bet · GD01KrU26 · 1989-12-31 00:00:00 — (BrB) och i en rad specialstraffrättsliga bestämmelser. av BrB;s förverkandebestämmelser gäller enbart vid brottsbalks-brott, t.ex.förverkande av utbyte av brott (1 §) och av egendom som använts som hjälpmedelvid brott eller vars användande utgör brott (2 §). Andra bestämmelser hartillämpning även inom specialstraffrätten, t.ex. då det gäller föremål som pågrund av sin särskilda beskaffenhet och omständigheterna i övrigt kan befaraskomma till brottslig användning eller föremål som är ägnade att användas somhjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom och som anträfets underomständigheter som gav uppenbar anledning att befara att de skulle komma till sådan användning (3 §). Förverkande är enligt BrB;s terminologiinte en brottspåföljd utan en särskild rättsverkan av brott. Olikasyften kan ligga bakom förverkande; ett vanligt syfte är att Bilaga 2 förebygga brott. Bestämmelser om personella tvångsmedel finns i 24 kap.rättegångsbalken (RB); där regleras förutsättningarna för användande av häktningoch anhållande. Beträffande dessa bestämmelser kan i korthet nämnas följande.Av 1 § följer att den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, förvilket är föreskrivet fångelse eller däröver, får, om vissa andraförutsättningar är uppfyllda, häktas. Det finns tre sådana särskilda förutsättningar.Det skall således, för att häktning skall få äga rum, finnas risk för att denmisstänkte undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara), eller försvårarsakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet(recidivfara). Häktning får dock inte användas om det kan antas att denmisstänkte kommer att dömas endast till böter. 1 detta ärende förekommer uppgifter om att det ofta ärutländska medborgare som gör sig skyldigai till överträdelse av bestämmelsernaom metallsökare. Det bör därför särskilt understrykas att det av 24 kap. 2 § RBföljer att en person som är på sannolika skäl misstänkt för brott får,oberoende av brottets beskaffenhet, häktas, om han saknar hemvist i ochdet finns risk för att han genom att bege sig från riket undandrar siglagföring eller straff. Detta innebär att häktning i dessa fall kan ske ävenför brott för vilket inte är stadgat högre straff än fångelse i högst sexmånader. I motionerna Kr204, Kr222 och 10-320 framställs krav påatt skall ändra ansvarsbestämmelserna på så sätt att det införs ettstadgande med särskild straffskala för grovt brott mot bestämmelserna om fornminneni andra kapitlet kulturminneslagen; maximistraffet bör enligt motionerna Kr204och Kr222 vara fångelse i högst . Motion Kr319 innehåller önskemål om attregeringen skall utarbeta förslag till lagstiftning om ett grovt brott medfångelse högst i straffskalan. 1 motion Kr222 yrkas dessutom attriksdagen skall besluta om en utvidgning av förverkandebestämmelserna så attt.ex. fortskaffningsme-del kan förklaras förverkade. 1 de aktuella motionerna finns även önskemål om andraförändringar i kulturminneslagen än de som ovan redovisats. Justitieutskottetbegränsar emellertid sitt yttrande till att avse frågorna om påföljd ochförverkande. Bestämmelserna om metallsökare trädde i kraft den I juli1985. Förslag till bestämmelserna hade utarbetats av arkeologiutredningen som redovisade sitt förslag i delbetänkandet (DsU 1983:3) Metallsökare Bruk och missbruk. Kulturminneslagen, som innebar en samlad reglering av kulturminnesvården, trädde i kraft . Bestämmelsernaom metallsökare, som fanns intagna i 1989/90:KrU26 lagen omfornminnen, överfördes med endast redaktionella ändringar Bilaga 2 till dennya lagen. När bestämmelserna om metallsökare infördes uttaladeföredragande statstrådet (prop. 1984/85:128 s. 17) att det är nödvändigt attmarkera att samhället ser allvarligt på missbruket av metallsökare samt attsamhället försöker avskräcka från sådan brottslighet genom att överträdelserskall kunna medföra fångelsestraff. Det anfördes också att det med fångelse istraffskalan blev möjligt att under förundersökningen vidta sådanatvångsåtgärder som husrannsakan. Beträffande frågan om förverkande avmetallsökare anförde föredragande statsrådet (s. 18) att förlusten av enmetallsökare kan upplevas som ekonomiskt ganska kännbar av ägaren. Med hänsynhärtill och till det brottsförebyggande syftet anslöt sig föredragandestatsrådet till utredningens förslag att förverkande av metallsökare skullekunna ske. tillstyrkte bifall till de i propositionen lämnadeförslagen (KrU 1984/85:15). Frågan om straffrättsliga åtgärder m.m. mot användande avmetallsökare har aktualiserats för regeringen i enframställning från och statens historiska museer (). 1framställningen föreslår att den nuvarande straffbestämmelsen i 2 kap. 21 §kulturminnenslagen skall indelas i tre grader. Enligt ;s förslag skall detför fornminnesbrott dömas till fångelse i högst eller, om brottet ärringa, till böter. För grovt brott föreslås påföljden bli fångelse i lägst tvåoch högst . föreslår vidare bl.a. att förverkandereglerna skärps. Bakom motionsönskemålen och framställning liggeralarmerande uppgifter om systematiska och upprepade plundringar av fornminnenpå och varvid sofistikerade metallsökare använts.Brottsligheten uppges fortsätta . Det hävdas att nuvarande straffmaximum,fångelse , är en hämmande faktor i polisens brottsbeivrande arbete. De lagstiftningsåtgärder som föreslås i motionerna innebären kraftig höjning av påföljden för brott mot bestämmelserna om fornminnen ikulturminneslagen. Bland motionsförslagen finns också ett krav på en avsevärdutvidgning av möjligheterna till förverkande. Utskottet vill redan inledningsvis konstatera att deföreslagna förändringarna i kulturminneslagen inrymmer sådanalagstiftningstekniska och principiella straffrättsliga problem att de integärna kan beslutas av efter enbart sedvanligmotionsberedning i utskott. Som framgått av det föregående är ocksåmotionsönskemålen i hela deras vidd redan anhängjggjorda i avvederbö- Det är därför utskottets grundinställning att 1989/90:KrU26 resultatetav övervägandena i bör avvaktas och att Bilaga 2motionerna inte bör tillstyrkas. Utskottetvill härutöver anlägga följande synpunkter. Redan ställningstaganden i fråga om en straffekärpningkräver varsamhet från lagstiftarens sida; en förändrad straffekala måste viden jämförelse med strafekalorna för andra brott framstå som rimlig ochproportionell. På lagstiftarens bedömning av straflVärdet hos en gärning i sigfår naturligtvis inte inverka sådana ovidkommande omständigheter som polisensresursdisponering eller möjligheterna att tillgripa straffprocessuellatvångsmedel. Det är tvärt om lagstiftarens straff-värdesbedömning som utgörstyrsignal i dessa hänseenden. En särskild fråga när det gäller just den aktuella lagenär om straffbudet för brott mot reglerna om skydd för fornminnen skall behållasi sin nuvarande utforrrnning eller om det bör tillskapas en särskildansvarsbestämmelse som avser endast överträdelse av bestämmelserna ommetallsökare. Motsvarande gäller frågan om en eventuell bestämmelse om grovtbrott. Dessa spörsmål kräver lagstiftningstek-niskt komplicerade överväganden. Särskilda svårigheter erbjuder frågan om en utvidgning avförver-kandeinstitutet. Som angetts i det föregående finns regler om förverkandepå grund av brott både i BrB och i den specialstra&ättsliga lagstiftningen.Enligt BrB;s terminologi är förverkande inte en brottspåföljd utan en särskildrättsverkan av brott. Olika syften kan ligga bakom en bestämmelse omförverkande; ett vanligt syfte är att förebygga brott. Vid tillkomsten av förverkandereglerna i brottsbalkenanbefalldes en generell återhållsamhet när det gäller att användaförverkandeinstitutet som en ekonomisk sanktion (prop. 1968:79 s. 58). Isamband med att det i den tidigare jaktlagen infördes en bestämmelse om atttransportmedel skulle kunna förverkas sorn hjälpmedel vid brott mot jaktlagensbestämmelser belystes olika svårigheter som kan uppstå vid förverkande avfordon (prop. 1973:68 s. 12 ff). Departementschefen uttalade bl.a. att det intefår bli fråga om något schablonmässigt förverkande utan förutsättningarna skallvara desamma som gäller för förverkande av andra hjälpmedel, nämligen att detär påkallat till förebyggande av brott eller att det annars föreliggersärskilda skäl. har vid olika cillSllen behandlat fråganom förver kande av fordon. Vid ett tillfålle, då det gällde att bedöma ett motions förslag om vidgade möjligheter att förklara motorfordon som använts som hjälpmedel vid narkotikabrott förverkade, uttalade utskottet att saken rymmer svårbemästrade lagtekniska och rättspolitiska spörsmål (JuU 1982/82:37). Vid ett annat tillfålle gällde prövningen ett rege ringsförslag om att i lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott föra in en bestämmelse om förverkande av motorfordon. Därvid framhölls att syftet med bestämmelsen var att förebygga fortsatt upprepad trafik brottslighet av allvarlig art. 1 ärendet underströk utskottet att bestäm melsen var avsedd att få en mycket restriktiv tillämpning (JuU 14 1986/87:24). har i andra sammanhang tagjt avstånd /90:KrU26 tanken påförverkande av fordon som en särskild ekonomisk sanktion Bilaga 2 (se1989/90:JuU4 s. 23 O- Som framgår av det anförda inrymmer frågan om enutvidgning av förverkandeinstitutet bl.a. grannlaga rättspolitiskaöverväganden. Vad nu sagts innebär inte att utskottet inte ser medallvar och oro på den brottslighet som motionärerna påtalar. Saken brådskar.Mot denna bakgrund vill justitieutskottet förorda att kulturutskottet hemställeratt med anledning av motionerna som sin mening ger regeringen tillkänna att det aktuella lagstiftningsärendet bör drivas med största skyndsamhet. vill för egen del tillägga att utskottetanser sig kunna utgå från att vederbörande polismyndigheter med hänsyn tillsakens vikt och till den uppmärksamhet frågan om användande av metallsökarefått redan nu sätter in särskilda resurser i arbetet på att förhindra ochbeivra den aktuella brottsligheten. Närvarande; (), (),(), (), (), IngbrittIrhammar (c), (), (), (),(), (), (), (vpk),(), Birgjt (), () och KentCarlsson (s). , och (alla m) anser att den del av utskottets yttrande som på s. 13 börjar med"Utskottet vill redan" och på s. 15 slutar med "aktuellabrottsligheten" bort ha följande lydelse: Utskottet vill anlägga följande synpunkter på de aktuellaförslagen till förändring i kulturminneslagen. Åtskilliga tecken tyder på att internationella ligor stårbakom en stor del av den plundring som sker av fornminnen. Genom plundringarna, som har varit synnerligen hänsynslösa, har en omfattande förstörelse skett av oersättliga kulturminnen. 1 jakten på mynt, smycken, konst verk och andra värdefulla föremål har hela gravar grävts upp. Detta har lett inte endast till en omfattande skövling av kulturhistoriskt oersättliga värden utan även till att stora delar av historia, 15 bl.a. iform av gamla mynt, förts ut ur landet. Plundrarna har uppenbarligen arbetat systematiskt. De har haft 1989/90:KrU26 tillgångtill bästa tänkbara utrustning. I stor utsträckning har använts Bilaga 2sofistikerade metalldetektorer, programmerbara för att ge utslag på olikametaller, i jakten efter guld- och silverskatter. Plundrarna har på så sättsnabbt kunnat söka av större markområden och lätt avgöra var det finns t.ex.ädla metaller. Det högsta straffet för brott mot bestämmelserna omfornminnen i kulturminneslagen fångelse är, med hänsyn till deaktuella brottens strafivärde, alltför lågt. Enligt utskottets mening bör denaktuella straffbestämmelsen ändras på så sätt att ett grovt brott i strafEikalan införs. En sådan höjning skulle medföra inte baraen avskräckande effekt på personer som överväger att ägna sig åt den aktuellabrottsligheten utan även en ökad möjlighet att använda personella tvångsmedel. Bestämmelsen i 2 kap. 21 § kulturminneslagen omförverkande medger inte att några andra hjälpmedel som använts vid brott motbestämmelserna om fornminnen än metallsökare förklaras förverkade. Möjlighetentill förverkande bör enligt utskottets uppfattning utökas i enlighet med vadsom följer av förverkandebestämmelserna i . Bestämmelsen måsteändras så att förutom metallsökare även fortskaffningsmedel och andrahjälpmedel som har använts eller som medförts vid brott mot bestämmelserna omfornminnen i kulturminneslagen får förklaras förverkade, om det behövs för attförebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. All egendom som utgörhjälpmedel vid brott mot de aktuella bestämmelserna skall således enligtutskottets uppfattning kunjia förklaras förverkad. De föreslagna ändringarna i kulturminneslagen inrymmer ioch för sig såväl lagstiftningstekniska som principiella straffrättsligaproblem. Ställningstaganden i fråga om en straffskärpning kräver visserligenvarsamhet från lagstiftarens sida; dessutom kräver beslut om en förändradstraffskala normalt att den vid en jämförelse med straffekalorna för andrabrott framstår som rimlig och proportionell. Den nu aktuella straffbestämmelsenär emellertid, med hänsyn till de kulturella värden den är avsedd att skydda, iförhållande till andra straffbestämmelser så fristående att sådana jämförelserinte framstår som särskilt relevanta i detta fall. Brottsligheten motkulturminneslagen har dessutom fått en sådan omfattning och utbredning attkraftfulla och omedelbara lagstiftningsåtgärder är absolut nödvändiga. Enbartden omständigheten att förslagen till lagändring inte varit föremål försedvanlig lagstiftningsberedning utgör, enligt utskottet, i belysning av vadovan anförts om angelägenheten av att förändringar vidtas snabbt, inte någothinder mot att vidtar erforderliga ändringar i kulturminneslagensåvitt avser straffekalor och förverkande. Det bör ankomma på kulturutskottetatt utforma förslag till erforderlig lagtext. förordar mot denna bakgrund attkulturutskottet hemställer att med anledning av motionerna beslutarändringar i kulturminneslagen i enlijhet med vad som ovan anförts. gotab 96628, 1990