bet · GD01SoU15 · 1989-12-31 00:00:00 — När ungdomar inte kan beredas vård, som platsantalelminskar, visar detta all riksperspektivet i planeringen saknas. Den inventeringsom enligt planerna skulle vara slutförd bör bedrivas med storskyndsamhet och om möjligt slutföras tidigare. Problemen är till övervägande delar kända. Det gällerfrämst att förbättra diagnostiken, få ett riksperspektiv i planeringen,åstadkomma fler och mer differentierade vårdplatser, etablera en bättrepraktisk samverkan mellan skola, polis och socialtjänst saml all utvärderaåtgärderna. har godkänt en ny konstruktionav statsbidragen för missbrukarvården och ungdomsvården. Det nya bi dragssystemet gäller åren 1990 1992. Målsättningen med det nya statsbidragssystemet är bl.a. all särskild hänsyn skall tas till de ungdo mar som är i störst behov av kvalificerade stödinsatser. Således har bidraget för platser på § 12-hemmens slutna avdelningar samt utveck lingsbidraget vilket skall besluta om höjts väsent ligt. Utvecklingsbidrag skall bl.a. kunna ges för att täcka utvecklings-, 35 etablerings-eller initialkostnader, om en huvudman vidtar strukturför- 1989/90:SoU15 ändringarmed sådana konsekvenser att en ny enhet för vård enligt 12 § LVU etableras. Förbättringar av statsbidragssystemet har således redangjorts. Utskottet anser det angeläget att den önskvärda utveckling ochförändring i kommuner och landsting som det nya statsbidraget syftar till nukommer lill stånd. Utskottet anser dock att statsbidragen i ett avseende bordekunna utnyttjas bättre som styrinstrument, nämligen när det gäller attstimulera uppbyggnaden av en mer differentierad vård i § 12-hem.Statsbidragssystemet bör ge garantier för att vården i detta avseende verkligenutvecklas i enlighet med de mål som ställs upp. Regeringen bör därför ta uppnya diskussioner med och därefter återkommatill med förslag till förändringar av statsbidragets konstruktion föråren 1991 och 1992. Det är enligt utskottet viktigt att staten på det socialaområdet via statsbidragen har möjlighet att styra verksamheten i kommuner ochlandsting så att viktiga av uppställda mål kan förverkligas. Regeringoch riksdag måste i viktiga riksfrågor självständigt kunna besluta om bådestatsbidragens form och storlek. De utfrågningar som utskottet haft om LVU harvisat på brister och att dessa inte främst gäller lagstiftningen utantillämpningen av denna. Statsbidragen bör därför utformas så att regering ochriksdag får verkliga styrmöjligheter i viktiga frågor som när det gäller vårdenför utsatta barn och ungdomar. En justering av statsbidragen när det gälleruppbyggnaden av differentierad vård i § 12-hem bör vidare i princip skedirekt genom beslut av regering och riksdag och inte i form av ett godkännandeav resultatet av förhandlingar mellan stat och kommun. För att åstadkomma fortsatt utveckling och effektiviseringav vården är det, enligt utskottets mening, vidare nödvändigt attverksamheterna kontinuerligt utvärderas. I synnerhet gäller detta den vård ochbehandling som ges vid de hem för vård eller boende som avses i 12 § LVU. Vad utskottet nu anfört bör som sin mening geregeringen till känna med anledning av propositionen samt motionerna 5o239 (s),5o251 (fp) yrkandena ö och 7, 5o258 (m) yrkande 2, So259 (s) yrkande 2, So293(c) yrkande I, 5o303 (m) yrkande 2, Sol (m) yrkande 3, So2 (m) yrkande 1, Soö(c) yrkande 9 och So7 (fp) yrkandena 3 och 4. Mot bakgrund av vad utskottet nu anfört om redan vidtagnaförändringar av statsbidragssystemet och de övriga förändringar som enligtutskottet bör komma till stånd, finns det inte anledning altompröva huvudmannaskapet för de hem som avses i 12 § LVU. Motionerna 5o258 (m)yrkandena 1 och 3, So293 (c) yrkande 2, So303 (m) yrkandena 1 och 3, 5o2 (m)yrkande 2 och Soö (c) yrkande ö avstyrks således. Utskottet har också övervägt om de s.k. § 12-hemmen, dvs.hem för särskilt noggrann tillsyn enligt 12 § i såväl gällande LVU som förslaget till ny lag, bör ges en beteckning som tydligt men ändå kortfattat anger 36 vilken typ av hem för vård eller boende som avses. Utskottet har 1989/90:SoU15 därvid stannat för uttrycket "särskilda ungdomshem".Benämningen bör införas i 12 § LVU. I motion 1989/90:So6 av m.fl. (c)hemställs om ett tillkännagivande om vikten av ett större antal behandlingsenheterinom den ungdomspsykiatriska verksamheten (yrkande 12). Många av de ungdomarsom är föremål för omhändertagande har psykiska störningar vilket ställer storakrav på personalens kompetens, framhåller motionärerna. Det är enligtmotionärerna viktigt att antalet behandlingsenheter för dessa ungdomar ökas. I propositionen anförs bl.a. följande (s. 57). Den utveckling som noteras såväl inom barn- ochungdomspsykiatri som inom framför allt § 12-hemsvården när del gäller ökningenav antalet barn och ungdomar med tidiga personlighetsstörningar är djuptoroande. Det avgörande är att de enskilda individer det gälleruppenbarligen inte får den hjälp de behöver. Det beror enligt min bedömningbåde på kunskapsbrist och på organisatoriska brister. Det finns t.ex. stor risklör att dessa ungdomar hamnar mellan olika verksamheters ansvarsområden. Det påpekas att har det yttersta ansvaretför att barn och ungdomar som far illa får den hjälp de behöver. Om denna hjälpskall ges inom ramen för egna behandlingsresurser eller inombarn- och ungdomspsykiatrin måste avgöras från fall till fall. När det gäller ungdomar med tidiga personlighetsstörningarmåste behandlingen utformas individuellt, oavsett vilka yttre uttryck störningentar sig. Detta ställer stora krav på flexibilitet hos de verksamheter sommöter dessa ungdomar. En rad personer och myndigheter måste samverka kring denenskilde. är behovet av personkontinuitet större för denna gruppungdomar än för andra. Den vård som kan erbjudas de mest utsatta ungdomarnaär otillräcklig i flera avseenden, både vad gäller antalet platser och vårdenskvalitet. Det gäller exempelvis vården av tonårsflickor, ungdomar medinvandrarbakgrund och ungdomar med tidiga störningar. Enligt min mening finnsdet ett klart behov av ökad differentiering och regional samordning för alttillgodose de mest utsatta ungdomarnas vårdbehov. Jag återkommer till dessafrågor i ett senare sammanhang i samband med förslag om nya statsbidrag tillmissbrukarvården och ungdomsvården. Utskottet gör följande bedömning. Utskottet har tidigare framhållit vikten av attsocialnämndens utred ningar, som ligger till grund för ansökan om vård enligt LVU och planeringen av vården i det individuella fallet, är allsidiga och nog granna. Detta gäller i särskilt hög grad ungdomar som lider av psykis ka störningar. Om inte rätt diagnos ställs, finns risk att dessa ungdo mar inte får den vård och behandling som de behöver. Stora krav måste i dessa fall ställas på landstingens barn- och ungdomspsykiatriska verksamhet. Det är enligt utskottet av största vikt att ungdomspsykia- ij trinsansvar för dessa ungdomar klargörs bättre. Denna fråga bör, i 1989/90:SoU 15 lämpligtsammanhang, övervägas närmare. Med det anförda avstyrker utskottet motion Soö(c) yrkande 12. I motion 1989/90:So6 av m.fl. (c) yrkasatt begär att regeringen tar initiativ till en analys avinvandrarungdomars behov och krav i LVU-vården (yrkande 11). En stor del av deunga som bereds vård med stöd av LVU är ungdomar med invandrarbakgrund,framhåller motionärerna. Delta ställer särskilda krav på vårdens utformning närdet gäller språk, kultur och religion. Det är enligt motionärerna angeläget attutreda vilka förebyggande åtgärder som behövs för att tillgodose dessaungdomars speciella behov, bl.a. med tanke på val av familjehem. har på regeringens uppdrag utrettflyktingbarnens behov av stöd och hjälp från och hälso- ochsjukvården. I sin rapport redovisar 1988:22 framhållerstyrelsen att flyktingbarn i allmänhet bör betraktas som en utsatt grupp ibehov av stöd och hjälp från såväl socialtjänst som hälso- och sjukvård. Medtanke på den bakgrund m.ånga flyktingbarn har anser att det ärsynnerligen viktigt att socialnämnderna tar ett aktivt ansvar förflyktingbarnen genom att erbjuda föräldrarna en kartläggning av varje barnsindividuella erfarenheter och behov för att på grundval av denna kunna planeraför del enskilda barnet och uppmärksamma de barn som är i behov av särskiltstöd. Föredraganden uppger i propositionen att han delar socialstyrelsensuppfattning i denna fråga. Stora ansträngningar bör göras för att inomordinarie verksamheter öka kompetensen att arbeta med invandrar-ochflyktingfamiljer. För /90 har 2 milj. kr. anslagits för attutveckla arbetet med flyktingbarn och flyktingungdomar. Det finns situationerdå även barn i invandrar- och flyktingfamiljer måste skiljas från sinaföräldrar, påpekas det. När det gäller dessa barn blir ett omhändertagande förvård särskilt känsligt. Har familjen sitt ursprung i en främmande kulturställs särskilda krav, såväl när det gäller all bedöma om förutsättningarna förett omhändertagande är uppfyllda som i fråga om valet av placeringsform,tillsynen, kontakten mellan barnet och föräldrarna och andra närstående undervårdtiden samt återföreningen, anförs del (prop. s. 54). Utskottet gör följande bedömning. Utskottet är helt ense med motionärerna om attinvandrarungdomarnas speciella problem ställer särskilda krav påutformningen av vården enligt LVU. Det är i dessa fall särskilt angeläget attvården, för att kunna bli verkningsfull, är väl anpassad efter den unges behovoch de särskilda omständigheter som kan föreligga. Det är också mycket väsentligt att invandrarfamiljerna fårinforma tion om socialtjänstlagen och LVU. Utskottet vill i likhet med före- 38 draganden understryka att del ankommer på varje myndighet att l989/90:SoU15 tillhandahållabehövlig information till olika invandrargrupper rörande de frågor som hörtill myndighetens verksamhetsområde. Utskottet, som anser att motionärernas önskemål genom detanförda i huvudsak får anses tillgodosedda, avstyrker motion Soö (c) yrkande11. 1 motion l989l90:So6 av m.fl. (c)hemställs om ett tillkännagivande om behovet av kontroll av den vård sombedrivs på alternativa vårdhem (yrkande 8). Motionärerna anför att privata vårdhemväxer upp utan större kontroll av vilken vård som erbjuds. Det är positivt attalternativa vårdformer kan prövas, men kvaliteten måste garanteras genomkontrollåtgärder, framhåller motionärerna. 1 69 § socialtjänstlagen anges att en enskild person ellersammanslutning, som vill inrätta ett hem lör vård eller boende, skall sökatillstånd hos . Ett sådant hem står under löpande tillsyn avsocialnämnden i den kommun där hemmet är beläget. Därutöver har länsstyrelsenenligt 68 § samma allmänna tillsyn som för de hem för vård eller boende som harlandstingskommunal eller huvudman. Ytterligare bestämmelser meddelasi 2934 §§ socialtjänstförordningen. Med stöd av 34 § får socialstyrelsenmeddela närmare föreskrifter om hem för vård eller boende som drivs avenskilda. föreskrifter och allmänna råd rörande sådana hemfinns i författningssamling, SOSFS (S) 1982:56. Utskottet gör följande bedömning. Utskottet vill framhålla vikten av att vården vid deenskilt drivna institutionerna uppfyller de kvalitetskrav som följer avbestämmelserna i socialtjänstlagsliftningen och alt socialnämnden tillser attså är fallet. Utskottet erinrar om att slutfören utvärdering av socialtjänstlagstiftningens praktiska tillämpning beträffandebarn och ungdomar. Utskottet anser att utvärdering börawaktas, innan utskottet överväger några åtgärder i denna fråga, och avstyrkermotion Soö (c) yrkande 8. Kontakten mellan den unge och föräldrarna m.m. I motion I988/89:So251 av m.fl. (fp)yrkas ett tillkän nagivande om vad som anförts om tvångsomhändertagande av barn (yrkande 5 delvb). Motionärerna poängterar vikten av att det omhän dertagna barnet får upprätthålla och utveckla sina kontakter med föräldrarna saml att familjehemmen, som ofta ställs inför orimligt svåra uppgifter, får erforderligt stöd. Insatser efter omhändertagandet bör syfta till snar återförening med föräldrarna, men socialnämnden måste ha kvar möjligheten att förhindra skadliga flyttningar, anser motionärerna. Imotion I989l90:So8 av och /90:SoU15 (bådas) yrkas dels att beslutar bifalla vad som i motionen föreslagilsbeträffande regler om särskild kontaktperson och beträffande kontakter undertvångstiden (yrkande 3 delvb) , dels ett tillkännagivande om behovet av attstärka barnets och föräldrarnas ställning juridiskt och socialt (yrkande 5).Motionärerna hänvisar till att socialberedningen föreslagit att socialnämndenskall utse en särskild befattningshavare hos nämnden som skall svara för attpersonliga kontakter regelbundet tas med föräldrarna, den unge och den nämndenhar uppdragit vården åt. Detta förslag bör, enligt motionärernas mening,genomföras. Motionärerna hänvisar även till socialberedningens förslag, närdet gäller kontakterna och förberedelserna av återföreningen.Propositionsförslaget är inte tillräckligt långtgående i detta avseende, ansermotionärerna. Föräldrarnas förmåga och möjligheter att göra sin röst hördgenom hela det komplicerade skeende som en omhändertagandeprocess utgör, i bådesocial och juridisk bemärkelse, bör stärkas, anser motionärerna. Socialnämndenbör hålla fortlöpande kontakt både med barnets föräldrar och med det hem därbarnet placerats samt på olika sätt verka för att barnet har det bra ifamiljehemmet, framhålls det i propositionen. Enligt 39 §socialtjänstförordningen bör den socialnämnd som har uppdragit åt eller medgettett hem att ta emot ett barn genom besök av särskilt utsedda representanter förnämnden, t.ex. familjehemsinspektörer, och på annat lämpligt sätt fortlöpandehålla sig väl förtrogen med förhållandena i hemmet och ge detta behövligt stöd.Även samtal med barnet bör om möjligt förekomma, anförs det. Enligt 13 § förstastycket i den föreslagna lagen (5 § första stycket i nu gällande LVU) skallsocialnämnden noga följa vården av den som får vård med stöd av lagen (prop. s.71 f. och 113). Enligt22 § tredje stycket socialtjänstlagen bör vården utformas så att den främjarden unges samhörighet med de anhöriga och kontakten med hemmiljön. Enligtpropositionsförslaget tillförs LVU en bestämmelse om socialnämndens ansvar föratt så långt det är möjligt tillgodose den unges behov av umgänge medföräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om honom (14 § första stycket).En nära och god kontakt mellan föräldrarna och barnet är oftasten viktig förutsättning för att barnet skall kunna utvecklas väl i familjehemmetoch kunna återförenas med föräldrarna, anförs det. harett ansvar för att föräldrarna får stöd och hjälp av både personlig ochekonomisk art för att klara kontakten med barnet (s. 115). Enligt förslagettillförs LVU även en bestämmelse där socialnämnden erinras om sin skyldighetatt noga förbereda den unges återförening med sina föräldrar (21 §).Föredraganden erinrar om att mer än hälften av alla avslutade LVU-placeringarpågått . Han anser det därför befogat att i LVU införa enbestämmelse om socialnämndens skyldighet att noga förbereda barnetsåterförening med Har den unge varit föremål för vård , kan 1989/90:SoU15 det varalämpligt att nämnden gör upp en plan för hur återföreningen skall genomföras,anförs det i propositionen (s. 87 f. och 118). Utskottet gör följande överväganden. Enligt socialtjänstlagstiftningen bör socialnämnden hållakontakt med såväl den unges föräldrar som familjehemmet där den unge vistas.Socialnämnden bör hålla sig väl förtrogen med förhållandena i hemmet och gedetta behövligt stöd, anförs det. Utskottet vill understryka betydelsen av attfamiljehemmen får stöd och handledning i del svåra arbetet med att ge en ungmänniska, som kommer från svåra uppväxtförhållanden och har sociala problem,den vård den unge behöver. Även kontakterna med den unges föräldrar kan ställastora krav på familjehemmet. Utskottet delar motionärernas uppfattning om vikten av attden unge kan upprätthålla en positiv relation med sina föräldrar. Socialnämndensansvar, när det gäller att tillgodose den unges behov av umgänge medföräldrarna, föreslås i propositionen bli ytterligare understruket, genom ensärskild bestämmelse i lagen, 14 §. Likaså får socialnämnden ett utökat ansvarför planeringen av den unges återförening med sina föräldrar. Mot bakgrund av vad utskottet nu anfört anser utskottetatt det huvudsakliga syftet med motion So251 (fp) yrkande 5 delvis får ansestillgodosett. Utskottet avstyrker denna motion. Utskottet anser det inte motiverat att införa bestämmelserom en särskild kontaktperson för den unge och hans föräldrar. Motion So8 (s)yrkande 3 delvis och yrkande 5 avstyrks. I 14 § andra stycket i den föreslagna lagen anges all omdet är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vård enligt lagen, fårsocialnämnden 1. besluta hur den unges umgänge med föräldrar, eller andra somhar vårdnaden om honom, skall utövas eller 2. besluta att den unges vistelseortinte skall röjas för föräldrar eller vårdnadshavare. Bestämmelsen motsvarar 16§ i den nuvarande lagen. Det föreslås nu att socialnämnden minst en gång vartredje månad skall överväga om ett sådant beslut fortfarande behövs. Sistnämndabestämmelse är ny. I motion1989190:So8 av och (båda s) yrkas attriksdagen beslutar bifalla vad motionärerna föreslagit beträffande förkortatumgängesförbud i vissa fall (yrkande 3 i resterande del). Motionärerna anseratt är en alltför i synnerhet beträffande de små barnen när det gäller att ompröva ett umgängesförbud. De mycket små barnen uppleverseparationen från föräldrarna som en permanent förlust, framhåller motionärernasom anser alt kortare omprövningstider, exempelvis en månad, för små barn ochbarn i förskoleåldern, bör genomföras. beslut om umgänge anför föredraganden bl.a. följande (prop. För attbetona att ett sådant beslut är en allvarlig åtgärd, som inte bör 1989/90:SoU15 gällalängre än nödvändigt, anser jag att socialnämnden med jämna tidsintervallerskall vara skyldig att överväga om beslutet fortfarande behövs.Det bör ankomma på den tjänsteman vid förvaltningen som har den närmareuppsikten över vården att anmäla till nämnden hur förhållandenahar utvecklat sig. Föredraganden påpekar att det i många fall bör gå att hävaett sådant beslut än . Utskottet gör följande överväganden. Enligt regeringens förslag skall ett umgängesförbud kunnameddelas om ett sådant förbud bedöms nödvändigt med hänsyn till ändamålet medvården. Förbudet skall upphora när behovet inte längre kvarstår. Att förhindraföräldrar att träffa sina barn är ett allvarligt beslut som naturligtvis inteskall gälla längre än nödvändigt. Utskottet vill påpeka all socialnämnden, medden föreslagna nya bestämmelen i 14 §, när som helst kan besluta all ett sådantförbud skall upphöra. Bestämmelsen anger endast den längsta tid dvs. som får förflyta innan socialnämnden på nytt överväger frågan. Övervägandenom ett umgängesförbud skall beslå kan givelvis ibland behöva göras betydligtoftare. Utskottet tillstyrker mot bakgrund av det nu sagdapropositionsförslaget i denna del och avstyrker motion 5o8 (s) yrkande 3 iresterande del. Den tidigare barnavårdslagen (1960:97) hade ettregelsystem som var delvis annorlunda utformat än det som finns i LVU. När det gällde barn och ungdomar som utvecklades ogynnsamt eller på annat sätt for illa, kunde barnavårdsnämnden på ett tidigt stadium dels vidta olika former av frivilliga hjälpåtgärder för barnet eller dess familj, dels omhänderta barnet för s.k. frivillig samhällsvård. Grunden för att lämna allmänt stöd fanns i 3 § barnavårdslagen, vari bl.a. föreskrevs att nämnden skulle särskilt uppmärksamma sådana underåriga som med hänsyn lill kroppslig eller själslig hälsa och utrustning, hem- och familjeförhållanden samt omständigheterna i övrigt kunde anses vara särskilt utsålla för risk all utvecklas ogynnsamt. Den frivilliga sam- hällsvården kunde beslutas i två fall, dels på begäran av föräldrarna eller med deras samtycke, dels beträffande övergivna barn (31 § barnavårdslagen). Om förhållandena för barnet eller den unge var allvarliga, var det emellertid inte aktuellt att tillämpa de angivna bestämmelserna. I stället blev 2529.§§ barnavårdslagen tillämpliga. Enligt dessa bestämmelser var barnavårdsnämnden skyldig att vidta åtgärder i vissa angivna situationer. Nämnden skulle då om möjligt försöka åstadkomma rättelse genom en eller flera förebyggande åtgär der (2ö §). Dessa var 1. hjälpåtgärder, innefattande råd och stöd, 2. förmaning och varning, 3. föreskrifter rörande den unges levnadsför hållanden samt 4. övervakning. Om förebyggande åtgärder bedömdes 42 gagnlösa,eller om man redan prövat sådana åtgärder utan resultat, 1989/90:SoU15 skullenämnden omhänderta den unge för samhällsvård enligt 29 § Enligt 12 § socialtjänstlagen skall socialnämnden verkaför att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Socialnämndenskall vidare i nära samarbete med hemmen främja en allsidigpersonlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barnoch ungdom. Socialtjänstlagen betonar det förebyggande arbetet, ochsocialnämnden bör samarbeta med andra samhällsorgan för att försöka motverkauppkomsten av sociala problem. Barn- och ungdomsfrågorna berör såväl deslrukturinriktade, de allmänt inriktade som de individuellt inriktadeinsatserna inom . Till de slrukturinriktade insatserna hörmedverkan i samhällsplaneringen. Även den uppsökande verksamheten räknas hit.Genom denna verksamhet får nämnderna möjlighet att tidigt uppmärksammasociala problem. 1 socialtjänstpropositionen (prop. 1979/80:1, del A s.501) uttalades att sådana förebyggande åtgärder som kunde vidtas enligtbarnavårdslagen, enligt föredragandens mening, borde ersättas av andra stöd-och hjälpåtgärder som socialnämnden kan erbjuda den enskilde inomsocialtjänsten. Dessa åtgärder tjänar sitt syfte bäst när de ges i samförståndmed föräldrarna och den unge, anfördes det. Den enda åtgärd som LVU bordeanvisa var beredande av vård utanför den unges eget hem. Socialberedningen fick genom nya direktiv (Dir.1982:100) i uppdrag all bl.a. belysa frågan om avgränsning och samverkan mellansocialtjänsten och kriminalvården när det gäller unga lagöverträdare. Ibetänkandet (Ds 5 1984:15) insatser för ungdomar togberedningen upp vissa frågor i samband med missbruk och kriminalitet.Problemen kunde enligt beredningen mötas genom fortsalt metodutveckling inomramen lör den gällande lagstiftningen. 1 regeringens proposition 1984/85:171 om särskildainsatser inom för ungdomar i samband med mbsbruk och kriminalitet m.m. lades fram förslag i syfte att förtydliga ansvar för ungdomar. Förslagen avsåg bl.a. att motverka tendenser alt i ökande utsträckning döma ungdomar till påföljd inom kriminalvården. Stats rådet uttalade all hon inte fann de av socialberedningen föreslagna åtgärderna tillräckliga för all socialnämnderna skulle kom ma till rätta med de problem som fanns. Det var, enligt hennes mening, ett alltför stort steg mellan frivilliga insatser enligt socialtjänst lagen och tvångsvård utanför hemmet med stöd av LVU (s. lö). beslut med anledning av denna proposition (SoU 1984/85:31, rskr. 356) innebar bl.a. ändringar i LVU, så att social nämnderna kan besluta om all den unge skall hålla regelbunden kontakt med en särskilt utsedd kontaktperson eller delta i behandling i öppna former inom . Med anledning av en motion (m), vari det efterlystes en kedja av förebyggande åtgärder, erinrade utskot tet om karaktär av ramlag. Socialtjänstlagen anger över 43 huvud tagel inte vilka åtgärder som skall vidtas i ett särskilt fall, utan detta skall alltid avgörasefter en bedömning av samtliga omständighe- 1989/90:SoU15 ter i det individuellafallet, anfördes det. Utskottet ansåg det olyckligt om man skulle frångådenna principiella uppläggning och i stället binda sig för en visskedja av åtgärder. av vilka åtgärder som bästbehövs i ett enskilt fall var, enligt utskottets mening, den bästa garantinför att barn och ungdomar i risksituationer snabbt Sr adekvat hjälp.