bet · GD01JuU29 · 1989-12-31 00:00:00 — Tanken är att åtalskall kunna underlåtas, om man kan åstadkomma lika goda eller bättrebehandlingsmöjligheter för en ung lagöverträdare utan att åtal väcks. Särskildaregler om barn och ungdomar som begår brott finns bl.a. i lagen (1964:167) medsärskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Lagen blev senast föremålför ändringar i ett lagstiftningsärende (prop. 1987/88:135, JuU36,rskr. 403) varvid bl.a. infördes bestämmelser som syftade till att ökasnabbheten i mål mot unga. Vidare föreskrevs att vårdnadshavaren normaltomedelbart skall underrättas, när någon som är är skäligenmisstänkt för brott. Genom en särskild förordning (1988:217) tog regeringensamtidigt initiativ till en försöksverksamhet med snabbare utredningar rörandeunga lagöverträdare. Försöksverksamheten bedrivs vid åtta åkla- Både försöksverksamheten och den nya lagstift- 1989/90:JuU29 ningenutvärderas nu av BRÅ. Den slutliga utvärderingen beräknas vara fårdig undersommaren 1990. En arbetsgrupp inom med företrädare förjustitie-, social- och civildepartementen har närmare studerat hur socialtjänstensoch rättsväsendets insatser när det gäller unga lagöverträdare lämpligen kansamordnas. Enligt vad utskottet inhämtat har arbetsgruppen numera slutförtsitt uppdrag. Avsikten är nu att med utgångspunkt från arbetsgruppens arbetetillkalla en parlamentariskt sammansatt kommitté med uppgift att göra en bredöversyn av det allmännas insatser i samband med brott som begåtts av unga. I motion Ju802 begärs ett tillkännagivande av familjensbrottsförebyggande betydelse när det gäller unga människor. I samband riksdagsbehandlingen av de nämndaändringarna i LUL behandlade utskottet ett liknande motionsönskemäl. Utskottet delade motionärernas uppfattning att familjensbetydelse knappast kan överskattas när det gäller alt ge barn och ungdom entrygg uppväxt och konstaterade att det inte torde råda någon oenighet om attgoda uppväxtförhållanden är en brottsförebyggande faktor av mycket storbetydelse. Utskottet avstyrkte emellertid bifall till motionen då det intefanns behov av något särskilt uttalande i saken från sida (JuU1987/88:36 s. 21). Utskottet vidhåller sin tidigare uttalade inställning. Härvill utskottet också erinra om vad ungdomsministern i regeringens skrivelse1989/90:69 om ungdomsfrågor uttalat, nämligen att samhällets insatser skallstödja familjen i dess olika roller och bidra till att barnen får växa uppunder bästa tänkbara betingelser. I skrivelsen betonas också attföräldraansvaret måste förtydligas. Med detanförda avstyrker utskottet bifall till motionsyrkandet. Registrering av brott av barn m.m. I motionerna JuSlO, Ju814 och Ju820 begärs att statistikskall föras över brott som begåtts av barn . Här pekas på atteffektiva åtgärder mot ungdomsbrottsligheten förutsätter kunskaper om den. Imotionerna Ju814 och Ju820 begärs vidare att barn som begått brottskall kunna registreras hos polisen i ett sekretesskyddat register. Syftet äratt underlätta polisens arbete och öka möjligheterna till effektivbrottsbekämpning. Senast under innevarande har utskottet behandlatmotsvarande motionsönskemål. Utskottet konstaterade då (1989/90:JuU14 s. 10ff) att statistik över brott som begåtts av barn inte förs och att orsakenhärtill främst är att sådan statistik riskerar att bli ofullständig bl.a. på grundav bestämmelserna om utredning av brott av barn. Utskottet lämnade också deb enredovisning för de regler som gäller för registrering i polisens olikaregister, deb en redogörelse för den tidigare riksdagsbehandlingen av de nuaktuella frågorna. hänvisa till denredogörelsen och endast nämna att utskottet /90:JuU29riksmötet /85 tog avstånd från tanken på att personregister med uppgifterom brottsmisstankar mot barn skulle få föras hos polisen (JuU 1984/85:6 s. 11). Avslutningsvisunderströk utskottet i sitt betänkande tidigare under innevarande attdet skulla vara av stort värde att ha tillgång till tillförlitlig informationom brott av barn men då frågan redan var aktualiserad inom enarbetsgrupp inom krävdes det inte någon åtgärd i saken frånriksdagens sida. Utskottet var heller inte berett att ompröva sittställningstagande till frågan om registrering av barn som begår brott; även denfrågan var föremål för den nämnda arbetsgruppens ställningstaganden. Utskottetavstyrkte därför bifall till motionerna i behandlade delar. har under innevarande i sitt av godkändabetänkande avvisat tanken på registrering av brott av barn (1989/90:KrU14 s. 7). Enligtvad utskottet nu inhämtat övervägs frågoma alltjämt inom . Detsaknas därför anledning för någon åtgärd i saken. Utskottetavstyrker därför bifall till nu berörda yrkanden i motionerna Ju810, Ju814 ochJu820. Närvaroav föräldrar vid förundersökning och domstolsförhandling Imotionerna Ju607 och Ju810 tas upp frågan om föräldrars närvaro vidförundersökning och domstolsförhandlingar beträffande unga lagöverträdare. Imotion Ju607 begärs ett uttalande om att myndigheterna bör verka aktivt härföroch i motion Ju810 begärs en lagreglering av vårdnadshavarnas närvaroplikt vidsådana domstolsförhandlingar. Närdet gäller föräldrars medverkan vid förundersökning vill utskottet erinra omatt det infördes en uttrycklig regel av innebörd att vårdnadshavarenomedelbart skall underrättas om någon som fyllt 15 men inte misstänks förbrott. Bestämmelsen finns intagen i 6 § c LUL. Underrättelse får underlåtasendast om det finns särskilda skäl. Uppgiftsskyldigheten åvilar polis elleråklagare. En motsvarande regel finns i 13 § LUL när det gäller utredning ombrott av barn . Beträffande förhör med barn föreskrivsockså i 23 kap. 10 § (RB) att vårdnadshavare bör varanärvarande om det kan ske utan men för utredningen. Utskottet vill också erinraom att åklagaren, ifall denne med stöd av 1 § LUL beslutat om åtalsunderlåtelsebeträffande brott för vilket är föreskrivet svårare straff än böter eller, medstöd av 6 a § LUL utfårdat strafföreläggande, har att muntligen underrätta denunderårige härom och detta skall, om möjligt, ske i vårdnadshavares närvaro. ovan nämnda förordningen om försöksverksamhet med snabbare utredningarrörande unga lagöverträdare finns beträffiande meddelande om be- slut om åtalsunderlåtelseen uttrycklig föreskrift om att åklagaren skall 1989/90:JuU29 sträva efteratt vårdnadshavaren är närvarande vid ett sådant sammanträffande. Somframgått ovan finns alltså ett flertal bestämmelser beträffandeförundersökningen som syftar till att väcka vårdnadshavarens uppmärksamhet ochfå honom eller henne att engagera sig i den unges situation. Utskottet utgårockså från att vederbörande myndigheter agerar i enlighet härmed. Mot dennabakgrund är något sådant särskilt uttalande om föräldrars närvaro vidförundersökning som efterfrågas i motion Ju607 inte erforderligt. Vidkommandespörsmålet om föräldrars närvaro vid huvudförhandling mot en unglagöverträdare kan erinras om följande. I 21 kap. 1 § RB föreskrivs beträffandemisstänkta som är omyndiga att rätten om det med hänsyn till brottetsbeskaffenhet eller eljest finnes erforderligt skall höra den som har vårdnadenom honom. Denne får också föra talan för den omyndige. Vidare framgår av 9 §LUL att den som är inte får dömas till fångelse ellerskyddstillsyn, om inte den som har vårdnaden om honom har blivit hörd i målet,där så lämpligen kan ske. I praktiken innebär dessa bestämmelser attvårdnadshavaren som regel kallas till huvudförhandlingen. Han kan kallas vidvite. Motionsönskemålom närvaroplikt för föräldrar vid huvudförhandling mot unga lagöverträdare harbehandlats av utskottet under /88. Utskottet (JuU 1987/88:36 s.20) erinrade då om vad som gäller om underrättelse till vårdnadshavaren vidbrottsmisstanke. Sådan underrättelse får, som framgått ovan, underlåtas om detfinns särskilda skäl. Undantaget är avsett bl.a. för fall när underrättelseskulle vara till större skada än nytta för den unge. Utskottet ansåg i sitt avriksdagen godkända betänkande att ett motsvarande synsätt kunde anläggas påfrågan om vårdnadshavaren skall åläggas närvaroskyldighet vid huvudförhandling.Övervägande skäl talade, ansåg utskottet, för den gällande ordningen därvårdnadshavaren skall kallas till huvudförhandlingen men själv avgör om hanvill inställa sig. Närdet gäller kravet i motion Ju810 om en närvaroplikt för vårdnadshavaren vidhuvudförhandling är utskottet inte berett att ändra sin tidigare ståndpunkt.Motionsyrkandet avstyrks därför. Nugällande regler på området verkar också i den riktning som åsyftas i motionJu607 där krav framförs på ett aktivt verkande från myndigheternas sida att fåvårdnadshavarna att inställa sig till en huvudförhandling. Även dettamotionsyrkande avstyrks. Imotionerna Ju607, Ju814 och Ju820 framställs krav om kortare utredningstider iungdomsmålen. I de två sistnämnda motionerna anförs att det bör införas entidsgräns inom vilken en förundersökning mot en ung lagöverträdare bör varafårdig. ILUL finns ett antal regler som syftar till att hålla handläggningstiderna iungdomsmålen så korta som möjligt. Några särskilda frister förbrottsutredningar mot unga finns däremot inte. Av 2 § förundersök- ningskungörelsen(1947:948) följer emellertid att åklagarna och polisen 1989/90:JuU29regelbundet skall samråda för att motverka dröjsmål i förundersökningar motdem som inte fyllt . Som framgått ovan har regeringen tagjt initiativ till enförsöksverksamhet med snabbare utredningar rörande unga lagöverträdare. Försöksverksamhetenutvärderas nu av BRÅ. I en preliminär rapport har konstaterats bl.a. atthandläggningstiderna i de distrikt som omfattas av försöksverksamheten ärgenomsnittligt sett kortare än i de kontrolldistrikt som valts ut. Någrabestämda slutsatser kan dock inte dras förrän den slutliga utvärderingen ärfårdig . behandlade utskottet motionskrav om kortarehandläggningstider i ungdomsmålen. Utskottet (1989/90:JuU14 s. 8) utulade isitt av godkända betänkande att den definitiva utvärderingen avförsöksverksamheten borde avvaktas innan ställning togs till de organisatoriskaändringsförslag som härvidlag framfördes i motionerna. Utskottet avstyrktesåledes bifall till motionerna. Utskottet saknar anledning att nu frångå sitt tidigareställningstagande och avstyrker bifall till berörda yrkanden i motionernaJu607, Ju814 och Ju820. 1 syfte att korta ned handläggningstiderna framförs imotionerna Ju607, Ju809, Ju810, Ju814 och Ju820 yrkanden om att det skallinrättas jourdomstolar, främst för unga lagöverträdare. I motionerna Ju814 ochJu820 framhålls särskilt att ett försök med jourdomstolar bör bedrivas avseendevissa typer av brott. tog utskottet ställning till liknandemotionsönskemål (se 1989/90:JuU14 och där gjord hänvisning) och avstyrkte då isitt av godkända betänkande bifall till motionerna. Utskottet haransett och anser alltjämt att kravet på jourdomstolar för unga lagöverträdarestämmer mindre väl överens med utgångspunkten att unga lagöverträdare i principinte skall bli föremål för domstolsbehandling. Andra vägar bör därför ihuvudsak väljas för att få till stånd en snabbare behandling av mål mot unga.De senaste ändringarna i LUL och den nämnda försöksverksamheten har bl.a.verkat i denna riktning. Utskottet saknar anledning att nu frångå sitt tidigareställningstagande. Motionsyrkandena i saken avstyrks. Enligt 7 § LUL krävs synnerliga skäl för häktning när denmisstänkte är . I motion Ju810 begärs ett lagförslag innehållande ändradeförutsättningar för anhållande och häktning av 1517-åringar. Enligt motionärernabör det räcka med särskilda skäl för att sådan häktning skall komma till stånd.Syftet är dels att få en kontroll över ungdomar som begått brott, dels attpåskynda handläggningen i dessa mål. Utskottet behandlade under /88 en motionvari det begärdes lagändringar av innebörd att ungdomar skulle kunna häktas i samma utsträckning som andra lagöverträdare. Utskottet (JuU 1987/88:36 s. 23) avstyrkte bifall till motionen. I sin motiveringhänvisade utskottet till om förkorta- 1989/90:JuU29 dehandläggningstider för domstolarna i mål där den tilltalade inte fyllt 18 åroch brottet förskyller Sngelse . I dessa fall skall iakttas detidsfrister som gäller för åtgärd i mål där den tilltalade är häktad. Utskottetslog vidare fast att de skärpta krav som enligt LUL gäller för häktning av ungahar föreskrivits av samma skäl som begränsningarna i fråga om att döma ungatill fångelse och konstaterade att regleringen alltså har goda skäl för sig.Utskottet hänvisade vidare till de alternativ till häktning som möjliggör entillfredsställande övervakning och kontroll av den unge, nämligen placering ien sådan institution som avses i 12 § LVU. Inom ramen för en sådan vistelse ärdet möjligt att ålägga den unge sådana restriktioner beträffande rörelsefrihetoch kommunikation med omvärlden som eljest tillgodoses genom häktning.Sammanfattningsvis ansåg utskottet att goda möjligheter till andra alternativän häktning står till buds. Utskottetvidhåller sin tidigare inställning och är inte berett att förorda en utvidningav möjligheterna till häktning av unga lagöverträdare under . Utskottetavstyrker således bifall till motion Ju810 i nu behandlad del. Imotion Ju607 hävdas att regleringen av skadelindrande arbete i LUL intefungerar på ett tillfredsställande sätt. Motionärerna vill ha en effektivareutformning av reglerna. I motionen begärs också att konfrontation mellanfrämst unga lagöverträdare och målsägande bör prövas i större omfattning iSverige än vad nu är fallet. Utskottetbehandlade liknande motionsönskemål (1989/90:JuU14 s. 9 ff). I sambandhärmed lämnade utskottet en utförlig redogörelse för lagregleringen beträffandeskadelindrande arbete och vidare en beskrivning av de försöksverksamheter medkonfrontation som bedrivs på olika håll i . Utskottet vill nu hänvisatill den redogörelsen och endast tillägga att lagreglerna om skadelindrandearbete trädde i kraft och är föremål för en utvärdering avBRÅ. Utskottet,som avstyrkte bifall till motionerna, uttalade stor förståelse förmotionärernas syfte med yrkandena om konfrontation och skadelindrande arbete.Utskottet underströk både vikten av att den unge får klart för sig att hansbrottslighet inte accepteras och av att han kommer till insikt om vadbrottsligheten betyder för den som drabbats. Tanken på ett medlingsförfarandefann utskottet i detta sammanhang värd att överväga närmare. Utskottetförutsatte att frågan aktualiseras i samband med den utvärdering som BRÅ nu göroch något uttalande härom av var således inte erforderligt. Enligtvad utskottet inhämtat pågår försöksverksamhet medkonfrontation i , och i bl.a. skyddsvärnets regi.BRÅ skall utvärdera verksamheten så snart den fått en sådan omfattning att enutvärdering kan ske. Utskottetanser att BRÅ:s utvärdering bör avvaktas innan utskottet /90:JuU29tar ställning till frågan om en effektivisering av bestämmelserna omskadelindrande arbete. Utskottethar samma uppfattning när det gäller en utökad försöksverksamhet medkonfrontation. Även i denna del avstyrker utskottet bifall till motion Ju607. Förutsättningarnaför att döma ungdomar till Sngelse anges i 30 kap. 5 § (BrB). Närdet gäller ungdomar krävs synnerliga skäl. Ungdomar i åldersgruppen18 till får dömas till fångelse endast om det med hänsyn till gärningensstrafiVärde eller annars finns särskilda skäl för det. Imotion Ju612 begärs att en utredning tillsätts med uppgift attytterligare begränsa möjligheterna att döma unga personer till Sngelse.Översynen skall enligt motionärerna inte bara avse de allra yngstalagöverträdarna utan det bör också övervägas om det inom ramen försocialtjänsten kan skapas sådana särskilda resurser att även de något äldreungdomarna kan besparas Sngelsestraff i större utsträckning än för närvarande.I motionerna Ju814 och Ju820 begärs å andra sidan att rådande begränsningarhärvidlag avskaffas såvitt avser ungdomar i åldersgruppen . Imotion Ju623 efterlyses fler påföljdsalternativ för unga; främst förespråkasatt samhällstjänst skall kunna komma i fråga också för ungdomar i åldersgruppen15 till . Underinnevarande har senast (se 1989/90:Jul4 s. 12 f och därgjord hänvisning) behandlat och avstyrkt bifall till motioner i vilkaframställts önskemål om dels att möjligheterna att döma ungdomar under 18 årtill fångelse bör avskaffas, dels att möjligheterna att döma ungdomar mellan 18och till fångelse ytterligare begränsas. Idessa sammanhang har utskottet när det gäller frågan om fångelse för ungdomarunder konstaterat att det inte i alla situationer är möjligt att undvikafångelsestraff. Utskottet har dock understrukit att Sngelsestraff bör ses somen absolut sista utväg när möjligheter till hjälp och stöd äruttömda eller när brottslighetens art kräver ett Sngelsestraff. Närdet sedan gällt de äldre ungdomarna har utskottet uttalat att nödvändigheten avatt undvika Sngelsestraff inte gör sig gällande med samma styrka, och utskottethar här instämt i vad justitieministern uttalat (prop.1987/88:120 s. 103), nämligen att det är naturligt att ju närmare 21-årsgränsenman kommer, desto svagare blir de skäl som med hänsyn till gärningsmannensungdom talar för en icke frihetsberövande påföljd. Utskottet har vidare pekatpå strafflindringsbestämmelsen i 29 kap. 7 § BrB och vidare hänvisat tillförsöksverksamheten med samhällstjänst. Utskottetkan instämma i flera av de tankegångar som ligger bakom önskemålet i motionJu612. Såsom utskottet tidigare framhållit i olika sammanhang bör härunderstrykas vikten av att så långt det är möjligt 1989/90:JuU29 minskaanvändningen av frihetsstraff och detta gäller med särskild styrka i fråga omungdomar. Utskottet har därför i och för sig förståelse för motionsönskemålet.Som utskottet framhållit ovan har emellertid en arbetsgrupp inom regeringskanslietmed företrädare för justitie-, social- och civildepartementen närmare studerathur och rättsväsendets insatser när det gäller ungalagöverträdare lämpligen kan samordnas, och utskottet utgår ifrån att denaviserade kommittén fortsätter detta arbete. Av särskild betydelse att nämna ärvidare att regeringen tillkallat en särskild utredare som skall göra enöversyn av vissa kriminalvårdsfrågor. Av direktiven (dir. 1990:2) framgår attutredaren bl.a. skall överväga om de särskilda reglerna i 30 kap. 5 § BrB ompåföljdsvalet för unga är väl avvägda liksom om det finns behov av liknandebestämmelser för andra kategorier. Sakenär således redan uppmärksammad både inom och inomutredningsväsendet och någon åtgärd i anledning av kraven i motionJu612 kan därför inte anses påkallad. Avdet anförda följer att utskottet inte kan ställa sig bakom yrkandena imotionerna Ju814 och Ju820 om utökade möjligheter att döma unga personer iåldergruppen 18 till till Sngelse. Ianledning av det i motion Ju623 framförda kravet på att ungdomar mellan 15 och17 år skall kunna ådömas samhällstjänst vill utskottet erinra om att dennapåföljdsvariant kan komma i fråga för denna grupp när alternativet är Sngelseäven om utrymmet i praktiken är begränsat. Som redovisats ovan krävs synnerligaskäl för att döma ut Sngelsestraff för dessa unga, och Sngelse kommer i stortsett till användning endast vid brottslighet med så högt straffvärde att någonannan påföljd är utesluten (jfr prop. 1989/90:7 s. 21). Däremothar utskottet vid flera tillSllen och senast (1989/90:JuU22 s. 25)tagit avstånd från tanken på att samhällstjänst skall kunna ådömas unga i dennaåldersgrupp även när alternativet inte är Sngelse, en uppfattning som utskottetalltjämt har. Utskottet har här pekat på principen att unga lagöverträdareskall uppmärksammas av de sociala myndigheterna och endast i begränsadutsträckning bör bli föremål för domstolsprövning och åtgärder inom kriminalvårdensram. Utskottet avstyrker således bifall till motion Ju623. 1motion Ju607 begärs ett tillkännagivande om samordning av olika myndighetersinsatser för unga lagöverträdare. Motionärerna förespråkar att s.k.KrAmi-verksamhet, som bedrivs i bl.a. , skall byggas upp även på andraplatser i landet. KrAmi(Kriminalvårdsklienter i ) startade i somett samarbetsprojekt mellan kriminalvårdsverket, länsarbetsnämnden och Malmökommun. Syftet är att genom arbets-placering söka återföra socialt handikappadeoch kriminellt belastade ungdomar till en ordnadtillvaro. Verksamheten riktar sig till ungdo- 1989/90:JuU29 mar som är aktuella hos arbetsförmedlingen, kriminalvården ochsocialförvaltningen. Verksamhetenär nu permanentad och de myndigheter som ingår i verksamheten bidrar medtjänstemän i ett arbetslag i gemensamma lokaler; däri ingår bl.a.arbetskonsulent, arbetsförmedlare, kriminal-vårdscissistent, socialassistentoch fritidsassistent. Att delta i KrAmi-verksamheten bygger på frivillighet ochanslutning härtill sker via ovannämnda myndigheter. Arbetslaget avgör om eninsats är lämplig. Ungdomarna erhåller utbildningsbidrag. I genomsnitt är 60ungdomar inskrivna . Ett kontrakt mellan arbetslaget och eleven upprättasdär arbetslaget förbinder sig att ge stöd för att finna, få och behålla ettarbete och där eleven bl.a. förbinder sig att avstå från kriminalitet och attvara drogfri. KrAmi-verksamhetförekommer också i , efter samma modell som den i . Även i Uppsalaplaneras en sådan verksamhet. Samordning mellan olika berörda myndigheter närdet gäller unga lagöverträdare förekommer lokalt även på andra platser under olikaformer. Kriminalvården har t.ex. på ett tiotal platser i landet haft samarbetemed komvux och kommunerna för att bereda ungdomar specialundervisning. Det kantilläggas att olika samarbetsprojekt mellan kriminalvårdens frivård,arbetsmarknadsmyndigheter, socialtjänst m.fl. behandlas i den översyn avfrivården som bedrivs inom . mening är det av stor vikt att det allmänna kan samordna sinainsatser när det gäller de unga lagöverträdarna. Utskottet kan därför ställasig bakom de tankar som bär upp motionsönskemålet. Den samverkansmodell somkännetecknar KrAmi-verksamheten är enligt utskottets mening värdefull liksommånga andra liknande projekt på andra håll i landet. Sådana samverkansmodellerbör således prövas också i andra delar av landet. Det får ankomma på regeringenatt vidta de åtgärder härför som kan krävas, och i samband med den kommandebudgetberedningen bör de finansiella följderna härav beaktas. Vad utskottet numed anledning av motion Ju607 uttalat bör som sin mening geregeringen till känna. Imotionerna Ju609 och Ju635 begärs ett uttalande om en skärpning avskattebrottslagen. Här anförs bl.a. att en sådan åtgärd skulle markera attbrott mot gemensamma samhällsintressen skall leda till kännbara straffrättsligapåföljder. Underinnevarande har utskottet behandlat liknande motionsönskemål.Utskottet erinrade då (1989/90:JuU16 s. 11 ff) om att Sngelsestraffkommitténenligt sina direktiv haft att se över om ändringar kan behövas i destraffvärden som kommer till uttryck i och andra författningar isyfte att stödja samhällets insat- ser i kampen mot bl.a.ekonomisk brottslighet. Utskottet hänvisade till 1989/90:JuU29 att kommitténs förslaghärvidlag är föremål för regeringens ställningstagande och att detta arbeteinte borde föregripas. Utskottetvidhåller sin uppfattning och avstyrker bifall till motionerna Ju609 och Ju635i nu berört ämne. 1motion Ju635 begärs bl.a. också ett uttalande om en skärpning när det gällermiljöbrott. Omansvar för miljöbrott finns bestämmelser både i 13 kap. 8 a § BrB och i 45 §miljöskyddslagen (1969:387). Även strafEskalorna i dessa stadganden har varitföremål för den strafekaleöversyn som bedrivit.Lagstiftningen skärptes i vissa delar (prop. 1987/88:85, JoU23,rskr. Inteheller här anser utskottet att det arbete som pågår inom börföregripas. Det kan tilläggas att miljöskyddslagstiftningen nu också ses överinom utredningsväsendet (se dir. 1989:32). Äveni motionerna Ju622 och Ju802 tas upp spörsmål som berör den ekonomiskabrottsligheten. Här hemställs att en parlamentarisk utredning får i uppdrag attse över rätbsäkerheten i lagar gällande ekonomisk brottslighet. Det betonas attutredningen bör belysa bl.a. rättssäkerhetsaspekterna och avgränsningen motannan brottslighet. Utskottethar under innevarande behandlat liknande motionsönskemål.