bet · GD01AU24 · 1989-12-31 00:00:00 — 1 080/00 Utskottet avstyrker regeringens proposition om ett allmäntlönestopp. Socialdemokraterna i utskottet reserverar sig mot dettaställningstagande. I proposition 1989/90:95 yrkas 1. att riksdagenantar det i propositionen framlagda förslaget till lag om allmänt lönestopp(bilaga 1), 2. att riksdagenbeslutar att förkorta motionstiden . Med anledning av lagförslaget har utskottet inhämtatyttrande från lagrådet (bilaga 2). 1989/90:A14 av ()vari yrkas 1. att avslår proposition 1989/90:95, 1989/90:A16 av m.fl. (fp) vari yrkas attriksdagen beslutar avslå proposition 1989/90:95 om allmänt lönestopp. 1989/90:A17 av m.fl. (vpk) vari yrkas 1. att riksdagenavslår regeringens förslag till allmänt lönestopp, 2. att riksdagenavslår regeringens förslag till strejkförbud, 3. att riksdagenavslår regeringens förslag till höjda strejkböter, 4. att riksdagenavslår regeringens förslag om straff för utbetalande eller mottagande av högrelön i strid mot §§ 2 och 3 i prop. 1989/90:95, 1989/90:A18 av m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen avslår regeringens förslag till lag om allmänt lönestopp. 1989/90:A20 av . (mp) vari yrkas 1. att avslår propositionen, I-Riksdagen 1989/90. 18 saml Nr 24 1989/90:A21av m.fl. (c) vari yrkas 1989/90:AU24 1. att beslutar avslå proposition 1989/90:95 omallmänt lönestopp, 1989/90:A22 av m.fl. (s) vari yrkas 1. att riksdagenbeslutar att bestämmelserna i 5 § i förslaget till lag om allmänt lönestoppskall utgå, 2. att riksdagenuppdrar åt regeringen att återkomma till med förslag om ettobligatoriskt medlingsförfarande i enlighet med vad som anförs i motionen. Utskottet behandlar i det följande regeringens proposition1989/90:95 om allmänt lönestopp och sju motioner som väckts med anledning avpropositionen. Regeringen föreslår i propositionen en temporärlagstiftning om lönestopp. Bakgrunden till den föreslagna lagstiftningen är denpå senare tid alltmer okontrollerade kostnads- och löneutvecklingen på densvenska arbetsmarknaden. I lagen föreslås att ett allmänt lönestopp för helaarbetsmarknaden införs. Den rättsliga innebörden av detta är ett förbud att fr.o. m. utge eller ta emot högre löner och andra ersättningari anställningsförhållanden för samma eller jämförbara arbetsuppgifter än somutgick . Förbudet skulle gälla för såväl denkollektivavtalsreglerade arbetsmarknaden som för områden där kollektivavtaltillfålligtvis inte gäller eller helt saknas. I lagen föreslås även att arbetsmarknadens parter bör blibundna av fredsplikt i fråga om löner och andra ersättningar till arbetstagare.Den som bryter mot bestämmelserna om fredsplikt kan enligt förslaget ådömasskadestånd. Ett högre skadestånd än . kan dock inte åläggas enarbetstagare. Den som bryter mot bestämmelserna om lönestopp kan ådömas böter.Slutligen föreslås att regeringen och statens pris- och konkurrensverk fårmedge undantag från lönestoppet om särskilda skäl föranleder det. Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft omgående ochavses gälla till utgången av . Moderata samlingspartiet framhåller i motion A18 att detföreslagna lönestoppet innebär en total statlig reglering av alla löner ochandra kontanta ersättningar . Förslaget kränker enskildaindividers rättigheter och utgör ett mycket allvarligt ingrepp i marknadsekonomin,ett ingrepp som inte har förankring i rättsmedvetandet. kommerregleringarna inte få någon effekt på löne- och prisutvecklingen medan dedäremot ger utrymme för manipulation och myndighetsgodtycke. Inkomstpolitiska ingripanden kan enligt moderaternamöjligen till dämma upp lönestegringen men den bryter alltid igenom ochdå ofta som en "löneexplosion". Tanken på en statlig inkomstpolitikmåste avvisas. Lösningen måste sökas i en klar arbetsfördelning mellan denpolitiska makten och arbetsmarknadens parter. Själva lönebild- 1989/90:AU24 ningen är en uppgift för parterna, som dock måste utgå ifrån attde själva bär ansvaret för konsekvenserna av alltför stora löneökningar arbetslöshet, konkurser och företagsnedläggelser kan bli följden. I fråga om kontrollmöjligheten anser attstatens pris-och konkurrensverk fått sig ålagt en näst intill omöjlig uppgift.Det blir ogörligt att skilja t.ex. mellan "äkta" löneglidning i formav upparbetade ackord och otillåtna uppjusteringar. När det gäller grundlagsenligheten av konfliktförbudetframförs att det är uppenbart att mycket starka skäl skall föreligga för enlagstiftning som inskränker rätten att vidta stridsåtgärd. De skäl somregeringen anfört är inte tillräckliga enligt . Inte heller finnssådana omständigheter som enligt artikel 31 i den europeiska sociala stadgantillåter begränsningar av strejkrätten. Avslutningsvis anförs i motionen att förslaget kanförefalla att innehålla en förbättring genom att skadeståndsbeloppen vidolovliga stridsåtgärder kan fastställas till maximalt . Med hänvisningtill vad som anförts i en tidigare motion anser dock att dennaändring skall vara permanent. Moderata samlingspartiet hemställer att avslårregeringens förslag till lag om allmänt lönestopp. Även anser i motion A17 att regeringensproposition bör avslås. I motionen anförs att den ekonomiska utvecklingen underen följd av år har kännetecknats av alltför låg tillväxt, alltför höga pris-ochkostnadsökningar, otillräckligt sparande samt brist på förnyelse inom denoffentliga sektorn. Det hade varit motiverat att strama åt finanspolitikenredan på våren 1988. De utbudsstimulanser som regeringen mäktat föreslå harvarit blygsamma med undantag för skattereformen. Denna kan dock inte lösa allaproblem särskilt som betydande steg tas i motsatt riktning genom förslag omökad semester och förlängd föräldraledighet. konstaterar att regeringen lägger ettoproportionerligt stort ansvar för lönekostnadsutvecklingen på arbetsmarknadensparter. Huvudorsaken till överhettningen på arbetsmarknaden är emellertid denekonomiska politiken och därför vilar ansvaret tyngst på regeringen enligtfolkpartiet. Regeringens förslag om lönestopp bidrar inte till att lösanågra problem. Att införa lönestopp är att angripa symptomen på obalans istället för att angripa obalanserna i sig själva, anför . Även frånprincipiell synpunkt måste man se allvarligt på förslagen; konflikträtten harstöd såväl i grundlagen som i internationella konventioner. Det konstaterasockså att lönestoppet kommer att inbjuda till mygel och en oändlig byråkrati. Slutligen bör regeringen enligt åstadkomma enklarare gränsdragning mellan statsmakternas uppgifter och arbetsmarknadsparternasuppgifter. framhåller i sin motion A21 att regeringens"tredje väg" är ett misslyckande. Det nu föreslagna lönestoppet är tveksamt ur arbets- 3 \\-1989/90. marknads- och arbetsrättssynpunkt liksom ur effektivitetssynpunkt. Lönestoppetkommer bara åt kollektivavtalen och kan kringgås genom t ex kontraktsavtal ikombination med förändrade arbetsuppgifter. Det är vidare mycket anmärkningsvärt, anser motionärerna,att regeringen förelägger förslag om inskränkningar i strejkrätten.Inget annat europeiskt land använder de metoder regeringen föreslår. Dessutom innebär förslaget att skadeståndsreglerna kommeratt regleras i en särskild lag vid brott mot fredsplikten trots attmotsvarande regler redan finns i medbestämmandelagen. Påföljd vid brott motlönestoppet skall utdömas av allmän domstol medan skadestånd på grund av brottmot fredspliktsbestämmelserna enligt den föreslagna lagen skall utdömas avarbetsdomstolen. Enligt motionärernas uppfattning bör regeringen återkommatill i annat sammanhang med förslag till förändring avfredspliktsbestämmelserna i medbestämmandelagen vad gäller påföljd vid vildastrejker. Mot bakgrund av vad sålunda anförts anser att proposition 95skall avslås. I kommunbternas motion Al7 begärs attriksdagen avslår regeringens förslag om allmänt lönestopp, strejkförbud, höjdastrejkböter samt straff för utbetalande eller mottagande av högre lön i stridmot 2 och 3 §§ enligt propositionens lagförslag. Vpk säger nej till det iregeringens åtgärdspaket som riktar sin udd mot fackföreningsrörelsenssjälvständighet och lönearbetarnas levnadsvillkor. Förslaget som helhet slår nuhårdast mot de lågavlönade, bland vilka de flesta är kvinnor. Den tredje vägenspolitik är i en återvändsgränd enligt motionen. Regeringen har undvikit attbekämpa inflationen med åtgärder mot kapitalet; i stället har de arbetandeslöneökningar utmålats som inflationens huvudorsak. Enligt vpk;s analys är det kraftigt växande underskottet ibytesbalansen allvarligt. Ekonomin är överhettad, anför vpk. Idetta läge är det nödvändigt att bedriva en politik som förstärker industrinsoch offentliga sektorns möjligheter att rekrytera arbetskraft. Vpk delardäremot inte regeringens uppfattning om att står inför en akutkostnadskris. Det framlagda åtgärdsprogrammet framstår inte heller som särdeleseffektivt eller rättvist. Ett generellt lönestopp slår hårdast mot delågavlönade och därför avvisar vpk ett allmänt lönestopp. Vidare avvisasbestämt införande av strejkstopp, olagligför-klarande av strejker samthöjda strejkböter. Även i motion A20 från de gröna yrkas avslagpå propositionen. delar uppfattningen att det finns svåra problem i svensk ekonomi men har en annan uppfattning om orsaker na till problemen och hur de skall lösas. Grundorsaken till nuvarande problem är att det bedrivits en resursslösande ekono misk politik som uppmuntrat till överkonsumtion och skuldsättning. Regeringens förslag att lösa krisen är felaktiga eftersom de bara inrik tar sig på kortsiktiga lösningar. Efter avkylningsperioden kommer resursslöseriet att ta ny fart, om inte ett trendbrott åstadkoms i den ekonomiska politiken. Om långsiktigt verkande åtgärder beslutas kan miljöpartietstödja 1989/90:AU24 förslaget om ett tidsbegränsat lönestopp underförutsättning att de lägst avlönade inte drabbas. avvisarregeringsförslaget att arbetsmarknadens parter skall bli bundna av fredsplikti fråga om löner och andra ersättningar till arbetstagare eftersom dettainnebär ett allvarligt ingrepp i den fria förhandlingsrätten. 1 motion A14 av () föreslås attproposition 95 avslås bland annat mot den bakgrunden att folkrättsligaexperter menar att skälen för det föreslagna strejkförbudet inte ärtillräckliga för att godkännas vid en prövning mot sociala stadga. I motion A22 av m.fl. (s) anförs att det iregeringens lagförslag uttryckligen föreskrivs att fredsplikt skall råda ifråga om löner och andra ersättningar (§ 5). Detta har väckt starka reaktionerpå arbetsplatserna och hos de anställdas fackliga organisationer. Motionärernayrkar därför att bestämmelserna i 5 § skall utgå. I stället bör det införas enbestämmelse om att förhandlingar som kan leda till beslut om dispens i sistahand skall kunna föras under obligatorisk medling. Medlarnas slutbud skallunderställas regeringen för dispensprövning. Om regeringen medger dispensmåste det finnas en skyldighet för arbetsgivaren att betala ut lön i enlighetmed dispensbeslutet. I denna del yrkas att uppdrar åt regeringen attåterkomma till med förslag om ett obligatoriskt medlingsförfarande ienlighet med det anförda. På utskottets begäran har lagrådet granskat lagförslaget(bilaga 2). I yttrandet framförs att lagrådet naturligen ägnat särskilduppmärksamhet åt frågan om förslagets förenlighet med grundlag och Sverigesinternationella förpliktelser. Bestämmelsen i 2 kap. 17 § regeringsformeninnebär enligt lagrådet inte något hinder att genomföra den nu föreslagnalagstiftningen. I fråga om de internationella förpliktelserna utmynnargranskningen i slutsatsen att det är mycket möjligt att, särskilt på grund avlångvarigheten i det föreslagna konfliktförbudet, kritik kan komma att riktasmot av organ inom och/eller . Enligt lagrådets meningkan dock internationella förpliktelser inte anses förhindra att denföreslagna lagen genomförs. I övrigt har lagrådet förordat vissa justeringar i denföreslagna lagtexten av huvudsakligen juridisk/teknisk natur. Regeringens förslag om allmänt lönestopp kan inte biträdasav utskottet. Förslaget bör därför avvisas av . Den i sammanhangetväckta motionen av () bör också avslås. Utskottetbaserar sitt ställningstagande på följande bedömning. Den fria förhandlingsrätten är etableradpå den svenska arbetsmarknaden. De fackliga organisationernas rätt att genomförhandlingar med motparten träffa frivilliga överenskommelser om löner ocharbetsvillkor är hävdvunnen. Med de ingrepp i förhandlingsrätten som den avregeringen föreslagna regleringen innebär finns risk att allmänheten ochparterna väntar sig nya regeringsingripanden även Har man väl en gång berövat arbetsmarknadens parter 1989/90:AU24 deras ansvar är det svårt att senare komma tillbaka och begära ettansvarsfullt uppträdande. Det lönestopp regeringen förespråkar kommer att leda dis-pensgivning som innebär en omfattande byråkratisk hantering när detskall bedömas om överenskomna löneökningar skall godtas eller inte. Som exempelkan här anges handläggningen av det otal dispensärenden som blir en följd avfördelningen av lokala för de stora grupper tjänstemän på den privataarbetsmarknaden som har individuella löner. Lönestoppet kommer att vara mest effektivt när det gällerarbetstagare som har fasta löner på en inte särskilt hög nivå. Det gällerfrämst kollektivanställda på den privata sektorn och offentliganställda medvårdande eller rutinbetonade arbetsuppgifter. Högre tjänstemän på den enskildasektorn får lättare att komma överens med arbetsgivaren om arrangemang somkringgår lönestoppet, och fria yrkesutövare torde över huvud taget inte gå attkontrollera. Det kan vidare noteras att kriminaliseringen avutbetalning och mottagande av löneökningar som överenskommits i strid med lönestoppetinnebär att regeringen frångår den vedertagna principen itt den arbetsrättsligasanktionen för regelöverträdelser är skadestånd och inte straff. Den modifiering av regeringens förslag som innefattas imotion A22 av m.fl. (s) går kritiken mot förslaget till mötes iett avseende. Men lönestoppet förutsätts bestå med de konsekvenser detta fårför vissa grupper såsom ovan berörts, och behovet av en omfattandedispensbyråkrati kvarstår. Ingreppet i parternas konflikträtt hävs medmotionens förslag men parternas fria förhandlingsrätt kan i stället sättas urspel med det nya skiljedomsförfarandet. Utskottet är inte berett att pågrundval av motionen och i den situation som råder förorda att den svenskaavtalsrätten tillförs ett nytt och oprövat instrument av detta slag. Såsom påpekats i motionerna leder regeringens förslag endasttill att man försöker komma åt symptomen utan att angripa debakomliggande orsakerna till obalansen i den svenska ekonomin. I ett senaresammanhang återkommer utskottet till de motioner som berör krav på en översynav formerna för förhandlingar och avtal. att med bifall till motionerna 1989/90;A14yrkande 1, 1989/90:A16, 1989/90:A17 yrkandena 1, 2, 3 och 4, 1989/90:A18, 1989/90;A20 yrkande 1 och 1989/90:A21 yrkande 1 avslår proposition1989/90:95 och motion 1989/90;A22. att förevarande ärende företas till avgörande efter endasten bordläggning. Stockholmden 1989/90:AU24 Närvarande: (), (), KjellNilsson (s), (), (), (), AndersG. Högmark (m), (), (), (), MonaSaint Cyr (), (), (), (vpk), (), () och (). , , , , , , och (alla s) anser deb att den del av utskottets yttrande på s. 5 som börjarmed "Regeringens förslag" och på s. 6 slutar med "ochavtal" bort ha följande lydelse; Den svenska ekonomin är överhettad. Prisökningarna och dennominella löneökningstakten har varit påtagligt snabbare än i konkurrentländernaunder . I vår omvärld har löneökningstakten pressats ned tillpriset av hög arbetslöshet. Denna metod har avvisats av den svenska regeringen.Den nuvarande utvecklingen med hög inflation, alltmer urholkad konkurrenskraftoch stigande underskott i bytesbalansen kan inte accepteras. Detta innebär ettallvarligt hot mot sysselsättningen och äventyrar välfården. I finansplanen 1990 framhölls att överhettningen i densvenska ekonomin nu gått så långt samt att pris- och löneökningstakten längelegat så högt att en ytterligare åtstramning av den ekonomiska politiken ärnödvändig. Regeringen förklarade sig emellertid beredd att, innan åtgärdervidtogs, tillsammans med arbetsmarknadens parter pröva om det fanns någon vägatt genom en kombination av stram ekonomisk politik samt samförstånd ochansvarstagande få ned inflationen utan hög arbetslöshet. Regeringen inbjöddärför arbetsmarknadens parter till överläggningar om lönerna 1990 och 1991och om möjligheterna att bryta den alltför höga löneökningstakten. När överläggningarnaavslutats skulle regeringen ta ställning till i vilken utsträckning denekonomiska politiken måste skärpas ytterligare i syfte att uppnå balans i densvenska ekonomin. Överläggningarna har visat att förutsättningar inteföreligger för att snabbt teckna centrala avtal som åstadkommer det nödvändigatrendbrottet i kostnadsutvecklingen. Den ekonomiska politiken måste därför skärpas.Det bör ske bl.a. genom det åtgärdsprogram som regeringen /90:AU24har redovisat med pris- och hyresstopp, lönestopp, utdelningsstopp samtkommunalt skattestopp. Det är åtgärder som måste genomföras utan dröjsmål. Det som utskottet nu har att ta ställning till ärförslaget om ett tillfålligt lönestopp. Den av regeringen föreslagnalagstiftningen bör genomföras med följande förtydliganden och förändringar. Lönestoppet är enligtlagförslaget inte absolut. Som självklara undantag anges i propositionenlöneökningar som följd av ännu inte slutförda förhandlingar om 1990 års löneroch icke fördelade s.k. lokala . I propositionen ges ytterligare exempelpå undantagsmöjligheter. Till dessa anser utskottet det väsentligt att infogaatt man vid dispensprövningen från lönestoppet ser till att det utrymme som kankomma att finnas för löneökningar i första hand tillfaller lågavlönade. I motion A22 av m.fl. (s) föreslås attfredsplikten och det särskilda skadeståndet som föreskrivs i lagförslagets 5 §skall utgå och att regeringen får i uppdrag att återkomma till medförslag om förstärkt medlingsförfarande. Motionsförslaget stämmer bättreöverens med traditionerna på svensk arbetsmarknad. Lagförslaget bör ändras ienlighet härmed. Utskottet anser i likhet med regeringen att lagstiftning avdet slag det nu gäller inte bör göras mer ingripande än absolut nödvändigt. Förslag om ett förstärkt medlingsförfarande bör, såsomföreslås i motionen, utarbetas av regeringen och föreläggas . Vad utskottet anfört om dispensprövningen samt beträffandeett förstärkt medlingsförfarande bör ges regeringen till känna. Att stridsåtgärder får vidtas utan hinder av lagen böranges i lagtexten. En regel härom kan lämpligen bilda en ny 5 §. De ändringar av väsentligen redaktionell art som lagrådethar förordat bör genomföras. När det gäller regeringens befogenhet att godkännaundantag bör en motsvarande befogenhet införas för i fråga omarbetstagare hos och dess myndigheter i likhet med de undantag somgörs i t.ex. lagen om offentlig anställning. Utskottet lägger i bilaga 3 fram förslag till lagtext medden av utskottet förordade lydelsen. De ovan redovisade ställningstagandena innebär attutskottet avvisar de avslagsyrkanden som har framställts i de föreliggandemotionerna från m, fp, c, vpk och mp. deb att utskottets hemställan bort ha följande lydelse; att med anledning av proposition 1989/90:95 ochmotion 1989/90:A22 samt med avslag på motionerna 1989/90;A14 yrkande 1,1989/90;A16, 1989/90;A17 yrkandena 1, 2, 3 och 4, 1989/90;A18, 1989/90;A20yrkande 1 och 1989/90; A21 yrkande 1 deb antardet i bilaga 3 framlagda lagförslaget med som Reservanternas förslagbetecknade lydelse. deb godkänner vadutskottet anfört om dispensförfarandet, 1989/90:AU24 deb som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört om förslag till förstärktmedlingsförfarande. Reservation 2 (motiveringen) anser att den del av utskottets yttrande som på s. 5 börjarmed "Den fria" och på s. 6 slutar med "och avtal" bort haföljande lydelse; Denfria förhandlingsrätten är etablerad på den svenskaarbetsmarknaden. De fackliga organisationernas rätt att genom förhandlingar medmotparten träffa överenskommelser om löner och arbetsvillkor är hävdvunnen.Regeringen har lyckligtvis dragit tillbaka sitt förslag om strejkförbud. Denmodifiering av regeringens förslag som innefattas i motion A22 av . (s) går kritiken mot förslaget till mötes i ett avseende. Ingreppet iparternas konflikträtt hävs med motionens förslag, men parternas friaförhandlingsrätt kan starkt begränsas med det nya skiljedomsförfarandet.Utskottet är inte berett att på grundval av denna motion förorda att densvenska avtalsrätten tillförs ett nytt och oprövat instrument av detta slag. Utskottetdelar uppfattningen att det finns svåra problem i svensk ekonomi men har enannan uppfattning om orsakerna till problemen och hur de skall lösas. Dekortsiktiga "stoppåtgärder" regeringen föreslår kan bara blimeningsfulla om de sätts in i ett långsiktigt perspektiv av miljöinriktadåtstramning. Inomramen för en sådan långsiktig åtstramning hade utskottet kunnat godta ettlönestopp som en tillfålligt nedkylande åtgärd under förutsättning att de lägstavlönade inte drabbades. Såsompåpekats i motionerna leder regeringens förslag endast till att man försökerkomma åt symtomen utan att angripa de bakomliggande orsakerna tillobalansen i den svenska ekonomin. I ett senare sammanhang återkommer utskottettill de motioner som berör krav på en översyn av formerna för förhandlingar ochavtal. Under nuvarande förhållanden anser utskottet att propositionen böravslås. (vpk) anför; Vpkhar i motion A17 med anledning av proposition 95 yrkat avslag på regeringensförslag till ett allmänt lönestopp som främst drabbar de breda medlemsgruppernainom LO och TCO. Lönestoppet har sin udd riktad mot de lågavlönade, vilka äråttiotalets förlorare. Åttiotalets vinnare är däremot de högavlönade,kapitalägare och företag. Ivpk;s motion finns förslag till åtgärder mot de högavlönades löneutveckling.Tyvärr har utskottet inte varit berett att diskutera sådana åtgärder. Vpk ställer sig därförbakom ett avslag på införandet av ett löne- 1989/90:AU24 stopp enligt regeringensförslag. Förutom att lönestoppet drabbar de lågavlönade är regeringens förslagoacceptabelt när det gäller tvångsmedling och en helt statligt dirigeradlönepolitik. Detsamma gäller frågan om införande av principer på arbetsrättensområde som härstammar från "legostadgans" tid, vilket kriminaliserarbrott mot lönestoppet. Propositionenslagförslag i989/90:au24 Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna lag innehåller regler om ersättning för arbetetill arbetsta gare till utgången av . Med ersättning för arbete avses i denna lag avlöning,arvode, traktamente och annan förmån som utgår i en anställning. 2 § För tidfr.o.m. får arbetsgivare inte utge, och arbetstagare inteta emot, högre ersättning för samma eller jämförbara arbetsuppgifter än somutgick . 3 § När enarbetstagare har anställts fr.o.m. , eller när det annarsinte går att beräkna vad som var en arbetstagares normala inkomst vid dennatidpunkt, skall bedömningen i stället göras med ledning av vad som då var denormalt tillämpade löne- och ersättningsbeloppen i jämförbaraanställningsförhållanden. 4 § Utan hinderav bestämmelserna i 2 och 3 §§ får till en arbetstagare utges högre ersättningän som gällde före om de avtalats redan före dennatidpunkt. 5 § Ett avtal är ogiltigt i den mån det strider mot vadsom föreskrivs i 2 och 3 §§. Fredsplikt skall råda i fråga om löner och andraersättningar till arbetstagare. Därvid skall för hela arbetsmarknaden tillämpas3 kap. 46 §§ lagen (1976:600) om offentlig anställning och de bestämmelser ilagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet som följer därav. 1 ställetför bestämmelserna i 60 § sista stycket sistnämnda lag skall dock vad somföreskrivs i nästföljande stycke gälla. Högre skadestånd än får inte åläggas enarbetstagare för brott mot den fredsplikt som följer av denna lag. 6 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 2och 3 §§ döms till böter. Har flera medverkat till en gärning som avses i förstastycket, skall 23 kap. 4 och 5 §§ tillämpas.