bet · GD01LU6 · 1989-12-31 00:00:00 — LRF har i skrivelsetill , inför Arrenderätt 2, påpekat vikten av attförverkandereglerna ses över. I Arrenderätt 2 konstateras att om vanvården irättstillämpningen ges den innebörd som bl a LRF har invänt mot, bör frågan omen lagändring tas upp till förnyad prövning. Jordabalkens regler ändrades inte. (9:8 1 st 1 p). Om underhållsbrislerna ökar i omfattning som motionärernapåpekar skall detta regleras i avräkning (JB 9:23) när arrendestället avträdeseller när mer än 9 är förflutit från tillträdet vid en förlängningssituation.Detta förfaringssätt fungerar bra i nuvarande system. Skall ett arrende upphöra, p g a bestämmelserna i 9:8 1st 2 p, är det i huvudsak då arrendatorn inte har följt arrendeavtaletsbestämmelser. Det är viktigt att totalbilden av arrendeförhållandet härprövas. Ett flertal olika åtgärder där arrendatorn inte uppfyllt sinaåligganden jämte även tidigare försummelser skall kunna innebära alt ettarrendeförhållande upphör. Andelen gårdsarrende i procent av samtligabrukningsenheler har ej minskat ulan varit relativt konstant.Antalet har dock minskat något eftersom det totala antalet lantbruksföretaghela tiden minskar. 1 enstaka fall kanske man kan visa att ett gårdsarrende harblivit sidoarrende p g a gällande lagstiftning, men någon trend ål det hålletgår ej att visa. Obillighelsprövningen, i de fall jordägaren vill attarrendeförhållandet skall upphöra p g a självinträde och arrendatorn villfortsätta arrendet, logs in i lagstiftningen 1979. Anledningen till detta varbl a ett antal ärenden där jordägarens självinlräde utnyttjades som skäl föratt bli av med sittande arrendator och få en ny arrendator. I de flesta ärendendär jordägaren kan visa att han själv eller hans avkomling skall brukafastigheten men där arrendatorn vill fortsätta arrendet, blirbeslutet vanligtvis sådant att jordägaren beviljas självinlräde, Arrendatorns förköpsrätt gäller endast vid köp eller byte.Den gäller inte vid arv, gåva, fastighetsreglering, släktförvärv till make/makaeller avkomling, andelsförvärv, m.m. Detta innebär alt det inte alls är säkertatt arrendatorn får hembud enligt förköpslagen om jordägaren frånfal-ler. Del är mycket viktigt att de jordägare som har befogadanledning att självinträda skall få detta, som arrendatorerna sombrukar arrendefasligheterna måste ha ett besittningsskydd, LRF anser att detför närvarande inte finns anledning till lagändringar, men att frågan måstehållas under uppsikt. () 1989/90:LU6 Bilaga Sammanfattning av SJA:s synpunkter SJA anser inte att det finns anledning attändra reglerna i arrendelagstiftningen i enlighet med motionärernas förslageller att tillsätta en utredning för en allmän översyn av arrendelagstiftningenoch avstyrker bifall lill motionerna. Motion 1987/88:L505 Arrendatorn är skyldig att vårda och underhållaarrendestället. Vårdnadsskyldighelen innebär en allmän aktsamhetsregel somföljer av att arrendatorn har arrendestället helt i sin besittning. Jämförelsekan göras med en hyresgästs normala skyldighet att akta och vårda sin bostadoch i viss mån även med skadeståndsrättens regler. Arrendatorn skall imöjligaste mån förebygga skaderisker och begränsa en skadas omfattning. Det äräven naturligt att jordägaren underrättas vid befarad eller inträffad störreskada. Skada på grund av försummelse av vårdnadsskyldigheten medförersättningsskyldighet för arrendatorn enligt 9:15 JB. Det torde inte vara ändamålsenligt eller ens möjligt attnärmare precisera dessa allmänna vårdnadsbegrepp i lagtext eftersom de kan varaav så skiftande slag. Enligt SJAs mening är tvister härrörande urvårdnadsskyldigheten inte vanliga. Det kan tilläggas att flera av de åtgärdermotionärerna föreslår att de skall preciseras som vårdnadsskyldighet ärunderhållsåtgärder och regleras i underhållsskyldigheten genom syn ochavräkning. SJA anser att behov av förtydligande och precisering iförevarande hänseende inte föreligger och att nuvarande lagstiftning ärtillräcklig och avstyrker därmed motionärernas förslag. Det förhållande, som motionärerna påtalar, alt"arrendatorn i annat fall än förverkande åsidosatt sina förpliktelsergenom att brista i vården av arrendestället så alt bristerna på arrendeställeticke obetydligt ökat i förhållande lill bristerna vid arrendeperiodens början " är reglerat i nuvarande lagstiftning genom bestämmelserna i 9:15,9:16, 9:18 och 9:23 JB. Arrendatorn är skyldig ersätta jordägaren för denbristökning som uppkommit på arrendestället under arrendeprioden utom för vadsom är hänförligt till 9:18 JB. Enligt 9:8 1 st 2p JB har arrendatorn inte rätt tillförlängning när han åsidosatt sina förpliktelser i sådan mån att avtaletskäligen icke bör förlängas. I bedömningen härav har arrendenämnd och domstolmöjlighet att beakta hela bilden av arrendatorns skötsel av arrendestället ochuppfyllandet av arrendevillkoren. Endast "besvärliga arrendatorer"enligt jordägarens uppfattning är inte och bör heller inte vara tillräckliggrund för att bryta ett arrendeförhållande. Enligt SJAs mening är de nämnda lagreglerna fullttillräckliga för att reglera eventuella försummelser från arrendatorns sida ochden av motionärerna föreslagna omformuleringen av punkten 2 i 9:8 1 st JBavstyrkes. Jordägarenssjälvinträde 1989/90:LU6 Enligt 9:8 1 st 3p är ett av kriterierna för jordägarenssjälvinträde alt Bilaga det inte skulle vara obilligt mot arrendatorn altarrendeförhållandet upphör. Motionärerna föreslår att bestämmelsen ändras såatt självinlräde får ske om det inte är uppenbart obilligt. Motiveringen äralt antalet gårdsarrendatorer har minskat och arrendena har blivit sidoarrendendärför att jordägarna inte längre vågar arrendera ut gårdsarrenden. Förevarande lagbestämmelse tillkom 1979, Motiveringen varalt självinträdet användes i en del fall som förevändning för att få bort enarrendator för att i stället arrendera ul till en ny. En uppföljning som gjortsav arrendenämnds- och domstolsavgöranden ifråga om obillighelsprövningen visaratt i de allra flesta fall får jordägaren sill självinlräde om det är seriöstmenat. Tillgänglig statistik visar att har andelen gårdsarrenden varit tämligen i förhållandelill totala antalet brukningsenheter. Totala antalet enheter har under sammaperiod minskat med nära 20.000 genom strukturrationalisering eller avekonomiska skäl, t ex stort investeringsbehov. Självfallet har ävengårdsarrenden upphört av samma orsaker. Del kan också konstateras att många nyagårdsarrenden kommer till. SJA anser att den nuvarande formuleringen av ifrågavarandelagbestämmelse behövs och att tillämpningen av den i rättsinstanserna inte geranledning till ändring och avstyrker således motionärernas förslag. Slutligen må tilläggas att någon speciell generös förköpsrättför arrendator i händelse av jordägarens frånfålle känner förbundet inte till. Motion 1988/89:L504 SJA instämmer i motionärernas positiva omdömen omarrendeinstitutet. Det är också viktigt med en fungerande arrendemarknad. Däremot är kritiken av arrendelagstiftningen dåligtunderbyggd. Biandbruken, som består av både ägd och arrenderad areal, är inte70 % ulan av totala antalet. Andelen gårdsarrende minskar inte förvarje år utan har varit tämligen och harvisat en ökning i förhållande lill 70-talet. Att antalet gårdsarrenden minskarär en naturlig konsekvens av strukturrationaliseringen och de ekonomiskavillkoren i näringen. Del har hänt i ännu högre grad med brukarägda gårdar. Dethar inte visats att lagstiftningen rubbat balansen mellan arrendeparterna påelt för näringen och hela samhället skadligt sätt. En undersökning som LRFnyligen utfört visar att arrendemarknaden i stort sett fungerartillfredsställande. Enligt statistik från har antalet ärenden iarrendenämnderna inte ökat ulan snarareminskat. Det är riktigt att en minskning av de långa avtalen kankonstateras, t.ex. övergång från 10-årsavtal tili 5-årsavtal, men detta sker iregel på arrendalorernas önskemål och har sin grund främst i den rådandeosäkerheten om den jordbrukspoliliska och -ekonomiska utvecklingen. Det föreligger enligt SJAs mening inte bärande skäl alt nustarta en ny utredning för en allmän översyn av arrendelagstiftningen. Del ärmöjligt alt den kommande nya jordbrukspolitiken och avregleringen kan komma altmedföra behov av någon förändring i arrendelagstift- ningen menså länge ingen vet hur den nya jordbrukspolitiken kom- 1989/90:LU6 mer altse ut kan den inte gärna åberopas som skäl att nu utreda Bilaga SJAavstyrker motionärernas förslag. får härmed inkomma med yttrandeöver rubricerade motioner. Motion 1987/88:L505 av och Karl-GöranBiörsmark Förbundet delar uppfattningen, att arrendelagstiftningenav de i motionerna angivna skälen bör ändras i enlighet med motionärernasyrkande. Motion 1988/89:L504 av och Förbundet delar uppfattningen, att arrendelagstiftningensnarast bör bli föremål för en allmän översyn. Detta har blivit särskiltangeläget med hänsyn till den pågående omprövningen av jordbrukspolitiken.Arrendeinstitutionen har mycket stor betydelse för det svenska jordbruket. Enomprövning av jordbrukspolitiken som inte omfattar även en översyn avarrendelagstiftningen vore därför helt förfelad och olämplig på många sätt. Förbundet vill dock med skärpaunderstryka, att den begärda utredningen bör företas omgående, så attarrendelagstiftningen kan samordnas med jordbrukspolitiken och näringspolitikeni övrigt. Utredningen behöver inte bli så komplicerad och tidskrävande. Påmånga håll finnes redan nu goda kunskaper om bristerna i gällandearrendelagstiftning och om vilka ändringar som behövs. Som en allmän kommentar lill båda motionerna villFörbundet framhålla, att i en lid då avreglering av jordbruket står högt pådagordningen bör inte minst arrendeområdet avregleras. Det finns inte längrenågon anledning att ha en särlagstiftning på detta område, utan jordägare ocharendator två numera jämbördiga företagare bör framgent få träffa avtal omsina inbördes förhållanden inom ramen för avtalslag och annan generelllagstiftning, dvs enligt samma regler som gäller för andra företagare.