bet · GD01SoU10 · 1989-12-31 00:00:00 — Utskottet anser mot denna bakgrund att inte börta något initiativ med anledning av motion So534 (mp). Förebyggande barn- och ungdomsvård I motion 1988/89:So499 av och (båda mp) hemställs att skall besluta att i alla landstingskall inrättas grupper som enligt hälso- och sjukvårdslagen samt socialtjänstlagenskall initiera och stimulera förebyggande psyko-socialt arbete i kommunerna ochsamtidigt ha kontakt med motsvarande grupp på och (yrkande 2), att skall besluta att alla kommuner för samordningen avsocialtjänstlagen skall åläggas att hafungerande grupper ansvariga för det förebyggande psyko-sociala 1989/90:SoU10 arbeteti kommunerna (yrkande 3), att skall besluta att barnavårdscentralernaskall återfå resurser att bedriva socialt förebyggande verksamhet redan ispädbarnsåldern (yrkande 4) samt att skall besluta attdistriktssköterskor måste få utökad tid att arbeta med barnens problem i formav föräldragrupper, enskilda samtal med föräldrar etc. (yrkande 5). 1 motionenhemställs också att beslutar att BVC typ I återinförs i tätorter(yrkande 6). Motionärerna anför att vi under förvarje år fått allt större problem med stegrade kostnader för sjukvård ochsocialvård. Dessa kostnader har nått sådana dimensioner att de hotar attspräcka förutsättningarna för hela välfårdssamhället. När det gäller barn ochungdomar anser motionärerna att den onda cirkeln måste brytas och storaresurser sättas in. Det måste till ett intresse och engagemang för att arbetasocialt förebyggande bland barn och ungdomar i alla åldrar. Motionärerna tarupp frågor om arbetet på barnavårdscentraler, inom barnomsorgen, skolan,särskilda ungdomsmottagningar m.m. Regeringen uppdrog åt attutvärdera socialtjänstlagstiftningens tillämpning beträffande barn och ungdom, främstutsatta grupper. Den verksamhet som sker inom angränsande områden, t.ex. hälso-och sjukvården och förskolan, bör också beaktas. 1 uppdraget ingår att redovisa en analys avuppväxtvillkoren för barn och ungdomar, varvid s.k. utslagningsmekanismer särskiltbör dokumenteras. bör enligt uppdraget kartlägga omfattningenoch karaktären av de problem som finns . Invandrarbarnens uppväxtvillkorbör särskilt uppmärksammas. bör vidare utvärderasocialtjänstens verksamhet bland barn och ungdom i förhållande till de problemoch behov som finns. Mot bakgrund av de resultat som en kartläggning enligtovan ger bör lämna förslag om vilka förändringar som ärerforderliga för att mål skall anses uppfyllda med särskildhänsyn till utsatta grupper. Som utgångspunkt bör gälla att den socialalagstiftningen skall ligga fast i sina huvuddrag. Förslag bör slutligen lämnashur en förbättrad samverkan mellan olika samhällsorgan skall kunna komma tillstånd. Uppdraget skall vara slutfört . I folkhälsogruppen, som alltså är en undergrupp till denav regeringen tillsatta hälso- och sjukvårdsberedningen, pågår för närvarandeett arbete med att ta fram ett programunderlag för hälsovården beträffandebarn och ungdom. De psykosociala aspekterna kommer att inta en centralställning i programarbetet. beräknas ett fårdigtdiskussionsunderlag föreligga. Regeringen har tillsatt en särskildutredning om ungdomars villkor (dir. 1989:48). Utskottet har vid flera tillfållen tidigare behandlatmotioner om barns och ungdomars livsvillkor. I betänkandet SoU 1985/86:18framhöll utskottet att det fanns ett stort behov av förbättrade kunskaper ombarns livsvillkor och om lämplig utformning av samhällets insatser för barn ochungdom. Särskilt gällde detta enligt utskottet i fråga om de socialt mestutsatta barnen för vilka samhället måste ta ett särskilt ansvar. I betänkandetSoU 1986/87:28 liksom i betänkandet SoU 1987/88:18 betonade utskottet att detvar angeläget med forskning på området men ansåg de då aktuella motionskraventillgodosedda genom inrättandet av ett tema Barn inom den temaorienteradeforskningen vid i varför motionsyrkandena avslogs. I regeringens proposition 1988/89:130 om riktlinjer försocialstyrelsens framtida roll, uppgifter och inriktning m.m. uttalades bl.a.att verksamhet vad gäller barn- och ungdomsfrågor börintensifieras. Därvid framhölls roll när det gäller att tainitiativ till och bevaka att samverkan med andra centrala statliga myndighetersom arbetar med barn och ungdomsfrågor kommer till stånd. Ett särskilt syfte ärenligt propositionen att bl.a. för regering och riksdag löpandebeskriver hur de verksamhetsmål som gäller barn- och ungdomar enligtlagstiftningen inom socialsektorn uppfylls. Utskottet gjorde i dessa delarinte något särskilt uttalande (l988/89:SoU24). Yttranden över motionen har inkommit frånLandstingsförbundet, . och , som är en sektion inom . delar uppfattningen att det behövs enökad lyhördhet och förståelse för barns och ungas behov och totala situation.Förbundet hänvisar bl.a. till det programarbete för samhällets hälso-ochsjukvårdspolitik lör barn och ungdom som pågår inomfolkhälsogruppen, en undergrupp till den av regeringen tillsatta hälso- ochsjukvårdsberedningen. deltar i det arbetet, vilket bl.a.syftar till att utveckla särskilda strategier för barn och ungdom iriskgrupper. När det gäller barnhälsovården anför förbundet att detpågår ett intensivt utvecklingsarbete på området. På uppdragarbetar en grupp med att modernisera gällande basprogram för hälso-övervakning.Syftet är att fastlägga behovet av utbildning, personal och kompetens förbarnhälsovårdens framtida förebyggande medicinska och psykosociala verksamhet. arbetar medfrågan om man genom en bättre samordning av olika insatser skullekunna effektivisera den abortförebyggande verksamheten och det förebyggande,behandlande och uppspårande STD-arbetet. Landstingsförbundetkonstaterar att motionärernas och förbundets 12 intentioneravseende behovet av förebyggande insatser för barn och ungdomstämmer väl överens. 1 landstingens uppgifter ingår att inom 1989/90:SoU 10 ramen försin verksamhet bedriva hälsovård och att i samverkan med organisationer ochmyndigheter på bred front förebygga ohälsa och skador. Detta arbete pågårkontinuerligt och omfattar också åtgärder som motionärerna behandlar i sinmotion. Svenska läkaresälbkapet välkomnar att barnens utsatta situationi dagens samhälle uppmärksammas. Som en komplettering till motionärernasförklaringsgrund till den ökning av psykosociala problem bland äldre ungdomarsom vi observerar anger läkaresällskapet att den kompetens isocial barn- och ungdomsvård som i byggdes upp under perioden 19201970i det närmaste har gått förlorad . anser attdet krävs specialkunskaper för att förstå och hjälpa utsatta ungdomar. Som envidareutveckling av socialtjänstlagens syfte borde på nytt en kompetens inomsocial barn- och ungdomsvård byggas upp. I likhet med motionärerna anser Svenska läkaresällskapetatt preventiva insatser i såväl barna- som ungdomsår är mycket väl motiverade.De utsatta små barnen har delvis fått stå tillbaka vid primärvårdens utbyggnad.Resurserna inom barnhälsovården medger enligt läkaresällskapet sällan attpsykosociala problem inom barnfamiljerna kan ägnas den tid som vore önskvärt.En avgörande orsak till detta missförhållande anser man vara attdistriktssköterskorna i primärvårdsorganisationen många uppgifteratt de ej får tillräcklig tid att ägna åt barnen. För att möjliggöra en utveckling mot en tidigare diagnosoch tidigare åtgärder inom skolan totalt och inom skolans elevvård förespråkarSvenska läkaresällskapet en förstärkning av skolhälsovården genom en utbyggnadav den stödorganisation med länsskolvård (läkare och sköterska) som provats ivissa län. Sammanfattningsvis stöder Svenska läkaresällskapetmotionärernas förslag att ledningsansvaret för mödra- och barnhälsovårdåterförs till och att specialkompetensen återuppbyggs inomsocial barn- och ungdomsvård. Man upprepar också förslaget om en förstärkningav skolhälsovården med en regional organisation motsvarande den befintliga inommödra- och barnhälsovården. delar motionärernas uppfattning attsocialstyrelsen bör ges resurser så att den både kan ha en aktiv roll i dessafrågor och utöva tillsyn över verksamheten. Man anser det dock tveksamt om nyaledningsgrupper i kommun och landsting bör inrättas för verksamhet sombarnhälsovård resp. socialtjänst ansvarar för. Det synes enligt förbundetbättre att i stället ge dessa organisationer resurser att klara sin verksamhetenligt direktiv och förslag från socialstyrelsen.Barnhälsovårdsöverläkarorganisationen, som är fullt utbyggd i landet, börförstärkas som stöd till primärvården. pekar vidare på det beslut som riksdagentagit om att landstingens mödra- och barnavårdscentraler skall erbjuda föräld rautbildning till alla föräldrar vid barns födelse och under barnets 13 första år. Enligt förbundet har verksamheten på många håll inte fått huvudmännens fulla stöd och stagnerar därför. Detta beklagas, då 1989/90:SoU 10 föräldrautbildningen anses ge den nya dimension för psykosocialt arbete sommotionärerna efterlyser. Förbundet anför att verksamheten kräverresursstarka barnavårdscentraler med kompetent personal som hartillräckligt med tid lör sitt arbete. Motionärernas förslag att BVC typ 1återinförs i tätorterna anses vara ett sätt att återfå resurser och bibehållakompetens inom verksamheten. för allmänmedicin anför att man stödjermotionens önskan om att psykosociala problem skall uppmärksammas i störreutsträckning. Man anför att engagerade vårdarbetare kan utveckla metoder ochframkomstvägar för detta arbete. Däremot är föreningen tveksam till nyttan avatt överallt bygga upp ungdomsmottagningar och grupper. När det gäller attuppmärksamma psykosociala problem på barnavårdscentralen torde enligtföreningens mening allmänläkarens och barnläkarens utbildning vara av likavärde. Allmänläkarens breda kontaktnät mot befolkningen och samhället gör dockatt man i stället förordar att BVC typ II framhålls som en önskvärd modell. Man delarmotionärernas uppfattning att det är viktigt att tillräcklig tid avsätts avhälso- och sjukvården för det förebyggande arbetet och att satsningen i dettafall på barnen måste gå i första hand. Utskottet vill framhålla vikten av att barnens ochungdomarnas situation i dagens samhälle uppmärksammas och diskuteras. Särskiltgäller detta i fråga om de socialt mest utsatta barnen och ungdomarna.Samverkande insatser fordras för att nå ett gott resultat. Det är av stor viktatt tillräckliga resurser ställs till förfogande för det förebyggande barn- ochungdomsarbetet och att dessa insatser samordnas. Som framgått av det har i uppdragatt utvärdera socialtjänstlagstiftningens tillämpning beträffande barn och ungdom,främst utsatta grupper. skall redovisa uppdraget ochlämna förslag till de förändringar som behövs för att mål skalluppfyllas och en förbättrad samverkan mellan olika samhällsorgan komma tillstånd. Folkhälsogruppen förbereder ett programunderlag för hälso- ochsjukvården beträffande barn och ungdom där de psyko-sociala aspekterna skallinta en central ställning. En särskild utredning har aviserats som skallbehandla ungdomars villkor. Samarbetet mellan olika huvudmän är av stor betydelse fördet förebyggande barn- och ungdomsarbetet. Utskottet anser dock att detutredningsarbete som pågår bl.a. inom och hälso- ochsjukvårdsberedningen bör awaktas innan ställning tas till vilka åtgärder sombehövs på detta område. Något initiativ från sida är därför intepåkallat. Utskottet avstyrker motion So499 (mp) yrkandena 2 och 3. Utskottet delar uppfattningen att barnavårdscentraler ochdistrikts sköterskor måste få tillräckliga resurser för att kunna bedriva sitt förebyggande arbete. Även i denna fråga bör resultatet av det pågående 14 Utskottet kan dock inte ställa sig bakom ett generellt krav på införande av barnavårdscentraler typ I i tätorter. 1989/90:SoU 10 Utskottetavstyrker med det anförda motion So499 (mp) yrkandena 4, 5 och 6. I motion 1988/89:So411 av () hemställsatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom att specialistläkare inom gynekologi/obstetrik och barnsjukdomar samt övrigspecialistutbildad vårdpersonal och kuratorer skall ha sin givna plats inomprimärvården. Motionären hänvisar till tidigare uttalanden av socialutskottet ifrågan. Enligt motionären bör det vara naturligt att utnyttja befintligkompetens såväl inom läkarkåren som bland övriga personalgrupper, t.ex.barnsjuksköterskor, barnmorskor och kuratorer inom primärvården. Inte minstkvinnor och barn har rätt att ställa krav på den offentliga primärvården, dåderas sjukdomar ofta kräver särskild kompetens och då alternativet privatläkarealltför sällan står till buds med landstingens vårdmonopol. Kvinnosjukdomarupplevs ofta som "känsliga" av patienterna, anför motionären vidare.De skall inte behöva utsättas för risken att bli feldiagnostiserade ellerremitterade till andra läkare annat än i speciella fall. Utskottet har vid flera tillfållen tidigare behandlatmotionsyrkanden av motsvarande innehåll. I betänkandet SoU 1980/87:27 (s.45)redovisas bakgrunden till den nuvarande organisationen av mödra- och barnhälsovårdenoch de av utfårdade allmänna råden (1981:4) omhälsovård för mödrar och barn inom primärvården. Där redovisades bl.a.följande. Grundläggande för organisationen av hälsovården för mödraroch barn har varit ett av fastställtnormalreg-lemenie för mödra- och barnhäbovården (MF 1969:39). Mödrahälsovårdenoch barnhälsovården skulle enligt normalreglementet meddelas vid lokalacentraler, mödravårdscentraler och barnavårdscentraler, av vilka det varderafanns två typer. Centraler av typ I skulle vara knutna till kvinnoklinik resp.barnklinik vid sjukhus och förestås av specialist. Centraler av typ II skulle förestås av distriktsläkarelör allmän läkarvård och vara förlagda till föreståndarens mottagningslokaleller annan lämplig lokal. normalreglemente ersattes avsocialstyrelsens all männa råd (1981:4) om häbovård för mödrar och barn inom primärvår den. Råden är avsedda att vara ett underlag för planering och drift av sjukvårdshuvudmännens verksamhet. Den del av hälsovården för möd rar och barn som inte behöver länssjukvårdens resurser bör enligt de allmänna råden förläggas till primärvården (vårdcentraler). Den klini kanslutna organisationen för mödra- och barnhälsovården, dvs. centra- 15 ler av typ I, bör därför försvinna . I detnämnda betänkandet redovisas också vissa uttalanden i propo- 1989/90:SoU 10 sition1984/85:181 om utvecklingslinjer för hälso- och sjukvården. Utskottets tidigareuttalanden återges nedan. Utskottet har inhämtat remissyttranden över motionen frånsocialstyrelsen, , och läkarförbund.Yttrande har även ingivits från för allmänmedicin, som är ensektion inom . Sociabtyreben hänvisar i sitt yttrande tillsocialstyrelsens allmänna råd (1981:4) Hälsovård lör mödrar och barn inomprimärvården i vilka förordas en anknytning av gynekolog och barnläkare tillprimärvårdsorganisationen. Denna kan organisatoriskt anpassas till lokalaförhållanden. framhåller som det väsentliga att såvälbefolkning som läkare och övrig personal i primärvården har tillgång tillgynekolog och barnläkare oavsett organisation. En primärvårdsanknytninginnebär enligt styrelsens mening många fördelar t.ex. när det gäller samverkanmed socialtjänst, barnomsorg och skola. Primärvårdsanknytningen ger ocksåområdeskännedom och kontinuitet. Styrelsen är emellertid medveten om att enanknytning av läkare till sjukhusklinik bl.a. kan ge utbildningsmässigafördelar. Beträffande social kompetens pågår ettutvecklingsarbete inom , som beräknas vara avslutat underhösten 1989. Barnsjuksköterskor finns enligt istorstadsområden. Det anses viktigt att deras kompetens tas till vara.Distriktssköterskorna har fått alltmer utökadearbetsuppgifter. Styrelsen konstaterar dock att problem föreligger vidprioriteringar inom verksamheten. 1 distriktssköterskornas kompetens ingår attsjälvständigt fördela arbetsuppgifter inom en grupp för att få bästa resursutnyttjande. konstaterar vidare att barnmorskansverksamhet i primärvården fyller viktiga funktioner inom t.ex. mödrahälsovård,preventivmedelsrådgivning, föräldrautbildning, vård i samband med sexuelltöverförda sjukdomar och abortrådgivning m.m. och att barnmorskan där har singivna plats. Det framhålls också att det i arbeteingår att följa utvecklingen och utvärdera verksamheten inom området. hänvisar bl.a. till rapporten (SOU1984:39) Hälso- och sjukvård inför 90-talet, HS 90, vari framhålls att läkarresurserna i primärvården i första hand skall tillgodoses genom allmänläkarna. De har med sin specialistkompetens i allmänmedicin en utbildning som är speciellt anpassad till primärvårdens behov och struktur. Primärvården har dock liksom andra enheter inom hälso- och sjukvården behov av läkare med olika specialistkunskaper. Inom primärvården anses detta gälla bl.a. specialiteterna långvårdsmedicin, barnmedicin, gynekolog! anför vidare att man iremissbehandlingen dela- 1989/90:SoU10 de HS 90:s uppfattning att olikaspecialister antingen kan ingå direkt i primärvården eller också knytas somkonsulter till den verksamheten. Detta ger möjligheter till betydandeflexibilitet vad gäller typ och omfattning av specialistmedverkan. Denorganisatoriska anknytningen för andra specialister än allmänmedicinare iprimärvården bör enligt avgöras med hänsyn till lokalaförhållanden. Förbundet erinrar om att man i olika sammanhang påpekatatt primärvården måste ha tillgång till specialistkompetens inom obstetrik,gynekologi och pediatrik. Förbundets uppfattning är att det ankommer påhuvudmännen att utifrån lokala förhållanden och tillgång på personal bestämmaden organisatoriska anknytningen av såväl läkare som annan personal. poängterar att hälso- och sjukvårdenmåste ses som en helhet där primärvård, länssjukvård och regionsjukvård ärkompletterande delar med olika möjligheter. Den förebyggande och behandlandeverksamheten måste i varje enskilt fall utgå från individens behov. Den måsteockså i möjligaste mån kunna tillgodose varje enskild patients önskemål i frågaom exempelvis val av läkare. Svenska läkaresälbkapet hänvisar till socialstyrelsensallmänna råd vari anges att den medicinska kompetensen för läkare bör tillgodosesantingen genom fullgjord vidareutbildning eller vidgad erfarenhet. Med detsistnämnda uttrycket avses enligt läkaresällskapet nio månadersbarnmedicin/obstetrik och gynekologi. Mot bakgrund av de mångskiftandeuppgifterna inom primärvårdsorganisationen har förordat läkaremed fullgjord vidareutbildning. I förhandlingar mellan specialistföreningarnahar man enats om behovet av specialister inom primärvården uttryckt ipopulationstal. har ställt sig bakom detta synsätt.Enligt läkaresällskapet har emellertid inte landstingen levt upp tillkompetenskraven. Situationen anses vara något bättre inom obstetrik ochgynekologi än inom barnmedicin då tillgången på privatpraktiserande läkareframför allt i storstadsregionerna här är större. Bristen påprivatpraktiserande barnläkare bedöms vara stor. Det anförda anser manunderstryka behovet av specialister inom primärvården. anför vidare att barnsjuksköterskorna påliknande sätt utestängts från barnhälsovården vid avvecklingen av BVC typ I. har distriktssköterskorna på många håll ålagts tungaarbetsuppgifter inom hemsjukvård och åldringsvård så att det förebyggandearbetet inom bl.a. barnhälsovården fått stå efter. Organisatoriska förändringarmed inrättandet av vårdlag och pooltjän-ster för distriktssköterskorna harenligt läkaresällskapet sällan varit till BVC-verksamhetens fromma. Sammanfattningsvis vill Svenska läkaresällskapetunderstryka betydelsen av att medicinsk kompetens finns tillgänglig även inomprimärvården och att personalen inom förebyggande mödra- och barnhälsovårdfår mera tid att arbeta med sociala problem. 2 1989/90. sovårdsöverläkarorganisationernabör förstärkas som stöd till primär- 1989/90:SoU10 vårdensärskilt som utbyggnaden av primärvården i landet är regionalt hänvisar till den överenskommelsesom år 198ö träfiiats mellan och och som nämnts ovan av . Iöverenskommelsen har slagits fast att tillgång till såväl allmänmedi-cinsk somgynekologisk/obstetrisk specialistkompetens är nödvändig inom den öppna hälso-och sjukvården för kvinnor. Svensk gynekologisk förening har bedömt behovet avgynekologer i primärvården till i genomsnitt 1/20 000 invånare. Denorganisatoriska anknytningen för gynekologen i primärvården bör enligtläkarförbundet avgöras med hänsyn till lokala förhållanden. En anknytning tillkvinnoklinik, med huvuddelen av tjänstgöringen förlagd till vårdcentral,bedöms emellertid ge fördelar, bl.a. utbildningsmässigt. för allmänmedicin framhåller att allmänmedicinenär primärvårdens specialitet, även vad avser mödrars och barns basala hälso-och sjukvård, kompletterat som inom övriga organ och ålders-specialitetsområdenmed specialister i andra ledet. Föreningen anser att det inte finns medicinskaskäl bakom motionens krav. Tvärtom anser man att studier i och iutlandet visar att den medicinska kvaliteten och säkerheten för mödrar och barnär lika god inom distriktsläkarledd mödrahälsovård som inom mödravård ledd avannan specialist. Som framgått av det har utskottet vid fleratillfållen tidigare behandlat motionsyrkanden av motsvarande innebörd som detnu aktuella. I betänkandet SoU 1986187:27 hänvisade utskottet till tidigaregjorda uttalanden om att det bör finnas specialistläkare inom primärvården.Utskottet erinrade också om att utskottet framhållit att de kvinnor som såönskar bör ha möjlighet att få konsultera en gynekolog ulan att först behöva gåtill en allmänläkare och att detsamma bör gälla föräldrar som vill vända sigdirekt till en barnläkare. Utskottet erinrade också om tidigare uttalanden attdet givetvis anpassat efter lokala förhållanden även bör finnas tillgångtill annan specialistutbildad personal än läkare, t.ex. psykologer, barnmorskor,barnsköterskor och kuratorer. Utskottet uttalade därutöver att tillgången påspecialistkompetens bl.a. inom mödra- och barnhälsovården inte får försämrasgenom en integrering i primärvården. Vad utskottet sålunda anfört föreslogsriksdagen ge regeringen till känna. följde utskottet (rskr. I betänkandet SoU 1987/88:22 redovisades de tidigareuttalandena. Där redovisades också vissa av utgivna promemorior (PM 17Ö/87 Barnen i primärvården och PM 1Ö5/87 Utvecklingstendenser inom mödra- och barnhälsovården). Utskottetvidhöll sin tidigare bedömning att det är angeläget att det 1989/90:SoU10 finnsspecialistläkare inom primärvården och att kvinnor och föräldrar skall ha rättatt utan remiss direkt kunna konsultera en gynekolog eller en barnläkare.Utskottet erinrade också om vad utskotttet tidigare uttalat om betydelsen avatt det även finns tillgång till annan specialistutbildad personal än läkare.Utskottet framhöll också att tillgången på specialistkompetent personal bl.a.inom mödra- och barnhälsovården inte får försämras genom en integrering iprimärvården. Mot bakgrund av uttalande året innan samt detpågående arbetet inom fanns det enligt utskottets mening inteanledning till något ytterligare initiativ i frågan. Utskottet avstyrkte den dåaktuella motionen. följde utskottet (rskr. Utskottet konstaterar att flertalet remissinstanser harframhållit betydelsen av att det finns läkare med specialistutbildning inomgynekologi/obstetrik och pediatrik inom primärvården. Utskottet vidhåller därförsin tidigare inställning och framhåller på nytt att tillgången på specialisterinom de berörda områdena måste tryggas. Vad utskottet anfört med anledning avmotion So411 (m) bör ges regeringen till känna. I motion 1988l89:So440 av m.fl. (c)hemställs att rege ringen ges till känna vad som i motionen anförts om en decentralise rad sjukvårdsorganisation (bl.a. länsdelslasarett) och behovet av privat verksamhet i sjukvården (yrkande 3) . Motionärerna hävdar att sjuk vårdens organisation måste präglas av decentralisering och goda möj ligheter till lokalt beslutsfattande. Länsdelslasaretten bör bli kvar och utvecklas.