bet · GD01SfU16 · 1989-12-31 00:00:00 — Den snabba takten idemokratiseringsutvecklingen i har också lett till relativt settstora befolkningsrörelser. I skrivelsen anges att den överväldigande majoriteten avvärldens flyktingar kommer från och finns i de fattiga länderna i tredjevärlden. Även om beräkningarna av antalet flyktingar i världen varierar dels pågrund av osäkerhet i fråga om befolkningsstatistik, folkräkning, mottagarländernasstatistik m.m., dels på vilket flyktingbegrepp som används, är en vedertagenuppskattning av nuläget att det totala antalet flyktingar är 15 miljoner. Som flykting anses enligt omflyktingar med tilläggsprotokoll den som hyser välgrundad fruktan förförföljelse på grund av sin ras, nationalitet, tillhörighet till viss samhällsgruppeller på grund av sin religiösa eller politiska uppfattning och som därför harflytt från sitt hemland eller är förhindrad att återvända dit. Konventionen avsågfrån början endast dem som blivit flyktingar på grund av händelser sominträffat antingen "i " eller "i ellerannorstädes", och de lördragsslutande staterna kunde välja ettdera avdessa alternativ. Genom tilläggsprotokollet upphävdes den tidsmässiga ochgeografiska begränsningen, men stater som anslutit sig till konventionen medgeografisk begränsning till kunde vidhålla den. är detendast fyra stater som har kvar den nämnda begränsningen till . Den s.k. eller afrikanskaflyktingkonventionen har ett vidare flyktingbegrepp. Som flykting räknas ävenden som tvingats lämna sitt hemland på grund av yttre aggression, ockupation,utländskt inflytande i landet eller på grund av händelse som allvarligt störtden allmänna ordningen i hela landet eller i en del därav. Vidare förekommer i ett stort antal länder internaflyktingar, s.k. displaced persons, vilka inte korsat någon nationsgräns ochsom inte kommer med i officiell statistik. Antalet interna flyktingar i världenuppskattas till nära 15 miljoner människor. Denstörsta enskilda flyktinggruppen i världen är fortfarande de mer . än 5 miljoner afghanska flyktingarna, varav ca 3 miljoner finns i Pakistanoch drygt 2 miljoner tagits emot i . Återvandringen har 1989/90:SfU16 Stora flyktingproblem finns också i , där ca 160000 flyktingar från , och finns i läger i olika länderunder UNHCRs mandat. Vid en internationell konferens har antagitsett särskilt handlingsprogram för Indokinaflyktingarna. I gränsområdet mellanKambodja och finns dessutom mer än 300 000 kambodjanska flyktingar,som inte är under UNHCRs mandat. En stor flyktinggrupp är vidare tamilerna, ochen ny grupp är de kineser som antingen lyckats fly landet efter massakern iPeking eller som redan befann sig utanför och inte vågar återvända. Det äldsta fortfarande olösta och aktiva flyktingproblemeti världen är det palestinska. Palestinierna utgör den största enskilda flyktinggruppeni med mer än 2 miljoner människor registrerade somhjälpbehövande flyktingar hos UNWRA. Det totala antalet palestinska flyktingarär dock ännu större. Sönderfallet av den libanesiska staten har även medförtatt många människor flytt landet. Strömmen av flyktingar från har minskat något. 1gengäld har situationen i lett till en ökning av antalet flyktingar avkurdiskt ursprung. Det finns ett stort antal irakiska kurdiska flyktingar iIran, och i finns ca 30 000 irakiska kurder fördelade på tre olikaläger. Antalet fiyktingar i uppskattas till omkring 5miljoner. Till detta kommer ca 5 miljoner angoleser och moambikier, som ärflyktingar i sina egna länder. De största enskilda flyktinggrupperna finnsfortfarande i , och . Ett nytt problem är uppkomsten avflyktingar från resp. till följd av konflikter inom ochmellan dessa länder. Situationen i är enligt skrivelsen fortsattövervägande positiv, medan situationen i är stadigt sämre. Den storakoncentrationen av flyktingar finns fortfarande i . Av totalt merän 2 miljoner fiyktingar och hemlösa i olika länder i betraktasbortemot 500 000 som flyktingar i formell bemärkelse. En centralamerikanskkonferens anordnades av UNHCR i samarbete med de centralamerikanskaregeringarna. Konferensen antog ett aktionsprogram innehållande en mängd olikaprojekt riktade till flyktingar och återvandrare. uppskattades antalet asylsökande i Europatill ca 204 000, till ca 188 000 och till ca 237 000. räknar man med den förmodligen högsta siffran sedan . En stor andel asylsökande har fortsättningsvis anlänt utan dokument eller med falska sådana. Det anses också all mänt bland de europeiska staterna att en stor del av de asylsökande saknar flyktingskäl och ofta inte är i egentligt behov av skydd. Detta har medfört att i genomsnitt av de asylsökande i fått uppehållstillstånd, medan motsvarande siffra i varit . Av de asylsökande i (totalt 237 000personer) 1989/90:SfU16 anlände 103 076 till näraen dubblering jämfört med året innan, 34 363 till , 7 486 till ,15 790 till , 16 726 till och ca 4 800 till . Underåret blev också ett stort mottagarland av flyktingar, framför allt frånRumänien. Över 20 000 personer togs emot. Vad gäller de nordiska länderna harunder ca 19 600 sökt asyl i , 4 668 i jämfört med året innan och (/89) 4 502 i , vilket är en halveringjämfört med föregående budgetår. Endast ett fåtal personer sökte asyl iFinland. kunde en markant uppgång avantalet asylsökande från konstateras, och den fortsatta utvecklingendär kommer att ha ett mycket stort inflytande på utvecklingen av situationenavseende asylsökande och flyktingar i . Det internationella flyktingarbetet och roll I skrivelsen framhålls att regeringens grundläggandeinställning är att flyktingfrågorna endast kan lösas genom ett aktivtinternationellt samarbete. Bevakningen av den internationella utvecklingen påområdet har därför varit intensiv, och har både politiskt och genombiståndsinsatser kunnat reagera på nya och/eller förvärrade flyktingsituationer.Det totala svenska biståndet riktat till flyktingar och katastrofer som skaparflyktingliknande situationer har ökat. var samladebidrag till flyktingar och hemlösa världen över (utanför ) över Imiljard kronor. Härav utgjorde bidraget till UNHCR 120 milj. kr. och bidragettill UNWRA 100 milj. kr. På det internationella planet har fortsatt attspela en aktiv roll inom de främst berörda organen, särskilt UNHCR. Försökenatt utveckla ett konstruktivt samarbete kring bl.a. behandlingen av asylsökandeoch mottagandet av flyktingar med ett antal andra industrialiserade länder harfortsatt och utvecklats i positiv riktning. Grunden lör agerande är ensträvan att fortsätta en generös och solidarisk flyktingpolitik. Våra reellamöjligheter att påverka andra länder i en sådan riktning har dock visat sigbegränsade. Inom bedrivs ett omfattande arbete som tarsikte på dels att säkerställa och stärka skyddet lör flyktingar, dels samverkankring integrationsaspekter på invandringen till och inom . Invandrings-och flyktingpolitiska aspekter har även varit aktuella i desamtal som förts mellan EG och EFTA. I skrivelsen anges att regeringen läggerstor vikt vid det arbete som görs inom ramen lör konsultationer mellan ettantal västeuropeiska länder, , och UNHCR. Initiativet tilldetta forum togs av i nära samarbete med UNHCR . Det nordiska samarbetet i flyktingfrågor förekommer påskilda ni våer och i flera olika samarbetsorgan. På regeringsnivå bedrivs arbetet företrädesvis i den på svenskt initiativ bildade nordiska samrådsgrup- ., Av deinternationella frivilliga organisationer som mottar svenskt l989/90:SfU16 stöd kanframför allt nämnas (), Kyrkornasvärldsråd (WCC) och (). Frågorkring flyktingmottagandet i tas upp i fyra motioner. I motion 51605 anför m.fl. att flyktingfrågornaär ett internationellt problem. I saknas emellertid en gemensam synpå flyktingpolitiken. Regler och bedömningsgrunder skiljer sig från land tillland. Motionärerna anser att i vart fall de nordiska länderna bör harmoniseraflyktinglagstiftningen och begär att tar initiativ till detta (yrkande 3). En harmoniserad flyktingpolitik bör dockeftersträvas även med andra länder. Detta är särskilt viktigt med tanke på detintegrationsarbete som pågår inom EG. Motionärerna begär därför även attSverige initierar en alleuropeisk konferens i syfte att harmoniseraflyktinglagstiftningen i samtliga stater (yrkande 4). I motion 51610 av m.fl. påpekas attregeringarna i vidtar åtgärder för att begränsa asylinvandringen tillsitt land. En åtstramning i ett land ökar trycket av asylsökande pågrannlandet, som i sin tur genast inför liknande åtgärder. Ett gemensamteuropeiskt ansvarstagande skulle i stället underlätta för varje land att föraen generös flyktingpolitik i vetskap om att detta ansvar delas mellan ländernai . måste därför utnyttja internationella fora för attpåverka övriga västeuropeiska stater att åter föra en mer generös asyl- ochflyktingpolitik, som står i bättre överensstämmelse med Genévekonventionensintentioner. Motionärerna begär i yrkande 1 ett tillkännagivande om vad sålundaanförts. Vidare begär m.fl. i motion 51618 yrkande 3ett tillkännagivande om att omgående måste ta initiativ dels påstatsministernivå, dels inom FN för att påverka de övriga europeiska ländernaatt inta en humanare och generösare hållning gentemot flyktingarna. 1 annat fallmåste föra en mer restriktiv flyktingpolitik. Slutligen anser och i motion 507att mycket aktivt bör arbeta i och FN för flyktingars rätt,och de begär ett tillkännagivande härom (yrkande 4). Vidare framhållermotionärerna att många flyktingar, t.ex. interna flyktingar, inte omfattas avFNs flyktingkonvention. Motionärerna begär därför (yrkande 1) etttillkännagivande om att regeringen i FN bör verka för en översyn avGenévekonventionen och tilläggsprotokollet av för att få en bättreanpassning till förhållandena i världen . Av skrivelsen framgår att regeringen lägger stor vikt viddet interna samarbetet i flyktingfrågor och även aktivt driver dessa frågor. Utskottet konstaterar att regeringen tidigare tagit initiativ till ett inten sifierat samarbete såväl mellan de europeiska länderna som mellan de nordiska länderna. Särskilt kan nämnas konsultationerna mellan UNHCR och flertalet västeuropeiska länder, och 14 liksom dennordiska samrådsgruppen på regeringsnivå för flyktingfrå- gor.Regeringen har i dessa fora även drivit frågan om en helhetssyn 1989/90:SfU16 påflykting- och migrationspolitiken i enlighet med de synpunkter som liggertill grund för den inledningsvis redovisade idéskissen. utgårfrån att regeringen även fortsättningsvis kommer att spela en aktiv rollpå det internationella och nordiska planet. åtgärd medanledning av motionerna 5f605 yrkandena 3 och 4, Sf610 yrkande 1,51618 yrkande 3 och S07 yrkandena 1 och 4 är därför inte for Migration, lOM (f.d.ICM), är den främsta internationella mellanstatliga organisationen för transportav flyktingar och migranter. har lOM också utvecklat en radprogram lör återvandring av flyktingar och asylsökande. Organisationenbildades , och var medlem fram . Sedan år 1980innehar observatörsstatus. Beträffande engagemang i lOM har iskrivelsen framhållits att anlitar lOM som transportorganisation lörhitresande kvotflyktingar och deras anhöriga samt för återvandrandeflyktingar. har även i viss mån bidragit till lOMs återvandringsprogramoch seminarieverksamhet. I tre motioner begärs tillkännagivanden om att Sverigeskall söka medlemskap i lOM. Det gäller motionerna 51610 av . (yrkande 15), SOS av och av och . Enligt vad utskottet erfarit är ett svenskt återinträde ilOM lör närvarande inte aktuellt. Utskottet anser att det ankommer på regeringenatt avgöra om ett medlemskap åter skall aktualiseras, och utskottet avstyrkerbifall till motionerna Sf610 yrkande 15, SOS och 51638. Den svenska invandringen är, som tidigare framgått,reglerad utom för medborgare i de nordiska länderna som har fri rörlighet ochetableringsrätt. Invandringen till har huvudsakligenvarit en flyktinginvandring. Den nordiska invandringen ökade emellertidkraftigt och utgjorde av den totala invandringen, att jämförasmed . har preliminärt 58 800 utländskamedborgare invandrat till . Invandringsöverskottet var ca 45 700personer. De huvudsakliga utomnordiska invandringskategorierna ärflyktingar och personer som får bosätta sig i av flyktingliknandeeller humanitära skäl samt anhöriga till här bosatta personer (anknytning-ar). Uppehålls- och arbetstillstånd av rena arbetsmarknadsskälbeviljas i princip bara om arbetskraftsbehovet inte kan tillgodoses inomSverige. /89 gavs 225 sådana tillstånd. Den övriga invandringen består huvudsakligen av personersom varit bosatta här eller som har svenskt påbrå. Avskrivelsen framgår att den utomnordiska invandringen till Sveri- 15 /89 uppgick till nära 40 000 personer. uppehållstillstånd av anknytningsskäl, av arbetsmark- 1989/90:SfU16 nadsskäloch som adoptivbarn. Återstoden fick uppehållstillstånd av asylskäleller humanitära skäl (40,) eller enligt en tillSlligt ändrad asylpraxislör barnfamiljer (14,). Enligt skrivelsen reste 19 050 personer inkl. barn in iSverige under /89 och ansökte om asyl. Det största antalet, ca 4000, kom från . Andra stora grupper kom från , , ochJugoslavien. Även statslösa och personer med okänt medborgarskap (oftastpalestinier och andra personer från ) utgjorde en stor grupp. Under /89 beviljades 22 100 personeruppehållstillstånd som flyktingar eller därmed jämställda. Av dessa var ca 5840 iranier, 4 640 chilenare, 1 970 statslösa eller med okänt medborgarskap, 1430 etiopier, 1 380 irakier och 1 000 libaneser. Inom ramen för den s.k. flyktingkvoten överfördes 1 482personer till under /89. De största grupperna kom frånursprungsländerna (641), (237), (210), (187),(95) och Colombfa (72). Enligt 1 kap. 3 § utlänningslagen (1989:529), UtlL, skallen utlänning som reser in i eller vistas i ha visering, om inteutlänningen har uppehållstillstånd eller är nordisk medborgare. Visering gerrätt att vistas i landet under en viss , i regel högst (2 kap. 1 § UtlL). Regeringen har i utlänningsförordningen (1989:547), UtlF,föreskrivit att medborgare i vissa uppräknade stater samt vissa andra personerär undantagna från kravet på visum (2 kap. 1 § UtlF). Visering kan ges såväl för rena turistbesök som för besökhos släktingar eller för arbete. För att visering skall medges krävs i praxis attutlänningen kan försörja sig här och att han inte kan antas komma att begåbrott eller bryta mot utlänningslagens bestämmelser. Visering medges inte omutlänningen kan antas ha för avsikt att bosätta sig här utan att ha fåttuppehållstillstånd. De allmänna bestämmelserna om visumkrav tas upp i motion5f643 av m.fl. Motionärerna anför att ett pass bör räcka sominresehandling och att visumbestämmelserna bör avskaffas. Det skulle göra detlättare för människor att resa till men även kunna få andra länder attavskaffa visumtvånget för svenskar. Motionärerna föreslår vidare att turisterskall kunna stanna i upp . De begär i yrkandena 1 och 2att det anförda ges regeringen till känna. Utskottet konstaterar att det utan viseringskrav skullevara förenat med stora svårigheter att reglera invandringen och kan därför inte tillstyrka ett avskaffande av visumkravet. Någon förlängning av den tid en turist har rätt att vistas i landet utan uppehållstillstånd bör enligt utskottets mening inte göras, och utskottet avstyrker bifall till motion 5f643 yrkandena 1 och 2. . , BengtWesterberg m.fl. tar i motion 51610 yrkande 4 upp vbertngs- 1989/90:SfU16 tvångetsbetydebe för möjligheten att söka asyl. Motionärerna framhåller att det enligtGenévekonventionen och svensk lag är omöjligt att kalla sig flykting i sitthemland. Den som inte har lämnat sitt hemland har därför inga lagligamöjligheter att beviljas politisk asyl i . Endast om det rör sig omöverföringar av flyktingar inom ramen för den s.k. flyktingkvoten kaninvandrarverket bevilja asyl åt en person som inte befinner sig i . Densom ansöker om visum för att resa till kommer att få avslag på visumansökanom det anses troligt att vederbörande har för avsikt att begära politisk asylhär. Enligt motionärerna får visumkrav inte användas i syfte att hindraasylsökande att komma in i landet, och de begär att ger regeringentill känna vad sålunda anförts. Utskottet behandlade i sitt betänkande 19S8/89:5fU19 (s.14 ff.) frågan om viseringstvångets betydelse för möjligheten att söka asyl iSverige. Utskottet erinrade till en början om att varje stat själv reglerartillträdet till sitt territorium. I anges vilka rättigheteroch förmåner en konventionsstat är skyldig att tillförsäkra flyktingar somvistas inom dess område, bl.a. får en flykting inte avvisas eller utvisas tillgränsen mot ett område där han riskerar politisk förföljelse. Däremot innebärinte konventionen någon förpliktelse att hjälpa flyktingar att komma till ettland där flyktingen kan få asyl. Några sådana skyldigheter finns inte heller inågon av UNHCRs rekommendationer. redovisade vidare vadkonstitutionsutskottet (KU 1985/86:25) anfört angående frågan huruvida ettavtal hade träffats mellan och (DDR) somhindrade flyktingar från att komma till . Konstitutionsutskottetkonstaterade att DDR genom att numera beakta om den som önskar transitera genomDDR till har svenskt inresevisum när så erfordras anslutit sig tillinternationell praxis. Enligt skulle det kunna hävdasatt den gängse inställningen i asylfrågor hade rubbats, men endast underförutsättning att vore första asylland för dem som kom. Så varemellertid inte fallet beträffande majoriteten av dem. Det var enligtkonstitutionsutskottets mening i och för sig beklagligt att i någon månpersoner för vilka kan vara att anse som första asylland nu fick sökasig andra vägar hit. Genom den generösa svenska flyktingpolitiken, inom ramenför FNs flyktingkommissaries arbete och på annat sätt, förelåg alltjämt utomordentligamöjligheter för dem som bäst behövde en tillflykt i att få detta.Granskningen föranledde inte något ytterligare uttalande frånkonstitutionsutskottets sida. redovisade också vissauppgifter om det införda viseringstvånget for chilenare och den betydelse detta hade för möjligheterna för dem att ansöka om asyl. Enligt utskottets uppfatt ning måste till en början viseringskravet bedömas mot bakgrunden av att ett mycket stort antal asylsökande från kommit till . Av dessa hade många sÖkt sig hit av ekonomiska skäl. utskottetinhämtat fick den som behöver fly från i första hand 2 1989/90. via någonmedborgarrättsorganisation genom ambassadens förmedling 1989/90:SfU16 hjälp medatt komma till inom ramen för flyktingkvoten. Utskottet avstyrktebifall till föreliggande motioner. Utskottet vill framhålla att den som kommer till Sverigeoch ansöker om asyl inte behöver ha visum. Den som måste lämna sitt land ochresa till kan däremot i praktiken bli tvungen att försöka skaffa ettvisum. Utskottet vidhåller emellertid att ett generellt viseringskrav ärnödvändigt för att invandringen i övrigt skall kunna regleras. mening har den som bäst behöver en tillflykt i storamöjligheter att få detta. I likhet med vad konstateradeunder 1985/och mot bakgrund av de uppgifter om chilenare somredovisades i 19S8/89;51U19 kan detta ske t.ex. inom ramen för FNsflyktingkommissaries arbete. Enligt utskottet kan de svenska visumreglerna motdenna bakgrund inte anses utgöra ett hinder för flyktingar att ansöka om asyl iSverige. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion5f610 yrkande 4. I skrivelsen redovisas att invandrarverkets styrebe inovember 1987 beslutat om nya riktlinjer för vberingspraxb i fråga om iranskamedborgare. Bakgrunden till beslutet om nya riktlinjer var en konstaterad"avhoppsfrekvens" på av beviljade viseringar.Denna praxis ligger fast och har tillämpats , vilket letttill att avhoppsfrekvensen för iranska medborgare har minskat. Innebörden är iprincip att sökanden själv får göra troligt att syftet med resan till Sverigeär ett besök och inget annat. De nya riktlinjerna lör besöksvisering tillämpasför närvarande också för medborgare i , , , Bangladeshoch . I särskilt ömmande fall tillämpas dock en mer liberal praxis.Regelmässigt beviljas t.ex. visering för att närvara vid en nära anhörigsbegravning eller för att besöka en nära anhörig som är svårt sjuk. 1 motion 51618 av m.fl. begär motionärerna iyrkande 10 ett tillkännagivande om att de riktlinjer om besöksvisering somangavs i proposition 1983/84:144 fortfarande skall gälla. Motionärerna anseratt medborgare från de aktuella länderna diskrimineras genom nuvarande praxisoch att tillämpningen kan leda till mycket svåra familjetragedier. Även motionS07 av och tar upp invandrarverkets viseringspraxis,och motionärerna begär i yrkande 3 ett tillkännagivande om att invandrarverketbör återgå till sin tidigare generösare praxis i dessa fall. praxis i viseringsärenden berördes iproposition 1983/84:144 om invandrings- och flyktingpolitiken. konstaterade där att verkets praxis och i förhållandetill medborgare i vissa stater hade blivit mer restriktiv än vad som kundeanses önskvärt. I propositionen uttalades att en förändring mot en generösareviseringspraxis måste ske utan dröjsmål, framför allt i fråga om släktbesök.Sverige hade, inte minst som undertecknare av men också iövrigt, ett ansvar för att den förda invandringspolitiken inte ledde tillsplittring av familjer, genom att anhörigaförlorade varje möjlighet att träffas. I särskild grad gällde 1989/90:SfU16 detta i sådana fall där den härvarande inte kunde återvända till hemlandet.Det var enligt statsrådets mening inte lämpligt att för alla situationeranvända samma bedömningsgrund. I de fall då det t.ex. var fråga ommycket nära anhöriga och omständigheterna framstod som särskilt ömmandeborde visering ges. I mindre behjärtansvärda fall kunde detdäremot finnas anledning att följa principen att visering skallbeviljas om det inte framstår som sannolikt att avsikten med besöket är en annan än den uppgivna. Någon anledning att mer konkretlägga fast regler i detta hänseende förelåg inte enligt statsrådet. I ställetborde invandrarverkets styrelse leda utvecklingen av verkets viseringspolitik.Utgångspunkten borde därvid vara de synpunkter på en generösviseringspraxis som getts uttryck i propositionen. Utskottet instämde i sitt betänkande SfU 1983/84:30 i deni propositionen gjorda bedömningen och ville för sin del framhålla den utomordentligabetydelse det har för invandrarna i vårt land att kunna ta emot släktingar ochanhöriga på besök. Att så kan ske var enligt utskottet viktigt inte minst motbakgrunden av att möjligheterna till bosättning hos anhöriga i trotsallt är begränsade för vad som enligt vår kulturuppfattning uppfattas som meravlägsna släktingar. /behandlade utskottet (se SlU1987/88:27) en motion med begäran om ett tillkännagivande om attvisumbestämmelser inte bör användas på ett sätt som hindrar utländskamedborgare från att träffa i bosatta släktingar. Utskottet hänvisadedärvid till vad som anförts i proposition 1983/84:144 om invandrings- ochflyktingpolitiken och uttalade att de av antagna principernaför besöksvisering alltjämt borde äga giltighet, även om detta innebar attsläktbesök kunde komma att förhindras genom kravet på visum. Den behandlademotionen borde därför inte föranleda någon åtgärd. har vid sin granskning underinnevarande av regeringens handläggning av utlänningsärenden tagit upp vissa frågor rörande invandrarverkets viseringspraxis (1989/90:KU30). har därvid angivit att justitieombuds man i beslut ansett att invandrarverkets styrel sebeslut om viseringspraxis lör iranier i och för sig syntes stå i mindre god överensstämmelse med de av godkän da riktlinjerna som drogs upp i proposition 1983/84:144. Eftersom det enligt JO framgått att beslutet var förankrat hos regeringen ansåg han sig inte kunna göra något uttalande i frågan. har vidare angivit att statsrådet vid utfrågning inför konstitu tionsutskottet anfört att hon inte anser att invandrarverkets viserings praxis står i strid med . har slutligen dels angivit att regeringen i skrivelser 1987/88:157, 1988/89:82 och 1989/90:68 har redovisat aktuell viseringspraxis lör , dels redovisat socialförsäkringsutskottets behandling av frågan i SfU 1987/88:27.