bet · GD01LU37 · 1989-12-31 00:00:00 — Har någon angripit en företagshemlighet enligtdenna lag, kan domstol förordna att en handling eller ett föremål som han har isin besittning och som innefattar hemligheten skall överlämnas till den som harutsatts för det rättsstridiga angreppet. Om det finns skäl för det fårdomstolen förordna att överlämnandet skall ske mot lösen. Kan en handling eller ett föremål Kan enhandling eller ett föremål som innefattar en företagshemlig- som innefattar en företagshemlig het inte utan olägenhet överlämnas het inte utan olägenhet överlämnas enligt första stycket, får domstol enligt första stycket, får domstol förordna att handlingen eller före- förordna att handlingen eller före målet skall förstöras eller ändras el- målet skall förstöras eller ändras el ler utsättas för annan åtgärd som är ler utsättas för annan åtgärd som är ägnad att förebygga missbruk. För- ägnad att förebygga missbruk, ordnande enligt denna lag skall Förordnande enligt förslå eller dock inte meddelas, om förverkan- andra stycket skall intemeddelas, 107 de eller annan åtgärd som är ägnad att förebygga missbruk skall beslutas enligt 36 kap. . omett utnyttjande eller röjande inte skulle vara obehörigt enligt 2 § eller omförverkande eller annan åtgärd som är ägnad att förebygga missbruk skallbeslutas enligt 36 kap. . Talan enligt första eller andra stycket förs av den som har utsatts för det rättsstridiga angreppet. Sådan talan får föras även i samband med åtal för brott som avses i 2 eller i §. Talanenligt första eller andra stycket förs av den som har utsatts för deträttsstridiga angreppet. Sådan talan får föras även i samband med åtal förbrott som avses i 3 eller 4 §. Denna lag träder i kraft den / . Denna lag träder i kraft . Genom lagen upphävs lagen (1931:152) med vissabestämmelser mot illojal konkurrens. Bestämmelserna om skadestånd i den lagentillämpas dock alltjämt i fråga om handlingar som har företagits föreikraftträdandet. 1989/90:LU37 Bilaga 3 LAGRÅDETSYTTRANDE 1989/90: LU37 Bilaga 4 Utdrag ur Protokoll vid sammanträde1988-11-28 Närvarande:f d. regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådetJohan . Enligtprotokoll vid lagutskotts sammanträde harutskottet beslutat inhämta lagrådets yttrande över en inom utskottets kansliupprättad promemoria om skyddet för företagshemligheter och den friaopinionsbildningen. I promemorian görs en genomgång av den i propositionen1987/88:155 föreslagna lagstiftningen om skydd för företagshemligheter motbakgrund av kritik som riktats mot propositionen i motioner och i den allmännadebatten. Promemorian utmynnar i ett förslag till lag om skydd förföretagshemligheter, som i vissa delar innebär ändring av regeringens förslag ipropositionen. Förslageti promemorian har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn OlleAbrahamsson. Förslaget föranlederföljande yttrande av lagrådet: Syftetmed regeringens lagförslag, som tidigare lagrådsgranskats, är att skapa ettbättre skydd för företagshemligheter än det som lagen med vissa bestämmelser motillojal konkurrens ger. Detta syfte tillgodoses bl.a. genom att den som meduppsåt olovligen bereder sig tillgång till en företagshemlighet döms förföretagsspioneri och att den som anskaffar en företagshemlighet som åtkommitsgenom företagsspioneri döms för olovlig befattning med företagshemlighet, omhan hade vetskap om den olagliga åtkomsten. Stränga straff kan utdömas förbåda brotten. Typfallet för såväl företagsspioneri som olovlig befattning medföretagshemlighet är att gärningsmannen avser att bereda sig själv eller annanvinning genom att utnyttja företagshemligheten kommersiellt. Imotioner med anledning av propositionen har framhållits att en ny lagstiftningbehövs för att stävja den ökning av angrepp på företagshemligheter som skett.Samtidigt uttalas dock farhågor för att skyddet för företagshemligheter kankomma att hota den fria opinionsbildningen. Lagförslagetinnebär en viss begränsning i den yttrandefrihet och informationsfrihet som ärtillförsäkrad medborgarna enligt 2 kap. I § regeringsformen (RF). Sådanbegränsning kan göras på de grunder och i den ordning som anges i 12 och 13 §§samma kapitel. Begränsningen får dock aldrig gå utöver vad som är nödvändigtmed hänsyn till ändamålet och inte heller sträcka sig så långt att den utgörett hot mot den fria åsiktsbildningen. Lagrådet kommer i det följande attnärmare gå in på denna fråga. 1promemorian föreslås vissa ändringar i regeringens förslag för att lagen inte skall komma i kollision med den fria opinionsbildningen. Sålunda föreslås att i lagen införs en generell bestämmelse om att lagen endast gäller obehöriga angrepp på en hemlighet. Förslaget i denna del behandlar lagrådet nedan i den paragrafvisa redovisningen. Vidare föreslås en änd- jq9 9 1989/90. ring i bestämmelsen omansvar för förelagsspioneri i det uttalade syftet att 1989/90:LU37 denskall bringas i bättre överensstämmelse med det yttrandefrihetsrättsli- Bilaga 4 ga regelsystemet och ges en utformning som gör det möjligt att ingripamot brott oberoende av gärningsmannens eventuella publiceringssyfte. Sistnämndafråga har inte uttryckligen tagits upp i propositionen. Lagrådet anser detdärför lämpligt att behandla den i detta inledande avsnitt. EnligtI kap. 1 § tryckfrihetsförordningen (TF) skall envar äga rätt att, om annatinte följer av förordningen, anskaffa uppgifter och underrättelser i vad ämnesom helst för att offentliggöra dem i tryckt skrift. I 3 § samma kapitel sägsatt ingen får åtalas eller dömas för missbruk av tryckfriheten eller medverkandäri i annat fall än som anges i förordningen. Dessa fall, de s.k.tryckfrihetsbrotten, räknas uttömmande upp i 7 kap. TF. Utan hinder avbestämmelsen i 1 kap. 3 § TF gäller enligt 9 § samma kapitel vad som i lag är stadgatom ansvar och ersättningsskyldighet som avser det sätt på vilket uppgift ellerunderrättelse anskaffats. Dei propositionen föreslagna bestämmelserna om företagsspioneri och olovligbefattning med företagshemlighet straffbelägger anskaffandet av uppgifter ochunderrättelser av visst slag. Skulle avsikten med anskaffandet av dessa varaatt offentliggöra dem i tryckt skrift, blir emellertid detta straffritt enligttryckfrihetsförordningens bestämmelser. Det är en självklar konsekvens av vårtryckfrihetsrättsliga reglering. Det är inte vanligt och inte heller lämpligtatt tynga lagstiftningen med erinringar om vad som gäller enligt våragrundlagar. Dessa utgör den givna grundvalen för lagstiftningen och äröverordnad denna. 1 propositionen har varken i lagförslaget eller imotiveringen gjorts någon direkt hänvisning till tryckfrihetsförordningen. Därhar dock understrukits att skyddet för företagshemligheter inte får sträcka sigså långt att det hotar den fria opinionsbildningen (s. 9). Idet lagförslag som läggs fram i promemorian har bestämmelsen om företagsspioneri getts följande lydelse: "Den som uppsåtligen på ett olov ligt sätt bereder sig tillgång till en företagshemlighet skall dömas för före tagsspioneri" etc. Med denna omformulering av propositionsförslaget blir det enligt promemorian möjligt att döma till ansvar för företagsspioneri oberoende av gärningsmannens eventuella publiceringssyfte. Denna upp fattning grundar sig emellertid på en feltolkning av I kap. 9 § TF. Enligt denna paragraf gäller utan hinder av TF det som är stadgat i lag om ansvar och ersättningsskyldighet som avser det sätt på vilket uppgift eller under rättelse anskaffats. Som exempel på förfaranden som till följd härav skall bedömas och handläggas på vanligt sätt nämns i prop. 1975/76: 204 s. 131 brott mot posthemligheten eller telehemligheten, intrång i förvar och olovlig avlyssning samt inbrott, egenmäktigt förfarande, hemfridsbrott, olaga tvång, olaga hot och mutbrott. Härtill kan läggas brottet dataintrång, som innebär att någon olovligen bereder sig tillgång till upptagning för automatisk databehandling eller olovligen ändrar eller utplånar eller i register för in sådan upptagning. Det är att märka att inget av de nu nämnda brotten tar sikte på innehållet i de anskaffade uppgifterna eller underrättelserna utan endast på metoden för inhämtandet av dessa. Brot tet företagsspioneri avser däremot liksom brottet olovlig befattning med företagshemlighet anskaffandet av en uppgift av en speciell karaktär, näm- HO Om något av dessa brott begås i syfte att 1989/90: LU37hemligheten skall offentliggöras i tryckt skrift, blir brottet straffrittoavsett Bilaga 4 vilken formulering propositionens eller promemorians somväljs. Det är överhuvudtaget inte möjligt att genom vanlig lagstiftningförbjuda inhämtande av viss information för publicering (se anf prop. s. 98).Det betyder att möjligheterna att i tryckt skrift offentliggöraföretagshemligheter inte påverkas av den föreslagna lagen. Resonemanget ärtillämpligt också på annan yttrandefrihetsrättslig lagstiftning såsomradioansvarighetslagen. Formuleringenav brottet företagsspioneri är vidare i propositionen än i promemorian. Denvidare formuleringen är att föredra. Motbakgrund av det anförda avstyrker lagrådet att promemorieförslaget i denna delföljs. Ivissa motioner som avgivits i lagstiftningsärendet har regeringens lagförslaguppfattats så att den som avslöjar brott skulle kunna komma att drabbas avpåföljd i form av straff eller skadestånd. Samma uppfattning kommer tilluttryck i den inom lagutskottet upprättade promemorian (s. 82 och s. 86 87).Med anledning härav får lagrådet anföra följande. 1§ innehåller en legaldefinition av begreppet företagshemlighet. I dennalegaldefinition ingår som ett nödvändigt element att röjandet av hemlighetenskall vara "ägnat att medföra skada" för näringsidkaren. Vid tolkningenav vad som avses med uttrycket "skada" måste följande beaktas. allmänna motiveringen till lagförslaget framhöll föredragande statsrådetatt det från samhällsekonomisk synpunkt är väsentligt att det råder en effektivoch sund konkurrens inom näringslivet. Eftersom företagens kunskaper ijämförelse med andra produktionsfaktorer får allt större betydelse för förmåganatt konkurrera på marknaden var det angeläget att kunna ge ett skydd förföretagshemligheter. Endast relevanta företagshemligheter borde emellenidskyddas. Först om en uppgift kunde anses som så väsentlig förnäringsverksamheten att ett röjande skulle förändra konkurrensförmågan inegativ riktning, dvs. medföra en skada, borde uppgiften enligt statsrådetanses utgöra en företagshemlighet (prop. s. 8 9 och s. 13). Dessamotivuttalanden visar att avsikten har varit att ge ett skydd för sådanakunskaper som har betydelse för en näringsidkare när han konkurrerar påmarknaden med de konkurrensmedel som är förenliga med kravet på en sundkonkurrens. Det i promemorian föreslagna tillägget till lagtexten som innebäratt det skall vara fråga om skada "i konkurrenshänseende"harmonierar väl med den principiella uppläggningen av lagförslaget. Motivuttalandenautvisar emellertid också att lagförslaget inte kan upp fattas så att det skyddar direkt brottsliga förfaranden mot avslöjanden. Den skrothandlare som i sin rörelse också ägnar sig åt yrkesmässig häle riverksamhet får inte på grund av den föreslagna lagen något som helst skydd mot att hans brottsliga verksamhet avslöjas. Lika litet ger lagen skydd åt den näringsidkare som genom systematiskt felaktig redovisning Hl av underlaget förmervärdeskatt gör sig skyldig till skattebedrägeri. I båda 1989/90: LU37 dessafall lider visserligen näringsidkaren ett slags "skada" av att hansBilaga 4 brottsliga verksamhet avslöjas. Men det är inte fråga om en sådanskada som kan utlösa skyldighet att utge ersättning. "Skadan" skyddasmed andra ord inte av rättsordningen. Det i 1 § använda skadebegreppet måstedärför tolkas så att det avser endast sådan skada som i och för sig skullekunna föranleda att skadevållaren av domstol åläggs att utge ersättning för denlidna skadan. Lagrådetmenar alltså att det av den i 1 § intagna definitionen på begreppet företagshemlighetföljer att det inte kan betraktas som en företagshemlighet att ennäringsidkare bedriver brottslig verksamhet eller begår brott i en eljestlegal verksamhet. Därmed blir inte de i lagförslaget intagna straff- ochskadeståndsbestämmelserna tillämpliga på den som avslöjar att en näringsidkarebegått brott. En annan sak är att straff kan komma att utkrävas för denhändelse den som gör avslöjandet använt en brottslig metod för att komma överde uppgifter som visar att brott har begåtts i rörelsen. Ispeciella fall kan möjligen komplikationer uppkomma för den händelsesituationen är den att det är i praktiken omöjligt att avslöja ett brott utanatt man också röjer en så att säga legal företagshemlighet. Härtillåterkommer lagrådet vid 2 §. Direktbrottsliga förfaranden utgör enligt det anförda inte någon företagshemlighet ilagens mening. Undantaget från lagens tillämpningsområde torde emellertid varanågot mer vidsträckt än som följer av att det är fråga om brott. Frågan kannämligen ställas, om inte motsvarande synsätt bör anläggas när det visserligeninte är fråga om brottsliga förfaranden utan om förhållanden i rörelsen somfrån samhällets synpunkt ter sig helt oacceptabla därför att de utgör ettallvarligt åsidosättande av lagstiftning som är avsedd att skydda t. ex. livoch hälsa. Sådana fall berörs i viss mån i promemorian i anslutning till dennya 2 §. Andrastycket i 2 § gäller i fråga om vad som i lagtexten anges utgöra annat allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelse. I promemorian anförs som exempel härpå (s. 83-84) att ett företag överträder bestäm melserna i arbetsmiljölagen eller i miljöskyddslagen eller på annat sätt utsätter sina anställda eller de kringboende för allvarliga miljörisker eller att företaget i strid med marknadsföringslagen eller livsmedelslagstiftning- en tillhandahåller konsumenterna hälsofarliga eller andra uppenbart otjän liga produkter. Med anledning härav bör framhållas att själva det förhål landet att hälsofarliga livsmedel produceras knappast kan utgöra någon företagshemlighet i lagens mening. Att förhållandet bringas till allmän kännedom medför nämligen inte att någon ersättningsgill skada uppkom mer, i varje fall inte om hälsorisken är mycket påtaglig. Saken kan också uttryckas så att det från allmän synpunkt är vid ett objektivt bedömande fullt försvarligt, ja t.o.m. önskvärt, att det avslöjas om en näringsidkare bedriver sin verksamhet så att allmänheten utsätts för allvarliga hälsoris ker. Det leder till att någon ersättningsgill skada inte uppkommer på grund av avslöjandet (jfr , Skadeståndsrätt, 5:e uppl., s. 74, , Skadeståndsrätt, 4:e uppl., s. 47 O- Detsamma gäller om det är fråga om 112 Detta resonemang kan föras när det är 1989/90"LU37 frågaom att en större krets utsätts för allvarliga risker. Det är mera Bilada 4tveksamt hur saken ter sig i situationer som inte är lika drastiska. promemorian föreslagna nya bestämmelsen i 2 § föranleds av att man funnit attdet finns ett behov av att skapa garantier för att skyddet förföretagshemligheter inte blir för långtgående. Detta står i och för sig i godöverensstämmelse med uttalandet i den allmänna motiveringen om att skyddet förföretagshemligheter inte får sträcka sig så långt att det hotar den friaopinionsbildningen (prop. s. 9). Lagrådet har inte heller för sin del något attinvända mot att lagförslagets räckvidd uttryckligen begränsas i huvudsak efterriktlinjerna i 2 §. Medden avgränsning som enligt lagrådets mening måste göras av självalegaldefinitionen på begreppet företagshemlighet nämligen så att därmed inteavses brottsliga och vissa andra samhällsfarliga förfaranden i näringsidkarensrörelse bortfaller till en del behovet av den föreslagna nya bestämmelsen.Lagrådet har emellertid trots det förståelse för att det kan vara på sin platsatt i en särskild lagregel klargöra att i vissa angivna situationer hänsynentill yttrandefriheten och den fria opinionsbildningen måste väga tyngre änskyddet för företagshemligheter. Vad som förekommit både under behandlingen avlagstiftningsärendet och i den allmänna debatten visar nämligen att det finnsett särskilt behov att med hjälp av en lagregel belysa att skyddet för företagshemligheterhar sina givna gränser. Lagtexten i 2 § och därtill anknytande motivuttalandenväcker emellertid en del frågor. 2§ andra stycket tar sikte på brott och andra allvarliga missförhållanden inäringsidkarens rörelse. Förslaget innebär att bestämmelsen är tillämplig bl.a.när anställda inför allmänheten avslöjar sådana missförhållanden iarbetsgivarens rörelse. Det bör i anledning härav påpekas att arbetsdomstoleni sin praxis angående uppsägningar och avskedanden har uttalat, att när det interör sig om särskilt allvarliga missförhållanden arbetstagaren först har attvända sig till arbetsgivaren för att söka nå rättelse (AD 1986 nr 95 jfr även1982 nr 110 och 1988 nr 67). Promemorieförslaget anknyter i viss mån till dennapraxis när det i lagtexten krävs att det skall vara fråga om allvarligamissförhållanden. Är det fråga om rena ordningsförseelser torde det knappastvara förenligt med arbetsdomstolens angivna uttalanden att en arbetstagareoffentligen påtalar sådana och därmed röjer en företagshemlighet utan att förstförsöka få till stånd rättelse internt inom företaget. Lagrådet föreslår attlagregeln i 2 § andra stycket begränsas så att den inte gäller alla slags brottutan endast sådana brott på vilka fängelse kan följa, jfr även uttalandet ipromemorian (s. 85) att det inte är tillåtet för någon att röja en förnäringsidkaren betydelsefull hemlighet för att avslöja en bagatellartadförseelse. Ipromemorian (s. 83 84) görs vissa uttalanden som, sedda isolerade för sig, skulle kunna tolkas så att det står anställda fritt att avslöja allaslags missförhållanden i företaget vid t.ex. demonstrationer och möten. meravidsträckta uttalanden har emellertid inte någon täckning i lagtexten 1989/90:LU37och är dessutom svåra att förena med den nämnda praxisen i arbets- Bilaga 4 domstolen. Lagrådet uppfattar för sin del den föreslagnalagbestämmelsen så att den gäller allvarliga missförhållanden i företaget. Med den tolkning lagrådet har gjort av begreppetföretagshemlighet i I § får de särskilda bestämmelserna i 2 § andra stycketganska begränsad räckvidd. De blir tillämpliga bl.a. när det är fråga ominformation om sådana allvarliga missförhållanden som kan betecknas somföretagshemlighet, jfr vad som anförts ovan vid 1 §. Vidare kan bestämmelsernatillämpas i vad som skulle kunna kallas kombinationsfallen, dvs. situationernär brott och allvarliga missförhållanden i praktiken inte kan avslöjas utanatt en legal företagshemlighet röjs. Ett exempel på en sådansituation kan kanske vara att ett avslöjande av ett miljöbrott i praktikenförutsätter att man också röjer en i och för sig skyddsvärd teknisk hemligheti själva produktionsprocessen. När sådana situationer som avses med 2 § andra stycketaktualiseras torde det i praktiken ofta bli aktuellt att göra en avvägningmellan å ena sidan intresset av att en teknisk eller kommersiellföretagshemlighet bevaras och å andra sidan det allmänna intresset av attallvarliga missförhållanden kan avslöjas inför den allmänna opinionen. Dettabör komma till uttryck i lagtexten. Lagrådet föreslår att det i andra stycketanges att man får avslöja sådant "som kan anses utgöra ett så allvarligtmissförhållande i näringsidkarens rörelse att intresset av att förhållandetbringas till allmän kännedom måste ges företräde framför näringsidkarens behovav skydd för företagshemligheten". Med en sådan utformning av lagtextentorde det stå klart att det blir fråga om en intresseavvägning och att den kanutfalla olika beroende på omständigheterna i det särskilda fallet. Det kan framhållas att 2 § andra stycket inte påverkartolkningen eller tillämpningen av andra författningar som har betydelse föranställdas rätt att påtala missförhållanden. Som ett exempel kan nämnas attförslaget inte alls berör yrkesinspektionens, skyddskommittéernas ochskyddsombudens verksamhet enligt arbetsmiljölagen (1977: 1160). I lagtexten i 2 § andra stycket talas om att någonanskaffar, utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos ennäringsidkare,/ö> att inför myndighet m. fl. avslöja etc. Orden "föratt" får antas ge uttryck för principen att den som avslöjarföretagshemligheten skall göra det i det direkta syftet att avslöja brott ellermissförhållanden. Han får inte ha så att säga en biavsikt t.ex. att bereda sigeller annan någon ekonomisk fördel av avslöjandet. Därav torde följa att ettavslöjande som regel inte kan göras inför en konkurrent till näringsidkaren. Enligt lagtexten skall avslöjandet ske inför en myndighet,annat behörigt organ eller allmänheten. Lagrådet ifrågasätter om det överhuvudtaget behöver anges inför vem avslöjandet skall äga rum. Har man väl tagit det steget att avslöjandet får ske inför allmänheten bör avslöjandet kunna ske även på annat sätt. Dessutom kan den föreslagna lagtexten ge upphov till den missuppfattningen att det skulle stå en person fritt att göra avslöjandet inför en vid krets människor under det att han skulle vara förhindrad att göra det i ett litet slutet sällskap, vilket inte kan vara rimligt. förordar alltså att det ilagtexten endast anges att företagshemligheten 1989/90:HJ37 avslöjas. Pågrund av det anförda bör andra stycket i paragrafen få följande lydelse. "Som ett obehörigt angrepp anses inte att någon anskaffar, utnyttjareller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare för att avslöja något somskäligen kan misstänkas utgöra brott, på vilket fängelse kan följa, eller somkan anses utgöra ett så allvarligt missförhållande i näringsidkarens rörelseatt intresset av att förhållandet bringas till allmän kännedom måste gesföreträde framför näringsidkarens behov av skydd för företagshemligheten." Andraoch tredje styckena i 2 § måste uppfattas som en uttömmande redovisning inomramen för lagen av de fall när ett angrepp mot en företagshemlighet inte är attanse som obehörigt. Det leder bl. a. till att det inte kan vara fråga omföretagsspioneri när angreppet till följd av 2 § andra stycket inte är att ansesom obehörigt. Den som anskaffar uppgifter om allvarliga missförhållanden i ettföretag gör sig inte skyldig till företags-spioneri, om det vid den av lagrådetförordade intresseavvägningen enligt 2 § andra stycket visar sig att intressetav att missförhållandena bringas till allmän kännedom måste ges företrädeframför intresset av att skydda företagshemligheten. Detta avviker från vad somuttalas i promemorian (s. 88 samt 89, avsnitt 4.4). Lagrådet anser att den somuppsåtligen på ett olovligt sätt bereder sig tillgång till en företagshemlighetmåste anses ha anskaffat hemligheten i den mening ordet anskaffa används i 2 §andra stycket. Därav följer att den som gör sig skyldig till företagsspionerikan åläggas att ersätta skada som näringsidkaren åsamkas genom att uppgifternai ett senare skede utnyttjas eller röjs (jfr promemorian s. 89, avsnitt 4.4). Ianslutning till 2 § första stycket har i promemorian gjorts vissa uttalanden ifrågan om lagen utgör hinder för en arbetstagare att vid en rättslig tvist medarbetsgivaren åberopa uppgifter för att styrka sin talan (s. 85 n 86). Medanledning härav vill lagrådet framhålla följande. Utgångspunktenmåste vara att arbetsgivaren i ett sådant fall redan känner till den företagshemlighet som kan beröras av rättegången. Hemlig heten röjs alltså inte för arbetsgivaren genom att den åberopas i rättegång en. Om det är fråga om en företagshemlighet av någon betydelse gäller som regel hos domstolen sekretess för uppgifter om företagshemligheten enligt 8 kap. 17 § sekretesslagen. Förhandling inför domstolen kan hållas inför stängda dörrar enligt 5 kap. 1 § andra stycket andra meningen rättegångs balken. Domstolen kan sekretessbelägga den del av domen där närmare redogörelse lämnas för företagshemligheten (12 kap. 4§ andra stycket sekretesslagen).