bet · GD01AU13 · 1989-12-31 00:00:00 — I det ena är det fråga om den beloppsmässigaavgränsningen av länsstyrebernas beslutsrätt beträffande det regionalpolitiskastödet. Det andra fallet gäller rätten att till regeringen överklaga beslut avSIND. Vad först beträffar beslutsrätten så kan länsstyrelsernamed nuvaran de bestämmelser bevilja bidrag till investeringar om kapitalbehovet inte överstiger 12 milj.kr. Regeringen föreslår att beloppsgränsen höjs 97 7 1989/90. Beslut i stödärenden som meddelats av en länsstyrelse kan inte 1989/90:AU13 överklagas.Däremot kan beslut som fattas av SIND överklagas hos regeringen. 1propositionen föreslås att denna överklagningsrätt slopas. 1 fråga om dessa förändringar uttalar i motionA97 att länsstyrelsernas beslutsrätt bör omfatta projekt upp till 20 milj.kr.Centern förordar i motion Al 11 att beloppsgränsen höjs till 25 milj.kr. Bidragtill projekt som överstiger det beloppet bör beslutas av regeringen efter detatt ärendena har beretts av en länsstyrelse eller SIND. De beslut regeringenfattar i stödärendena bör anmälas i samband med frågestund, tilläggsi motionen. I denna avvägning av beloppsgränserna har utskottetstannat för samma bedömning som regeringen. Länsstyrelsernas beslutsrätt bör ifortsättningen enligt utskottets mening omfatta projekt med ett investeringsbehovupp till 15 milj.kr. Med detta ställningstagande saknas anledning för utskottetatt gå in på den i centermotionen föreslagna handläggningsordningen och dekonsekvenser den har för överklag-ningprätten. Utskottet tillstyrker alltsåregeringens förslag med avstyrkande av motionerna A97 och Al 11 i berördadelar. förordar i motion A97 också en utvärdering avlänsstyrelsernas stödverksamhet. Enligt propositionen kommer SIND att få ett direkt uppdragatt svara för utvärdering av stödverksamheten medan länsstyrelserna skall svaraför uppföljningen av de enskilda stödärendena på det sätt som angivits.Utskottet vill med anledning av motionen instämma i att det är av stor vikt attbåde uppföljning och utvärdering av de uppnådda resultaten av stödverksamhetenförbättras. Betydelsen härav ökar med den fortsatta decentralisering avstödgivningen som sker. Vidare bör här erinras om att utskottet harföreslagit revisorer att granska länsstyrelsernas användning av dets.k. Motionens önskemål om utvärdering är med hänsyn härtill ochtill vad ovan anförts tillgodosett, och det är inte påkallat med någon åtgärdmed anledning av motionen i den nu aktuella delen. Vad som i övrigt anförts i förevarande avsnitt avpropositionen om handläggningsordning m.m. för regionalpolitiskt stöd föreslåsav bli lagt till handlingarna. Enligt en särskild lag, 1983:1055, har företagen iNorrbottens län möjlighet att få nedsättning av socialavgifter och den allmännalöneavgiften. Nedsättningen av dessa avgifter är . I förstahand är det folkpensionsavgiften och därefter barnomsorgsavgiften som skallnedsättas. Nedsättningen omfattar hela länet med undantag förSvappavaara samhälle i kommun. Där är företagen i princip helt befriadefrån socialavgifter t.o.m. . följandeverksamheter: Gruvor, tillverkning, produktionsinriktad parti- 1989/90:AU13 handel,uppdragsverksamhet samt hotell-, pensionats- eller campingverksamhet. Företag i länet som har haft en nettoökning av sinsysselsättning kan utöver avgiftsnedsättningen få bidrag till kostnaderna förarbetsgivaravgifter med . per helårsarbetare och kalenderår. Bestårnettoökningen kan bidrag erhållas under . De nubeskrivna reglerna gäller även egenföretagare. Regeringen föreslår att systemet med avgiftsnedsättningbehålls med följande förändringar, att gälla fi-.o.m. Nedsättningen skall som utgöra 10 procentenheter.Den geografiska omfattningen utökas till hela stödområde 1. De företag som ärverksamma i detta stödområde men utanför får ennedsättning . Därefter skall nedsättningen gälla fullt ut.I Norrbottenkommunerna utanför stödområde 1 får företagen övergångsvis enavgiftsnedsättning . Den totala avgiftsbefrielsen i samhälle börenligt regeringen upphöra med utgången av och därefter ersättas medsamma regler som skall gälla för stödområde 1. Även det särskilda bidraget tillföretag som ökar sin sysselsättning föreslås bli avskaffat. Av tekniska skäl föreslår regeringen att nedsättningen somenligt gällande lag enbart gäller folkpensions- och barnomsorgsavgift skallinkludera även sjukförsäkringsavgiften. Denna förändring föreslås gälla redanfr.o.m. Också beträffande den branschmässiga omfattningen avavgiftsnedsättningen föreslår regeringen förändringar. Vissa basindustierskall undantas. Härmed avser regeringen malmgruvor, massa- och pappersindustrisamt järn-, stål- och ferrolegeringsverk. Å andra sidan förordas attnedsättningen utvidgas att gälla restaurang- och kaféverksamhet, omverksamheten bedrivs i kombination med hotell-, pensionats- ellercampingverksamhet. Liksom skall verksamhet som bedrivs av kommuneroch statliga myndigheter undantas från avgiftsnedsättningen. Vad nu sagtsgäller inte de statliga affårsdrivande verken som oförändrat skall ha rätt tillnedsatta socialavgifter. Regeringen hemställer att skall dels godkännavad som anförts i propositionen om nedsatta socialavgifter, dels anta ettförslag till ny lag om nedsättning av socialavgifter och allmän löneavgift,dels ett lagförslag med följdändring i lagen om allmän löneavgift, dels ockförslag till ändring i den nu gällande lagen om avgiftsnedsättning iNorrbottens län beträffande sjukförsäkringsavgiften. I de i ärendet föreliggande motionerna diskuterasregeringsförslagets gränsdragningar i såväl geografiskt som branschmässigthänseende. Innan utskottet går in på motionsyrkanden med den inriktningen tarutskottet upp till överväganden frågan om användningen av nedsatta socialavgiftersom regionalpolitbkt styrmedel. Frågan har aktualiserats 1989/90:AU13 från heltskilda utgångspunkter i motioner kommunisterna ochmiljöpartiet de gröna. Vpk avvisar i motion A107 liksom tidigare denna form avföretagsstöd. Partiet anser att det finns både principiella och praktiska skälsom talar mot detta slag av speciella privilegier för företag. Förmånerna ärinte förenade med någon rimlig insyn och möjlighet till uppföljning frånstatens sida gentemot företagen, såsom fallet torde vara med bl.a.lokaliseringsbidragen. de gröna stöder tanken att använda nedsattasocialavgifter som regionalpolitiskt styrmedel men anser i motion A106 att manbör anlägga ett betydligt vidare perspektiv på frågan än som görs ipropositionen. I motionen, anförs vidare att det är ett viktigt inslag imiljöpartiets skattepolitik att öka skatterna på energi, knappa råvaror ochutsläpp i miljön och i stället sänka skatterna på arbete. En sådan omläggningav skatterna ("skatteväxling") sägs göra det mer lönsamt medhushållning och återvinning. Mot denna bakgrund föreslår attarbetsgivaravgifterna sänks med - för allaarbetsgivare och egenföretagare i hela , de delar av somskall ingå i stödområde 2 samt på , -med istödområde 1 för verksamheter i debranscher som anges i propositionen, -i övriga delar avlandet utom storstadsområdena samt -för sjukvård samthandikapp- och barnomsorg i storstadsområdena. I övrigt skall inte ske någonavgiftsnedsättning i dessa områden. Kostnaden för att i en första omgång sänkaarbetsgivaravgifterna på detta sätta uppskattas i motionen till 14 miljarderkronor. Ett liknande yrkande framställdes avmiljöpartiet i motion 1988/89:N453. Utskottetgör följande bedömning. Nedsättning av sociala avgifter tillkom somregionalpolitiskt medel . REK87 anser att stödformen börbehållas. Utskottet konstaterar att det nu liksom tidigare råder en breduppslutning i kring tanken att nedsatta socialavgifter bör ingå blandde regionalpolitiska medlen för att främja företagsutveckling. Mot denbakgrunden går utskottet inte in på en närmare argumentering för attavgiftsnedsättningen skall kvarstå i den regionålpolitiska medelsarsenalenutan avstyrker det aktuella vpk-yrkandet. Inte heller de grönas vittsyftande förslagtill omläggning av skatte- och avgiftspolitiken har vunnit anslutning i när de har förts fram i andra sammanhang (se /90:FiU20 s. 8486). Den av beräknade kostnaden för omläggningen, , kan fö. jämföras med de som innevarande budgetår anslagits till regionalpolitiken. Utskottet går härefter över till frågan omavgiftsnedsättningens geo- 1989/90:AU13 graftska omfattning. Den fråganregleras i 1, 5 och 6 §§ i regeringens förslag till ny lag omavgiftsnedsättningen. ' uttalar i motion A97 att avgiftsnedsättningenmed även bör omfatta de delar av som intekommer att ingå i stödområde A. () yrkar i motion A71 attnedsättningen skall omfatta nuvarande stödområde A och därutöver ochNorsjö kommuner samt Fällfors, och i kommun ochKristineberg i kommun. yrkar i motion Al 11 att nedsättningen med tioprocentenheter skall gälla i hela det av föreslagna resursområdet Aoch i de Norrbottenkommuner som av hänförts tillresursområde B. m.fl. (s) motsätter sig i motion A34 attnedsättningen av avgifterna i kustområdena i Norrbottenslän skall upphöra efter fem år.- De anser att det först måste göras enordentlig utvärdering av effekterna av nedsättningen och arbetsmarknadsläget.Vad som anförts i motionen föreslås regeringen bli underrättad om. Utskottet instämmer i propositionens uttalande attavgiftsnedsättningen bör förbehållas de delar av landet där det rådervaraktiga konkurrensnackdelar. Att en avgiftsnedsättning med den aktuella omfattningen,, skall sättas in i kommuner med de absolut störstaproblemen, dvs. i stödområde 1 (motsvarande) har egentligen inte ifrågasatts ide nu behandlade motionerna. En följd av den ändrade geografiska gränsdragning somföreslås i propositionen är att avgiftsnedsättningen kommer att upphöra i någrakommuner i . Det är självklart att hänsynen till de företag somi dag åtnjuter avgiftsnedsättning kräver att omläggningen inte genomförs i ettslag, utan den förutsätter övergångsanordningar. Regeringens förslag om ennedsättning av avgifterna är enligtutskottets uppfattning en rimlig avvägning. Utskottet ansluter sig med det anförda till regeringensförslag beträffande avgiftsnedsättningens geografiska avgränsning. Medavstyrkande av motionerna A34 samt A71, A97 och Al 11 i aktuella delar föreslårutskottet att antar 1, 5 och 6 §§ i regeringens förslag till lag omnedsättning av socialavgifter och allmän löneavgift. Vad sedan beträffar regeringens förslag till branschmässigavgränsning av avgiftsnedsättningen (2 § i regeringens aktuella lagförslag) såyrkar i motion A83 att avgiftsnedsättningen skall omfatta samtliganäringsgrenar inkl. de statliga affärsdrivande verken, i motion A97att den skall gälla all icke offentlig verksamhet och i motion Alll attden skall avse all privat verksamhet. Yrkande om sänkning avarbetsgivaravgifterna i stödområdena framställs vidare i motionerna A71 avUlla Orring (fp) och A423 av och (båda m). Nedsättningenbör enligt motion Alll även omfatta jordbruket och 101 dessförädlingsindustrier i de kommuner i som enligt bör ingå i resursområde. Liknande yrkanden framställs i 1989/90:AU13 motionerna A54 av () och A68 av (c). () yrkar i motion A425 att hosregeringen skall hemställa om förslag till avgiftsnedsättning för turism. Utskottetfår för sin del anföra. Regeringens förslag till branschmässig avgränsning innebärinskränkningar i förhållande tifl dagsläget. Motsvarande undantag som nuföreslås görs nämligen inte i den nu gällande lagen för malmgruvor, för massa-och pappersindustri eller för järn-, stål- och ferrolegeringsverk. Undantagenmotiveras av regeringen med de stora kostnaderna för stödformen och att detdärför är nödvändigt att begränsa stödgivningen till verksamheter som ibetydande utsträckning kan påverkas av stödet och som inte i första handkonkurrerar på den internationella marknaden. Dessa skäl har inte motsagts imotionerna, och utskottet anser dem vara vägande. När det gäller jordbruket anser utskottet att dennanäringsgren som bör stödjas i särskild ordning. Utskottet erinrar omden livsmedelspolitiska propositionen, 1989/90:146, och med anledning av denväckta motioner, som beträffande glesbygdsstöd behandlas i det följande och iövriga delar i jordbruksutskottet. kritiserar i motion A83 propositionenssärskilda begränsningsregel för restaurang- och kaféverksamhet och invänderatt sådan verksamhet inte blir mer värdefull för bygden om den bedrivs ikombination med t.ex. en campingplats. Motionärerna förbiser därvid att utanden i propositionen gjorda begränsningen, dvs. utan anknytning till turistiskverksamhet, är restaurang- och kaféverksamhet att betrakta som lokal service.Sådan service har fallit utanför verksamhet som skall anses somstödberättigad i den mån den inte kan tillgodoses inom ramen förglesbygdsstödet. Utskottet återkommer till frågan i avsnittet om åtgärder föratt främja kvinnors företagande. Yrkandet i motion A425 (fp) att avgiftsnedsättningen ävenskall omfatta turism är tillgodosett genom de ovan berörda regierna omnedsättning för hotell-, pensionats- och campingverksamhet och med denföreslagna utvidgningen med restaurang- och kaféverksamhet med turistiskinriktning. I den delen påkallar motionen således inte någon åtgärd.Utskottet är inte berett att biträda motionen till den del den innefattaryrkande om att avgiftsnedsättningen för turism skall medges utanför stödområde1 eller för annan verksamhet såsom skidliftar enligt motionens exemplifiering. Med de nu redovisade övervägandena tillstyrker utskottetregeringens förslag beträffande branschmässig avgränsning av avgiftsnedsättningenoch avstyrker de i anslutning härtill behandlade yrkandena i motionerna A54,A68, A71, A83, A97, Alll, A423 och A425. bör i enlighet med vad nuförordats anta 2 § i regeringens aktuella lagförslag. Förslaget att den särskilda avgiftsbefrielsen iSvappavaara samhälle skall upphöra liksom det särskilda bidraget för ökad sysselsättning har 102 inteberörts i motionerna. Utskottet tillstyrker förslagen liksom att riksdagenantar återstående delar av den nya lagen om nedsättning av 1989/90:AU13socialavgifter och allmän löneavgift. Detsamma gäller om följdändringen ilagen om allmän löneavgift och förslaget att ändra den nu gällande lagen omnedsättning av socialavgifter och allmän löneavgift i så attnedsättningen även skall omfatta sjukförsäkringsavgiften. Slutligen lämnar utskottet utan erinran vad som anförts ipropositionens avsnitt om nedsatta socialavgifter i den mån det anförda intehar behandlats i det föregående. infördes lån till privata investmentbolag somregionalpolitisk stödform. Industriministern uttalar i propositionen att stödformenbör finnas kvar. I övrigt redovisas i detta avsnitt av propositionenförslaget i REK87 att en del av vinsterna på vattenltraften skulle kunnaanvändas till uppbyggnad av riskkapitalbolag i de fyra nordligaste länen. Någotställningstagande till detta förslag sker inte utan industriministern hänvisartill den nya utredningen om kraftföretagens vinster. Vidare förs resonemang omkapitalförsörjningen i de regionalpolitiskt prioriterade områdena med hänsyntill vad som förordats i finansieringsutredningens betänkande om statligtfinansiellt stöd (SOU 1989:24). I den delen hänvisar industriministern tillställningstagandena i den näringspolitiska propositionen (1989/90:88). Utskottet har ingen invändning mot att regionalpolitiskamedel även i fortsättningen kan tas i anspråk för lån till privatainvestmentbolag. I övrigt föranleder detta avsnitt i propositionen inte någotuttalande från utskottets sida. Utskottet föreslår att avsnittet av riksdagenläggs till handlingarna. Uppförande och drift av statliga industricentra tillkomsom regionalpolitiskt medel i samband med antagandet av nya riktlinjer förregionalpolitiken . Vid det tillfållet fattades också principbeslutom att uppföra de två första anläggningarna, de i och Strömsund.Tanken med industricentra var att staten skulle stimulera nyindustrisysselsättning på strategiskt viktiga orter i regionalpolitiskt högtprioriterade regioner - i verksamhetens början avsågs härmed s.k. regionalacentra i det dåvarande inre stödområdet. Stimulansmomentet ligger i att lokalertillhandahålls genom uthyrning på förmånliga villkor. Enligt propositionen har investerats sammanlagt 536milj.kr. i de industricentra som finns på följande åtta orter (inom parentes anges det år då anläggningarna började byggas): och Ström sund (1973), (1976), (1978), och Ange (1980) samt och (1982). Verksamheten administreras av en stiftelse med kansli i . Ägandeformeroch verksamhetens betydelse för näringslivsutveck- 1989/90:AU13 lingen hargranskats av en särskild utredare och av ERU. I propositionen konstateras attde ursprungliga förutsättningarna för verksamheten numera saknas. Stiftelsenbör avvecklas och dess anläggningar säljas. En del av de medel som frigörs vidförsäljningen av anläggningarna skall användas till att utveckla näringslivet ide åtta kommuner där anläggningarna är belägna. Mot regeringens förslag har inte riktats någon invändningi motionerna. Inte heller utskottet har funnit anledning att motsätta sig denföreslagna avvecklingen av stiftelsens verksamhet. Avvecklingen bör genomförasi enlighet med vad regeringen har förordat. Åtgärder för att främja kvinnors företagande I det aktuella avsnittet av propositionen redovisarindustriministern ett förslag av REK87 om att särskilda kompetenscentra förkvinnor skall inrättas i de särskilt utpekade landsdelarna och att ett visstbelopp skall avsättas för ändamålet. Industriministern anser att något nyttorgan inte behöver tillskapas. Han menar att befintliga organ bör utveckla sittarbete med att främja kvinnors företagande. Industriministern anmäler vidare att SIND skall få iuppdrag att utreda olika frågor om möjligheter och hinder som kvinnor möter somföretagare i stödområdena. De synpunkter han anför utvecklas närmare i detföljande. När det gäller åtgärder för att främja företagande blandkvinnor har avgivits följande motionsförslag. yrkar i motion Al 18 att regeringen skall ges tillkänna att det bör inrättas särskilda besöks- och utvecklingscentra pålänsstyrelsernas regionalekonomiska enheter och inom utvecklingsfonderna. Målsättningenskall vara att kvinnliga sökande, om de så önskar, skall få möjligheter attträffa kvinnliga rådgivare. Ett motsvarande yrkande om länsorganens ansvar för attstärka kvinnors företagande framställdes även av i motion1988/89:A435. och (båda c) yrkar i motionA103 att särskilda mottagnings- och utvecklingsenheter inrättas i länför att stödja företagande bland kvinnor. /Vndersson och (båda c) föreslåri motion A410 att kompetenscentra för kvinnor på försök startas vid någrafolkhögskolor, lanthushållsskolor och lantbruksskolor. Motionärerna anserliksom regeringen att särskilda organ för ändamålet inte bör inrättas såsomREK87 förordade. och (båda c) hemställeri motion A78 att skall uttala att statsbidragen till barnomsorg utformasså att de gynnar kvinnligt företagande. Ett likställande av olika former avdrift och ägande av exempelvis daghem skulle enligt motionärerna vara en avgörande förbättring för kvinnligt företagande av särskildbetydelse för utvecklingen mot jämställdhet i kommuner med svagforetagartradition bland kvinnor. MargaretaWinberg (s) föreslår i motion A56 ett tillkännagivande till 1989/90:AU 13 regeringenav innebörd att det regionalpolitbka stödet utformas så att det kan användastill verksamheter som av tradition är relevanta för kvinnor. I motionen görs engenomgång av beviljandet av lokaliserings- och glesbygdsstöd beträffandeStrömsunds kommun. Av den framgår att kvinnor har fått avslag på ansökningar ombidrag till verksamheter som möbelrenovering, kemtvätt, frisör, kafé, hundpensionatm.m. Utskottetfår erinra om följande. Frågor om kvinnors företagande ur de aspekter som haraktualiserats övervägdes av utskottet vid behandlingen av regeringens förslagtill femårig handlingsplan för det fortsatta jämställdhetsarbetet (AU1987/88:17s. Vid det tillfållet diskuterade utskottet ganska ingående sådanafrågor som kvinnors företagande och de offentliga monopolen, möjligheterna attbidra till en bättre regional balans genom att främja kvinnors företagande samtutvecklingsfondernas verksamhet och inriktning på kvinnliga företagare. 1 dessadelar hade utskottet vid sina ställningstaganden tillgång till ett yttrandefrån näringsutskottet (NU1987/88:3 y). Någon enighet i sättet att se på dessafrågor kunde inte uppnås vid ärendebehandlingen, utan reservationer avgavs ifråga om kvinnors företagande och de offentliga monopolen av m, fp, i fråga omregional balans och kvinnors företagande av c och i fråga omutvecklingsfondernas verksamhet av m, fp och c var för sig. I såväl den föreliggande propositionen omregionalpolitiken som i propositionen om näringspolitiken (1989/90:88)bekräftar regeringen för sin del att kravet på ökad jämställdhet skall vara enutgångspunkt för strävandena att öka det kvinnliga företagandet. I stödområdenahar kvinnorna, påpekas det, fortfarande lägre förvärvsfrekvens och arbetar ihögre grad inom traditionella yrkesområden än i det övriga landet. Det sägsdärför vara särskilt viktigt att möjligheterna för kvinnor att vara företagarefrämjas i dessa områden. Vidare hänvisas till att så gott som samtligautvecklingsfonder har genomfört särskilda aktiviteter för kvinnliga företagare.Många fonder har bedrivit kurser och seminarier om marknadsföring, ledarskapoch starta-eget. /Vndra aktiviteter har varit rådgivning, bildande av nätverkoch föreningar samt mässor och utställningar. Erfarenheterna har visat attbehovet och intresset för denna verksamhet är stort. Dessutom upplyses i propositionerna att regeringen haranslagit medel till SIND för att finansiera ett treårigt projekt som syftartill att stödja kvinnor som startar och driver företag. Som skäl för det inledningsvis i detta avsnitt omnämndakartläggningsuppdraget till SIND anför industriministern, att kunskaperna ombetydelsen av kvinnors företagande för näringslivets tillväxt och utveckling istödområdet är otillräckliga. Detsamma gäller om det kvinnliga företagandetsomfattning. Vidare saknas tillfredsställande utvärderingar och uppföljningarav aktiviteter som görs via utvecklingsfonderna och andra organ. I detta kanutskottet för sin del instämma. Utskottetbiträder också vad som anförs av industriministern om att 1989/90:AU13 det ärangeläget att öka kunskapen om de eventuella hinder som kan möta kvinnor somvill starta företag liksom att det är önskvärt att förstärka insatserna för attskapa nätverk för kvinnliga företagare. Avslutningsvis pekar industriministern på att det i mångaavseenden saknas relevant informationsmaterial om förutsättningarna för företagandeoch att detta troligen i särskilt hög grad drabbar kvinnorna. Det skall ingå iuppdraget till SIND att svara för att ett sådant informationsmaterialutarbetas av de berörda myndigheterna. Utskottet anser att det är värdefullt att regeringen påovan beskrivna sätt har uppmärksammat behovet av åtgärder för att främja kvinnorsmöjligheter till eget företagande och utgår från att arbetet på att utveckladessa möjligheter drivs på. Efter denna bakgrundsredovisning gör utskottet följandeytterligare kommentarer till de föreliggande motionsyrkandena. Över yrkandena i motionerna A103 och Al 18 (båda c) ombesöks-och utvecklingscentra har näringsutskottet i sitt yttrande hänvisat tillsin kommande behandling av frågor inom ämnesområdet och att utskottet därförinte är berett att ta ställning till den särskilda organisatoriska anordningenenligt motion Al 18. Att skulle uttala sig för sådana åtgärderavseende endast län enligt förslaget i motion A103 finnernäringsutskottet vara uteslutet. När det gäller förslaget i motion A410 (c) om försök vidlanthushållsskolor m.fl. som kompetenscentra för kvinnor vill arbetsmarknadsutskottetpåpeka att industriministern anmält att avsikten är att från det nyainfrastrukturanslaget tillföra de regionala utvecklingsfonderna i stödområdenamedel för att kunna bättre främja kvinnors företagande.