bet · GD01KU30 · 1989-12-31 00:00:00 — Det konstateras att detfinns ett flertal tillkännagivanden /som enligtredogörelsen ännu inte har föranlett någon åtgärd från regeringens sida.Utskottet som inte gjort någon ingående prövning av i vilken utsträckning deav regeringen redovisade åtgärderna materiellt har tillgodosett riksdagensönskemål gör vissa påpekanden i anslutning till fyra ärenden, varav ett(omvårdnad för vissa gymnasieskoleelever) togs upp av konstitutionsutskottetvid den senaste granskningen (1988/89:KU 30, s. 93 ff.). Yttrandena redogörelsens form 1989/90:KU30 (bilaga A 15.1) anser att regeringensredogörelse bör ställas upp på ett sådant sätt att det i anslutning till varjeej slutbehandlat ärende klart anges inte bara vilka delar av ett beslut someventuellt är slutbehandlade utan också de delar som alltjämt är under prövningav regeringen, varvid noteras att i redogörelsen har följtden principen. (bilaga A 15.9) tar också upp utformningen avregeringsskrivelsen och framhåller vikten av att den information som avseslämnas i skrivelsen verkligen kommer fram utan att ytterligare upplysningarbehöver inhämtas. Det bör enligt utskottet därför övervägas att öka läsbarhetenoch informationen i skrivelsen. Även näringsutskottet (bilaga A 15.8)efterlyser fylligare uppgifter om vidtagna åtgärder. Vidare borde redogörelsenkunna göras mer överskådlig t.ex. genom att ämnesorden markerades. Slutligenpekar näringsutskottet på att en fullständig redovisning för tidigare beslutmed anledning av en riksdagsskrivelse i många fall upprepas; det borde varatillräckligt att äldre skrivelser redovisas endast beträffande de delar sominte förut har anmälts som slutbehandlade. (bilaga A 15.6) efterlyser närmareuppgifter om i vilka delar (moment) en riksdagsskrivelse inte harslutbehandlats och om planerade åtgärder samt nämner som exempel på detta någrafall från . Vidare bör när en proposition avgetts hänvisas närmare till avsnitt etc. särskilt för mer omfattanderegerings-förslag; här ges exempel från industridepartementet. Dessutom noterarkulturutskottet, som också näringsutskottet varit inne på, att samma uppgifteribland återkommer . I några fall har uppgifterna ändrats eller rättatsutan att detta särskilt har framhållits. har inhämtatkompletterande uppgifter från om deriksdagsskrivelser vilka redovisats som ännu inte slutbehandlade. (bilaga A 15.5) har inte någon erinran motutformningen av regeringens årliga skrivelse som en formell bekräftelse på attregeringen har utfårdat av beslutade författningar och attregleringsbrev har beslutats med anledning av att anvisat medel förett visst ändamål. Skrivelsen skall emellertid enligt utskottet därutöverinnehålla en redogörelse för regeringens åtgärder med anledning av riksdagensövriga tillkännagivanden till regeringen. Skrivelsen med dess nuvarandeutformning lämpar sig enligt socialutskottet mindre väl för analyser avregeringens åtgärder med anledning av tillkännagivanden. Sålundaredovisas endast regeringens formella beslut. Däremot framgår inte beslutetsmateriella innebörd. Inte heller redovisas planerade åtgärder eller andraöverväganden från regeringens sida i ärendet som kunde vara av intresse förriksdagen. Regeringsskrivelserna innehåller inte alltid uppgifter om vilketmoment i ett utskottsbetänkande som de redovisade regeringsbesluten avser.Detta gör det inte sällan svårt att utläsa vilka åtgärder som regeringen harvidtagit. Enligt socialutskottet borde regeringen i något lämpligt sammanhang,t.ex. i budgetpropositionen, återkomma till riksda- gen och mera utförligt ochi sak redovisa såväl redan fattade beslut /90:KU30 som planerade åtgärdermed anledning av tillkännagivanden. En sådan ordning skulle enligtsocialutskottet förbättra förutsättningarna för en konstruktiv dialog mellanriksdagen och regeringen i de ärenden där funnit skäl att ge sinmening till känna för regeringen. Slutligenframhåller socialutskottet att det naturligtvis kan bli aktuellt att kallarepresentanter för departementet till utskottet för information. Regeringenborde också överväga att sända avskrifter av beslut med anledning av riksdagenstillkännagivanden till det berörda utskottet. för sin delöverväger att sammanställa de gjorda tillkännagivandena frånriksdagens sida på socialutskottets område och som en serviceåtgärd överlämnadessa till departementet för kännedom. Utskottethar tidigare och i annat sammanhang (KU 1987/88:43, s. 17) uttryckt som sinuppfattning att och särskilt dess utskott bör ägna mer uppmärksamhetåt att utvärdera resultaten av beslut. Ett uttryck för detta är detsamrådsförfarande som regelmässigt äger rum mellan utskottenoch revisorer. Det skall givetvis också erinras om den granskningav regeringen som utövar samt om justitieombudsmännenstillsyn över förvaltningen. Regeringens årliga skrivelse med en redogörelseför behandlingen av skrivelser till regeringen har särskildbetydelse som ett instrument för den som vill följa och utvärdera den politiskabeslutsprocessen. Skrivelsen är en omfattande sammanställning departementsvisdär man kan utläsa vilka åtgärder regeringen har vidtagit med anledning avriksdagens beslut; årets skrivelse omfattar över 400 riksdagsbeslut, vilka imånga fall innehåller momentvisa delbeslut. Redogörelsen innehåller t.ex.uppgifter om medelsanvisningar, utSrdade författningar och tillsattautredningar. Det kan också framgå att överväganden och beredning alltjämt pågåri frågor som har fattat beslut om. Utskottet vill redan inledningsvisframhålla att regeringsskrivelsen, som också innehåller ett kronologisktregister, fyller en viktig funktion som väl motiverar det arbete det innebäratt upprätta den. Vadförst gäller den statistiska redovisningen (se bilaga A 15) bör erinras om vad utskottet vid tidigare granskningar anfört om vikten av att regeringen behandlar skrivelser. Alltjämt finns ett antal ärenden med anledning av äldre riksdagsbeslut som inte har slutbehandlats av regeringen. Det är i dessa fall särskilt angeläget att i regeringsskrivelsen ange inte bara vilka åtgärder som har vidtagits utan även sådana som planeras. Situationer kan givetvis uppkomma där förhållandena har förändrats eller regeringen anser att ändamålet med ett riksdagsbeslut har förfallit. Det kan då finnas anledning överväga att lägga riksdagsskrivelsen till handlingarna. le regeringen vid sinberedning av ett ärende komma till en annan bedömningän bör frågan i särskild ordning underställas 1989/90:KU30 (jfr KU 1980/81:25, s. 26). Från utskottets eget område kan som ett särskiltexempel nämnas regeringsskrivelsen /89:149 med en redogörelse för frågan omlokala egendomsnämnder i stiften. Sedan ställt sig bakom en begäranom vissa överväganden tillsatte chefen för en särskildutredare vars förslag remiss-behandlades. Därefter redovisades i skrivelsen attregeringen stannat för att inte lägga fram något förslag om lokalaegendomsnämnder. Utskottet (1989/90:KU14) tog del av skrivelsen, som lades tillhandlingarna av (rskr. 1989/90:19). I anslutning till vad som inledningsvis nämnts om viktenav att försöka bredda och fördjupa utvärderingen av den politiska beslutsprocessenhar som framgått berett övriga utskott tillSlle attyttra sig över regeringsskrivelsen. Därvid har fyra utskott socialförsäkringsutskottet, socialutskottet, kulturutskottet och utbildningsutskottet gjort vissa erinringar beträffande regeringens handläggning av ett antalfrågor (bilagorna A 15.415.7). Det framgår emellertid också av olika yttrandenatt kompletterande uppgifter har inhämtats och oklarheter kunnat undanröjasefter kontakter mellan utskott och berört departement. Detta visar enligtkonstitutionsutskottet på den funktion redogörelsen kan fylla när det gälleratt återredovi-sa och utvärdera riksdagsbeslut. Eftersom regeringsskrivelsenavges har emellertid en förhållandevis begränsad tid kunnat sättasav för utskottens genomgångar och alla utskott har inte yttrat sig. För attytterligare öka värdet av redogörelsen och för att främja möjligheten för allautskott att ta aktiv del i utvärdering och återföring av information kan detfinnas anledning överväga att regeringsskrivelsen avges vid en tidigaretidpunkt. Utskottet återkommer till detta. Vad gäller de enskilda ärenden där utskotten har hafterinringar finner som inte företagit någon närmaregranskning av dessa ärenden för egen del inte skäl till annan bedömning änden resp. utskott enhälligt har gjort. Beträffande den fråga somutbildningsutskottet har tagjt upp om viss pris- och löneom-räkning anserkonstitutionsutskottet det vara angeläget att den löses i enlighet med tidigareriksdagsuttalanden. Utskottet vill också erinra om att redovisningen av pris-och löneomräkning har betydelse generellt i budgetsammanhang samt att dennafråga enligt vad utskottet erfarit kommer att övervägas inom ramen förutredningen (C 1989:04) om en reformering av budgetpropositionen. Utskottet har i tidigare betänkanden lagt synpunkter påhuvuddra gen i utformningen av redogörelsen från regeringen. I KU 1979/80:50, s. 27 ff., betonades vid sidan av en planerad omläggning av redovis ningsperioden att alla punkter i en riksdagsskrivelse i vilka påkallas åtgärder från regeringen bör leda till ett regeringsbeslut. Vidare efter lystes en överskådligare uppläggning och ett mer informativt innehåll. Utskottet framhöll också, som senare, betydelsen av att upplysningar lämnades om anledningen till att äldre riksdagsskrivelser inte hade slutbehandlats. Utskottet gjorde i betänkandet KU 1980/81:25, s. 26 ff.,det tidigare 1989/90:KU30 citerade uttalandet om regeringens formella konstitutionellaskyldighet med anledning av ett riksdagsbeslut som har formen av lag. Vidaregavs riktlinjer för behandlingen av övriga riksdagsbeslut. I KU 1981/82:35, s.10 ff., framhölls det önskvärda i att alla departement lämnade uppgifter omvilka moment i större, momentindelade utskottsbetänkanden som hade föranletteller skulle föranleda åtgärder från regeringens sida. Vidare borde för äldre,oavslutade ärenden också anges när de beräknades bli slutbehandlade. I samband med årets granskning har rättschefen istatsrådsberedningen företrätt inför utskottet samt lämnatupplysningar om upprättandet och utformningen av regeringsskrivelsen m.m. Därvidframkom bl.a. att håller på att införa ett ADB-baseratdiarieföringssystem, vilket efter hand kan tänkas ge förutsättningar förändrade rapporteringsrutiner. Vidare konstaterades att förutsättningar finnsatt ändra redovisningsperioden och att tidigarelägga den tidpunkt då regeringenavger redogörelsen. En fördel med detta, sett från synpunkt,skulle vara att sammanställningarna kan användas även i den internaplaneringen inför varje höst. har för avsikt att ävenfortsättningsvis bereda övriga utskott tillSlle att avge jrttranden överregeringsskrivelsen med en redogörelse för behandlingen av riksdagensskrivelser till regeringen. 1 syfte att förbättra förutsättningarna för dettavill utskottet förorda dels att redovisningsperioden i fortsättningen omfattarett budgetår, dvs. tiden 1 juli30 juni, dels att regeringsskrivelsensammanställs i sådan tid att den kan avges till 'redan i anslutningtill början, normalt någon vecka in . En sådanordning ligger också väl i linje med årsrytmen i arbete. Utskottet noterar att ett nytt diarieföringssystem iregeringskansliet successivt kan tänkas bidra till en än mer informativrapportering. När det gäller mer än regeringsskrivelser som intehar slutbehandlats bör orsaken till detta samt vidtagna och planerade åtgärderregelmässigt anges i regeringsskrivelsen. I finansutskottets, socialutskottets,kulturutskottets, näringsutskottets och bostadsutskottets yttranden (bilagornaA 15.1, 15.5, 15.6, 15.8 resp. 15.9) lämnas också andra förslag om förbättradutformning av redogörelsen. förutsätter att de efterhand beaktas. Vad särskilt angår förslagen om fylligare information beträffanderegeringsbeslutens materiella innebörd noterar utskottet att detta visserligenskulle göra skrivelsen än mer informativ. Att genomgående ge sådanaupplysningar skulle emellertid leda till att den redan omfattande skrivelsenbyggdes ut ytterligare. Det kan också finnas fall där det inte utan vidarelåter sig göra att kortfattat ange innebörden i det beslut regeringen harfattat. Utskottet kan därför inte generellt ställa sig bakomdetta önskemål; det vore dock värdefullt om en med beslutets innehåll utbyggdredovisning försöksvis kunde prövas för något eller Det kandärefter och sedan ytterligare erfarenheter 1989/90:KU30 vunnits finnasanledning att på nytt överväga denna och andra frågor om utformningen avredogörelsen. Granskningeni denna del föranleder inte något ytterligare uttalande från utskottets sida;regeringens skrivelse 1989/90:75 bör läggas till handlingarna. Iverksledningsbeslutet (prop. 1986/87:99, KU 29, rskr. 226) bestämde riksdagenvissa riktlinjer för förnyelsen av den statliga föi-valtningen när det gällerstyrningen av myndigheterna. Utskottet har till granskning tagjt upp fråganhur regeringen har följt riktlinjerna då den har meddelat föreskrifter medanledning av beslutet. Riktlinjerna innebär i korthet följande. centrala myndigheterna bör det även i fortsättningen finnas ettlekmannainflytande. Fördelningen av ansvar och beslutsbefogenheter imyndigheternas ledningar bör göras klarare. Verkschefenskall normalt vara den som inför regeringen ansvarar för myndighetensverksamhet. Han skall ha beslutsbefogenheter som överensstämmer med dettaansvar. Detbör också normalt finnas lekmannastyrelser i myndigheterna. Styrelserna skallbesluta i vissa klart angjvna frågor och dela myndighetschefens ansvar införregeringen i samma mån som den tilldelats beslutanderätt. 1 övrigt skallstyrelsen ha insyn i verksamheten och biträda chefen med sakkunskap ochmedborgerligt omdöme. Styrelsenskall besluta om anslagsframställning och verksamhetsberättelse och om sådanaföreskrifter som riktar sig till enskilda, kommuner eller landstingskommuner.Regeringen bör därutöver ha möjlighet att efter lämplighetsbedömningar i deenskilda fallen tilldela styrelserna beslutsbefogenheter även i andra ärenden.I ärenden där styrelsen inte har några beslutsbefogenheter beslutarmyndighetschefen. Styrelsernabör vara små, och myndighetschefen bör normalt vara styrelsens ordförande.Ersättare för lekmannaledamöterna skall normalt inte utses. Sammansättningenav styrelserna måste bestämmas av regeringen från fall till fall med beaktandeav de uppgifter som myndigheten har. Bara i vissa speciella fall främst påjordbruks- och arbetsmarknadsområdena bör intresserepresentation förekomma. Ledningenav affiirsverken organiseras med hänsyn till att varje affirsverk skall bildaen afSrsverkskoncern. AfSrsverléet skall ledas av en styrelse som också ärkoncernstyrelse. Styrelsen skall ha ansvaret för verksamheten och verkschefenskall inför styrelsen ansvara för den löpande verksamheten. Någon annan änverkschefen bör vara styrelsens ordförande. Förvissa typer av myndigheter (stabsmyndigheterna, myndigheter inomförsvarsmakten, små nämndmyndiglieter, museer m.fl.) skall ledningsfunktionenkunna utformas efter andra principer än de angivna riktlinjerna. I myndigheter medlekmannastyrelser bör företrädare för personalen -,., ha närvaro- ochyttranderätt men ingen beslutanderätt vid sammanträ- den i styrelserna. I afSrsverken bör dock personalföreträdare ges 1989/90:KU30 samma ställning som övriga styrelseledamöter. Om det finns enpersonalansvarsnämnd inom myndigheten, bör personalföreträdarna ingå somledamöter i nämnden. På grundval av verksledningsbeslutet beslutade regeringeni verksförordningen (1987:1100) ochpersonalföreträdarförordning-en (1987:1101). I verksförordningen föreskrivs attallmänna verksstadgan skall upphöra att gälla vid utgången av . Verksförordningenskall tillämpas på en myndighet i den omfattning som regeringen föreskriver imyndighetens instruktion. Verksförordningen tar närmast sikte på sådana störrecentrala myndigheter som har en lekmannasty-relse och som inte är afSrsverk. Iregeringens förordningsmotiv 1987:5 lämnas en specialmotivering tillföreskrifterna i verksförordningen. Personalföreträdarförordningen skalltillämpas på en myndighet, om regeringen har besSmt det. Verksförordningen hartagits in som bilaga A 16 A. Personalföreträdarförordningen finns som bilaga A16 D. ersattes nästan alla myndighetersinstruktioner med nya instruktioner. I detta arbete användes tre förebilder somstatsrådsberedningen hade utarbetat , en för myndighetsinstruktioneri allmänhet, en för afSrsverksinstruktioner och en för nämndinstruktioner.Förebilderna finns i bilaga A 16 B. I en promemoria som har upprättats inomstatsrådsberedningen sammanfattas resultatet av arbetetmed att anpassa foreskrifterna om myndigheternas ledningar till riktlinjerna iverksledningsbeslutet. Promemorian i dessa delar finns i bilaga A 16 C. Detskall anmärkas att försvarsmaktens myndigheter lämnas utanför dennaredovisning. Granskningen har gett vid handen att verksförordningen,personalföreträdarförordningen och instruktionerna för myndigheterna och afSrsverkenöverensstämmer med de riktlinjer som lade fast iverksledningsbeslutet. En fråga som också togs upp i verksledningsbeslutet varde informella kontakterna mellan och myndigheterna. Utskottethar ibland haft anledning att gå in på detta spörsmål i enskildagranskningsärenden. Frågan förtjänar emellertid att granskas i ett vidareperspektiv. Utskottet återkommer till detta i det kommande granskningsarbetet. o XTO , u .. °i 1989/90:KU30 Nad Ibrottmål Tidigaregranskning m.m. Utskottet har vid flera tillSllen granskat regeringenstillämpning av institutet nåd i brottmål. Senast ägde en sådan granskning rumår 1982. Granskningen avsåg främst ansökningar om nåd beträffande personer somdömts för vägran att fullgöra värnplikt eller vapenfri tjänst. Resultatetredovisas i betänkandet KU 1981/82:35 (s. 810) och i en bilaga som tagits in ibetänkandet (s. 93108). Utskottet har funnit anledning att i samband med åretsgranskning åter studera hur nådeinstitutet tillämpas. har uppmärksamhetenfrämst varit inriktad på ärenden som rör personer dömda till Sngelse förtrafiknykterhetsbrott, misshandel, skattebedrägeri eller narkotikabrott. Regler om nåd m.m. Institutet nåd utgör ett komplement tillstraffrättskipningen. Genom nåd är det möjligt att efterskänka eller mildrastraff i fall där straffet på grund av omständigheter som inträffat efter domeneller av någon annan anledning framstår som obilligt. Bakom nådeinstitutetligger uppfattningen att ingen lag kan vara så fullkomlig att dess tillämpninginte i något fall skulle kunna utgöra en materiell orättvisa. är mycket gammalt och har sitt ursprung iden högsta domsrätt som tidigare utövades av konungen personligen. Under medeltidenoch Vasatiden utövade konungen såväl den högsta domsrätten som benådningsrättentillsammans med rådet. regeringsform föreskrevs att den högstadomsmakten skulle utövas av konungen i rådet. Inget sägs om benådningsrättenmen det anses att den fortfarande utövades av konungen i rådet. 1772 årsregeringsform innebar en förändring. Ordningen såvitt avser domsrättenbibehölls medan nådefrågorna skulle avgöras av konungen ensam. Konungenshögsta domsrätt kom sedermera att utövas av högsta domstolen som inrättades1789. Enligt förenings- och säkerhetsakten skulle nådefrågornaavgöras av konungen i statsrådet. skulle avge utlåtanden ialla nådeärenden. Bestämmelsen om nåd i 26 § regeringsform innebaringa ändringar i dessa hänseenden. Konungens personliga befattning mednådeärendena kom att upphöra genom utvecklingen av detparlamentariska statsskicket. Även högsta domstolens befattning med nådeärenden hargradvis minskat . Fram till grundlagsreformen 1909 gällde att två ledamöter av högsta domstolen skulle vara närvarande vid föredrag ningen i statsrådet av nådeärenden. Före en lagändring 1965 skulle högsta domstolen emellertid fortfarande avge yttranden i alla nådeären den. Antalet sådana ärenden kunde uppgå till över 2 000 . Ansökningarna gavs in till nedre justitierevisionen (numera högsta domstolens kansli) där beredningen också ägde rum. Genom enlagändring 1965 krävdes inte längre yttrande från högsta domstoleni ärenden där skäl till bifall uppenbarligen saknades. Samti- 1989/90:KU30 digt flyttades beredningen av ärendena från nedrejustitierevisionen till . Genom författningsreformen 1974 tillades benådningsrättenuttryckligen regeringen. I 11 kap. 13 § första stycket regeringsformen föreskrivsatt regeringen genom nåd får efterge eller mildra brottspåföljd eller annansådan rättsverkan av brott samt efterge eller mildra annat liknande avmyndighet beslutat ingrepp avseende enskild person eller egendom. Bestämmelsenskall enligt förarbetena inte innebära något avsteg från den praxis i fråga omnådeämnen som hade utbildats tidigare. Dock underströks att avsked ochdisciplinpåföljd för offentligt ansSllda hade fått "privaträttsligkaraktär" och därför inte kunde bli föremål för nåd (prop. Ett beslut om nåd kan innebära att en påföljd heltbortfaller eller att den avkortas. Beslutet kan också innebära att påföljdenbyts ut mot en mildare påföljd eller att uppskov beviljas med verkställighetenav påföljden. Regeringen har inte rätt att överpröva ett enskilt avgörande avdomstol. Ett beslut om nåd får därför inte avse frågorna om skuld ellerbrottets straffvärde. Nåd förutsätter inte ansökan från den dömde eller någonannan. Någon rätt till nåd finns inte. Enligt 26 § regeringsformhade den som hade fått nåd frihet att bestämma om han skulle ta emot nådeneller inte. Den möjligheten togs bort vid författningsreformen eftersom en sådanfrihet inte ansågs stå i överenssSmmelse med nådens karaktär av ensidigstatsakt (SOU 1972:15 s. 200). I lagen (1974:579) om handläggningen av nådeärenden finnsbesSm-melser om handläggningen. I 2 § föreskrivs att yttrande skall inhämtasfrån högsta domstolen (eller i vissa fall regeringsrätten), om det finnssärskild anledning därtill. Paragrafen fick denna utformning genom lagstiftning1981. Som framgått ovan hade yttrande tidigare bara kunnat underlåtas i falldär det uppenbarligen saknades skäl till bifall. Inom handläggs nådeärendena på ensärskild enhet nådenheten. Enligt departementets arbetsordning fullgör hu vudmannen för enheten vid beredningen av sådana ärenden expedi tionschefens uppgifter att övervaka att lagenlighet, följdriktighet och enhetlighet iakttas. Sedan en ansökan har kommit in och registrerats fordras regelmässigt domstolsakter och behandlingsjournaler m.m. in. Utredningen kan kompletteras med polis- och kriminalregisterutdrag. Dessutom kan förordnande meddelas om att personundersökning skall äga rum eller att läkarintyg skall anskaffas enligt lagen (1964:542) om personundersökning i brottmål. I förekommande fall inhämtas även yttranden från skyddskonsulenterna och från länsstyrelsernas sociala enheter. Gäller ansökningen någon som är intagen på kriminalvårds anstalt kan yttrande från också inhämtas. Är det fråga om någon som dömts för värnpliktsbrott hörs de militära myn digheterna. Från högsta domstolen inhämtas yttrande främst i de fåtaliga ärenden som gäller omvandling av livstidsstraff. Det förekom mer ibland att den ansökningen gäller eller någon anhörig eller ett 35 ombud besöker nådeenheten för att ge ytterligare information. na avgörs på det sätt somnormalt gäller för förvaltningsärenden hos 1989/90: KU30 regeringen. Detär sällsynt att nådeärenden förekommer vid s.k. allmän beredning.Expedieringen av besluten verkställs av en tjänsteman inom nådeenheten. Förärenden om nåd i brottmål förs ett särskilt underprotokoll. Omfattningen av nåd i brottmål Antaletdomar i brottmål har varierat mellan ca 65 000 och ca 79 000.Enligt rättsstatistisk årsbok dömdes 17 009 personer till Sngelse 1988.Nedan anges för åren 19801988 antalet avgjorda nådeansökningar och hur storandel av dem som helt eller delvis bifallits. De uppgifterna har hämtats frånjustitiedepartementet. Samt 1 i ga I vilka fall meddelas nåd