bet · GD01SfU5 · 1989-12-31 00:00:00 — Sjukvårdsförsäkringen kan ersätta landstingsskatten, och avgiften tillförsäkringen kan liksom landstingsskatten tas ut i förhållande till denförsäkrades inkomst. En sådan försäkring medför, anför motionärerna, att allaförsäkrade får rätt att välja en egen läkare eller sjukgymnast, ochetableringshindren för dessa privata vårdgivare kan avvecklas. Ävendistriktssköterskor och legitimerade psykologer och psykoterapeuter böranslutas till försäkringen. Långtidssjuka får rätt att välja sjukhem ellerlångvårdsklinik och också den specialiserade sjukvården vid sjukhus ochkliniker bör omfattas av försäkringen. 1 motion l988/89:Sf237 begärs enutredning om det föreslagna finansieringssystemet, och i motion 1989/90:Sf4begärs att Dagmarsystemet avskaffas och att begär förslagfrån regeringen om en allmän obligatorisk sjukvårdsförsäkring. Även i motionl988/89:Sf216 av förste vice talman m.fl. begärs förslagtill en allmän obligatorisk sjukförsäkring som ger patienten möjlighet attvälja sjukhem, t.ex. sådana med inriktning. I motionerna l988/89:Sf277 av m.fl. och I989/90:SO av m.fl. tas också frågor om sjukvårdens framtida finansiering upp. I den förstnämnda motionen framhålls att med den ekonomiska tillväxt som antas ske t.ex. enligt den senaste långtidsutredningen, dvs. , bör sjukvårdshuvudmännen tillföras resurser i takt med tillväxten för att såväl klara nya behov och nya sjukdomar som förbättra möjligheterna att behålla och rekrytera personal. Motionärerna begär i yrkande 6 ett tillkännagivande härom. De finner det vidare angeläget att sjukvårdens finansieringssystem förenklas och görs mer enhetligt som det utformas så att ett effektivt resursutnyttjande befrämjas. Utgångspunkten skall liksom hit tills vara att alla betalar sjukvården genom skatter eller försäkringsav gifter och att sjukvård gratis eller till låg kostnad ges till dem som behöver vård. Patienterna skall på lika villkor kunna välja offentliga eller privata vårdgivare som är anslutna till finansieringssystemet. I yrkande 5 begärs därför att en offentlig utredning av sjukvårdens framtida finansiering tillsätts. I motion 1989/90:50 framhålls att fördel ningen mellan offentlig och privat sjukvård skall styras av patienternas val och inte av politiska beslut och att vårdcentraler måste kunna . drivas ibåde offentlig och privat regi. En tänkbar ersättningsmodell i 1989/90:SfU5 båda fallen är en fast årlig ersättning för varje registrerad patient.Motionärerna begär i yrkande 1 ett tillkännagivande härom. Utskottet har tidigare behandlat motioner med samma syftesom de nu redovisade. Senast skedde detta i det av godkända betänkandetSfU 1987/88:22. Utskottet har därvid hänvisat till sitt principiellaställningstagande i samband med att det nya ersättningssystemet infördes, seSfU 1983/84:31. I detta framhöll utskottet bl.a. att förändringarna låg i linjemed strävandena att med försäkringsmedel bättre fördela och förstärka utbudetav den öppna vården och att de borde kunna medverka till att hälso- ochsjukvårdslagens (1982:763) målsättning om en god hälso- och sjukvård för allamedborgare på lika villkor skall kunna uppfyllas och att underlättasjukvårdshuvudmännens planering av vården. Mot bakgrunden av att ansvaret förbefolkningens hälso-och sjukvård lagts på sjukvårdshuvudmännen ansåg utskottetdet både riktigt och rimligt att dessa har ett inflytande över hur de trotsallt begränsade ekonomiska och personella resurserna fördelas, såväl mellan deolika sjukvårdshuvudmännen som inom resp. geografiska områden. Utskottetframhöll vidare att det fria läkarvalet i verkligheten är förbehållet patienternai vissa storstadsområden, eftersom den offentliga vården i dessa områden hargod tillgång på läkare och det övervägande antalet privatpraktiker etableratsig där. Genom att resurserna styrs jämnare över hela landet ansåg utskottetatt ett fritt läkarval kunde bli en realitet även för den övrigabefolkningen. 1 frågan om en ändrad finansiering av sjukvården framhöllutskottet likaledes i betänkandet SfU 1987/88:22 att det skulle innebära enavsevärd förändring av landstingens roll och ansvar beträffande hälso- ochsjukvården om en större del av sjukförsäkringens kostnader skulle betalas viasjukförsäkringen i stället för med landstingsskatt. Utskottet har tidigare inteheller funnit anledning att frångå den s.k. Hagaöverenskommelsen, genom vilkende individuella sjukförsäkringsavgifterna slopades. Utskottet vidhåller sin tidigare inställning i dessafrågor. Utskottet är inte heller berett till några uttalanden om vilka ökaderesurser som kan tilldelas hälso- och sjukvården eller att tillstyrkaatt någon offentlig utredning tillkallas om sjukvårdens framtida finansiering.Utskottet avstyrker sålunda bifall till motionerna l988/89:Sf4 yrkandena I och2. l988/89:Sf237 yrkande 6, 1988/89:Sf216, 1988/89:Sf277 yrkandena 5 och 6 och1989/90:50 yrkande I. Flera motionsyrkanden behandlar frågor om åtgärder för attsnarast minska väntetiderna inom sjukvården. I motion 1989/90:Sf4 av m.fl. begärs, yrkande 3, ett tillkännagivande om att i avvaktan på att en obligatorisk sjukförsäkring kan införas en vård garanti införs, så att svårt sjuka patienter som inte kan få vård i rimlig tid inom det egna får rätt till vård på bekost nad, antingen privat, vid ett annat landsting eller, om så är lämpligt eller nödvändigt, utomlands. 1 yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att landstingsgränserna bör avskaffas så att patienterna fritt kan välja läkare och sjukhus. .Motionärerna i motion l988/89:5f277 av 12 BengtWesterberg m.fl. pekar på att en effektivare resursanvändning är viktiginte bara inom sjukvården utan också mellan olika sektorer och 1989/90:SfU5 att myckettyder på att en överföring av resurser från sjukpenningsförsäkringen tillsjukvården skulle kunna förkorta sjukskrivningstiderna. En försöksverksamhetmed en sådan resursöverföring bör komma till stånd, och motionärernabegär i yrkande 1 ett tillkännagivande härom. Motion 1989/90:50 av . innehåller ett motsvarande yrkande (yrkande 6). I sistnämnda motionframhåller motionärerna också att de 50 milj. kr. som skall utgå i särskildersättning för för att öka tillgängligheten och kapaciteten inom vårdenär ett steg i rätt riktning, om än i blygsam omfattning, och de erinrar om attfolkpartiet tidigare i en motion som avslogs av begärt att 200 milj.kr. skulle satsas för att minska köerna till operationer. De begär i yrkande 4ett tillkännagivande om vad de nu anfört om åtgärder mot köerna inom hälso- ochsjukvården. Också i motion 1988/89:5004 av m.fl. begärsett tillkännagivande om att sjukförsäkringsresurserna i ökad utsträckning måsteanvändas som en offensiv resurs i sjukvården om denna skall fungera rationellt.Ulla Tilländer m.fl. framhåller i motion 1989/90:5f2 att en gemensamkraftsamling behövs för att komma till rätta med de långa vårdköerna till t.ex.starr- och höftledsoperationer. Även dessa motionärer anser att den särskildaersättning som skall utgå enligt överenskommelsen för att öka tillgänglighetenoch kapaciteten inom hälso- och sjukvården inte räcker utan att ytterligaresatsningar behövs. Regeringen bör redovisa sina riktlinjer för hur frågan skallföljas upp och därvid beakta de regionalpolitiska aspekterna. Motionärernabegär i yrkande 3 ett tillkännagivande om vad de anfört i frågan. Enligt den nu träffade överenskommelsen om ersättningarfrån sjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen skall som nämnts utgå en särskild ersättning på 50 milj. kr. för att ge ett incitament till åtgärder för att ytterligare förbättra tillgänglighet och kapacitet i sjukvården. Parterna har enats om ett åtgärdsprogram. Bl.a. skall vid samtliga sjukhus i landet situationen i fråga om klinikfårdiga patienter, väntelis tor och operationer m.m. kontinuerligt belysas inom vissa specialiteter. Särskild expertis skall kunna anlitas av sjukvårdshuvudmännen för att hjälpa till att lösa problemen. En särskild ledningsgrupp skall tillsättas där staten och landstingen är till lika delar representerade och led ningsgruppen svarar för en första avrapportering . Parterna är också överens om att vad som tidigare överenskom- mits för att öka kapaciteten i fråga om vissa operationer inom sjukvår den också skall gälla för vad gäller indikationer för vårdplane ringslistor och prioriteringar enligt den lydelse som framgår av bilaga 2 till överenskommelsen. Huvudmännen skall, för att en utvärdering skall kunna ske, redovisa antalet utförda operationer inom de berörda områdena till . 1 bilagan slås fast att om väntetiden i resp. prioriteringsgrupp för de tre operations områdena gråstarrsoperationer, höftledsoperalioner och kranskärlsope rationer beräknas komma att överskridas har patienten rätt att begära att få operation vid annan klinik, vid annat sjukhus eller hos annan 13 sjukvårdshuvudman.Sjukvårdshuvudmannen skall därvid aktivt pröva 1989/90:SfU5 möjlighetenatt remittera till annan klinik med kapacitet att utföra operationen inomden önskvärda planeringstiden. Utskottet finner det tillfredsställande att ytterligareåtgärder nu skall genomföras för att förbättra tillgängligheten och kapaciteteninom vården. Utskottet vill beträffande kraven i motionerna på ytterligaremedel från sjukförsäkringen för sådana åtgärder erinra om att det särskildabidrag som tidigare utgick för att förkorta väntetiderna för de ovannämndaoperationsområdena inkluderats i den allmännasjukvårdsersättningen. Utskottet vill också erinra om attrehabiliteringsberedningen i sitt betänkande (SOU 1988:41) Tidig och samordnadrehabilitering även diskuterat de samhällsekonomiska vinsterna av att olikaåtgärder i rehabiliteringssyfte kan sättas in på ett tidigt stadium.Utredningen föreslår bl.a. att ett särskilt ersättningsbelopp avdelas frånsjukförsäkringen i syfte att öka sådana insatser hos sjukvårdshuvudmännen sombidrar till en förbättrad rehabilitering. Betänkandet har remissbehandlats, ochen proposition till förbereds i . Utskottet anser med hänvisning till det anförda att någonåtgärd från sida med anledning av motionerna l989/90:5f4 yrkandena 3och 4, 1989/90:50 yrkandena 4 och 6, l988/89:Sf277 yrkande I, 1988/89:5004 och1989/90:Sf2 yrkande 3 inte är påkallad. 1 motion 1989/90:Sf2 av m.fl. begärs iyrkande 2 även ett tillkännagivande om vad motionärerna anfört om landstingensansvar för enklare obduktioner. Motionärerna framhåller att det inte nämnsnågot i skrivelsen om hur landstingen skall klara de ökade kostnader somuppstår om de skall ta över ansvaret för enklare rättsmedicinska undersökningaroch att det behövs en genomgång av vilka resurser som finns fördenna verksamhet. Överenskommelsen i den del den avser utfårdande avdödsbevis, ombesörjande av eventuell obduktion mm. i samband med vissa dödsfallutanför sjukhusinrättning innebär att parterna enats om att pröva möjligheternaför sjukvårdshuvudmännen att åta sig ett större ansvar vid dessa dödsfall. Somett första steg i ett sådant utvidgat ansvar är parterna överens om att prövaen modell som närmare angivits i bilaga 3 till överenskommelsen. De är vidareöverens om att tillsätta en arbetsgrupp med företrädare försjukvårdshuvudmännen och staten med uppgift att utarbeta de närmareförutsättningarna för ett genomförande av den i bilagan angivnaansvarsfördelningen vid dödsfall utanför sjukhus fr.o.m. den 1 januari 1990.Arbetsgruppen skall även följa och utvärdera den genomförda förändringen samtpröva möjligheterna att ge sjukvårdshuvudmännen ytterligare ansvar vid dödsfallutanför sjukvårdsinrättning. Av överenskommelsen framgår att frågan om ersättningtill sjukvårdshuvudmännen för s.k. enkla dödsorsaksundersökningar m.m. blivitslutligt reglerad i och med överenskommelsen. Med hänsyn till vad sålunda angivits i överenskommelsenanser utskottet att motion l988/89:Sf2 yrkande 2 inte behöver föranleda någon åtgärd. Utskottet behandlar slutligen under detta avsnitt motion 1989/90:SfU5 1988/89:5074av och . Motionärerna begär ett beslut avriksdagen om att de patienter som vill ha en alternativ behandlingsform skallkunna få detta med samma ekonomiska villkor som övrig vård under förutsättningatt det rör sig om en behandling som har effekt. Frågan om ersättning från den allmänna försäkringen föralternativa behandlingsformer har behandlats avalternativmedicinkom-mittén som i sitt huvudbetänkande (SOU 1989:60) inte velatföreslå att ersättning skall kunna utgå för behandling hos alternativmedicinskayrkesutövare. Anledningen härtill är att det inom den etablerade medicinenfinns behandlingsformer som inte ersätts av den allmänna försäkringen.Utskottet anser, med hänsyn till den beredning som förestår av det nämndabetänkandet, att det inte finns anledning för att nu göra någon annanbedömning i frågan, och utskottet avstyrker bifall till motion 1988/89:5074. Patientavgifter inom den offentliga vården Den överenskommelse som träffats 1990 innebär som nämnts även att patientavgifterna inom den offentligavården skall vara oförändrade . m.fl. anför i motion l989/90:Sfl att alltsedanden s.k. sjukronorsreformen infördes har patienternas egna avgifter försjukvård ökat kraftigt och fördubblats i förhållande till den allmännaprisnivån. Detta innebär enligt motionärerna att det sannolikt finns gruppersom drar sig för att söka sjukvård, varför patientavgifterna fortsättningsvisbör indexregleras. De begär ett tillkännagivande härom. Utskottet anser att patientavgifternas storlek inom denoffentliga vården ligger på en skälig nivå och att framtida ändringar avavgifterna bör prövas genom återkommande beslut. Utskottet avstyrker sålundabifall till motion 1989/90:5fl. Privata yrkesutövares anslutning till sjukförsäkringen Etabieringsbegränsningar för läkare och sjukgymnaster I fyra motioner. 1989/90:Sf4 av m.fl.,yrkande 5, 1988/89:51237 av m.fl., yrkande 2, I989/90:SO av SiggeGodin m.fl., yrkande 2, och l988/89:Sf277 av m.fl., yrkande 2,begärs att etableringsbegränsningarna för privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster skall avvecklas för att ge valfrihet i vården för patienterna.Gullan begär i motion 1988/89:5076 yrkande 2 ett tillkännagivande omatt möjligheter till smärtbehandling skall finnas hos privatpraktiserandeläkare och sjukgymnaster och framhåller att vårdmöjligheterna för desmärtdrabbade ökar om etableringsbegränsningarna avskaffas. har på förslag av utskottet vid ett flertaltillfållen avstyrkt motioner om att etableringsbegränsningarna för privatpraktiserande ' Utskottet hänvisar i denna fråga till sitt på s. 12 1989/90:SfU5 återgivnaprincipiella ställningstagande till det nuvarande ersättningssystemet när detinfördes och avstyrker bifall till motionerna. m.fl. begär i motion 1988/89:5f257 etttillkännagivande om att etableringsbestämmelserna för privatpraktiker börändras i vissa hänseenden. Bl.a. bör den nuvarande rätten tillersättningsetablering omprövas, och anser motionärerna att enutveckling från försäkringsanslutning mot vårdavtal vore att föredra.Motionärerna påtalar även vissa oklarheter i bestämmelserna och osäkerheten omvilken styrka och rättsverkan samverkansavtalen har. Som framgår ovan av redogörelsen för överenskommelsen förår 1990 kommer rätten till ersättningsetablering att begränsas tilletable-ringar inom samma specialitet. Andra problem med de nuvarandeetableringsbestämmelserna kommer enligt vad utskottet erfarit att tasupp till diskussion inom och försäkringskassorna.Utskottet utgår från att även de frågor som berörts i motionen blir belysta idet sammanhanget och att, om finner att någon åtgärd ärpåkallad, förslag härom lämnas till regeringen. Med det anförda får motionl988/89:5f257 anses besvarad. Taxor för läkarvård och sjukvårdande behandling i privatregi Enligt beslut av riksdag bestäms fr.o.m. den 1januari 1975 arvodet till privatpraktiserande vårdgivare som är anslutna tillden allmänna sjukförsäkringen av för läkarnas del reglerna i läkarvårdstaxan(1974:699) och för sjukgymnasternas del behandlings-taxan (1976:1018).Taxorna fastställs av regeringen efter förslag från . Läkare och sjukgymnaster som nyetablerar sig istödområdena A, B och C erhåller en förhöjd taxa . Även i övriga delarav landet utom vissa kommuner i de tre storstadsområdena medges en taxehöjningmed vid nyetablering. Taxehöjningarna avvecklas successivt efter två årmed . Motionerna l988/89:5f237 av m.fl.,1988/89:Sf277 av m.fl. och 1989/90:50 av m.fl. tarupp frågor om taxenivån för privatpraktiserande vårdgivare. 1 motion1988/89:5f237 yrkande I begärs ett tillkännagivande om behovet av en generelltaxehöjning för läkare och sjukgymnaster och i yrkande 3 ett tillkännagivandeom behovet av en sådan differentiering av läkartaxan att den stimuleraretablering i glesbygd. I motion l988/89:Sf277 begärs i yrkande 3 etttillkännagivande om att behandlingstaxorna för sjukgymnasterna bör ses över,eftersom taxorna länge varit för låga. I motion 1989/90:50 begärs i yrkande 3ett tillkännagivande om att läkarna bör stimuleras bl.a. genom högre ersättningfrån sjukförsäkringen till att etablera sig i glesbygd. Såsom förutskickats i skrivelsen har läkarvårdstaxorna ochbehandlingstaxorna höjts den . Höjningarna har liksom vid tidigaretillfållen grundat sig på det underlag tagit fram omtaxenivåer och behov av höjningar och på vad som förevarit vid överläggningar med de berörda parterna. Arvodeshöjningen har /90:SfU5 sjukgymnasternasdel varit extra hög, genomsnittligen . Utskottet finner mot dennabakgrund inte anledning till något särskilt uttalande från sida medanledning av motionerna 1988/89:Sf237 yrkande I och 1988/89:5f277 yrkande 3. Vad avser behovet av att öka rekryteringen av läkare tillglesbygd har denna fråga behandlats av socialutskottet i betänkande1989/90:SoU9. har på förslag av utskottet gett regeringen till kännaatt regeringen bör återkomma till med en redovisning och en analysbeträffande den geografiska och verksam hetsmässiga fördelningen av läkarna.Effekterna av de olika förslag som lagts fram i utredningar och rapporter menäven i motioner till bör belysas. Regeringen bör göra enförutsättningslös prövning av vilka åtgärder som lämpligen bör företas för attmålsättningen om en rättvis fördelning av vårdresurserna skall uppnås.Socialutskottet anser att även de framtida utbildningsbehoven bör belysas isammanhanget. Med hänsyn till att de förslag till åtgärder sommotionärerna föreslagit inte kan bedömas isolerade från andra åtgärder som kanvidtas för att få en rättvisare fördelning av vårdresurserna över landet anserutskottet att frågans fortsatta behandling bör avvaktas, och utskottetavstyrker bifall till motionerna l988/89:Sf237 yrkande 3 och 1989/90:50 yrkande3. Ytterligare tre motioner tar upp frågor om arvode enligtläkarvårds-och behandlingstaxan. I motion 1988/89:5043 av ochAnita begärs i yrkande I ett tillkännagivande om attspecialistvårdstaxan skall anpassas så att privatpraktiserande läkare kan gepatienterna ekonomisk möjlighet att tillgodogöra sig ortopedisk-medicinskbehandling. Vidare begär de i yrkande 2 ett tillkännagivande om attsjukgymnaster med examen i ortopedisk medicin får ta ut en högre taxa förtidskrävande ortopediska undersökningar och behandlingar. ochAnders G Högmark begär i motion 1988/89:Sf258 ett tillkännagivande om attanvändande av magnetkamera bör införas i läkarvårdstaxans förteckning överåtgärder som ersätts av den allmänna försäkringen. I läkarvårdstaxan finns bestämmelser om vilket arvode enläkare har rätt till vid patientbesök. Patientbesöken är uppdelade i grupper.För grupperna 46, som avser rådfrågning hos läkare med specialistkompetensnär vissa särskilt krävande undersökningar eller behandlingar är påkallade,fastställer efter samråd med enförteckning. Högsta arvodet (grupp 6) enligt läkarvårdstaxan är för närvarande567 kr. Även i behandlingstaxan finns olika arvodesgrupper. Med hänsyn till att det ankommer på riksförsäkringsverketatt i samråd med avgöra vilka specialiteter som skall ingå i grupperna med högre arvode enligt läkarvårdstaxan anser utskottet att inte bör göra något uttalande i fråga om vilka enskilda åtgärder som skall berättiga till högre arvode. Utskottet vill gärna, i likhet med vad som tidigare skett, understryka vikten av att de berörda 17 2 1989/90. myndigheternanoga följer utvecklingen på området och håller förteck- 1989/90:SfU5 Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motionerna1988/89:5043 och 1988/89:Sf258. I motion 1988/89:5f266 av m.fl. begärs iyrkande 2 ett tillkännagivande om att remisstvånget för sjukgymnastiskbehandling inom ramen för den allmänna sjukförsäkringen skall slopas. har tidigare på förslag av utskottet avslagitliknande motionsyrkanden. I utskottets betänkande SfU 1987/88:22 framhöllutskottet att det inte kunde tillstyrka att systemet med remiss från läkare föratt erhålla sjukgymnastisk behandling generellt skulle slopas eftersom systemetinnebär en medicinsk kontroll. Utskottet anser att bör vidhålla sintidigare inställning och avstyrker bifall till motion l988/89:5f266 yrkande 2. Ersättning från sjukförsäkringen för psykoterapeutiskbehandling m.m. Som framgår ovan har i överenskommelsen om vissa ersättningartill sjukvårdshuvudmännen för bestämts att ett särskilt bidrag om 19milj. skall utges till sjukvårdshuvudmännen för psykoterapeutiskverksamhet. I skrivelsen framhålls beträffande bakgrunden till denna ersättningbl.a. att framhållit attsjukvårdshuvudmännens utbyggnad av den psykoterapeutiska verksamheten intesvarade mot behoven och att åtgärder borde vidtas för att uppnå entillfredsställande situation. Bl.a. detta hade enligt medförtatt en betydande del av det psykoterapeutiska behandlingsbehovet kommit atterbjudas i form av privat verksamhet med höga kostnader för den enskilde somföljd, såvida inte behandlingen skett hos en försäkringsansluten vårdgivare.Som en konsekvens av detta var väntetiderna långa både tillsjukvårdshuvudmännens psykoterapeutiska öppenvårdsmottagningar och tillförsäkringsanslutna psykoterapeuter och psykoanalytiker. Föredragande statsrådet anför i skrivelsen att speciellaåtgärder snabbt måste vidtas för att öka tillgången på av sjukvården subventioneradpsykoterapeutisk behandling för de försäkrade. Den lösning han förordat harvarit att de som ger sådan vård vid behov kan knytas till sjukvårdshuvudmännensverksamhet genom vårdavtal. En sådan lösning innebär dels att varjesjukvårdshuvudman själv får avgöra i vilken utsträckning vårdavtal skallträffas, dels att de försäkrade i dessa fall får betala avgift motsvarande vadsom gäller inom offentlig vård som behandlingen omfattas av det s.k.högkostnadsskyddet för öppen sjukvård och läkemedel. Det belopp om sammanlagt högst 19 milj. kr. som parternaenats om skall, för att alla sjukvårdshuvudmän skall få en rimlig andel avstödet, fördelas dels med ett grundbelopp som är lika stort för alla, dels medett belopp i förhållande till antalet invånare. Som villkor för ersättningengäller att sjukvårdshuvudmännen träffar vårdavtal med legitimerade privata vårdgivare och ersätter dem för deras arvode med undantagför gällande patientavgift. Vårdavtalen skall godkännas av 1989/90:SfU5 socialstyrelsenoch utbetalningarna till huvudmännen av den särskilda ersättningen skall görasav . Ett flertal motioner från den allmänna motionstidenävensom två motioner som väckts med anledning av skriveLsen tar upp frågan ommöjligheterna till ersättning från försäkringen för psykoterapeutisk och/ellerpsykologisk behandling. I motion 1988/89:Sf237 av m.fl., yrkande 7,begärs att regeringen skall lägga fram förslag om att legitimerade psykologeroch psykoterapeuter skall få rätt att ansluta sig till den allmänna sjukförsäkringen.I motionerna 1989/90:514 av m.fl., yrkande 6, och I988/89:S076 avGullan , yrkande 1, begärs tillkännagivanden i samma syfte. Imotionerna l988/89:Sf262 av och ,1988/89:5033 av och , yrkande 1, 1989/90:50av m.fl., yrkande 5, 1988/89:5032 av , l988/89:5f243 avAnita m.fl. och 1988/89:5048 av begärstillkännagivanden om att ersättning skall utgå från förkostnader för psykoterapeutisk behandling.