bet · GD01LU30 · 1989-12-31 00:00:00 — I sammanhanget påpekades att enligt vadutskottet inhämtat utgår ersättning för ideell skada från patient- ochläkemedelsförsäkringarna med generellt sett högre belopp än vad som anges itrafikskadenämndens tabeller. På anförda skäl avstyrkte utskottet bifall tillde då aktuella motionerna. Dåvarande justitieministern besvaradeden en fråga i om diabetikers rätt att teckna visstslag av försäkring. Hon hänvisade därvid bl.a. till att frågan tagits upp avförsäkringsrättskommittén och framhöll att förslaget i denna del fått ettblandat mottagande av remissinstanserna. Sålunda har handikapporganisationernakritiserat det och ansett att man genom lagstiftning bör säkra en rätt förpersoner med handikapp eller sjukdom att teckna försäkring till samma kostnadersom andra. Många andra remissinstanser har dock delat kommitténs uppfattningatt lagen inte bör bestämma vilka risker försäkringsbolagen skall försäkra.Anna-Greta framhöll att frågan var viktig, men att hon i avvaktan påfortsatta överväganden inom departementet inte var beredd att ta ställning.Motionsyrkanden om rätten för diabetiker att teckna försäkring har be- ärende inhäm- 1989/90:LU30tades remissyttranden från försäkringsinspektionen och . I sitt av godkända betänkande 1988/89:LU5 underströkutskottet vikten av att diabetiker inte utestängs från möjligheten att tecknapersonförsäkringar. Av de inhämtade remissyttrandena framgick emellertidenligt utskottet att diabetikernas möjligheter att skaffa sig etttillfredsställande försäkringsskydd inte var så små som antyddes i den dåaktuella motionen. Yttrandena gav emellertid också vid handen att det, i likhetmed vad som allmänt gäller i fråga om personer med högre skadefrekvens ängenomsnittet, inom ramen för de nuvarande principerna om soliditet ochskälighet i försäkringsverksamhet inte är möjligt att låta diabetiker - sålänge som de bedöms som en särskild riskgrupp - teckna försäkringar på sammavillkor som andra grupper i samhället. I varje enskilt fall måste därförförsäkringsvillkoren utformas med utgångspunkt i den risk som försäkringenskall täcka. Utskottet framhöll det angelägna i att försäkringsbolagen vid sinriskbedömning tar hänsyn till de framsteg som görs inom läkarvetenskapen.Vidare hänvisade utskottet till det ovan redovisade svaret från dåvarandejustitieministern och framhöll att inte borde föregripa deöverväganden som förestod med anledning av försäkringsrättskommitténs förslag.Med hänsyn till frågans vikt utgick utskottet från att spörsmålet ingåendeövervägdes av regeringen. Någon åtgärd i saken ansågs i vart fallinte då påkallad. När liknande frågor prövades pånytt fann utskottet i sitt av godkända betänkande1988/89:LU28 att vad som tidigare anförts alltjämt ägde giltighet. Någonanledning för att göra något särskilt uttalande i frågan fanns därförinte. 1 betänkandet behandlar utskottet två motioner omändringar i villkoren för patientförsäkringen, en motion om en översyn avläkemedelsförsäkringen och en motion om diabetikers försäkringspremier. Några särskilda regler om ersättning för skador somuppstått genom felaktig medicinsk behandling finns inte i gällande rätt. Dettainnebär att sjukvårdshuvudmännens skadeståndsansvar - liksomskadeståndsfrågorna i övrigt inom sjukvårdens område - skall bedömas enligtbestämmelserna i skadeståndslagen (1972:207). Enligt 3 kap. 1 § skadeståndslagen (SkL) åligger detarbetsgivare att svara för bl.a. personskada, som hos honom anställdarbetstagare vållar genom fel eller försummelse i tjänsten, oavsett vilkenställning arbetstagaren intar (s.k. principalansvar). Det är den skadelidandes sak att bevisa att fel ellerförsummelse förekommit från någon arbetstagares sida. Han behöver dock intepeka ut någon bestämd person, som bevisligen varit vårdslös. Det räcker medatt det kan kon- staterasatt den vållande måste ha varit någon för vilken arbetsgivaren ansva- 1989/9G:LU30 rar. Regler om bestämmande av ersättning vid personskada finnsi 5 kap. SkL och bygger på principen att en skadelidande skall få fullersättning för sina skador. Enligt 5 kap. 1 § SkL kan den som har tillfogatspersonskada få ersättning både för ekonomisk och för s.k. ideell skada. Somekonomisk skada ersätts sjukvårdskostnader och andra utgifter till följd avskadan samt förlorad arbetsförtjänst och framtida inkomstförlust. Ideell skadagottgörs i form av ersättning för sveda och värk samt lyte eller annatstadigvarande men. Sveda och värk avser skadeföljder medan lyte och men omfattar bestående lidande eller obehag. Tillideell skada hänförs även vissa olägenheter i övrigt till följd av skadan. Skadestånd för sveda och värk samt lyte och framtida menbestäms i praktiken med ledning av tabeller som fastställs avtrafikskadenämnden. Tabellerna, som upptar schablonbelopp vid olika grader avlidande och olika typer av skador, anger riktpunkter, och varje skadeärendebedöms efter en prövning av förhållandena i det enskilda fallet. Sedan slutetav har schablonbeloppen kontinuerligt justerats med hänsyn tillförändringarna i penningvärdet. Frågan rörande den allmänna ersättningsnivån vid ideellskada liksom spörsmål om vilka ersättningsprinciper som skall tillämpas och omhur ersättningsnormerna skall fastställas övervägs av kommittén(Ju 1989:01) för att se över reglerna om ersättning för ideell skada i sambandmed personskada m.m. resp. finnssärskilda kollektiva ansvarsförsäkringar för behandlingsskador inom sjukvårdenoch för läkemedelsskador. Försäkringarna, patientförsäkring vidbehandlingsskada och lä-kemedelsförsäkringen, meddelas av konsortier avförsäkringsbolag. Ersättning från försäkringarna utgår utan att denskadelidande behöver bevisa att förutsättningar för skadeståndsansvarföreligger, dvs. att skadan har vållats genom fel eller försummelse. Enligtgällande försäkringsvillkor finns det dock vissa begränsningar i rätten tillersättning. Sålunda undantas från de annars ersättningsbara skadorna enligtpatientförsäkringen sådana skador som utgör en följd av ett från medicinsksynpunkt nödvändigt risktagande för diagnostisering eller behandling avlivshotande sjukdomstillstånd. Vidare undantas sådana skador eller sjukdomarsom uppkommit eller orsakats oberoende av vården. I moiion L608 av och (båda vpk) begärs ett tillkännagivande om ändring i villkoren förpatientförsäkringen så att ersättning också utgår till patienter som drabbatsav gulsot i samband med operationer vid vilka s.k. hjärt-lungmaskiner används.Enligt motionärerna vägras sådana patienter ersättning med hänvisningtill försäkringsvillkorens bestämmelser om undantag från ersättningsbarabehandlingsskador. I likhet med motionärerna anser utskottet det angelägetatt patienter till försäkras ett fullgott ekonomiskt skydd vid behandlingskador. Genom till komsten av patientförsäkringen har också de skadelidandes ställning för bättrats i betydelsefulla avseenden. Efter de förändringar av försäkringsvill- 11 koren somfortlöpande genomförts får försäkringen numera 1989/90:LU30anses i stort svara mot de krav som kan ställas. Detta utesluter emellertidinte att det fortfarande kan finnas utrymme för förbättringar. När det gällerdet av motionärerna aktualiserade spörsmålet om förutsättningarna för ersättningsrättvill utskottet dock erinra om att patientförsäkringen - till skillnad fränexempelvis socialförsäkringen - är en enskild försäkring som tecknats genomavtal mellan å ena sidan försäkringsgivarna och å andra sidan bl.a. staten ochandra sjukvårdshuvudmän. Utformningen av de villkor som skall gälla vidbehandlingsskador kan därför inte styras av statsmakterna såvida inte mangenom lagstiftning inför en rätt till ersättning vid sådana skador. Ett sådantsteg är utskottet inte berett att förorda. I sin egenskap av försäkringstagarehar staten däremot möjlighet att i praktiken påverka innehållet iförsäkringsavtalet och därmed även förutsättningarna för att försäkringsersättningenskall utgå. Den begränsningen gäller dock att patientförsäkringen liksom andraförsäkringsformer måste följa sedvanliga försäkringsrättsliga principer somlagts fast i försäkringsrörelselagen (1982:713). Patientförsäkringen har granskats avförsäkringsinspektionen som redovisat resultatet av sitt arbete i en promemoriaden . Granskningen har främst avsett skadehanteringen men ocksåden avgräns-ning av ersättningsbara behandlingsskador som gjorts iförsäkringsvillkoren berörs i promemorian. konstaterarhärvid att gränsdragningen mellan ersättningsbar och inte ersättningsbar skadainrymmer svåra medicinska överväganden. Enligt inspektionen har mycken mödalagts ned på utformningen av de aktuella ersättningsvillkoren och dessa harunder årens lopp ändrats i takt med vunna erfarenheter. Inspektionen tar inteställning till spörsmålet huruvida den gjorda gränsdragningen är riktig ellerinte eftersom denna fråga ansetts falla utanför ramen för undersökningen.Utskottet saknar för sin del tillräckligt underlag för en bedömning av fråganmen utgår från att den särskilda samrådsgrupp som finns för bl.a. ändringar avförsäkringsvillkoren noga överväger huruvida den gjorda av-gränsningen kananses tillfredsställande i de av motionärerna berörda fallen. I sammanhangetvill utskottet även erinra om att försäkringsinspektionen förordat attpatienternas inflytande i patientskadenämnden skall förstärkas och att dennasynpunkt framförts till och till den kommitté som seröver reglerna om ersättning vid ideell skada. Med hänsyn till det anförda anser utskottet att motionL608 inte bör föranleda någon åtgärd från sida, och utskottetavstyrker således bifall till motionen. I motion L612 av och (bådac) begärs att ersättningsbeloppen från patientförsäkringen höjs kraftigt så attden maximala ersättningen för lyte och men i vart fall fördubblas. I moiion L618 av och (båda fp) framhålls att det bör krävas attläkemedelsförsäkringen tillämpas rättvist och att ersättningarna står iproportion till den skada patienten drabbats av. Motionärerna hänvisar till attdet förekommer klagomål mot ersättningsbeloppens storlek och anser attregeringen bör tillsätta en utredning för att belysa hur försäkringenfungerat. Utskottetkonstaterar att motionärernas önskemål i allt väsentligt rör den 12 ersättningför ideell skada som utgår ur patient- och läkemedelsförsäkring- 1989/90:LU30arna. Av de villkor som gäller för försäkringarna framgår att ersättningen försådan skada skall bestämmas med ledning av reglerna i 5 kap. skadeståndslageni den mån villkoren inte anger annat. Som tidigare berörts är för närvarandedessa bestämmelser föremål för översyn. Av direktiven för utredningsarbetetframgår att kommitténs huvuduppgifter är att överväga dels om den nuvarandeersättningsnivån bör höjas, dels vilka ersättningsprinciper som bör tillämpas,dels ock hur normer för ersättningens bestämmande skall fastställas. I linje med vad utskottet ovan uttalat anser utskottet attdet självfallet är angeläget att den som skadas på grund av felbehandling ellerav läkemedel kompenseras fullt ut för skadan. Några bärande skäl för att justde som tillfogas behandlings- eller läkemedelsskador generellt sett skall varaberättigade till påtagligt högre ersättning för ideell skada än andra människorsom oförskyllt drabbas av en personskada kan utskottet dock inte finna. Iavvaktan på det utredningsarbete som pågår är utskottet därförlika litet nu som då motioner med samma syfte prövades (se bet.1988/89:LU28) berett att förorda att skall göra några uttalandenrörande ersättningsnivån inom patient- och läkemedelsförsäkringarna. Isammanhanget vill utskottet också hänvisa till vad utskottet anförde nämnda år,nämligen att ersättningen för ideell skada från försäkringarna enligt inhämtadeuppgifter utgår med generellt sett högre belopp än den allmänt gällandeersättningsnivån vid sådan skada. Utskottetavstyrker med det anförda bifall till motionerna L612 och L618. Privat försäkringsverksamhet bygger på en organiseradsamverkan av ett kollektiv som vill skydda sig mot likartade risker. Avtal omprivata liv-, sjuk-och olycksfallsförsäkringar liksom om andra försäkringar somtecknas av enskilda regleras huvudsakligen i lagen (1927:77) omförsäkringsavtal (FAL). Reglerna i FAL är i stor utsträckning tvingande tillförmån för försäkringstagarna. På vissa för försäkringstagarna viktiga områdenråder dock avtalsfrihet, bl.a. i fråga om premiens storlek. Någon skyldighetatt i enskilda fall meddela försäkring finns inte enligt FAL. Den nuvaranderegleringen i FAL innebär att försäkringsbolagen i fråga om personförsäkringarhar stora möjligheter att ensamma bestämma försäkringsvillkoren. Bolagentillämpar emellertid i betydande omfattning gemensamma riktlinjer vid denindividuella prövningen, såsom i fråga om bedömningen av vilken inverkan denblivande försäkringstagarens hälsotillstånd skall ha på försäkringsvillkoren. Försäkringsvillkoren påverkas också i betydandeutsträckning av reglerna i försäkringsrörelselagen (1982:713). Denna regleringavser att säkerställa att försäkringsbolagen kan infria sina förpliktelserenligt ingångna försäkringsavtal (soliditetsprincipen) samt att bolagen driververksamheten under iakttagande av principen om skälighet, dvs. att försäkringarerbjuds till kostnader som är skäliga med hänsyn till den risk de skall täcka. I motionL613 av och (båda c) framhålls attdiabetiker bör ha rätt att teckna försäkringar på samma villkor som 1989/90:LU30 andra, eftersom diabetes med dagens sjukvård inte medför någon nämnvärdökad risk. Försäkringsbolagen bör därför förmås att bevilja diabetiker försäkringutan att kräva förhöjd premie. Om detta inte är möjligt bör samhället trädaemellan och svara för den förhöjda andelen av premien. Motioner rörande diabetikers rätt att tecknapersonförsäkring på samma villkor som andra grupper i samhället har tidigarebehandlats av . Utskottet har därvid (se bet.1988/89:LU28) - mot bakgrund av vad som anförts av den dåvarandejustitieministern vid besvarandet av en fråga - utgått från att spörsmåletingående kommer att övervägas av regeringen i samband med beredningen avförsäkringsrättskommitténs betänkande (SOU 1986:56) Personförsäkringslag.Någon åtgärd i saken har därför inte ansetts påkallad. Det nämnda betänkandet övervägs alltjämt inomjustitiedepartementet. Med hänsyn härtill och då några nya omständigheter sombör föranleda ett ändrat ställningstagande från sida inte harframkommit, avstyrker utskottet bifall till motion L613. 1. beträffande ersättning vid gulsotssmitla att avslår motion 1989/90:L608, 2. beträffande ersättningsnivån enligt patient-och läkemedelsförsäk ringarna attriksdagen avslår mofionerna 1989/90:L612 och 1989/90:L618, 3. beträffande diabetikers försäkringspremier att avslår mofion 1989/90:L613. Närvarande: (), (), OweAndréasson (s), (), (), (), BengtKronblad (s), (), (), (), StinaEliasson (c), (vpk), (), (), (), () och (). Reservation 1989/90:LU30 Ersättning vid gulsotssmitla (mom. 1) (vpk) anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 12 som börjarmed "Patientförsäkringen har" och slutar med "tillmotionen" bort ha följande lydelse: Patientförsäkringen har granskats avförsäkringsinspektionen som redovisat resultatet av sitt arbete i en promemoriaden . Granskningen har främst avsett skadehanteringen men ocksåden avgräns-ning av ersättningsbara behandlingsskador som gjorts iförsäkringsvillkoren berörs i promemorian. konstaterarhärvid att gränsdragningen mellan ersättningsbar och inte ersättningsbar skadainrymmer svåra medicinska överväganden. Enligt inspektionen har mycken mödalagts ned på utformningen av de aktuella ersättningsvillkoren och dessa harunder årens lopp ändrats i takt med vunna erfarenheter. Inspektionen tar inteställning till spörsmålet huruvida den gjorda gränsdragningen är riktig ellerinte eftersom denna fråga ansetts falla utanför ramen för undersökningen.Utskottet anser att staten såsom en av dem som tecknat patientförsäkringenomgående bör ta upp förhandlingar med konsortiet för patientförsäkring i syfteatt ändra försäkringsvillkoren så att ersättning utgår också till de patientersom drabbats av obotlig gulsot. Det får ankomma på regeringen att föranstaltaom detta på lämpligt sätt. Vad utskottet sålunda anfört bör med bifall tillmotion L608 som sin mening ge regeringen till känna. dels att utskottets hemställanunder 1 bort ha följande lydelse: 1. beträffande ersättning vid gulsotssmittaatt med bifall till motion 1989/90:L608 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört. gotab 96486, Stocknolm 1990