den förebyggande vården, skulle nå alla . barn, ävensådana med t.ex. sociala problem i hemmiljön eller med långvarigsjukdom eller handikapp. har senast i betänkande1988/89:SfU7 för sin del framhållit att det är väsentligt att barn- ochungdomstandvården är samlad hos folktandvården. Utskottet har vidareframhållit att en utvidgning av tandvårdsförsäkringen till att omfatta ävenbarn och ungdomar skulle medföra väsentligt ökade kostnader för försäkringen. Vad sålunda tidigare anförts äger fortfarande giltighet,och utskottet kan mot denna bakgrund inte medverka till atttandvårdsförsäkringen utvidgas till att omfatta barn och ungdomar. MotionernaSf237 yrkande 4 i motsvarande del, SG44 yrkande 4 och SG73 yrkande 4 bördärför avslås. När det gäller tandvård vid sjukhus och andrainstitutioner anför m.fl. i motion Sf344 yrkande 5 att det intefinns något skäl för att vården måste ges av folktandvårdens egen personal.Motionärerna begär därför ett tillkännagivande om att vid sådan vård samverkanbör kunna ske mellan och privatpraktiserande tandläkare. Vid behandling av motsvarande motionsyrkande underföregående (se 1988/89:SfU7) åberopade socialförsäkringsutskottetföljande uttalande som socialutskottet gjorde vid behandlingen av förslagettill tandvårdslag (SoU 1984/85:12 s. har f.n, inte något lagstadgat ansvar förtandvården för patienter som är intagna vid landstingens vårdinrättningar. Såblir heller inte fallet enligt det nu föreliggande lagförslaget. Av propositionenframgår emellertid att frågan om ett lagfåst ansvar för landstingen försjukhustandvården kommer att behandlas i samband med prövningen av ettförändrat ersättningssystem för tandvården. Det sägs vidare i propositionen attdet finns en bred uppslutning kring att sjukhustandvården byggs ut så att dentäcker tandvårdsbehoven hos de patienter som vårdas vid landstingensvårdinrättningar. Föredragande statsrådet anser att denna vård liksom hittillsi huvudsak bör ges av folktandvårdens egen personal. Om vården skall utföras avprivatpraktiserande tandläkare bör, enligt statsrådet, ett vårdavtal slutas,där bl.a. frågor om revisionsintervall och vårdens inriktning regleras. Motsvarande synsätt anläggs f.ö. beträffande landstingens ansvar för viss handikapptandvård. konstaterar liksom föregåendeår att landstingen har huvudansvaret för sjukhustandvården. Landstingen hardock möjlighet att genom avtal överlåta vården till privatpraktiserandetandläkare. Utskottet anser därför att något uttalande med anledningav motion Sf344 yrkande 5 inte är erforderligt. 1* 1989190. Som ovan nämnts omfattar tandvårdsförsäkringen tandvård som 1989/90:SfUl lämnas avtandläkare som är uppförd på en av upprättad förteckning. Iövergångsbestämmelserna till den allmänna tandvårdsförsäkringen föreskrivs, istadgandets nuvarande lydelse, i huvudsak följande. För att uppnå en utjämningav tillgången på tandläkare mellan olika delar av landet fårriksförsäkringsverket i den utsträckning som behövs föreskriva att bl.a.tandläkare som efter utgången av avser att påbörja verksamhet i enskildtandvård inte skall föras upp på sådan förteckning. har iföreskrifter (RFFS 1988:9) angivit de närmare villkoren för när en tandläkarefår föras upp på förteckning. 1 motion SD44 yrkande 1 tar m.fl. upp fråganom denna etableringsbegränsning för tandläkare. Motionärerna anser att enskildamedborgare själva skall få välja vilken tandläkare de vill gå till. Enligtmotionärerna råder det ingen brist på tandläkare, och det är därförbättre att människornas efterfrågan på tandvård styr tandläkarnas etablering.Det är vidare mycket tveksamt om de totala kostnaderna för tandvården hållsnere genom etableringskontrollen. De undersökningar av tandvårdens kostnadersom gjorts har nämligen visat att de privata tandläkarna har lägre kostnader änfolktandvården. Det pågår ett arbete inom folktandvården för att minska de högakostnaderna, men förutsättningarna för en mer rationell verksamhet torde öka omdet finns konkurrerande privatpraktiserande tandläkare. En fri etableringsrättger således enligt motionärerna de största förutsättningarna för en tandvårdsom är anpassad till patientens behov, och de begär förslag om avskaffande avetableringskontrollen. Även m.fl. anser i motion Sf237 yrkande 5 attetableringsbegränsningen bör avskaffas och begär att beslutar attskyndsamt upphäva dessa bestämmelser. I motion S073 yrkande 3 anför BertilPersson att etableringskontrollen är omotiverad eftersom det råder överskott påtandläkare. Kontrollen är ett hinder även för offentligt anställda tandläkaresom vid nedläggning av en tandvårdscentral står utan etableringsrätt.Motionären begär därför förslag om att etableringskontrollen avskaffas och atttandvårdstaxan i stället konstrueras så att glesbygdseta-blering stimuleras. Bakgrunden till den nuvarande etableringskontrollen ärföljande. 1 samband med beslut om den allmänna tandvårds försäkringen fastställdes ett program för landstingens utbyggnad av folktandvården. För att säkerställa den planerade utbyggnaden infördes i övergångsbestämmelserna till tandvårdsreform en möjlighet för att, om verket fann anledning anta att folk tandvårdens behov av tandläkare skulle bli otillräckligt tillgodosett, föreskriva att en tandläkare inte fick föras upp på förteckning hos allmän försäkringskassa. Begränsningsregeln skulle ursprungligen gälla fram till utgången av , men har därefter förlängts i flera omgångar. Genom beslut gäller begränsningsregeln tills vidare (prop. 1985/86:51, SflJ 6, rskr. Motiven för en fortsatt etableringsbegränsning var såväl att anpassa tandvårdsresurserna till 6 behov ochsamhällsekonomiskt utrymme som att uppnå en utjämning avtillgången på tandläkare mellan och inom regioner. Utskottet fram- l989/90:SfUlhöll därvid att anslutningen av tandläkare till tandvårdsförsäkringen fårbetydande ekonomiska konsekvenser för försäkringen och att i nuvarandesamhällsekonomiska läge den begränsade resursökning som kan komma i frågadärför måste styras till de kommuner som har störst behov. Härigenom kunde ävenen utjämning uppnås såväl mellan- som inomregionalt. Mot denna bakgrund ansågutskottet att det var helt nödvändigt med en fortsatt etableringsbegränsningför privattandläkare. Med samma motivering har utskottet därefter vid fleratillfållen avstyrkt motionsyrkanden om upphävande av etableringsbegränsningen(se /89:SfU7). Enligt utskottets mening äger de ovan angivna skälen fören etable-ringskontroll alltjämt giltighet. Utskottet avstyrker därför bifalltill motionerna Sf344 yrkande 1, Sf237 yrkande 5 och Sf373 yrkande 3. Enligt gällande ersättningsregler Inomtandvårdsförsäkringen svarar försäkringen för av kostnaden för tandvårdeninkl. 1 syfte att begränsa patientens kostnader för meromfattande tandvårdsbehov svarar försäkringen för av kostnaderna när dessaunder en behandlingsperiod överstiger (fr.o.m. ) 3 000 kr.Återstoden betalas av den försäkrade genom patientavgift. I vissa speciellafall betalar försäkringen hela kostnaden för tandvården. De bestämmelser somreglerar villkoren för ersättning från tandvårdsförsäkringen återfinns itandvårdstaxan som också innehåller bestämmelser om de högsta belopp som entandläkare får tillgodogöra sig. Arvode utgår i allmänhet per behandlingsåtgärd(s.k. styckepris) men kan i vissa fall utgå efter tidsåtgång. Tandvårdstaxanfastställs av regeringen efter förslag av riksförsäkringsverket.Riksförsäkringsverkets förslag föregås av överläggningar med representanterför folktandvård, tandläkare och tandtekniker. Tsixans giltighet är begränsad itiden. Den nuvarande taxan gäller längst till utgången av . Enligt övergångsbestämmelserna p. 8 till tandvårdstaxanfår privatpraktiserande tandläkare som har specialistkompetens i någon av specialiteternatandsystemets kirurgiska sjukdomar, tandlossningssjukdomar, rotbehandlingeller tandreglering och som vid utgången av var verksam i enskildtandvård när han ger tandvård inom sin specialitet beräkna arvode enligtspecialisttaxa. 1 samband med vissa ändringar som gjordes i tandvårdstaxan fr.o.m.den 1 februari 1987 infördes även en möjlighet för privatpraktiserandetandläkare, som vid utgången av var verksam i enskild tandvårdoch som förvärvat specialistkompetens i oral protetik, att när han ger tandvård inom sin specialitet beräkna arvode som med högst 30 %överstiger de belopp som anges i taxan. I motion Sf344 yrkande 3 anför m.fl. att detär viktigt att det finns valmöjligheter och konkurrens även inom specialisttandvården.Motionärerna begär därför ett tillkännagivande om att nuvarande begränsningarför privattandläkares rätt till specialisttaxa upp- hävs.Vidare anför i motion S073 yrkande 2 att allmän- 1989/90:SfUl tandvårdenpå den privata sidan svarar för tre fjärdedelar av vården medan den privataspecialisttandvården minskar. För att skapa balans mellan allmäntandvård ochspecialisttandvård och även möjliggöra ett fritt tandläkarval för patienternabör även nyetablerade specialister inom privattandvården få tillämpaspecialisttaxa. Han begär att regeringen lägger fram förslag härom. Utskottet har tidigare behandlat frågan om en utökad rättför privattandläkare att tillämpa specialisttaxa (se /89:SfU7).Utskottet har därvid anfört följande. Alltsedan tandvårdsförsäkringen infördeshar landstingen haft ansvaret för specialisttandvården. 1 samband medriksdagens beslut (prop. 1984/85:79, SoU 12, rskr. 143) om en tandvårdslaganfördes som skäl för att landstingen även fortsättningsvis skulle svara förspecialisttandvården bl.a. följande. Specialisttandläkaren utför merkomplicerade arbeten efter remiss från folktandvårdens distriktsvård. En annanväsentlig uppgift för specialisttandläkarna är att vara konsulter åt samt attutbilda tandläkarna inom allmäntandvården. Specialisterna kan om de är knutnatill folktandvården på ett avgörande sätt medverka till att effektiva vårdprogramutarbetas och genomförs. Landstingens hittillsvarande ansvar förspecialisttandvården har vidare medfört att den begränsade men efter handökande tillgången på specialister har kunnat spridas över landet. Det ärönskvärt att denna utveckling fortsätter. Det är också viktigt att se till attden resurs som specialisttandläkarna utgör utnyttjas så effektivt som möjligt.Mot denna bakgrund har utskottet inte ansett sig kunna medverka till enutvidgning av privattandläkares rätt till specialisttaxa. Utskottet ser inget skäl att nu frångå denna uppfattningoch avstyrker således bifall till motionerna Sf344 yrkande 3 och Sf373 yrkande2. I motion Sf237 yrkande 4 i motsvarande del anför CarlBildt m.fl. att undersökningar visat att kostnaderna för privat tandvård ärbetydligt lägre än kostnaderna inom folktandvården. Ändå tillåts tandvårdstaxaninte följa kostnadsutvecklingen. Härigenom försvåras nyinvesteringar,möjligheterna att upprätthålla vårdkvaliteten och även patienternasmöjligheter att välja tandläkare. Motionärerna anser att vad sålunda anförtsbör som sin mening ge regeringen till känna. Även i motion Sf373 yrkande 5 ett tillkännagivande om en översyn av taxenivånmed hänsyn till kostnadsutvecklingen. Som ovan angivits fastställs tandvårdstaxan av regeringenpå förslag av . Förändringar av taxans arvodesnivåer till följd av bl.a. kostnadsutvecklingen föregås av överläggningar mellan riksför säkringsverket och representanter för folktandvård, tandläkare och tandtekniker. Såvitt avser tandläkararvoden har ersättningsnivån höjts för tiden med i genomsnitt och för tiden med i genomsnitt . Utskottet utgår från att skälig hänsyn härvid har tagits tili kostnadsutvecklingen. Motionerna Sf237 yrkande 4 i motsva rande del och Sf373 yrkande 5 bör enligt utskottets uppfattning inte S föranleda någon åtgärd. 1 1989 årsbudgetproposition anges att på rege- 1989/90:SfUl ringensuppdrag har redovisat konsekvenserna av att göra om tandvårdstaxan så att denstimulerar patienten till regelbunden s.k. bastandvård med inriktning påundersökning och profylax till en fast och låg avgift för patienten ochschabloniserad försäkringsersättning till vårdgivaren. Verkets rapport beredsför närvarande inom . I propositionen anges vidare att enändrad utformning av tandvårdsförsäkringens ersättningsregler totalt sett intefår leda till att gällande utgiftsram för tandvården överskrids. Det innebäratt de eventuella utgiftsökningar som vissa av ändringarna kan ge upphov tillmåste finansieras genom omprioriteringar inom ersättningssystemet för tandvårdi övrigt. 1 propositionen anges att arbetet bör kunna redovisas 1990. m.fl. anför i motion SD44 yrkande 2 att ettåterställande av försäkringen till ursprunglig kompensationsnivå och ett samtidigtgenomförande av en nödvändig höjning av taxan skulle medföra en betydandekostnadsökning för försäkringen. Om tandvårdsförsäkringen i stället inordnas isjukförsäkringen skulle den nödvändiga höjningen av tandvårdstaxan möjliggörasgenom att kostnadsökningen skulle slås ut på egenavgifterna i helaförsäkringen. Eftersom ett förslag till förändring av tandvårdsförsäkringen förnärvarande bereds inom föreslår motionärerna att vad somanförts i motionen ges regeringen till känna. Utskottet har tidigare behandlat motioner med förslag tillliknande förändringar av tandvårdsförsäkringen som föreslås. Utskottet hardärvid framhållit (se /89:SfU7) att ett genomförande av förslagenskulle innebära ökade kostnader antingen för patienterna eller förförsäkringen, och utskottet var inte berett att medverka till något av dessaalternativ. Utskottet vidhåller denna uppfattning och avstyrker bifalltill motion Sf344 yrkande 2. Tandvårdsförsäkringen betalar hela kostnaden för sådanbehandling som anges i 9 § tandvårdstaxan. Enligt paragrafens första styckegäller detta 1. behandling somgörs till följd av medfödd missbildning i käkområdet eller ansiktet, såvidainte missbildningen är av endast ringa omfattning, 2. behandling avdefekt som orsakats av sjukdom i käkområdet eller ansiktet, 3. behandling somgörs om på grund av avvikande reaktion mot dentala material, 4. behandling av tandskada på epileptiker som uppkommitvid epileptiskt anfall eller 5. behandling som görs till följd av muntorrhet på grundav strålbe handling. Alla typerav odontologisk behandling ersätts. Kravet är dock att 1989/90:SfUl behandlingsbehovetskall ha ett direkt samband med den medfödda missbildningen, förvärvadedefekten etc. I två motioner begärs att även patienter med Sjögrenssyndrom skall få kostnadsfri tandvård. och i motion Sf239 att den muntorrhet som dessa patienter drabbas avleder till att tänderna angrips svårt av karies. Patienterna måste därför hakontinuerlig tandvård och kvalificerad hjälp med munhygienen.