bet · GD01LU34 · 1989-12-31 00:00:00 — Lagutskottetsbetänkande /90: LU34 I betänkandet behandlas proposition 1988/89:76 variföreslås att köplag skall ersättas av en ny lag i ämnet. Förslaget ärresultatet av ett nordiskt köplagssamarbete, som har bedrivits sedan början av1960-talet. Vidare behandlas ett i proposition 1989/90:77 omkonsumentskyddet vid förvärv av småhus m.m. framlagt förslag till ändring iköplagsför-slaget. Den föreslagna lagstiftningen innebär en avsevärdmodernisering av köprätten, och också en anpassning till den internationellautvecklingen på området. Sålunda har betydande hänsyn tagits till FN-konventionom internationella köp. De sakliga nyheterna i förslaget är bl.a. följande. Lagenföreslås innehålla regler som ger vägledning för bedömningen av om en vara ärbehäftad med fel. I de fall en vara är felaktig föreslås att köparen som regelfår rätt att kräva att säljaren utan kostnad för köparen avhjälper felet eller,i vissa fall, företar omleverans. Säljaren föreslås å sin sida i allmänhet fårätt att på egen bekostnad avhjälpa ett fel eller företa omleverans för attdärigenom undgå de mera ingripande påföljderna prisavdrag och hävning. Vidareinnehåller förslaget helt nya regler om skadestånd vid säljarens dröjsmål ochfel i varan. Enligt dessa regler är säljaren skadeståndsansvarig för sådant somligger inom hans kontrollsfär (kontrollansvar) när fråga är om direkta skador.För indirekta skador förutsätts vållande från säljarens sida. En annan nyhet iförslaget är regler om avbeställning som innebär att om köparen avbeställer envara som skall tillverkas eller skaffas särskilt för honom är säljaren i regelskyldig att ställa in tillverkningen, men har då rätt till skadestånd avköparen. Utskottet har i samband med en studieresa till 1989 informerat sig om erfarenheterna från tillämpningen av den nyafinländska köplagen. I ärendet har en skrivelse inkommit frånKonkursförvaltarkollegier-nas förening. Något motionsyrkande har inte väckts med anledning av varesig proposition 1988/89:76 eller det nu aktuella förslaget i proposition 1 1989/90. 1989/90:77 och utskottet tillstyrker att den föreslagna lagstiftningen 1989/90:LU34 genomförsdock med den ändringen att ikraftträdandetidpunkten bestäms till den 1 januari1991. I proposition 1988/89:76 föreslår regeringen() efter hörande av lagrådet att antar ipropositionen framlagda förslag till 1. köplag, 2. lag om ändringi räntelagen (1975:635). Lagförslagen återfinns i bilaga 1 till betänkandet. I proposition 1989/90:77 föreslår regeringen() såvitt nu är i fråga (lagförslag 3) att riksdagenantar i propositionen framlagt förslag till ändring i förslaget till köplag.Lagrådets yttrande har inhämtats över förslaget. Lagförslaget återfinns i bilaga 2 till betänkandet. Övrigalagförslag i propositionen, vilka avser förslag till lag om ändring ijordabalken samt förslag till lag om ändring i konsumenttjänstlagen, behandlasav utskottet i betänkandet 1989/90:LU36 resp. 1989/90:LU35. Nuvarande regler om köp och byte av lös egendom finns i1905 års köplag. Lagen utgör ett av de äldsta exemplen på lagstiftning som hartillkommit i nordiskt samarbete. Köplagar med i huvudsak motsvarande innehållantogs i och i . Vidare har en köplag från år1922 som nära anknyter till de skandinaviska köplagarna. Däremot deltog inteFinland den gången i det nordiska köplagssamarbetet. inleddes ett arbete på en finsk köplag, och dettakom att bilda upptakten till ett nordiskt reformarbete på köprättens område.Utredningsarbetet resulterade i förslag till ändringar avköplagarna i , och samt förslag till finsk köplag.Lagförslagen remissbehandlades. pågick också arbete inom Förenta nationernaskommission för internationell handelsrätt (UNCITRAL) på en konvention ominternationella köp, och antogs en sådan konvention. Därefter beslöt justitieministrarna i , ,och att tillsätta en arbetsgrupp med uppdrag attanalysera om internationella köp samt de nordiskaköplagsförslagen jämte remissutlåtandena över dem. Syftet med arbetet var attundersöka möjligheterna att åstadkomma samordnade köplagar för de fyraländerna. Arbetsgruppenavlämnade betänkandet (NU 1984:5) 1989/90:LU34 Betänkandet innehåller förslag till nya köplagar i , ochSverige samt förslag till köplag i . Betänkandet har såvitt gällerförslag till ny köplag i remissbehandlats. Vidare har under ärendets beredning ijustitiedepartementet överläggningar hållits med företrädare för justitiedepartementeni , och . De lösningar som därvid diskuterats har frånsvensk sida behandlats vid särskilda överläggningar med företrädare förberörda myndigheter och organisationer. I har en köplag antagits och i Norgehar en ny köplag antagits . I har dock ännu inget förslagtill ny köplag framlagts. Den nu föreliggande propositionen är resultatet av denomfattande utredningsverksamhet och de remissförfaranden jämte överläggningarsom redovisats ovan. Förslaget till ny köplag utgör tillsammans med det förslagtill ny konsumentköplag som framlagts i proposition 1989/90:89 och denlagstiftning rörande bl.a. konsumentskydd vid småhusförvärv som föreslås iproposition 1989/90:77 en genomgripande reform på köprättens område. I propositionen läggs fram förslag till en ny köplag somskall ersätta den nuvarande köplagen . Förslaget innebär en betydande modernisering av köprätten.I stor utsträckning sker också en anpassning till den internationella utvecklingenpå området. Den föreslagna nya köplagen innehåller i huvudsak följandesakliga nyheter. Vägledande bestämmelser införs för bedömningen av om envara skall anses felaktig. Om en vara är felaktig skall köparen i regel ha rättatt kräva att säljaren utan kostnad för köparen avhjälper felet eller, i vissafall, företar omleverans. Säljaren skall å sin sida i regel ha rätt att på egenbekostnad avhjälpa ett fel eller företa omleverans för att därigenom undgå demera ingripande påföljderna prisavdrag och hävning. När det gäller hävning innebär förslaget att en part iregel skall ha rätt att häva ett köp endast om motparten har gjort sig skyldigtill ett avtalsbrott som är av väsentlig betydelse för parten och motparteninsåg eller borde ha insett detta. Förslagets regler om skadestånd vid säljarens dröjsmål ochfel i varan är helt nya. Utgångspunkten är att säljaren svarar för det somligger inom hans kontrollsfår (kontrollansvar). För indirekta förluster svarar säljarendock bara vid vållande. En nyhet i förslaget är regler om avbeställning sominnebär att om köparen avbeställer en vara som skall tillverkas eller skaffas särskilt för honom är säljaren i regel skyldig att ställa in tillverkningen men har - då rätttill skadestånd av köparen. I fråga omköparens skyldigheter innehåller förslaget vissa avvikelser 1989/90:LU34 iförhållande till den nuvarande köplagen. Bl.a. införs bestämmelser om köparensmedverkan till köpet. Vidare föreslås att reglerna om prisets bestämmande skallbygga på att köparen, om annat inte följer av avtalet, skall betala ett skäligtpris. Regleringen av skadeståndsskyldigheten vid köparensavtalsbrott föreslås bli i huvudsak densamma som den som gäller vid säljarensavtalsbrott. Lagenföreslås träda i kraft . Som tidigare nämnts kom den nuvarande köplagen till år1905, och dess innehåll är i huvudsak oförändrat. Lagen präglas av de värderingaroch förhållanden som rådde vid seklets början. De betydande förändringar somsedan dess har skett inom handeln har lett till att köplagen numera måstebetraktas som föråldrad. Också andra förhållanden medför att behovet av nyköprättslig lagstiftning enligt utskottets mening klart framträder. Såsom framhålls i propositionen måste en nyköplagstiftning givetvis innehålla de grundläggande reglerna om förhållandetmellan köpare och säljare samt kunna ge ändamålsenliga anvisningar om hur praktisktviktiga problem som kommer upp i samband med köp bör lösas. En köplag somanknyter till moderna förhållanden bör kunna minska behovet av särskildaavtalsvillkor mellan parterna, vilket i sin tur bör underlättaavtalsförhandlingarna och därmed den allmänna handeln, I den mån det i detenskilda fallet behövs en avtalsreglering, kan köplagen tjäna som utgångspunktför avtalsskrivningen. Sålunda bör en ny köplag i likhet med lag vara dispositiv, dvs. bygga på avtalsfrihet mellan parterna. En annan viktig aspekt på ny köprättslig lagstiftning ärbehovet av anpassning till den internationella utvecklingen på området. Somframgår av propositionen har med vissa reservationerratificerat konvention angående avtal ominternationella köp av varor (). I fråga om sättet att införakonventionens regler i svensk rätt har valts modellen med en s.k. blankettlag.Det innebär att det i en särskild lag, lagen (1987:822) om internationella köp,har angivits att vissa av bestämmelserna i skall ioriginaltexternas lydelse gälla som lag i . Lagen om internationella köpträdde i kraft . En fullständig anpassning av den nya svenska köplagen tillFN- konventionen låter sig dock inte göras. Detta beror bl.a. på att konven tionens tillämpningsområde är mer begränsat än som är och bör vara fallet med nationella köplagar. Såsom framhålls i propositionen bör dock en strävan vara att så långt möjligt beakta konventionens regle ring såväl i fråga om systematik som i fråga om innehåll. Man bör således undvika onödiga skillnader mellan reglerna för internationella . köp ochreglerna för nationella köp. Som utskottet inledningsvis redovisat är den föreliggandepropositio- 1989/90:LU34 nen resultatet av ett omfattande nordiskt samarbete påområdet. Detta har som framgår av propositionen lett till att nordisksamstämmighet i väsentliga delar kunnat uppnås i den köprättsliga lagstiftningen.Utskottet vill uttrycka sin tillfredsställelse över att den nordiskarättslikheten på ett centralt civilrättsligt område sålunda bevaras och i vissadelar även förstärks. En fråga av särskilt intresse är förhållandet tillkonsumentköp. I gällande rätt finns bestämmelser om konsumentköp i en särskildkonsumentköplag (1973:129). Lagen, som är tvingande till konsumentens förmån,behandlar ett antal frågor som är av betydelse från konsumentskyddssynpunkt meninnehåller inte någon fullständig reglering rörande konsumentköp. Vid sidan avkonsumentköplagen är också köplag tillämplig på konsumentköp. Dettagäller inte bara frågor som är oreglerade i konsumentköplagen utan också frågorsom behandlas i båda lagarna. I vissa avseenden kan nämligen den allmänna köplagensregler vara förmånligare for köparen än konsu-mentköplagens regler, och denallmänna köplagen blir då tillämplig även på konsumentköp. Den aktuella frågeställningen avser huruvida en regleringav konsumentköpen bör ske i en särskild konsumentköplag eller om regleringenbör integreras i den allmänna köplagen. I propositionen redovisas skäl för bådaalternativen, men departementschefens slutsats blir att övervägande skäl talarför att konsumentköpen bör reglercis i en särskild och fristående konsumentköplag. Utskottet kan ansluta sig till departementschefensuppfattning att konsumentköpen bör regleras för sig. Med en separatkonsumentköplag blir det lättare att tillskapa lösningar som särskilt tarsikte på konsumentförhållanden, och en allmän köplag kan bättre anpassas tillnäringslivet om man däri inte behöver beakta särskilda konsumentskyddsaspekter.I anslutning härtill kan också nämnas att lagrådet poängterat att redangällande köplag i det väsentliga har blivit en näringslivets köprättsliga reglering.Det ligger även ett värde i att samtliga regler som gäller för konsumentköpfinns samlade i en lag. Ett förslag till ny konsumentköplag har ocksåframlagts för (se prop. 1989/90:89). Förslaget, som innebär att dennya konsumentköplagen skall innehålla en i princip uttömmande reglering avkonsumentköpen, behandlas av utskottet i betänkandet 1989/90:LU35. En annan fråga av principiell karaktär gäller nuvarandedistinktion mellan olika typer av köp. I gällande köplag görs nämligen åtskillnadmellan speciesköp och genusköp eller leveransavtal. Med speciesköp avses köp avbestämt gods, medan genusköp däremot inte avser köp av bestämt gods utan enviss myckenhet av angivet slag. Att man över huvud taget gör skillnad mellanspeciesköp och genusköp beror på att säljaren vid genusköp har frihet eller ivarje fall större frihet än vid speciesköp att välja den egendom med vilkenköpet fullgörs. skillnadutgör anledningen till att köplagens bestämmelser om genus- 1989/90:LU34 köp imånga avseenden är strängare mot säljaren än bestämmelserna om speciesköp. Såsom anförs i propositionen har distinktionen mellanspeciesköp och genusköp i sin nuvarande form kommit att bli mindre ändamålsenlig.Den är visserligen användbar för typiska speciesköp såsom köp av begagnadebilar eller för utpräglat generiska köp såsom köp av spannmål. Distinktionen ärdäremot inte särskilt lämplig i fråga om industriellt tillverkade varor varesig det är fråga om serietillverkade produkter eller om varor som skalltillverkas särskilt efter köparens beställning. Utskottet anser därför ilikhet med departementschefen att skillnaden mellan speciesköp och genusköp idess nuvarande form bör avskaffas. Sammanfattningsvis kan utskottet konstatera attpropositionen som helhet är väl ägnad att läggas till grund för ny köprättsliglagstiftning. I det följande kommer utskottet därför endast att ta upp vissastörre frågor där det förordas mer betydelsefulla nyheter jämfört med årslag. I propositionen föreslås att köplagen skall innehållaregler som ger vägledning för bedömningen av om en vara är behäftad med fel.Enligt huvudregeln skall fel föreligga om varan i fråga om art, mängd,kvalitet, andra egenskaper eller förpackning inte överensstämmer med avtalet. fall avtalet inte ger besked om hur en vara skall vara beskaffad skall varannormalt anses felaktig, om den inte är ägnad för det ändamål för vilket varorav samma slag i allmänhet används eller för sitt särskilda ändamål eller om deninte är förpackad på vanligt eller annars försvarligt sätt då förpackningbehövs för att bevara eller skydda varan. En vara skall vidare anses varafelaktig, om den inte överensstämmer med sådana uppgifter om dess egenskapereller användning som säljaren eller någon annan har lämnat. Detsamma gäller ide flesta fall när säljaren har underlåtit att lämna väsentliga uppgifter omvaran. Även om en vara har sålts i "befintligt skick" skall fel ansesföreligga om den inte uppfyller en viss minimistandard. Utskottet konstaterar att köplag inte innehållernågra regler om hur en vara skall vara beskafiad och inte heller någraupplysningar om vad som skall anses utgöra fel. Det är måhända av den anledningensom olika åsikter om en varas skick är den oftast förekommande anledningen tilltvister mellan säljare och köpare. Enligt utskottets mening är det av storbetydelse för parterna att kunna avgöra när ett fel i varan föreligger,eftersom fel utgör en grund för köparen att göra gällande olika påföljder. Medhänsyn härtill är det såsom framhålls i propositionen angeläget att den nyaköplagen tillhandahåller regler som ger vägledning för bedömningen av om envara är behäftad med fel. Deföreslagna paragraferna om varans beskaffenhet (1721 §§) in- 6 leds meden bestämmelse som reglerar vilka anspråk som en köpt vara I enlighet med lagens dispositiva karaktär anges som 1989/90:LU34 huvudregelatt varan skall stämma överens med vad som följer av avtalet.För de fall när avtalet inte ger besked om hur en vara skall varabeskaffad anges vissa grundkrav som måste vara uppfyllda. vara somavviker i något av de angivna hänseendena eller i något annatavseende från vad köparen med fog kunnat förutsätta skall anses I köplagens felregler anges vidare att fel skall anses föreliggaom varan inte överensstämmer med information om varan som köparen har erhållit före köpet. Även för varor som sålts i "befintligt skick" anges att varan skall anses felaktig om den inte uppfylleren viss minimistandard. Enligt utskottets mening är de föreslagna felreglernautformade på sådant sätt att de bör kunna utgöra god vägledning för bedömningenav enskilda fall. Utskottet ansluter sig således till propositionens förslag idenna del. I propositionen föreslås att köparen skall ha rätt attkräva att säljaren utan kostnad för köparen avhjälper ett fel i varan, om ettavhjälpande kan ske utan oskälig kostnad eller olägenhet för säljaren. Om feletär av väsentlig betydelse för köparen och säljaren insåg eller borde ha insettdetta, skall köparen ha rätt att kräva omleverans. Säljaren skall å sin sida harätt att på egen bekostnad avhjälpa ett fel eller företa omleverans, om det kanske utan väsentlig olägenhet för köparen och utan risk för att denne inte fårsina egna kostnader ersatta av säljaren. Enligt gällande köplag har köparen när det föreliggerfel i en vara rätt till prisavdrag eller, om felet inte är ringa, rätt atthäva köpet (42 § första stycket). I fråga om leveransavtal kan köparen, omfelet är sådant att han i och för sig har rätt att häva köpet, välja att krävaomleverans i stället för att häva köpet (43 § första stycket). Under vissamycket begränsade förutsättningar har säljaren rätt att avhjälpa ett fel föratt därigenom avvärja krav på hävning eller prisavdrag (jfr 49 §). Någonskyldighet för säljaren att avhjälpa fel föreligger inte enligt lag. 1 likhet med departementschefen anser utskottet att en avde mera besvärande bristerna i nuvarande påföljdssystem är att det finns ettalltför snävt utrymme för rättelse av fel i varan. En sådan rättelse kan skeantingen genom att säljaren på egen bekostnad avhjälper felet eller genom attsäljaren företar omleverans, dvs. förser köparen med en ny, felfri vara. I denmoderna handeln är avhjälpande av fel och omleverans oftast de för båda partermest ändamålsenliga påföljdsalternativen, inte minst ur ekonomisk synvinkel.Att avhjälpande är en påföljd som oftast ligger i linje med båda partersintressen framgår också av förekommande standardavtalsvillkor, i vilkaavhjälpande intar en central plats i påföljdssystemet vid fel i varan.Utskottet är därför positivt till att den nya köplagen ger ökade möjligheteratt använda rättelse sompåföljd vid fel i varan. Vidare bör såsom föreslås i propositio- 1989/90:LU34 nen avhjälpande och omleverans utgöra de primära påföljdsformerna och alltså få encentral plats i påföljdssystemet. Enligt propositionen skall köparen vid säljarensdröjsmål och vid fel i varan ha rätt att häva köpet, om avtalsbrottet är avväsentlig betydelse för köparen och säljaren insåg eller borde ha insett detta.Vid köparens bristande medverkan får säljaren häva köpet under motsvarandeförutsättningar; vid underlåtenhet att ta emot eller hämta varan krävs dockdessutom att säljaren har ett särskilt intresse av att bli av med det som hanhar sålt. Vid köparens dröjsmål med betalningen får säljaren häva köpet omdröjsmålet utgör ett väsentligt avtalsbrott. Vidare föreslås i propositionen att ett förfarande medtilläggstid införs för att möjliggöra hävning också vid icke väsentliga avtalsbrott.Förslaget innebär att motparten vid säljarens dröjsmål samt vid köparensdröjsmål med betalningen och bristande medverkan får häva köpet om han harsatt ut en tilläggstid som inte är oskäligt kort och prestation inte sker inomdenna tid. De bestämmelser som enligt gällande köplag reglerar rättentill hävning framgår av propositionen (se s. 39). Den därvid lämnadeframställningen ger vid handen att det rådande systemet är ganskasvårtillgängligt. Utskottet noterar därför med tillfredsställelse att propositionensförslag innebär betydande förenklingar. Enligt utskottets mening synesförslaget också utgöra en rimlig avvägning mellan parternas intressen genom atträtten till hävning blir beroende av avtalsbrottets betydelse för den som hardrabbats av det. Sålunda talar starka skäl för en hävningsrätt om avtalsbrottetär väsentligt för köparen, medan rätten till hävning inte ter sig likamotiverad om avtalsbrottet är av mindre betydelse för denne. Vad särskiltgäller införandet av ett förfarande med tilläggstid konstaterar utskottet atten sådan ordning är vanligt förekommande i utländska rättsordningar. Fördelenmed ett sådant förfarande är att en part kan göra även ett icke väsentligtavtalsbrott till hävningsanledning genom att sätta ut en tilläggstid förfullgörande. Parterna kan också undgå bevissvårigheter om det framstår somtveksamt ifall väsentlighetskravet är uppfyllt eller om parten har svårt attstyrka detta. I likhet med departementschefen anser utskottet därför att detfinns goda skäl att införa denna möjlighet i kö plagen. Enligt gällande köplag är reglerna om säljarensskadeståndsansvar vid dröjsmål olika vid speciesköp och genusköp. Vid speciesköp är sälja ren skyldig att ersätta köparen för skada på grund av dröjsmål, om dröjsmålet beror på att köparen varit försumlig. Säljaren har bevisbör dan för att någon försummelse inte förelegat, s.k. presumtionsansvar. Vid genusköp gäller i princip att säljaren har strikt skadeståndsansvar, 8 ochsåledes ansvarar oberoende av försummelse. ningar gårdock säljaren fri från ansvar, nämligen om dröjsmålet beror 1989/90:LU34 på etthinder som gör det objektivt omöjligt att fullgöra köpet samt säljaren vidköpslutet inte borde ha räknat med att hindret skulle uppstå. Även i frågan omskadestånd vid fel gör köplagen skillnad mellan speciesköp och genusköp. Vidspeciesköp har köparen rätt till skadestånd om godset saknade egenskap som kananses tillförsäkrad, eller om felet efter köpet har uppkommit till följd avsäljarens vanvård, försummelse eller säljaren förfarit svikligt. Vid genusköpär säljaren skadeståndsskyldig oberoende av försummelse; dock kan objektivomöjlighet befria från ansvar. I propositionen föreslås att säljaren skall varaskadeståndsansvarig såväl vid säljarens dröjsmål som vid fel i varan för sådantsom ligger inom hans kontrollsfår (kontrollansvar). Vid köparens bristande medverkanskall denne på motsvarande sätt ha ett kontrollansvar, medan vid köparensdröjsmål med betalningen möjligheterna till befrielse frånskadeståndsskyldighet skall förutsätta ett kvalificerat betalningshinder.Kontrollansvaret är utformat så att det ställer upp fyra förutsättningar somalla måste vara uppfyllda för att säljaren skall bli befriad frånskadeståndsansvar. Säljaren har bevisbördan lör att förutsättningarna äruppfyllda. För att säljaren skall gå fri från ansvar krävs för det första attdet föreligger ett faktiskt hinder för fullgörelse. Hindret skall vidare liggautanför säljarens kontroll. En tredje förutsättning för ansvarsbefrielse äratt säljaren inte skäligen kunde förväntas ha räknat med hindret vid köpet.Säljaren svarar med andra ord för det som var förutsebart vid avtalsslutet.Slutligen är det ett villkor att säljaren inte skäligen kunde ha undvikit ellerövervunnit hindret. Detta innebär att säljaren är skyldig att försöka tillgripaalternativa fullgörelsemöjligheter när sådana finns. Vidare föreslås i propositionen att denskadeståndsskyldighet som följer av kontrollansvaret skall omfatta näraliggandeoch typiska förluster på grund av avtalsbrottet (direkta förluster), medanansvar för övriga förluster (indirekta förluster) skall förutsätta vållande påden skadeståndsskyldiges sida. Av propositionen framgår att vid den skadeståndsskyldighetsom följer av kontrollansvaret har säljaren bevisbördan för att förutsättningarnaför befrielse från ansvar är uppfyllda. När det däremot gäller sådanskadeståndsskyldighet som förutsätter vållande från motpartens sida finns ingenmotsvarande regel. Avsikten är enligt propositionen att den princip som iallmänhet gäller vid culpaansvar skall tillämpas. Således skall den som påståratt motparten har varit försumlig ha bevisbördan härför. Beviskravet får bliberoende av omständigheterna i det enskilda fallet, bl.a. köparens möjlighetatt förebringa bevisning om ett visst förhållande. Som utskottet inledningsvis framhållit är det en fördel omden nya svenska köplagen så långt möjligt följer angående avtalom internationella köp av varor. Utskottet ställer sig därför positivt till attskadeståndsansvaret (kontrollansvaret) utformas i enlighet medFN-konventionens regler om skadestånd.