bet · GD01FöU7 · 1989-12-31 00:00:00 — hänsynstagande till dessa nackdelar för den enskilde skulle kunna 1989/90:FöU7 medföraatt den fullständiga förstegsutbildningen inte kan genomföras enligt riksdagensoch regeringens intentioner. Det får därför, enligt försvarsministern, ansesstrida mot grundtankarna i reformen om värnpliktiga som skall förstegsutbildasbeviljas anstånd enbart av det skälet att deras studier kommer att försenas merän två terminer. I ett avsnitt som behandlar möjligheterna för vapenfriatjänstepliktiga att tillgodoräkna sig u-landsutbildning som fullgjordtjänstgöring poängterar försvarsministern att det inte bör förekommatjänstgöringsalternativ med ett innehåll som inte leder till en adekvatkrigsplacering eller som inte innebär ett effektivt utnyttjande avutbildninti-den. Han ställer sig emellertid, efter att ha fått redovisatresultatet från försök vid , bakom uppfattningen attu-landsutbildning även i fortsättningen får vara ett tjänstgöringsalternativför utbildning av vapenfria tjänstepliktiga. Det bör därvid ankomma påmyndigheterna att vidta erforderliga administrativa åtgärder för atteffektivisera verksamheten i berörda avseenden. Propositionens redogörelse för vissa värnpliktsfrågorbehandlar därefter värnpliktsförmåner. Försvarsministern nämner inledningsvisatt de totala kostnaderna för värnpliktsförmånssystemet ökat kraftigt undersenare år, även i relation till övriga försvarsutgifter. Under budgetåret1988/89 uppgick de till ca , varav ca 900 milj.kr. förallmänna kontantförmåner, ca 245 milj.kr. för behovsprövade kontantförmåner, ca340 milj.kr. för reseförmåner samt ca 15 milj.kr för övriga förmåner.Försvarsministern anser det därför angeläget att försvarsbeslutet tarställning till förmånernas framtida utveckling. Han anmäler vidare attregeringen har uppdragit åt en särskild utredare att lämna förslag omvissa behovsprövade värnpliktsförmåner som regleras i familjebidragslagen(1978:520). Uppdraget har senare utvidgats att omfatta en översyn av helavärnpliktsförmånssystemet, även de värnpliktigas skydd vid personskador.Utredaren har redovisat sitt uppdrag. 1 avvaktan på slutliga överväganden omvärnpliktsförmånerna inför försvarsbeslutet föreslår regeringen en höjning medsammanlagt ca 70 milj.kr. för /91, vilket innebär att de kommeratt utgöra oförändrad andel av den militära utgiftsramen. De förordadeförbättringarna omfattar en höjning av den behovsprövade familjepenningensmaximibelopp med . för hustru och med . för barntill 2 930 resp. . Vidare bör medel avsättas för att finansiera ökadekostnader för bostadsbidragen. Enligt försvarsministern beräknas dettatillhopa kosta ca 10 milj.kr. Resterande ca 60 milj.kr. bör avs;lttas förförbättringar av förplägnads-ersättningen. De föreslagna förbättringarna, som i tillämpliga delarockså bör gälla de vapenfria tjänstepliktiga, föreslås införas den 1 juli 1990.Den föreslagna höjningen av familjepenningen kräver en ändring av familjebidragslagen(1978:520). Propositionens förslag till lagändring fogas som bilaga (bilaga 3)till detta betänkande. Utskottet 1989/90:FöU7 har vid två tillfållen (1988/89:FöU14,rskr. 294 och 1989/90:FÖU3, rskr. 87) behandlat frågan om försök med förkortadgrundutbildning och därvid inte haft någon erinran mot den inriktning somregeringen har föreslagit. Vid bägge dessa tillfållen har utskottet i sinberedning framhållit vikten av att försöken utvärderas och ställs till 1988 årsförsvarskommittés förfogande inför dess slutliga ställningstagande i dennafråga. Som också har framhållits har utskottet erfarit att dettakommer att ske. Regeringens proposition innebär att den årliga volymen förförsöken kommer att fördubblas samt att försöken förlängs med . En sådanutökning avvisas av i partimotion FÖ203 yrkandena 9 och 15eftersom den sägs öka försvarets sårbarhet och minska handlingsfriheten infördet nya totalförsvarspolitiska beslutet . Pågående försök bör därför, enligtcenterpartiet, först utvärderas innan beslutar om en förlängningeller utvidgning. Även i moderata samlingspartiets kommittémotion FÖ205framförs uppfattningen att försöken bör utvärderas innan de utökas. Enutökning kan dock accepteras om den också utnyttjas för att minska det s.k.kvarståendeläget. Utskottet känner viss tvekan inför ett förslag som såsnart efter det senaste riksdagsbeslutet i betydande grad skulle ändraförutsättningarna för försöken med förkortad grundutbildning. Utskottet hardock förståelse för de motiv som försvarsministern anför för en utökning,särskilt i fråga om behovet av långsiktiga planeringsförutsättningar och behovetav att stämma av de befålsuttagnas utbildning mot aktuella uppgifter vidterritoralförsvarsförbanden. De utökade försöken bör också kunna frigöraresurser som kan användas för prioriterad utbildning och materielanskaffning.Härutöver bör varje möjlighet att förbättra kvarståendeläget tas till varagenom förändringar i utbildningstakten. Utskottet anser, mot bakgrund av detanförda, att fördelarna med att utöka försöken överväger och att därför motionFÖ203 yrkandena 9 och 15 (c) bör avslås. Likaså bör motion FÖ205 yrkande 9 (m),vars syfte kan anses tillgodosett, avslås av . Utskottets ställningstagandeinnebär således att utskottet inte har någon erinran mot vad föredragandestatsrådet har anfört om försök med förkortad grundutbildning. Utskottettillstyrker vidare det i propositionen framlagda förslaget till lag om försökmed förkortad grundutbildning (bilaga 2). Tre motioner FÖ205 yrkande 10 (m), FÖ207 yrkande 2 (vpk)och FÖ418 (c) behandlar anståndsreglerna vid s.k. förstegsuibildning. Isamtliga fall är man kritisk mot att värnpliktiga som är uttagna till förstegsutbildningkan få sina studier försenade med tre och i vissa fall fyra terminer och attdetta inte bör utgöra tillräcklig grund för anstånd med tjänstgöringen. Dettamedför, enligt motionerna, ekonomiska och sociala nackdelar för dem som drabbasoch innebär orättvisor i förhållande till andra värnpliktiga. I nämndamotioner föreslås därför att samma regler för anstånd skall gälla förvärnpliktiga uttagna till förstegsutbildning som för övriga värnpliktiga. 4 1989/90. Utskottetvill peka på att förslaget om fullständig förstegsutbildning /90:FÖU7 väcktes i1983 års värnpliktskommitté (VK 83) under politisk enighet. VK 83 konstaterade(SOU 1985:36 s. 54) bl.a. att förstegsutbildning för kompani- ochplutonsbefålsuttagna inte kan genomföras om man kräver attvärnpliktstjänstgöringen skall få beröra högst två terminer. I begränsadomfattning kan dessutom för vissa studerande fyra studieterminer beröras. Deltasades kunna bli fallet när någon antagits till högre studier som endast kaninledas varje hösttermin, t.ex. civilingenjörsutbildning, men valt att skjutaupp dessa för att kunna göra sin värnplikt. VK 83 gjorde därefter denbedömningen att en värnpliktig som kommer i denna situation kan ges ökademöjligheter att välja ett inryckningsalternativ som minimerar hans problem,under förutsättning av flera in- och utickningsalternativ enligt kommitténsförslag. Kommittén förutsatte att dessa värnpliktiga i annat fall skulle medgesanstånd med grundutbildningen. Genom riksdagsbeslut (prop.1986/87:95 bil. 1, FöU 11, rskr. 310 och prop. 1987/88:100 bil. 6, FöUll, rskr.346) har möjligheter skapats för att genomföra detta förslag. 1försvarsbeslutspropositionen anförde föredragande statsrådet attförstegsutbildningen kan innebära att anpassningen till civila studierförsämras för vissa värnpliktiga men att grundutbildningen för dessa så långtsom möjligt bör förläggas så att den värnpliktige inte fördröjs med sin examen,eller motsvarande, utöver själva tjänstgöringstiden. Dettaborde beaktas i samband med den slutliga uttagningen. hade vid dettillfållet (FÖU 1986/87:11, rskr. 310) inte något att erinra häremot. Enligt vad utskottet har erfarit så har omfattandeförberedelser skett inför /91. Vid flera förband har den aktuella utbildningen påbörjats. Fullständig förstegsutbildning innebär en vä sentlig effekthöjning i främst arméns krigsorganisation. Det vore olyck ligt om nya uttagningsregler skulle försvåra att de mest lämpade tas ut till den avsedda befålsutbildningen. Eftersom det dessutom torde vara relativt få värnpliktiga som direkt berörs av förändringen, så bör det enligt utskottets mening finnas goda möjligheter att tillgodose den enskildes önskemål inom ramen för de många utbildningsalternativ som finns med varierande in- och utryckningstider. Det bör således, i linje med VK 83:s bedömning, vara i rena undantagsfall som värn pliktstjänstgöringen behöver inverka på mer än tre studieterminer. Utskottet anser därför, mot bakgrund av frågans tidigare behandling och dess nuvarande läge, att det inte finns tillräckliga skäl att förorda ändringar i den föreslagna planeringen av förstegsut bildningen. Utskottet finner det dock viktigt att följa upp denna fråga, inte minst av rättviseskäl. Utskottet utgår därför från att regeringen efter en utvärdering av förstegsutbildningen, bl.a. från de här anförda utgångspunkterna, återkommer rned en redovisning till . Vad utskottet här har anfört bör som sin mening ge regeringen till känna. Ett sådant tillkännagivande är delvis i linje med vad som anförts i motionerna FÖ205 yrkande 10 (m), FÖ207 yrkande 2 (vpk) ochFÖ418(c). Utskottet övergår därefter till att behandla frågan omanstånd med 1989/90:FöU7 repetitionsövning. I den enskilda motionen FÖ405 (s)framhålls att män nekats anstånd med repetitionsutbildning när de med stöd avföräldraförsäkringen varit hemma hos sina barn. Enligt motionärerna bör därförtillämpningen av 22 § i kungörelsen (1969:380) om värnpliktigas tjänstgöringm.m. ses över i syfte att kunna bevilja anstånd för sådant skäl som härbeskrivits. Utskottet vill erinra om att VK 83 (SOU 1985:36 s. 91-126)även har behandlat frågan om under vilka förutsättningar som anstånd medvärnpliktsutbildning skall beviljas. Kommittén konstaterade därvid bl.a. attdet är omöjligt att precisera alla de situationer då anstånd borde komma ifråga och att den praxis som värnpliktsverket tillämpade inte föranledde någramer ingripande ändringar i författningsregleringen. Enligt utskottets meninglämpar sig den typ av avvägningar som ligger bakom anståndsbeslut föga förförfattningsmässig reglering eftersom det är svårt att generellt lyfta fram deomständigheter som i så fall alltid skall utgöra skäl för anstånd.Förhållandena kan variera mycket och en helhetsbedömning måste alltid ske i deenskilda fallen. Utskottet utgår från att de beslutande myndigheterna ianståndsärenden värnpliktsverket resp. totalförsvarets tjänstepliktsnämnd gör sådana helhetsbedömningar och i varje enskilt fall tar hänsyn till om denvärnpliktiges skäl för anstånd är sådana att det skulle bereda honom ellernågon nära anhörig väsentliga svårigheter om han fullgjorde sin tjänstgöring.Mot den bakgrunden anser utskottet att inte bör bifalla motion FÖ405(s). Utskottet har intet att erinra mot den förbättring avvärnpliktsförmånerna som föredragande statsrådet föreslår. bördärför anta regeringens förslag till lag om ändring av lagen (1978:520) omfamiljebidrag (bilaga 3). En motion som lämnats under den allmänna motionstidenbehandlar höjd dagersättning lill värnpliktiga. I partimotion FÖ416 (vpk) anförssålunda att de värnpliktigas ekonomi under en följd av år försämrats och attdärför dagersättningen för alla värnpliktiga börhöjas till . Detta beräknas ge en ökad årlig utgiftpå 110 milj.kr. Utskottet konstaterar att värnpliktsförmånssystemet i sinhelhet, inkl. försäkringsskyddet, har granskats av en utredare på regeringensuppdrag. Förslag har lämnats . I avvaktan på kommandeförsvarsbeslut, där värnpliktsförmånerna rimligen bör ingå som en del, anserutskottet att värnpliktsförmånerna bör behålla sin andel av den militärautgiftsramen. Den av försvarsministern föreslagna höjningen för budgetåret1990/91 med ca 70 milj. kr. får denna innebörd. Motion FÖ416 (vpk) bör avslås. En annan motion, FÖ407 (fp), tar upp de värnpliktigasförsäkrings skydd och pekar på att i grupplivförsäkringen numera föräldrar ute slutits som förmånstagare. Fr.o.m. erhåller, enligt motionären, således föräldrar vid en värnpliktigs dödsfall enbart be gravningshjälp med ett halvt basbelopp. Detta är enligt motionären 51 inte tillräckligt för att bestrida begravningskostnader m.m. ersättningenbör sålunda höjas och staten bör stå för den del av den /90:FöU7 avlidnesskulder som inte täcks av tillgångarna i dödsboet. Dessutom borde statentillhandahålla olycksfallsförsäkring för alla värnpliktiga under fritiden.Motionären yrkar därför att hos regeringen begär förslag om justeringari de värnpliktigas ekonomiska skydd. 1 fråga om begravningshjälp noterar utskottet att sådanenligt nuvarande regler utgår med större belopp än vad motionären anger. Sålundakompletteras det halva basbelopp som utges med stöd av värnplikts-förmånsförordningen(1976:1008) genom statens grupplivförsäkring och genom lagen om statligtpersonskadeskydd (1977:265). Totalt utgår ca . i begravningshjälp tillföräldrar. Detta bedömer utskottet vara skäligt för att täcka kostnaderna isamband med en värnpliktigs frånfålle. När det gäller den värnpliktiges försäkringsskydd i övrigtnoterar utskottet att reglerna ändrades så som . Intilldenna tidpunkt kunde även föräldrar vara berättigade till ersättning enligtgrupplivförsäkringen, i regel med helt grundbelopp. Förändringen då, medinnebörd att föräldrar inte längre skulle vara förmånsberät-tigade, avsåg intebara värnpliktiga utan alla som statens grupplivförsäkring var tillämplig på.Regeländringen innebar en anpassning till de förändringar som skett igrupplivförsäkringsvillkoren på den privata arbetsmarknaden. Dessa var i sintur föranledda av en ändrad syn på försörjningsansvaret mellan föräldrar ochvuxna barn. Nämnda utredare av värnpliktsförmånerna har bl.a. övervägt omföräldrars rätt att vara förmånstagare enligt grupplivförsäkringen böråterinföras när det gäller grundutbildningsvärnpliktiga. Hon är dock inteberedd att föreslå särlösningar för värnpliktiga. 1 de få fall där en avlidenvärnpliktig har skulder som föräldrar blir betalningsansvariga för finnsmöjlighet till ersättning hos Stiftelsen . Utskottet gör ingen annan bedömning och utgår vidare frånatt försvarskommitté kommer att behandla värnpliktsförmånsfrågorna.Utskottet anser därför sammanfattninvis att inte bör bifalla motionFÖ407 (fp). Två motioner FÖ202 (fp) och FÖ307 (fp) behandlarfrågan om direktrekrytering av värnpliktiga lill civilförsvaret. 1 den först nämnda, som är en kommittémotion, beskrivs inledningsvis hur i olika steg verkat för en föryngring och kvalitetshöj ning i civilförsvaret bl.a. genom direktrekrytering av värnpliktiga. En sådan åtgärd skulle också kunna leda till en snabbare avveckling av den s.k. värnpliktspuckeln. Vändpunkten i nämnda arbete på att höja kvaliteten i civilförsvaret anges av motionärerna då riksda gen beslutade att ge regeringen till känna att frågan om direktrekryte ring av värnpliktiga till civilförsvaret bör behandlas av för svarskommitté. Motionärerna säger sig sedan, när det nu finns möjlig heter att realisera tanken på en direktrekrytering, vilja ge ytterligare synpunkter på ett sådant system. De framhåller därvid bl.a. att en tvångslag endast bör användas för att ge kunskaper för krigsuppgifterna och inte för sådan utbildning som redan finns i samhället. utnyttjavärnpliktslagen nås fördelen att utbildningen kan ges erforder- lig längdoch att utbildningstiden kan varieras med hänsyn till uppgif- 1989/90:FöU7 Härpekar motionärerna på erfarenheter från där vissa värnpliktiga utbildasi och deltar i fredstida räddningstjänst. Mycket talar också,enligt motionärerna, för att viss befålsutbildning bör ges redan undergrundutbildningen. I första hand bör utbildningen ske vid räddningsskolorna iRevinge, , och följd av fortsatt utbildning vid denkommunala fredsräddningstjänsten. En del av utbildningen bör också förläggastill totalförsvarets skyddsskola i . Motionärerna framhåller vidare att omdet finns utbildade civilförsvarsenheter så kan dessa i utsatta lägen sättas inmed stöd av räddningstjänstlagen. Möjligheterna att hålla en svensk beredskapför räddningsinsatser utomlands skulle också öka. Motion FÖ307 (fp) framhåller, utöver de effekter somutförligt beskrivs i nämnda motion, även vissa sysselsättningsaspekter.Motionären förordar bl.a. en ökad satsning på civilförsvarsutbildning vidräddningsskolan i , vilket skulle bidra till att stärka den regionalautvecklingen i kommun. Utskottet konstaterar att frågan om direktrekryteringnyligen har behandlats av (1989/90:FöU3, rskr. Härvid ansågutskottet att frågan bör sättas in i ett större sammanhang och ges en samladbedömning i ett säkerhetspolitiskt och försvarspolitiskt perspektiv. Dettaborde enligt utskottets mening göras av den nu arbetande försvarskommittén.Riksdagen beslutade att ge regeringen till känna vad som anförts omdirektrekrytering till civilförsvaret. Enligt vad utskottet har erfarit harregeringen givit i uppdrag att i samrådmed överbefålhavaren och överstyrelsen för civil beredskap, och efter hörandeav värnpliktsverket och vapenfristyrelsen, lämna förslag till hurdirektrekrytering av värnpliktiga till den civila delen av totalförsvaret skallkunna genomföras, och då särskilt till civilförsvarsorganisationen. Förslagetskall bl.a. belysa ett alternativ som innebär att direktrekryteringen avbrytsnär balans uppnåtts i det s.k. kvarståendeläget. Efter det att räddningsverkethar redovisat uppdraget kommer frågan att behandlas av försvarskommittén. När det gäller frågan om förläggning av en eventuellräddningstjänstutbildning för värnpliktiga anser utskottet att det nu inte ärmöjligt att bedöma lämpligaste alternativ. De närmare förutsättningarna,rekryteringens omfattning och utbildningsbehovet, behöver först klarläggas ienlighet med det uppdrag som regeringen gett till . Utskottet förutsätter att de frågor som tas upp i berördamotioner beaktas i de fortsatta övervägandena om direktrekrytering av värnpliktigatill det civila försvaret. Något nytt uttalande från synes för närvarandeinte erforderligt varför utskottet föreslår att motionerna FÖ202 (fp) och FÖ307(fp) lämnas utan bifall. Utskottet övergår till att behandla två motioner somväckts under den allmänna motionstiden och som behandlar samlevnadsfrågor iutbildningen. I partimotion FÖ403 (fp) återkommer med ettvid flera tillfållen tidigare framfört yrkande om samlevnadsundervisning i den 53 Även motion FÖ411 (s) tar upp utbildning /90:FÖU7 isamlevnadsfrågor och förordar att en sådan skall ingå i värnpliktsutbildningen. Utskottet konstaterar, liksom vid tidigare behandling avdenna fråga (1985/86:FÖU9, s. 8, 1986/87:FÖU11, s. 66, 1987/88FöU:ll, s. 39 och1988/89:FöU14, s. 43), att könsrollsfrågor och därmed sammanhängandeattitydpåverkan ingår i den militära ledarskapsutbildningen. Vid försvaretsofficershögskolor har t.ex. undervisning och diskussioner i samlevnadsfrågorschemalagts. Utskottet hänvisar i övrigt till vad försvarsministern ipropositionen (s. 34) har framhållit om det angelägna i att initiativ tas vidfler förband till den typ av utbildning i jämställdhet och samlevnad somförekommit vid och att försvarsgrenscheferna bör stödja ochuppmuntra sådana initiativ. Med detta får syftet med motion FÖ403 (fp) ansesvara tillgodosett varför den inte bör bifallas av . Motion FÖ411 (s) föreslår att sex- och samlevnadsfrågorskall införas som ett obligatoriskt undervisningsämne under grundutbildningenav värnpliktiga. Utskottet hänvisar i denna fråga till det sagda.Initiativet vid och föredragande statsrådets uttalande ianledning härav får förutsättas leda till de effekter som motionärenefterlyser. bör därför inte bifalla motionen. I motion FÖ406 (c) pekar motionären på att en stor del avde allvarliga personskadorna inom försvaret orsakas av trafikolyckor. Även omantalet har minskat något så anser motionären att 313 st.är oacceptabelt högt, vilket är antalet under /88. Ytterligareförbättringar av utbildningen av militära förare förordas därför. Utskottet har tidigare i olika sammanhang behandlat devärnpliktigas skydd mot olyckor, bl.a. i betänkandena FöU 1984/85:9, s. 60,FöU 1987/88:11, s. 44 och FöU 1988/89:14, s. 48. Utskottet instämmer imotionärens strävan att förbättra trafiksäkerheten i försvarsmakten. Utskottethar härvid inhämtat att det i försvaret kontinuerligt görs ansträngningar föratt åstadkomma en trafiksäkrare miljö, bl.a. genom en förbättradförarutbildning. De inom armén rapporterade trafikolyckorna med personskadorhar fortsatt att minska och uppgick till 287 st. under /89.Enligt utskottets mening finns inte skäl för attuttala sig i denna fråga. Olycksutveck-lingen bör dock successivt följas upp.Utskottet anser därför att inte bör bifalla motion FÖ406 (c). Två motioner behandlar värnpliktigas resor. I motion FÖ415(m) förordas att de värnpliktigas hemresor begränsas till högst en betaldhemresa och att de inbesparade medlen överförs tillmaterielanslaget. Syftet härmed är, enligt motionären, att förbättra beredskap,underhåll och modernisering av materiel. Motionärerna i motion FÖ420 (mp) anserockså att den nuvarande årliga nivån för värnpliktsresor på 340 milj.kr. är högoch borde minskas. Vidare borde en större andel av värnpliktsresor ske medjärnväg. åstadkommadetta yrkar motionärerna att en plan begärs för hur de 1989/90:FÖU7 värnpliktigaskall kunna få kortare resavstånd och en utredning om ett system med"värnpliktskort" för kollektivtrafiken. Utskottet har erfarit att kostnaderna för de värnpliktigashemresor har stigit brant menatt trenden sedan har vänt. Detta har skett utan att statsmakternas beslutadehemreseförmåner har ändrats. Utskottet anser att besparingar genom att halveraantalet värnpliktsresor jämfört med nuvarande regler skulle leda tillorättvisor eftersom främst värnpliktiga med långa resavstånd och utan egnabilar skulle drabbas. Kostnaderna torde heller inte halveras som motionären iFÖ415 (m) hoppas på eftersom förbandens utgifter skulle öka, t.ex.för de värnpliktigas utbildning, utspisning och fritidssysselsättning.Utskottet har vidare erfarit att myndigheterna kontinuerligt prövar olikaalternativ för de värnpliktigas hemresor. Även förslaget med "värnpliktskort"har övervägts men befunnits mindre lämpligt. Att övergå till järnvägsresorsynes heller inte tillfredsställande ur de värnpliktigas synvinkel med hänsyntill aktuella avstånd och järnvägarnas utbyggnad. Med hänvisning till detanförda, och till att försvarskommitté får förutsättas överväga regleroch kostnader för de värnpliktigas resor, anser utskottet att motionerna FÖ415(m) och FÖ420 (mp) bör avslås. Rationalisering samt vissa frågor rörande mark ochbyggnader i Försvarsministern anmäler i propositionen attöverbefålhavaren anser att rationalberingsplaneringen nu har funnit en rimligoch i huvudsak accepterad form som bör prövas ytterligare. Någon ny inriktningföreslås inte. Även har till regeringenanmält att rationaliseringsplanerna för de olika huvudprogrammen är välgenomarbetade och förankrade. Institutet bedömer att de av överbefålhavarenuppställda målen kan nås. Försvarsministern konstaterar därför att de avöverbefålhavaren vidtagna åtgärderna förbättrat kvaliteten i planeringen ävenom vissa osäkerheter fortfarande föreligger. Han anser att det är angeläget meden noggrann utvärdering av rationaliseringsåtgärderna för att i kommandeförsvarsbeslut kunna fastställa mål för fortsatt rationalisering. En fråga som till väsentliga delar ingår irationaliseringsarbetet är frågan om användningen av försvarets mark och byggnader i Stock holmsområdet. Regeringen har i en särskild skrivelse (1989/90:80) in formerat om detta. Föredragande statsrådet anför att regeringen före gående år (prop. 1988/89:80, s. 6061) redovisat vissa överbefålhava rens förslag om försvarets mark och byggnader i samt att det borde ankomma på regeringen att besluta om förändringar av det slag som överbefålhavaren föreslagit. Sedan inte haft något att erinra mot detta har regeringen uppdragit åt överbefål- c.