bet · GD01KrU1 · 1989-12-31 00:00:00 — Kulturutskottetsbetänkande /90: KrU 1 Ibetänkandet behandlas ett antal motioner om kulturmijjöfrågor. Flertalet avmotionsyrkandena avser innehållet i kulturminneslagen som trädde i kraft viddet senaste eller bestämmelser som har anknytning till denna. Utskottetvidhåller uppfattningen att den huvudprincip som gällt förkostnadsansvaret för arkeologiska undersökningar skall gälla även ifortsättningen, nämligen att den för vars skull en fornlämning måste avlägsnasbör bekosta den arkeologiska undersökningen. Beträffandefrågan om regeringen skall kunna ge tillstånd till försäljning av vissafornfynd porslinsskärvor som bärgats från vraket redovisar utskottet vissa synpunkter. Detsamma gäller frågan om fyren skall förklaras för statligt byggnadsminne. skydd för sjunkna fartyg, lagskyddet för kulturhistoriskt värdefullaparker och bevarande av fabodbruket avstyrker utskottet med utförlig motiveringframställda motionskrav. Vid betänkandet har fogatstre reservationer. 1988/89:Kr233av (fJD) vari yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om behovet av en översyn avlagstiftningsskyddet för kulturhistoriskt värdefulla parker. 1988/89:Kr246av () vari yrkas att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om behovet av lagstiftning om antikvarisktskydd för sjunkna fartyg, yngre än . 1988/89;Kr256av och (båda s) vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omkostnadsfördelningen av arkeologiska undersökningar i samband medbostadsbyggande. 1989/90 KrUl 1988/89;Kr260 av Jan-ErikWikström och (båda fp) vari 1989/90:KrUl yrkas att somsin mening ger regeringen till känna att fyren på Svenska Högarna bör förklarasför statligt byggnadsminne enligt förordningen (1988:1229) om statligabyggnadsminnen m.m. 1988/89:Kr270av och (båda mp) vari yrkas 1. att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om Sbodbrukét och dess roll iett levande kulturlandskap, 2. att hos regeringenbegär förslag om hur det levande fäbodbruket skall kunna utvecklas. 1988/89:Kr286av m.fl. (m,fp,c,mp) vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om försäljningen av fynd frånOstindiefararen . 1988/89;Kr314av m.fl. (m) vari yrkas S.att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom arkeologiska undersökningar, 1988/89;Kr334av () vari yrkas 1. att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om kostnadsansvaret vidarkeologiska utgrävningar, 2. att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts om redovisning avpåträ&tde fornlämningar. l988/89;Kr335av () vari yrkas att som sin mening ger regeringentill, känna vad i motionen anförts om statlig ersättning vid arkeologiskautgrävningar som har ett riksintresse. 1988/89:Kr349av Margö och (båda vpk) vari yrkas att somsin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att fyrenSvenska Högarna bör förklaras för statligt byggnadsminne enligt förordningen(1988:1229) om statliga byggnadsminnen m.m. Efterförslag av regeringen i proposition 1987/88:104 om kulturmiljövård antogriksdagen lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. (i fortsättningen kalladkulturminneslagen), som trädde i kraft den . Propositionenbereddes av kulturutskottet, som behandlade den i sitt av godkändabetänkande KrU 1987/88:21. Utskottet tillstyrkte lagförslaget med endetaljändring av lagteknisk karaktär. 1 vissa avseenden gjorde utskottetuttalanden av betydelse för lagens tillämpning. Kulturminneslagenhar ersatt bl.a. lagen (1942:350) om fornminnen 1989/90:KrUl(fornminneslagen), lagen (1960:690) om byggnadsminnen (byggnads-minneslagen)och lagen (1985:1104) om skydd mot utförsel av vissa äldre kulturföremål. Ipropositionen preciserades också i fem satser målen för den statligakulturmiljövården. Efter förslag i propositionen och tillstyrkande avutskottet utpekades fyra områden inom kulturmiljövården som prioriterade förökade insatser. Det gäller åtgärder mot luftföroreningarnas och försurningensskadeverkningar på miljön, insatser för vård av kulturlandskap ochfornlämningar, insatser för stöd till byggnadsvården samt information ochkunskapsuppbyggnad om kulturmiljön. för kulturmiljövården är och statens historiskamuseer (i fortsättningen benämnd ). På det regionala planet harlänsstyrelserna viktiga uppgifter enligt kulturminneslagen. finns en kulturmiljöenhet med en tjänst för länsantikvarie. Vissalänsstyrelser har även Stt tjänster som biträdande länsantikvarier. Ävenlänsmuseerna fullgör viktiga uppgifter inom kulturminnesvården. Uppgifterna ärinte lagreglerade (se KrU 1987/88:21 s. 10) men i förordningen (1977:546) omstatsbidrag till regionala museer finns bestämmelser om att museerna bl.a.skall biträda , länsstyrelserna och kommunerna med kulturminnesvårdandeuppgifter. Vissa frågor om arkeologiska undersökningar (motionernaKr256, Kr314 yrk. 8, Kr334 och Kr335) Imotion Kr334 tas upp frågan om kostnadsansvaret för arkeologiskaundersökningar. Motionären framhåller att kulturminneslagen inte innehållernågra ändringar av betydelse i förhållande till vad som gällde enligtfornminneslagen. Hon anser att kostnaderna för arbetsföretagen måste begränsaseftersom utvecklingen eljest kan leda till utarmning av stadskärnan i små,äldre städer. I motionen redovisas utförligt situationen för . Detframhålls att eftersom de flesta fornlämningar anses vara av riksintresse ärdet orimligt att vissa orter skall drabbas av mycket höga kostnader i sambandmed arkeologiska utgrävningar. Byggherrens kostnader för utgrävningar måstebegränsas genom regler, som innebär att staten svarar för kostnaderna övervisst belopp. Motionären anser det också vara angeläget att de fornminnen sompåträffas vid utgrävningar blir föremål för redovisningar som kommun ocharbetsföretag kan ta del av. 1*1989/90.13samt. Imotion Kr335 anförs också att om arkeologiska utgrävningar måste 1989/90:KrUlske på grund av att det finns ett riksintresse bör staten stå för en del avkostnaden. Motionären framhåller att arbetsföretagens kostnader påverkarboendekostnaden. Likartadesynpunkter anförs i motion Kr256. Motionärerna framhåller bl.a. attutredningskostnaderna inte täcks av det statliga ränte- och amorteringsfria lånsom nu kan beviljas. Imotion Kr314 erinras om att undersökningar av fornlämningar är dyra.Motionärerna framhåller mot denna bakgrund att den vetenskapliga kompetens somfinns inom och utom landet måste få utnyttjas på ett friare sätt så att inte enmonopolsituation föreligger. En fri konkurrens måste nämligen råda även inomdetta område, anförs det. Gällande lagbestämmelser, m.m. Lagbestämmelserom fornminnesvården finns i 2 kap. kulturminneslagen. Bestämmelserna ersätterbestämmelser i fornminneslagen. De grundläggande principerna i sistnämnda lagkvarstår oförändrade. Fastafornlämningar är skyddade enligt kulturminneslagen (2 kap. 1 § första stycket).I lagen preciseras närmare vilka lämningar som är fasta fornlämningar (senärmare härom 2 kap. 1 § andra stycket samt följande huvudavsnitt). Enligt2 kap. 6 § är det förbjudet att utan tillstånd rubba, ta bort, gräva ut, täckaöver eller genom bebyggelse, plantering eller på annat sätt ändra eller skadaen fast fornlämning. 17 9 §§ regleras de befogenheter med fornlämningar som tillkommer ochlänsstyrelserna. Regler om ingrepp i fastfornlämning finns i 10 15 §§. Utgångspunktenför reglerna är att tillstånd till sådant ingrepp får ges bara om det vid ennoggrann intresseawägning kan anses finnas skäl för ingrepp som är mycket tungai förhållande till fornlämningens betydelse. Varje ingrepp bör begränsas såmycket som möjligt. Bestämmelsernainnehåller sammanfattningsvis följande. Länsstyrel sen är tillståndsmyndighet. Denna skall göra en sådan intresseawäg ning som angetts ovan. Som villkor för tillstånd får ställas skäliga krav på att företagaren bekostar särskild undersökning för dokumentation av fornlämningen eller särskilda åtgärder för att bevara den. Den som planerar ett arbetsföretag bör ta reda på om någon fast fornlämning, efter vad som är känt, berörs av företaget. Vid större markexploateringar skall den exploaterande bekosta en särskild utred ning, om en sådan är befogad för att ta reda på om någon fornläm ning, känd eller dittills okänd, kan beröras av företaget. Innan länssty relsen beslutar om tillstånd till och villkor för ingrepp i en fast fornlämning skall ha möjlighet att på företagarens bekost nad göra en arkeologisk förundersökning av fornlämningen för att få ett tillfredsställande beslutsunderlag. bör, så långt det är möjligt, kostnadsberäkna sådana särskilda åtgärder som ställs som villkor för tillstånd. Denna beräkning skall ha betydelse för företaga- . De omständigheter som medför att företagaren 1989/90:KrUl imotsats till normalfallet inte skall ha ansvar för arkeologiskaundersökningskostnader eller motsvarande åtgärder, anges i 2 kap. 14 § andrastycket kulturminneslagen. Företagaren svarar inte för kostnad som 1. hänför sig fornlämning som inte förut varit känd, 2. väsentligtöverstiger vad angett i beslut om tillstånd, 3. hänför sig tillarkeologisk förundersökning, om inte lämnar tillstånd tillingrepp i fornlämningen, eller 4. hänför sig tillarkeologisk förundersökning eller särskild undersökning, om det visar sig attnågon fornlämning inte berörs av arbetsföretaget. De nya reglerna har ersatt den tidigare obillighetsregelni fornminneslagen, som varit föremål för tolkning av högsta domstolen i dets.k. Kransenmålet från (NJA 1982 s. 547). Vid behandlingen av lagförslaget tog utskottet i sitt av godkända betänkande KrU 1987/88:21 s. 13 med anledningav en motion upp frågan om ansvaret för de höga kostnaderna för arkeologiskautgrävningar som drabbar exploatörer vid byggföretag i , , Visbyoch andra städer med medeltidskärnor. Bl.a. framhölls i motionen att det isista hand är de blivande hyresgästerna som drabbas av kostnaderna.Motionärerna ansåg att statsmakterna skulle låta utarbeta nya riktlinjer förarkeologiska utgrävningar som syftade till att begränsa verksamhetens totalaomfattning. En precisering borde ske av vad som skulle anses varaav riksintresse och staten borde ensam svara för kostnaderna, när dettariksintresse skulle hävdas genom en arkeologisk utgrävning. Det fick i ökadutsträckning överlåtas till kommande generationer att svara för de utgrävningarsom med hänsyn till de samhällsekonomiska konsekvenserna inte kunde komma tillstånd . Utskottetanförde följande (s. 13): Som utskottet framhöll , då en motion medlikartat innehåll behandlades, synes förslaget om riktlinjer med det innehållsom ovan redovisats stå i strid med såväl de principer som den nuvarandefornminneslagen bygger på som de förslag som arkeologiutredningen lagt fram ochsom fått stöd av det stora fiertalet remissinstanser (KrU 1986/87:15 s. 7).Riksdagen uttalade , då översynen av fornminneslagen initierades, attnågon saklig försämring av skyddet för fornlämningar inte borde komma i fråga.De förslag som läggs fram i propositionen tillgodoser enligt utskottets meningriksdagens önskemål. Ett bifall till motionsförslaget skulle däremot kunnaleda till en försämring av skyddet för fornlämningar. Som kulturministern framhölli budgetpropositionen 1987 (bil. 10 s. 388) skulle ett väsentligt utökatkostnadsansvar också resultera i en ökad statlig planering och styrning av denarkeologiska undersökningsverksamheten och därmed påverka kommunernas ochexploatörernas planering. liksomförra året uttala sin anslutning till vad arkeologiutredningen /90:KrUlanfört av innehåll att det är ett nationellt intresse att bevara fomläm-ningarna,medan det allmänt sett inte är något riksintresse att låta ta bort dem. Den förvars skull fornlämningen måste avlägsnas bör därför bekosta den arkeologiskaundersökningen. I enlighet med det anförda ansåg utskottet att riksdagenborde godta de principer på vilka regeringens lagförslag i här aktuell delbyggde. Likaledes med anledning av motionskrav behandlades ilagstiftningsärendet även möjligheten att begränsa undersökningskostnadernaför arbetsföretagen utan att staten drabbas av någon motsvarande kostnadsökning.Utskottet anförde: Utskottet vill med anledning av motionsönskemålen hänvisatill vad som anfördes i budgetpropositionen 1987 (bil. 10 s. 394 395) och iutskottets ovan nämnda betänkande KrU 1986/87:15 (s. 8 9). I propositionen framhöllsbl.a. att det är angeläget att de möjligheter som finns att rationaliseraverksamheten väl tas till vara i vad gäller förändringar av de fåltarkeologiskametoderna. Det är också angeläget att resultaten från tidigare undersökningarkan bearbetas och utvärderas med sikte på att bl.a. i möjligaste utsträckningreducera omfattningen av undersökningarna, t.ex. beträffande fornlämningstypersom tidigare väl utforskats. I propositionen framhölls vidare att det ärangeläget att de kunskaper som löpande vinns genom de arkeologiskaundersökningarna kan ligga till grund för länsstyrelsernas beslut ochbedömningar av erforderliga undersökningar vid tillstånd till borttagande avfornlämningar. Det är en viktig del av uppgift som central myndighet förkulturminnesvården att stödja länsstyrelsernas kunskapsuppbyggnad i dessaavseenden. Utskottet vill understryka angelägenheten av alt dessauttalanden uppmärksammas i det fortsatta arbetet rörande kulturminnesvården.Utskottet vill också hänvisa till vad som i nämnda utskottsbetänkanderedovisades om ökade möjligheter för RAÄ att i vissa fall bekosta fördjupadeinventeringar och arkeologiska prospekteringar. I fornminneslagen fanns bestämmelser om att arbetsföretagsom inte var allmänt eller större enskilt skulle vara befriad frånkostnadsansvar. Kostnadsbefrielse helt eller delvis med stöd avbestämmelserna gavs ett mindre antal företag i former som reellt hadekaraktären av bidragsgivning från . Denna ordning har numera konfirmerats.Mindre arbetsföretag befrias därför inte från kostnadsansvar med stöd avlagbestämmelser i kulturminneslagen. I stället ges en bidragsmöjlighet med stödav förordningen (1988:1189) om bidrag till kostnader för undersökning m.m. avfast fornlämning. Förordningen innehåller bl.a. att statsbidrag får ges i månav tillgång på medel samt att bidrag får lämnas om arbetsföretaget är avbegränsad omfattning och det med hänsyn till omständigheterna framstår som skäligt att 1989/90:KrUlföretagaren avlastas kostnaderna för de arkeologiska åtgärderna. Somarbetsföretag av begränsad omfattning får anses bl.a. sådana som innebär mindre förändringar i nyttjandet av en byggnad, en anläggning eller ett markområde. För /89 avsatte för bidrag enligtförordningen . Motsvarande belopp för innevarande budgetår är likastort. Efter förslag av regeringen har med giltighet /88 införts en möjlighet till tilläggslån för arkeologiskaundersökningskostnader i samband med bostadsbyggande (prop. 1986/87:100, bil.13 s. 41, bet. BoU 1986/87:10 och 20, rskr. 1986/87:248, se även bet. BoU1987/88:10 s. 58). För innevarande budgetår är låneramen för ändamålet liksomför ettvart av budgetåren 1987/88 och 1988/89 - 2,5 milj. kr. (prop.1988/89:100 bil. 13, bet. l988/89:BoU7 s. 72, rskr. 1988/89:175). Enligt vadutskottet inhämtat har hela låneramen för ettvart av budgetåren 1987/88 och1988/89 utnyttjats. Dessutom har ett överdrag för sistnämnda budgetår på ca . förts över till /90. Utskottet har vidare inhämtat följande. Hitintills harinte någon låneansökan avslagjts. Enligt bidragsbestämmelserna räknas inte kostnaderför maskintid och grovarbetskraft som bidragsberättigad kostnad. Detta innebär enligt länsbostadsnämnden i att ca 30 av den totalaundersökningskostnaden inte täcks av tilläggslånet. Lånens storlek bestäms av de fakturerade arkeologikostnaderna. Utförandet av arkeologisk undersökningsverksamhet Den arkeologiska undersökningsverksamheten i samband medexploateringar utförs i flertalet fall av , som har en särskild uppdragsenhet(UV) med regionala kontor ute i landet. Även vissa regionala Och kommunalamuseer utför arkeologiska uppdrag. Med anledning av motionskrav syftande till en ökadkonkurrens på området har utskottet framhållit att det inte finns något somhindrar att även andra institutioner än de som i allmänhet utför arkeologiskaundersökningar utnyttjas för ändamålet. Även universitetsinstitutionerna görundersökningar, men universiteten saknar inom detta område en särskildorganisation för att kunna åta sig uppdragsverksamhet (se senast bet. KrU1987/88:21 s. 14). r* 1989/90.13saml. Skydd försjunkna fartyg (motion Kr246) i989/90:Krui Motionären erinrar inledningsvis om reglerna för skydd avsjunkna fartyg och framhåller att bestämmelserna inte är tillräckliga för attge ett godtagbart skydd för kulturhistoriskt värdefulla vrak. Motionärenredovisar ett konkret fall som rör ett mer än 100-årigt fartyg som sjunkitutanför men som inte har antikvariskt skydd, eftersom det sjunkit förstår . har fått ensamrätt till bärgningen under två år.Motionären anser att genom lagstiftning bör ges möjlighet attlägga ut ett skydd som varar än . Föreskrifter bör få ges om vadsom får göras i fråga om vraket. Avsikten med lagstiftningen bör vara attsäkerställa möjligheterna att också bedriva värdefullkulturhistorisk forskning kring våra kuster. Gällande bestämmelser, m.m. Bestämmelser om skydd för fornminnen finns som tidigareangetts i 2 kap. kulturminneslagen. Fasta fornlämningar är vissa i åttapunkter angivna lämningar efter människans verksamhet under forna tider, somhar tillkommit genom äldre tiders bruk och som är varaktigt övergivna. Tillsådana lämningar hör skeppsvrak, om kan antas ha gått sedanskeppet blev vrak (2 kap. 1 § första stycket p. Fornfynd är bl.a. föremålsom saknar ägare när de hittas och som påträffas i eller vid en fornlämning ochhar samband med denna (2 kap. 3 §). Beträffande innehållet i gällandebestämmelser om bl.a. skydd, vård och undersökning av fornlämning hänvisarutskottet till föregående avsnitt. Det i lagtexten angivna hundraårsrekvisitet har överförtsfrån fornminneslagen. 1 denna lag infördes bestämmelser med syfte attskydda sjöfynd av kulturhistoriskt värde (prop. 1967:19, bet. 3LU 14, rskr.109). 1 lagstiftningsärendet fördes en ingående diskussion om vilken tidsgränssom skulle gälla i en departementspromemoria hade föreslagits etthundrafemtioår. Regeringen föreslog och godtog hundraårsrekvisitet. 1 proposition 1987/88:104, som innehöll förslaget tillkulturminneslag, togs upp till diskussion frågan om att låta detta rekvisitgälla generellt, således även för andra fasta fornlämningar än skeppsvrak.Föredragande statsrådet anförde följande (s. 35) efter att ha erinrat om att förutom för skeppsvrak någon tidsgräns som anger när en lämning anses bli enfast fornlämning inte fanns i fornminneslagen: Redan i propositionen till fornminneslagen (prop. 34 ff) diskuterades om en tidsgräns skulle införas men dettaavvisades eftersom det finns lämningar av många olika slag för vilka karaktärenav minnesmärke relativt snabbt kan antas uppkomma medan andra anläggningar börvara betydligt äldre. Jag ansluter mig till dettaresonemang och föreslår inte någon ändring härvidlag. Det kan, 1989/90:KrUl som bl.a.kammarkollegiet gjort, ifrågasättas om hundraårsgränsen bör Jag föreslår dock inte någon ändring på denna Detbör få ankomma på att göra den samlade värderingen om behovetav vidgat lagskydd för skeppsvrak och i så fall återkomma tillregeringen med förslag därom. I det nämnda yttrandet av kammarkollegiet hänvisades tillatt RAÄ och statens i det ovan redovisade lagstiftningsärendetår 1967 förordat en mera elastisk tidsgräns (än den i departementspromemorianföreslagna ), som skulle innebära skydd för sjöfynd som gått förlorade"under gångna tider". erinrade om begreppen "fornatider" i fornminneslagen och "gången tid" i bygg-nadsminneslagensamt anförde (prop. 1967:19 s. 19): I båda dessa lagar är således en mer elastisk tidsgränsavgörande för frågan om de viktigare objekten skall omfattas av lagstiftningeneller ej. Enligt ämbetet bör det finnas anledning att som minne av vår kulturutvecklingbevara också fartyg som gått förlorat inom en sådan mer elastisk tidsgräns ochsom kanske konstruerats för ett speciellt ändamål och därför är enastående isitt slag. Begreppsmässigt måste flera beröringspunkter anses föreligga mellanfast fornlämning, byggnadsminne och fartygsvrak. Tidsgränsen synesämbetet alltför vid. Ämbetet föreslår att lagförslagets 1 § ändras på så sättatt föremål som gått förlorade under "gången tid" tillhör staten. 1 lagen (1984:983) om ensamrätt till bärgning finnsbestämmelser som avser andra skeppsvrak än sådana som omfattas avbestämmelserna i kulturminneslagen. Enligt förstnämnda lag kan efter ansökanhos den som vill bärga sjunket gods som har övergetts av iigarenfå ensamrätt till bärgning. En lämplighetsprövning av den sökande skall ske.Har flera ansökningar gjorts skall pröva vilken av sökandena somfrån allmän synpunkt bör ha företrädet. 1 sitt beslut om ensamrätt skalllänsstyrelsen meddela sådana föreskrifter som krävs för att bärgningen inteskall medföra skada eller olägenhet för enskilda intressen. Lagen har ersatt en kungörelse , som innehöllbl.a. att ensamrätt inte fick medges än . I proposition1984/85:7, som innehöll förslag till den nya lagen, anfördes bl.a. följande (s.25); Eftersom den föreslagna lagen syftar till att uppmuntratill bärgning, bör en grundläggande utgångspunkt vara att bärgningen skall geresultat inom rimlig tid. För att åstadkomma en önskad effektivitet bör därfören bärgare inte tillåtas att utestänga andra bärgare. Frånden synpunkten kunde det vara motiverat att också i den nya lagen begränsaensamrätten till . Emellertid kan vissa bärgningsföretag vara av sådanart att det redan från början kan förutses att de inte kan ge resultat ellerslutföras . sådanafall vara opraktiskt att i lagen föreskriva en viss maximitid. 1989/90:KrUlNågon maximitid har därför inte angetts i det förevarande lagrummet. I de fallsom nu avses bör i stället från början ensamrätt ges för den tid som anses rimlig. 1 allmänhet bör dock tiden för ensamrätt inte överstiga tvåår. Om bärgaren önskar förlängning av tiden, får han göra enny ansökan hos . 1 regeringsärenden angående förlängning av tiden'för ensamrätt har såsom remissinstans anfört att förlängning börmedges bara om särskilda skäl föreligger, dvs. att sökanden har påbörjatarbetet och kan visa att ytterligare tid behövs för attarbetet skall kunna slutföras. Motsvarande bör gälla när en bärgare gör en nyansökan om ensamrätt. Vid riksdagsbehandlingen diskuterades ingående frågan omlämplighetsprövningen (se LU 1984/85:11). 1 nämnda av godkändabetänkande anförde lagutskottet i sammanhanget att det är viktigt att lagstiftningenär så utformad att bärgning uppmuntras. Här bör slutligen nämnas att, enligt vad utskottetinhämtat, avser att utge allmänna råd avseende länsstyrelsernashandläggning av värenden om skeppsvrak enligt 2 kap. 2 § kulturminneslagen. Försäljning av fornfynd (motion Kr286) Motionen, m.m. förliste i september 1745utanför Nya fåstning i inloppet till hamn. Hon var då påhemväg efter sin tredje resa till . Stiftelsen bedriversedan år 1986 marinarkeologiska utgrävningar av fartyget. 1 motionen anförsbl.a. Huvuddelen av de fynd som gjorts vid den marinarkeologiskaundersökningen består av skärvor av den stora mängd porslin som fartygetmedförde från . Ett inte obetydligt antal hela porslinsföremål påträfiadesockså. Skärvorna har efter rengöring sorterats efter fyndplats, föremålstypoch dekor. På grundval härav har föremålens form och dekor kunnat i detaljrekonstrueras. Tillsammans ger resultatet av detta arbete en god bild avsammansättningen av den porslinslast, som Götheborgmedförde från Kanton . , , har ca 2 miljoner enstaka skärvor,vägande , genomgåtts, granskats och katalogiserats. Ur museal synpunkt kandenna stora mängd skärvor omöjligen inregistreras och sparas. Avsikten är attbevara ett representativt urval innehållande prover på alla de typer av föremåloch mönster som påträffats samt att överlämna detta till museer.