bet · GD01KU30 · 1989-12-31 00:00:00 — : Jag passar, som sagt. : Det är experterna vi frågar, intekommissionen. Per : Jag har det klart för mig. Jag går vidare till slutanvändarintygen. Du sade att maninsåg att man måste vidta någon åtgärd, och då fordrade man slutanvändarintyg.Men är inte en av de huvudsakliga slutsatserna av ert material att man intealls använde slutanvändarintyg i den utsträckning som var rimlig? Bl.a. harAnders i sin förtjänstfulla analys av slutanvändarintygen ställtfrågan, varför , , och inte gjorde någontingtidigare. En möjlig slutsats skulle vara att slutanvändarintyg ansågsbesvärande för exporten och började tillämpas först under trycket avpåståenden om olagligheter. Kan ni utveckla denna intressanta tankegång? : Det är intressant att se sina gamlaarbetspromemorior dyka upp igen. Jag gick igenom alla äldre slutanvändarintyg som inte varskrivna på de fastställda papperen med viss standardformulering. Varje land formuleradedå sina slutanvändarintyg efter eget språkbruk fram till dess att formuläretfastställdes . Där fanns alla slutanvändarintyg. Det är rätt som det står här att det endastvar mot som slutanvändarintyg utnyttjades. Det handlar om export av ett antal pjäser. Det är första gången som man har krävt in 28 intyg, ochdet berodde på uppgifterna om vidareexport till . TillSingapore förekom därefter ingen större export av vapen /90:KU30 1978, men /74 krävde man slutanvändarintyg från staten 1 . Det är också intressant att notera att slutanvändarintyginte var lagligen föreskrivna, utan det var en bör-formulering. I förarbetenatill bestämmelser talas det om att intyg inte är något obligatoriummen kan utnyttjas som instrument, och ansåg uppenbarligen deolika svenska regeringarna att det inte behövdes. Som sekreterare har jag funderat över obehaget medslutanvändarintyg. Det är ingen tvekan om att en del stater ser detta som enförtroendefråga. har det blivit kutym att benhårt kräver ettslutanvändarintyg, undertecknat på hög nivå, men det var inte fallet i någraländer . var ett av de första länder som satte i gångdetta system. Det var en ny sedvänja i utrikesrelationerna. Sedan harCocomsystemet gjort att dessa handlingar blivit allt vanligare, men reflexionenstår kvar. : På s. 251 säger kommissionen när detgäller förslagen om ändrad rutin för handhavandet av slutanvändarintyg:"Kommissionen, som finner den föreslagna ordningen beträffande handhavandetav slutanvändarintyg väl motiverad, vill slå fast att den bedömer slutanvändarintygenvara den bästa metoden för att förhindra oönskad vidareexport avkrigsmateriel." Som nämnde kom det riktlinjersom sade att det bör finnas slutanvändarintyg. Man kan säga att det är märkligtatt de inte kom till användning utan först /83 årslagstiftning och även då med en fördröjning. Det fördes en diskussion bl.a. medStorbritannien om hur man skulle hantera dem fortsättningsvis, och gentemotStorbritannien kom man inte i gång . : Vi har tagit upp det i ett tidigarebetänkande från konstitutioiisutskottet. Per Cahrtori: Det har uppenbarligen inte lett tillsärskilt ingripande konsekvenser, och därför tycker jag det är motiverat attbelysa detta ytterligare. Slutanvändarintygen var uppenbarligen inte enhetliga ochinte av samma s|ag. Var man inom KMI medveten om att slutanvändarintygibland var utformade så att de kunde medge vidareexport? : Man har analyserat detta, och detfinns en promemoria där KMI funderade över dessa saker. Det har tydligen varit en diskussion där UD-pol var inblandad, och bedömningen var att intygen var täckande. Det finns ett syfte med papperen. Formule ringarna är inte lika, men det intressanta är syftet med handlingen. Det måste stå fullt klart för staten att syftet var att reexport icke skulle ske, Det är en förklaring som fanns med i bedömningen när man övervägde detta och kom fram till att beskrivningen borde vara täckan de. PerGahrton: Så man har inte från svensk sida accepterat 1989/90:KU30 förklaring om att det i slutanvändarintygen fanns täckning fören Bilaga B 1 vidareexport? : Det finns ingenting som tyder på tidigare ansett det. tycks man dock ha godtagit den singaporianskainvändningen. Per : Kommissionen skriver att 1984 sade sigbritterna ha förstått att den önskade få ett slut påförsäljningen av krigsmateriel via tredje land. Vad döljer sig bakom dennaformulering? Innebar den att britterna hade uppfattningen att den svenskaregeringen kände till att det skett sådan vidareexport? : Det hade väl kommit fram under hand.Kommissionen anser att man borde ha förstått attvidareexport skedde via . Det började , då man fick deförsta indikationerna. Det står också i rapporten om uppvaktningen hos vonCelsing på . Med händelsen förhöll det sig helt enkeltså, att och hade haft kontrakt med britterna som i praktiken medgavvidareexport. Det var kontrakt av den typ som FFV hade med britterna ,där en stor mängd länder var upptagna som möjliga mottagare av granatgevärssystemet.År 1984 hade man kommit dithän att FFV tvingades meddela britterna att man iSverige hade bestämda krav på slutanvändarintyg. I fördes dåmellan FFV och företrädare för det brittiska försvarsdepartementetdiskussioner om de svenska kraven. Därefter sades kontrakten upp, eftersombritterna inte ville skriva på slutanvändarintyg-Per : Du sade att manborde ha förstått, mtn förstod man? : Jag menar att KMI borde ha reagerat under handända . Å andra sidan: Vem ifrågasatte att man skulle sälja tillStorbritannien, om vi går tillbaka så långt som till 1963? Enligt vad vi harfått fram ur pressuppgifter från var det ingen som ifrågasatte dettadå. hade militär trupp över hela världen. Ärman då så dum att man tror att man säljer bara till brittiska hemmaarmén, omman säljer till ? Man måste väl förutsätta att vapnen uppträddepå samma ställen som brittisk trupp uppträdde. Per : Jag instämmer livligt i det senaste omdömet. Jag har en fråga i ett annat ämne, som gällerIndienafSrerna och penningutbetalningarna. Ni har inte sysslat med detta, omjag har fattat rätt. Dels ansågs denna afSr innehålla misstänkt olagligaelement, och det pågår en förundersökning, dels har de av sekretariatetlovordade DN-journalisterna antytt i boken det bland mottagarnaav dessa pengar funnits svenska politiker. Det är ett referat av en bok, ettreferat som jag inte instämmer i. Har ninågra kommentarer till den saken? Anser ni att kommissio- 30 nen bordeha sysslat också med det? RichardLjungqvist: Kommissionen hade den inställningen att det var 1989/90:KU30 en rent laglig affår och därför inte omfattades av direktiven. Däremot Bilaga B 1 diskuterasi kapitel 10 huruvida över huvud taget borde förekomma för vapenexportmot bakgrund av hur riktlinjerna skulle tillämpas. Just med tanke på den debattsom Per nämner skaffade sig kommissionen en viss information omIndienafSren, men detta ändrar inte kommissionens slutsats att den affiren intetillhörde kommissionens utredningsområde. Per : Men av ert utredningsarbete vardet inte säkert att det var en laglig affir, eftersom den innehåller enförundersökning. : Eftersom regeringen har givitutförseltillstånd för haubitserna är detta en laglig affår. Kommissionen menadeatt affiren inte låg inom kommissionens uppdrag. Här kan man återkomma tillkommissionens definition av olaglig vapenexport. Per : Så afSren kan vara laglig även omförundersökningen skulle visa att sättet att åstadkomma affåren var olagligt? : Utförseln stödde sig på ett givetutförseltillstånd. Per : Det har jag inte ifrågasatt, men det hargjorts en förundersökning om huruvida det förekom bestickning. : Kommissionen fattade beslut om attaffåren inte skulle behandlas. : På s. 79 i rapporten står det attindikationerna om vidareexport inte verkar ha beaktats när enrimlighetsbedömning gjordes av den svenska vapenexporten till . Vi har låtit göra en rimlighetsbedömning. Tycker ni attden rimlighetsbedömningen var rimlig? : Vi tog del av den rimlighetsbedömning som nihade i , och vi gjorde en till. Vi kunde inte ifrågasättaden. Däremot skiljer sig singaporianska och svenska förhållanden något. Viskulle inte ha använt så mycket ammunition i utbildningen som singaporianernahar använt, men om man ser det internationellt var det inte specielltavvikande. : Hur stämmer det med det citat jag lästeupp från s. 79 i rapporten? : När kommissionen fick uppgifter frånden utredning lät göra var det inte utan skäl kommissionenansåg att vi måste kontrollera en gång till, eftersom det kunde sättas vissafrågetecken i kanten. Det begärdes hos de militära myndigheterna att de skulleyttra sig om det var rimligt med en sådan ammunitionsåtgång för övningar och omman inte kan dra andra slutsatser av materialet. Det svarkommissionen fick innebar att vi inte hade grund för att 31 säga attdet urspungliga underlaget var felaktigt. Å andra sidan gäller avsnittetpå s. 79 inte den utredning som du relaterade till, utan vad 1989/90:KU30 man dåvisste vid den tid när denna export förekom. I botten ligger att BilagaB 1 man alltid kan ställa sig frågan, om det är rimligt att Singaporebehöver 100 luftvärnspjäser. : Jag har inte antecknat några fler som villställa frågor. Jag tackar er tre för att ni ställt er till vårt förfogande. Vihar en omfattande dokumentation, och det underlättar vårt arbete att vi har fåttgöra den här utfrågningen. Med------- markerad text utesluten av sekretesskäl Utfrågning av krigsmaterielinspektören krigsmaterielexport : Jag hälsar krigsmaterielinspektören och departementssekreterare välkomna till oss. Vi återupptarett samarbete som vi har haft tidigare. Vi uppskattar mycket att få möjlighetatt på det här sättet komma in i ärendena. Det underlättar också en avgränsningav vad vi skall granska. Har SvenHirdman någonting att säga inledningsvis? : Jag tycket det är trevligt att vara tillbakai . Det var förra gången, och då var detdels en offentlig utfrågning, dels en sluten. Jag förstod av kontakter som jag hade i går med utskottetatt det möjligen kunde vara av intresse om jag inledningsvis sade någonting ompå vilket sätt statsmakterna har skärpt tillämpningen av reglernaom krigsmaterielexport, så jag kan berätta om det. Vad gäller de sakfrågor som tagjts upp i ett paranmälningar till utskottet har jag ingenting att säga inledningsvis, utan jagförväntar mig att vi får frågor, och vi skall försöka svara efter bästa förstånd. Jag har bett sekretariatet att dela ut en kort redogörelseför regelverket. Det är några stolpar som jag har satt ihop, ingen fårdigpromemoria. Jag tänkte att det kunde vara av intresse för er att jag sägerlitet om detta. En anledning till att jag ville ge en sådan redovisning äratt det i debatten efter justitiekanslerns utredning om FFV:s afiärer med Storbritannienoch i synnerhet efter domen i det s.k. krutmålet har gjorts gällande från vissthåll att reglerna tidigare var urbota dåliga och att statsmakterna har erkäntdetta genom att skriva nya lagar och ge ut vår handbok. Detta, vågar jag säga, är ren advokatyr. Det är fel. Densvenska krigsmaterielexportpolitiken vilar på samma grundvalar som denhar gjort vi kan gå tillbaka ännu längre. Det ärtre grundpelare: det är regeringen som bestämmer vad som är krigsmateriel, detär förbjudet att tillverka krigsmateriel utan regeringens tillstånd, och detär förbjudet att utföra krigsmateriel ur riket om man inte har regeringenstillstånd. Skälen för de här grundvalarna har redovisats frånpolitiskt håll . Jag har i den skrift som ni fick i går redogjortför detta. Det är samma grundvalar nu som då, och de sammanhänger med vårsäkerhetspolitik, försvarspolitik och utrikespolitik. 1989/90:KU30 Bilaga B 2 3 1989/90. Tyvärr hardet visat sig att alla medborgare och 1989/90:KU30 juridiskapersoner inte har varit så laglydiga som de borde ha varit. Därför hardet blivit nödvändigt att förklara och förtydliga de regler som finns och görapreciseringar, men det är inga annorlunda regler som tillkommit. Om man ser det historiskt kan man säga att den första merdetaljerade redovisningen av dessa grundregler kom 1971 i propositionen och deförordningar som då utfårdades. En sak som har samband med det och somdebatterats bl.a. i är tillämpningen avslutanvändarintygen. I propositionen och utskottsbetänkandet sägs atthuvudregeln, som skall tillämpas om inte särskilda skäl föreligger, skall varaatt man i princip skall avkräva mottagarländerna en skriftlig försäkran att deinte skall vidareexportera svensk krigsmateriel ,men i den praktiska tillämpningen blev det inte så. Man tillämpade det gentemotnågra länder, främst utomeuropeiska, och tillämpade inte reglernamot alla länder, vilket i och för sig hade varit striktare. Man ansåg sig intebehöva kräva slutanvändarintyg av sådana länder som och . Nästa gång regelverket förtydligades var 1983. Då kom enhel del tillståndskrav vad gällde licenser för tillverkning av krigsmateriel,och det infördes tillståndsplikt för militär utbildning. Då började vi med detnya systemet för slutanvändarblanketter. Man har diskuterat varför det tog så innan dessanya blanketter började användas. De började införas i exportafSrer redan påvåren 1983. Däremot tillämpades de inte i samtliga fall det var svårt att gåin i pågående afSrer så det blev en övergångstid . Men redanfrån började man tillämpa dem. Sedan kom det diverse andra saker.Bl.a. tillskapades ett tekniskt-vetenskapligt råd. På samma sätt tillkom vissa skärpningar och1985. 1986 var ett betydelsefullt år. Då skärptes praxis för klassning av krutoch sprängämnen en sak som har diskuterats i krutdomen. I fråga om krut hadedet vidtagits vissa åtgärder 1982, och man gjck 1986 tillbaka till den tidigareklassningen. , 1988 och början av 1989 har det gjorts en heldel på grund av de erfarenheter man vunnit om företagens beteende, i förstahand men även FFV. Det ledde fram till den nya lagstiftning som trädde ikraft . Där finns en hel del nymodigheter inom i princip detgamla regelverket. Jag har listat dem i stolpprome-morian. Den största praktiska betydelsen är att vi har infört tvånya skyldigheter för företagen. Den första är att de skall informera om denmarknadsföring de har bedrivit . Den informationenskall omfatta vilka länder och vilken materiel det är fråga om och vilkamottagarna, kunderna, är. Det är alltså obligatoriskt att lämna sådan skriftliginformation till regeringen. Den andranyheten är en skyldighet att underrätta regeringen innan 34 man avgeren offert eller sluter ett försäljningsavtal. se skallläranas i förväg så att regeringen har möjlighet att 1989/90:KU30 ingripa och i extremfall förbjuda att ett företag avger ett anbudeller Bilaga B 2 sluter ett avtal. Det har inneburit en hel del nya administrativa rutiner, men vi har en praxis som fungerar bra. Sedan har man ytterligare förfinat vårslutanvändarblankett. I den broschyr som ni har fått och som kallas finns i bilagedelen ett exempel på den nya slutanvändarblanketten.Viktigt att lägga märke till är att fr.o.m. skall blanketternalämnas till svenska ambassaden på platsen, som sedan skickar dem till KMI. Detberor på att det förekommit fusk med blanketterna efter att de har undertecknats. En annan väsentlig nyhet är att tullen har fått enförstärkt roll. All utförsel av krigsmateriel skall förhandsanmälas i förväg. Tullen har fått utvidgade befogenheter på området. Företagen har fått en ny skyldighet att lämna uppgjftt.ex. om ägande i utländska bolag som tillverkar krigsmateriel. Det behövs intetillstånd för, säg, eller ett annat krigsmaterieltillverkande företagatt köpa ett utländskt företag som tillverkar eller säljer krigsmateriel, mendet finns en uppgjftsskyldighet. Det finns ett krav att företagen redovisar vilkaunderleverantörer de har i för att vi skall kunna fastställa om detfinns företag i som tillverkar materiel som utgör krigsmateriel, så attvi kan bedöma om dessa företag behöver ha särskilt tillstånd att tillverkakrigsmateriel det är en uppgjftsskyldighet. Praxis har skärpts vad gäller ändringar av äldrelicensavtal och förmedling av krigsmateriel. På det rent politiska området finns det en nyckelmening ipropositionen, som har ställt sig bakom. Den innebär att principenskall vara att ett land som har brutit ett åtagande gentemot den svenskaregeringen, t.ex. att inte sälja svensk krigsmateriel vidare, inte skall fåköpa svensk krigsmateriel i fortsättningen. Det är ett starkt politisktuttalande som gjorts i propositionen och som har godkänt. Vad gäller den praktiska handläggningen vill jag peka påden ökade restriktiviteten beträffande åtaganden på nya länder. Den kommer frami vår dagliga handläggning av dessa ärenden. Sedan vill jag erinra om de två nya utredningar somregeringen har tillsatt och som också torde komma att leda till meradetaljerade förslag. Den ena handlar om exportpolitiken över huvud taget ochsärskilt samarbetsfrågorna. Den andra behandlar klassificeringsreglerna. Dettalas i direktiven om att man nog bör tänka sig en utvidgning av klassningen avvad som är att betrakta som krigsmateriel. De utredningarna torde bli fårdigaunder sommaren eller hösten. Sedan vill jag beröra de åtgärder som KMI vidtar mera påegen hand. KMI har dubbla funktioner. Å ena sidan är KMI en myndighet som utövar tillsyn och kontroll över tillverkningsindustrin och agerar i eget namn. Den andra delen av vår verksamhet är att vi är regering ens beredande organ för de tillståndsfrågor som regeringen har att avgöra. Vi har så att säga två hattar. Vi harunder de senaste ett å två åren utfårdat en hel del nya 1989/90:KU30 De finns redovisade i handbo- Bilaga B 2 ken, somär den första i sitt slag. Det fanns tidigare Anvisningar och råd, som utgavsav KMI 1972, men de avsåg endast tillverkningsförordningens bestämmelser,eftersom KMI rent formellt är tillsynsmyndighet vad gäller tillverkning avkrigsmateriel. I handboken försöker vi täcka hela området. Vi gav ut den avtrycket i 2 000 ex. Vi har skickat ut den till ungeSr 130 företagsom har rätt att tillverka krigsmateriel i landet. De stora företagen har fåttflera tiotal exemplar, och de små företagen har kanske bara fått ett exemplar. består av tre delar. Den innehåller de aktuellalag- och författningstexterna så att man inte behöver slå i olika delar avSvensk Författningssamling. Här finns av fastställda lagar och avregeringen utgivna förordningar. Här finns också våra anvisningar för hurföretagen bör bete sig när de ansöker om utförseltillstånd ellertillverkningstillstånd och hur de bör rapportera enligt sin uppgjftsskyldighet,hur de bör begära förhandsbedömningar osv. Det är en ganska träaktigpublikation, men korrekt. Det ligger ungeSr arbete bakom. Jag och minamedarbetare inom KMI men också juristerna på utrikesdepartementetshandelsavdelning har arbetat med den. Varje ord och varje kommatecken har vilagt ner stor möda på. Jag vill inte utesluta att man kan diskutera någraformuleringar, men ett mycket omfattande arbete har gjorts. Den har gått uttill industrin för att man där skall veta att om man följer anvisningarna, görman rätt. I boken finns också exempel på de blanketter som'industrin skall använda när den skall rapportera till oss resp. modeller förhur man ansöker om utförseltillstånd. Det finns exempel på slutanvändarblanketterm.m. har vi också skärpt klassningen avanläggningar som tillverkar krigsmateriel. Här finns det något av en gråzon.Sådana anläggningar som i tillverkas främst av Chema-tur kananvändas för tillverkning av krut och sprängämnen eller för tillverkning avbaskemikalier, och man kan t.o.m. tillverka huvudvärkspulver i bländarna ochcentrifugerna. Vi har med stöd av vårt tekniskt-vetenskapligaråd börjat se mera på användningen av sådana anläggningar, och vi har enstriktare praxis. Vi har också skärpt praxis beträffande de periodiskamarknadsgenomgångar som vi har med de .större krigsmaterieltillverkande och-säljande företagen. Ni har fått ett papper som visar att vi med ett 20-talföretag har periodiska genomgångar. De stora företagen uppkallas till oss en gång , då vi går igenom derasexportaktiviteter och klassningen av krigsmateriel och andra ärenden. Det gesockså tillfålle att ställa frågor. Detta gör vi ganska grundligt. Vi fångaräven upp andra företag vissa företag kvartalsvis eller , ochföretag med mindre omfattande verksamhet varje halvår eller år. Det är mycketnyttiga genomgångar. Vi gör grundliga uppteckningar från dessa genomgångar. Dem förvarar vi hos oss, så att vi vet vad vi har sagt 36 det ärså att säga vårt ord som gäller. Vi har skärpt vår praxis vad gällerförhandsförfråg- 1989/90:KU30 ningar från industrin av typen om man kan påräkna tillstånd att Bilaga B 2 exportera ett visst system tillett visst land. Skärpningen av praxis består i att vi begär att fåförfrågningarna skriftligt. Vi har ett grundligt och omfattande beredningsarbetei inklusive på politisk nivå innan vi avger skriftligtyttrande. Jag har sett det som ytterst viktigt för att hindra attdet blir nya oegentligheter eller missförstånd att information omvapenexportpolitiken och regelverket förs ut till industrin. Jag och minamedarbetare har besökt alla större krigsmaterielindustrier ett20-tal och hållit långa genomgångar med dem. Det har inte baravarit med direktionsledamöter, utan inom har det varit 300 personer,inom FFV 200 och hos andra industrier 50 personer med frånmarknadsavdelningen, offertingenjörer, bokhållare, fackklubbsordförande osv.Vårt syfte har varit att förklara landets exportpolitik och sätta den irelation till utrikespolitik och försvarspolitik och att försöka skapaförståelse för varför vi har detta system. Det har funnits luckor i denförståelsen det framgår av en hel del som har förekommit tidigare. Det ärviktigt att det finns en sådan förståelse på bred front i företagen. Samma syfte att skapa förståelse för vår politik tjänarden publikation som kom ut av trycket i går och som heter vapenexportpolitik.Den innehåller en redogörelse för varför vi har detta system. Det är en merapopulär skrift. En annan del av informationen till företagen är engrundlig genomgång av vilka regler vi har och var man kan slå upp dem, engenomgång av som jag nämnt och dessutom en allmän diskussion.Detta har visat sig nyttigt. På vissa håll inom försvarsindustrin har detinneburit aha-upplevelser. Publikationen vapenexportpolitik har tryckts avUD i 10 000 ex. och går ut ganska brett till olika politiska organ, skolor,bibliotek och massmedia. Det kommer också att ske en del på detta område undervårkanten. Vi har dragit i gång förberedelserna för en konferens med detillverkare och säljare av handeldvapen som finns i landet. Det finns rättmånga vapenhandlare i mer än 100 företag som säljer älgstudsare ochpistoler och annat. Också här har kunskaperna om regelverket varitbristfålliga. Vissa saker har väckt uppmärksamhet. Det har visat sig attutlänningar ganska lätt har kunnat köpa utländska halvautomatiska vapen ochavancerade pistoler i och kvittera ut dem i tullen för att sedan begå brottmed dessa vapen utanför gränser. Där vill vi se en skärpt tillämpning.Vi har en större konferens tillsammans med polisen, tullen och densärskilda vapenutredningen. Vad gäller FFV har regeringen beslutat att FFVfortsättningsvis fr.o.m. skall underkastas samma tillsyn från KMI beträffande tillverkningslagens bestämmelser som gäller för den privata försvarsindustrin. Det finns ett undantag i nuvarande lagstiftning som 37 säger atttillverkningslagen inte gäller för statliga myndigheter. ändring vikommer att föreslå är att det skall stå att lagen inte gäller 1989/90:KU30 statliga myndigheter som inte är affårsdrivande verk. Vi menar alltså Bilaga B 2 attaffårsdrivande verk uppträder på samma kommersiella sätt som den privataindustrin, och det finns ingen anledning att de inte skall ha sammauppgjftsskyldighet. Slutligen förbereds nya kontrollrutiner på någraangränsande områden det gäller missilteknologi för tillverkning av robotarsom kan bära kärnvapen och kemiska stridsmedel, vidare beträffiinde kemiskasubstanser som kan användas för tillverkning av kemiska stridsmedel. även att föreslå skärpt tillsyn eller praxis vad gällerbioteknisk utrustning som kan användas för tillverkning av BC-vapen.