bet · GD01LU37 · 1989-12-31 00:00:00 — Motbakgrund av det anförda torde rättsläget beträffande avtalade tyst nadsplikter kunna sammanfattas på följande vis. TF syftar inte till att ge 83 handlingsreglerför enskilda till skydd för tryckfriheten och ger inte heller 1989/90: LU37något direkt svar på frågan om avtalade tystnadsplikter generellt sett Bilaga 3bryter den i TF intagna regeln om meddelarfrihet. Det torde emellertid numerafå anses vara den förhärskande uppfattningen att det i princip är möjligt fören enskild person att med rättslig verkan avtala bort den meddelarfrihet somhan eljest är tillförsäkrad. I fråga om tystnadsplikter som följer av allmännaprinciper om lojalitetsplikt i anställningsförhållanden får rättsläget ansessom mera ovisst. Frågan synes inte närmare ha diskuterats. 3.7 Anonymitetsskydd och efterforskningsförbud Enligt 3 kap. 1 § TF är författare och uppgiftslämnareinte skyldiga att låta sina namn utsättas på skriften. De får alltså självavälja om de skall framträda öppet eller förbli okända. Väljer de att varaokända skyddas deras anonymitet av långtgående regler i TF. I mål omtryckfrihetsbrott får sålunda fråga inte väckas om vem som är författare ellermeddelare. Vidare är journalister och andra som tar befattning med utgivningenav tryckt skrift vid straffansvar förbjudna att avslöja författare elleruppgiftslämnare och det oberoende av om dessa är offentliga funktionärer ellerprivatpersoner. Tystnadsplikten gäller inte vid grövre brott mot riketssäkerhet och i några andra särskilt angivna fall. Vidare kan enligt 3 kap. 3 ijTF domstol i några fall lösa vederbörande från tystnadsplikten, bl.a. om det avhänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att uppgift isaken lämnas vid vittnesförhör eller förhör under sanningsförsäkran med part. Som en ytterligare garanti för anonymiteten är myndigheteroch andra allmänna organ enligt 3 kap. 4 § TF förbjudna att efterforskaförfattare, utgivare och meddelare. En myndighet får därför inte forska i vemsom lämnat uppgifter eller på annat sätt medverkat till en bok ellertidningsartikel. Efterforskningsförbudet gäller även om det av publikationen ifråga skulle framgå att författaren eller meddelaren brutit mot en för honomgällande tystnadsplikt eller gjort sig skyldig till annat brott. Efterforskningsförbudetriktar sig inte bara mot de brottsbekämpande myndigheterna utan mot allamyndigheter och offentliga organ. Om det i en insändare eller ett reportageriktas kritik mot förhållandena inom en myndighet, får myndigheten således integenom utfrågning av de anställda eller på annat sätt försöka ta reda på vemeller vilka som lämnat uppgifterna. Förbudet mot efterforskning i TF är inte undantagslöst. Omdet är nödvändigt bl. a. för att ingripa mot vissa grövre brott mot riketssäkerhet, brott som består i utlämnande av hemlig handling eller åsidosättandeav kvalificerad tystnadsplikt får efterforskning av författaren elleruppgifts-lämnaren ske. Får efterforskning förekomma skall tystnadsplikten förjournalister m. fl. Eftersom TF endast syftar till att skyddatr>'ckfriheten mot åtgärder från det allmänna innebär efterforskningsförbudet inte någon begränsning av enskilda personers eller organisationers möjligheter att försöka utröna exempelvis vem som lämnat ut en viss uppgift till pressen. ningsförbudet gälleralltså inte inom det privata näringslivet eller i övrigt 1989/90:LU37utanför den offentliga sektorn. En annan sak är att tystnadsplikten för Bilaga 3 journalister m. fl. i förening med det allmännaefterforskningsförbudet kan göra det i praktiken omöjligt för t.ex. ett företagatt få reda på vem som lämnat ut uppgifter som företaget velat hemlighålla. Isekretesslagen (1980: 100) finns regler om tystnadsplikt i det allmännasverksamhet och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. Regleringen avhandlingssekretesscn och tystnadsplikten är enhetlig. När det i sekretesslagensägs att sekretess gäller för en uppgift innebär det därför att det ärförbjudet att röja uppgiften muntligen eller skriftligen eller genom att lämnaut handling eller på annat sätt. För varje sekretessfall anges i lagen denmaximala tid under vilken sekretess kan gälla för uppgiften. Bestämmelsernai sekretesslagen innebär en begränsning av den rätt att ta del av allmännahandlingar som följer av TF. Även i ett annat avseende inskränkersekretesslagen de rättigheter som TF ger. Som tidigare berörts finns i 16 kap.sekretesslagen föreskrifter om s.k. kvalificerade tystnadsplikter, vilkabryter meddelarskyddet. Genom uttryckliga regler i TF har dessa begränsningarkunnat genomföras i vanlig lag. I6 kap. I § sekretesslagen ges bestämmelser om sekretess i det allmännasafl"ärsverksamhet. Sekretess gäller hos en myndighet för uppgifter ommyndighetens affärs- och driftförhållanden om det kan antas att någon somdriver likartad rörelse gynnas på det allmännas bekostnad om uppgiften röjs.Sekretessen hos en rriyndighet omfattar också uppgifterom affärs-ochdriftförhållandcn i bolag och andra associationsrättsliga organisationer somdriver afl"ärsverksamhet och vari det allmänna genom myndigheten har ettbestämmande inflytande. Om en uppgift som enligt de angivna reglerna skallhemlighållas hos en myndighet har överlämnats till en annan myndighet gällersekretessen också där med visst angivet undantag. I6 kap. 2 i) sekretesslagen finns bestämmelser om sekretess vid det allmännasupphandlingsverksamhet. Sekretess gäller här för uppgift som hänför sig tillärende angående förvärv, överlåtelse, upplåtelse eller användning av egendom,tjänst eller annan nyttighet, om det kan antas att det allmänna lider skada omuppgiften röjs. Sekretesslagenger skydd inte bara för uppgifter om myndigheternas och dem närstående företags affärsförhållanden m. m. utan också för uppgifter om det privata näringslivets ekonomiska förhållanden som på olika sätt kommit en myndighet till hända. Närmare bestämmelser härom finns i 8 och 9 kap. sekretesslagen. Rent allmänt kan sägas att sekretess oftast gäller till förmån för uppgifter om förhållanden i privata företag som är av den beskaffenheten att de typiskt sett omfattas av IKL och förslaget till lag om skydd för företagshemligheter. Sekretesskydd uppkommer såväl då ett enskilt företag lämnar en uppgift till en myndighet i samband med ett aflarsförhållande dem emellan som då en uppgift lämnas till en myndighet i andra sammanhang, exempelvis vid tillsynsverksamhet, tillståndsgivning och arbetsförmedling. Allmännahandlingar som innehåller sådana uppgifter som avses i 6, 8 1989/90:LU37 och9 kap. sekretesslagen är sekretesskyddade , som regel 20 Bilaga3 år. Sekretesslagenanger i princip uttömmande de uppgifter hos det allmänna för vilka sekretesskan föreligga. Det är alltså inte så att personer som är anställda i allmäntjänst, t.ex. i ett affärsdrivande verk, kan ha tystnadsplikt enligt IKL föruppgifter som inte omfattas av sekretess enligt sekretesslagen. 1 den mån enröjd uppgift omfattas av sekretess är emellertid reglerna i IKL i principtillämpliga också inom den offentliga sektorn. Det innebär att sekretesslagensoch lKL:s regler om tystnadsplikt i viss omfattning gäller parallellt. Någonallmän samordning mellan de båda regelverken har inte skett. Endastbeträffande tystnadsplikt enligt 6 kap. 1 § sekretesslagen föroffentliganställda har en sådan samordning kommit till stånd. Någraregler om straff och skadestånd finns inte i sekretesslagen. 1 stället gällerbestämmelserna i 20 kap. 3 § om straffansvar för den somuppsåtligen eller av oaktsamhet röjer en uppgift som han enligt sekretesslagenär skyldig att hemlighålla. Om brottet förorsakar ren förmögenhetsskada är denbrottslige enligt 2 kap. 4 § skadeståndslagen skyldig att ersätta skadan. Omden röjda uppgiften avser en teknisk förebild som omfattas av tystnadspliktenligt IKL är sanktionssystemet i den lagen också tillämpligt. Reglernai skadeståndslagen bygger på principen att det i första hand är arbetsgivarensom skall svara för skador som en arbetstagare orsakar i sitt arbete. 1 4 kap.I § skadeståndslagen finns därför en regel som innebär att arbetstagaren skallåläggas skadeståndsskyldighet endast om det finns synnerliga skäl för det. Ifråga om ren förmögenhetsskada som en arbetstagare orsakar i tjänsten gällerenligt 3 kap. 1 § att arbetsgivarens ansvar för skadan är inskränkt till falldå skadan orsakats genom brott. Bestämmelserna om arbetsgivarensskadeståndsansvar är tillämpliga både inom den offentliga och den privatasektorn. När ren förmögenhetsskada orsakas i samband med myndighetsutövning somstaten eller en kommun skall fullgöra gäller särskilda regler i 3 kap. 2 §skadeståndslagen. Offentliga arbetsgivares skadeståndsansvar är enligtparagrafen inte begränsat till skador som orsakas genom brott utan gällergenerellt då fel eller försummelse förekommit. 1 förhållande till 1 § innebär2 § vidare den fördelen för den skadelidande att något felaktigt förfarandefrån en viss arbetstagares sida inte behöver föreligga utan det räcker med ettkonstaterande av att fel eller försummelse taktiskt förekommit oavsett om det kanläggas någon tjänsteman till last. förhåller det sig så attarbetsgivaransvaret vid myndighetsutövning i vissa avsenden är mer begränsat ändet ansvar som följer av 3 kap. I § skadeståndslagen beroende bl.a. på den s.k.standardregeln i 3 kap. 3 §. Ensärskild fråga, som aktualiserats genom motionsyrkanden med an ledning av propositionen, är i vad mån enskilda näringsidkare kan få ersättning i fall då till skada för företaget en sekretesskyddad allmän handling efter begäran oriktigt utlämnas från en myndighet. Innefattar avslöjandet ett brott mot tystnadsplikt som begås i tjänsten blir 3 kap. 1 § 86 skadeståndslagentillämplig såvida inte utlämnandet kan ses som myndig- 1989/90:LU37hetsutövning, då 3 kap. 2 § gäller. I vad mån oriktigt utlämnande av Bilaga 3allmän handling till skada för den för vilken sekretesskyddet gäller utgörmyndighetsutövning får anses osäkert. I doktrinen (se ,Skadestånd vid myndighetsutövning I, s. 75 ff.) har dock hävdats att oriktigtsådant utlämnande bör falla under tillämpningsområdet för 3 kap. 2 §skadeståndslagen. Vissasynpunkter och förslag till ändringar i propositionen motioner som väckts med anledning av propositionen har kritik riktats motden föreslagna lagen om skydd för företagshemligheter i främst två avseenden.Det har gjorts gällande att lagförslaget omfattar inte bara information omförhållanden som är väsentliga för ett företags konkurrenskraft utan ocksåuppgifter om brottsliga eller eljest klandervärda förfaranden från företagetssida. Vidare har det hävdats att bl. a. de tryckfri-betsrättsliga aspekternainte beaktats i propositionen och att lagen därmed skulle komma att hindra denfria opinionsbildningen. Liknande synpunkter har också framförts i denallmänna debatten. Motbakgrund av de kritiska synpunkter som framförts bör inledningsvis framhållasatt syftet med förslaget i propositionen är att de brister som för närvarandefinns i skyddet för företagshemligheter skall botas. Behovet av en effektivarelagstiftning gör sig särskilt gällande i fråga om möjligheterna att ingripamot den som utnyttjar en annans företagshemlighet för att bereda sig själveller någon annan . Förslaget kan däremot inte anses ha till syfte attinkräkta på den fria opinionsbildningen (se prop. s. 9) eller att hindra annanverksamhet som är av betydelse för samhället och enskilda och som utövas avt.ex. fackliga och andra ideella organisationer. Typiskt sett torde det inte hellerförhålla sig så att rätten till fri opinionsbildning eller ideell verksamhetutnyttjas för angrepp på företagshemligheter. Sådana angrepp sker ofta i detfördolda och för att ge en näringsidkare konkurrensfördelar på en annansbekostnad. Det torde därför höra till undantagsfallen att del i praktikenuppkommer några konflikter mellan intresset av att skydda en företagshemlighetoch andra väsentliga intressen. I de fall sådana konflikter kan uppkomma tordedet i allmänhet röra sig om företagshemligheter som inte får anses särskiltskyddsvärda från vare sig industrins eller samhällets sida. Idet följande görs en genomgång av bestämmelserna i förslaget till lag om skyddför företagshemligheter. Analysen syftar inte till en allmän utvärdering avförslaget i dess helhet eller till en granskning av de enskilda bestämmelsernai lagtekniskt hänseende. Avsikten är främst att undersöka hur förslagetsbestämmelser om förbud att inhämta information, tystnadsplikt m. m. förhållersig till de regler i tryckfrihetsförordningen, radioansvarighetslagen m.tl.författningar som värnar om yttrandefriheten. Vissa förslag til! ändringarframläggs i syfte att tillmötesgå den framförda Det kanemellertid redan här understrykas att förslaget i proposi- 1989/90:LU37tionen inte är utformat så att det inkräktar på de rättigheter som tryckfri- Bilaga 3 hetsförordningen ger eller som följer av radioansvarighetslagen ochliknande författningar. De rättsliga förutsättningarna för den friaopinionsbildningen i massmedierna kommer därför inte att påverkas av detutökade skyddet för företagshemligheter. Utöverfrågor med anknytning till den fria opinionsbildningen behandlas i detföljande även vissa spörsmål om de skadeståndsrättsliga reglerna ilagförslaget. Deförslag till ändringar som genomgången föranleder har intagits under 5 nedan. Ilagförslagets inledande paragraf ges en definition av begreppet företagshemlighet.Med företagshemlighet skall enligt 1 § förstås sådan information om affärs-eller driftförhållanden i en näringsidkares rörelse som näringsidkaren hållerhemlig och vars röjande är ägnat att medföra skada för honom. Somnärmare framgår av propositionen (s. 13 och 34 ff.) kan i princip varje uppgifti en näringsverksamhet utgöra en företagshemlighet. Det är alltså inteuppgiftens karaktär i sig som blir avgörande för om den skyddas av lagen.Styrande blir i stället om uppgiften hålls hemlig och om ett avslöjande kanmedföra skada. Sistnämnda rekvisit medför att det ställs krav på attinformationen skall ha ett värde för näringsidkaren. I vilka avseenden skadaskall uppkomma anges inte närmare i lagrummet. Inte heller uppställs det någrakrav på att hemlighållandet skall vara motiverat av särskilda omständigheter. Medden utformning begreppet företagshemlighet givits i 1 § är det tydligt attexempelvis brottsliga förfaranden inom ett företag kan utgöra information somomfattas av lagen. Denna konsekvens har också uppmärksammats i propositionen.Som exempel på företagshemligheter anges sålunda (s. 37) uppgifter om attföretag bryter mot skatte- eller miljölagstiftningen eller konkurrenslagen. Avpropositionen framgår emellertid att avsikten inte varit att alla uppgifter somen näringsidkare vill hålla hemliga skall åtnjuta skydd. Fastmera framhålls(s. 9) att mot företagens intresse av att hemlighålla information måste ställasatt det från allmän synpunkt är angeläget med ett brett och frittkunskapsutbyte och att det också är viktigt att konkurrensen inom näringslivetär effektiv. Mot företagens skyddsintresse står vidare den enskildearbetstagarens intresse av att fritt kunna utnyttja sin erfarenhet och utvecklasitt kunnande. Med skyddsintressena konkurrerar enligt propositionen ävenallmänna och enskilda önskemål om insyn, information och kontroll. Detframhålls vidare att skyddet för företagshemligheter inte får sträcka sig sålångt att det hotar den fria opinionsbildningen. Konfliktenmellan de delvis motstridiga intressen som gör sig gällande på området har ipropositionen lösts på bl. a. det sättet att skadeståndsansvaret enligt 4 7§§ för utnyttjande eller röjande av en företagshemlighet inträder endast närutnyttjandet eller röjandet är obehörigt. Som exempel 1989/90:LU37 på när ett utnyttjandeeller röjande inte är obehörigt nämns i specialmo- Bilaga 3 tiveringen (s. 45) fall dådet föreligger ett uttryckligt eller tyst medgivande från näringsidkarens sidaeller då uppgifter lämnas ut i enlighet med Som obehörigt skall inte heller anses att en arbetstagare enligt22 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet lämnar överinformation till en ledamot i styrelsen för sin arbetstagarorganisation.Som ytterligare exempel framhålls (s. 37) det fallet att någon inför enmyndighet eller annat behörigt organ avslöjar ett olagligt förhållande inomett företag. I 7 § andra stycket lagförslaget har intagits en särskildbestämmelse om att det inte skall anses som obehörigt när någon utnyttjar ellerröjer en företagshemlighet som han själv eller någon annan före honomfått del av i god tro. En begränsning i skyddet ligger också däri att enligt vad som uttalas i propositionen (s. 13) enbart uppgifter som kananses så väsentliga för näringsverksamheten att ett röjande skulleförändra konkurrensförmågan i negativ riktning bör Sombegreppet företagshemlighet definierats i lagförslagets inledande paragraf ärdet i och för sig förståeligt att man i den allmänna debatten uppfattatpropositionen såsom innebärande ett hinder mot att brottsliga förfaranden ochandra allvarliga missförhållanden inom näringslivet bringas tillallmän kännedom och att man därvid förbisett de begränsningar avtillämpningsområdet som vissa andra bestämmelser innebär. Ett tungt vägandeskäl för att lagen i systematiskt hänseende bör utformas på det sätt som föreslåsär att det knappast går att i lagtext bestämma begreppet företagshemlighet såatt det dras en klar och ändamålsenlig gräns mellan sådan information som böråtnjuta skydd och sådan som fritt bör få avslöjas. Det får därför godtas attbegreppet företagshemlighet ges en vidsträckt innebörd. I stället bör detskapas andra garantier för att skyddet för företagshemligheter inte blir förlångtgående. Uttalandena i motionerna och den allmänna debatten visar attinskränkningarna i skyddet inte betonats tillräckligt i lagförslaget.Begränsningarna av lagens tillämpningsområde behöver därför förtydligas och gesen klarare framtoning. Sålunda bör det slås fast i lagtexten vad sommotivledes anförs i propositionen, nämligen att endast information som är avbetydelse för ett företags konkurrensförmåga skall åtnjuta skydd som företagshemlighet.Vidare bör det redan i lagens inledande bestämmelser tas in en föreskrift omatt lagen gäller endast obehöriga angrepp på företagshemligheter. I anslutningtill en sådan bestämmelse bör klargöras att skyddet för företagshemligheterinte innebär något hinder mot att arbetstagare och andra avslöjar allvarligamissförhållanden inom ett företag. Enundantagsbestämmelse med sistnämnda innebörd bör i första hand ta sikte på förhållanden som innefattar brottsliga gärningar. Också andra missförhållanden inom ett företag bör emellertid kunna bringas i offentlig hetens ljus. Det kan röra sig om förfaranden från företagets sida som - ulan att vara kriminaliserade innebär att gällande regler åsidosätts i väsentliga avseenden och som kan medföra ingripanden från det allmän nas sida i form av föreskrifter, förbud m. m. Det kan emellertid också °" handla om företeelser somav annan anledning framstår som klart otillbör- 1989/90:LU37 liga ellerklandervärda. Som exempel kan nämnas att ett företag utan att Bilaga 3 någondärigenom kan lastas för brott överträder bestämmelserna i arbetsmiljölageneller miljöskyddslagen eller på annat sätt utsätter sina anställda eller dekringboende för allvarliga miljörisker eller att företaget i strid medmarknadsföringslagen eller livsmedelslagstiftningen tillhandahåller konsumenternahälsofarliga eller andra uppenbart otjänliga produkter. I fall av angiven artfinns det ett starkt allmänt intresse av att förhållandena kan rättas till.Också för näringslivet är det av betydelse att missförhållanden inte fårfortsätta opåtalade. Att en näringsidkare sätter sig över olika föreskriftermedför nämligen som regel att han bereder sig fördelar som konkurrenterna intehar och leder därigenom till en snedvridning av konkurrensförhållandena. Ettavslöjande av missförhållanden inom ett företag bör självfallet kunna skeinför en myndighet, t.ex. polismyndigheten i orten, ,yrkesinspektionen eller miljö- och hälsoskyddsnämnden. Något krav på attmyndigheten i fråga skall ha behörighet att handlägga just den aktuella fråganbör inte uppställas utan det får räcka med att myndigheten i allmänhet har attbehandla sådana spörsmål. Även inför andra behöriga organ än myndigheter börett avslöjande kunna ske. Exempelvis bör en anställd kunna vända sig tillskyddsombud och andra fackliga förtroendemän när det gäller missförhållandeninom företaget. Vidare bör det vara möjligt för en person vare sig han äranställd eller ej att gå utanför den angivna kretsen för att väcka den allmännaopinionen i en fråga. En sådan möjlighet får givetvis inte utformas så att denkan utnyttjas för att ge en konkurrerande näringsidkare hemliga uppgifter. Utanrisk för skadeståndsansvar bör man däremot kunna lämna upplysningar tillmassmedier eller till ideella organisationer som brukar agera i frågor av denaktuella arten. Det kan exempelvis vara befogat att förhållanden som innebärrisker för miljön får uppenbaras för olika miljörörelser. Även på andra sättbör man få försöka rikta allmänhetens uppmärksamhet på ett missförhållande,t.ex. i samband med demonstrationer och möten. I sammanhanget kan påpekas atten möjlighet att vända sig till massmedierna är särskilt betydelsefull föranställda och andra som är bundna av avtalade tystnadsplikter. Enligt vad somnärmare redovisas senare torde de inte omfattas av denmeddelarfrihet som gäller för de flesta andra grupper i samhället. Enarbetstagare kan därför inte utan risk för skadeståndsskyldighet lämnauppgifter till dagspressen om missförhållanden i företaget. Enbestämmelse som medger att missförhållanden får avslöjas bör omfatta både densom utnyttjar eller röjer hemligheten och den som anskaffar hemligheten. Enannan ordning skulle nämligen få till följd att den som behörigen lämnar ut enuppgift går fri medan den som tar emot uppgiften kan ådra sig ansvar förolovlig befattning med företagshemlighet enligt 3 §. Ivissa fall kan situationen tänkas vara den att flera företagshemligheter har anknytning till ett missförhållande i företaget. För att röjandet inte skall anses som obehörigt i sådana fall bör det inte få omfatta fler hemlig heter än vad som oundgängligen krävs för att missförhållandet skall kunna 90 Över huvud tagetbör det uppställas ett krav på att ett röjande av 1989/90:HJ37 enföretagshemlighet får ske endast i den mån det behövs för att ett Bilaga 3 missförhållandeskall kunna bringas till allmän kännedom. Vidare bör det krävas attmissförhållandet står i något så när rimlig proportion till värdet avföretagshemligheten för näringsidkaren. Det kan alltså inte vara tillåtet förnågon att röja en för näringsidkaren betydelsefull hemlighet för att avslöja enbagatellartad förseelse. Endast allvarliga missförhållanden bör därför kunnaföranleda att en företagshemlighet får röjas. Omföretagshemligheter skall få röjas för att missförhållanden skall kunna offentliggörasmåste en utgångspunkt vara att det skall finnas fog för ett avslöjande. Attnågon hyser endast löst grundade misstankar bör inte ge honom rätt att röja enföretagshemlighet. Det bör i vart fall krävas att han har kännedom om vissafaktiska omständigheter som tyder på ett oacceptabelt handlande från företagetssida. Att fordra att en person skall skaffa sig visshet om huruvida ettförfarande med hänsyn till samtliga föreliggande fakta är brottsligt ellereljest klandervärt medför å andra sidan lätt att rätten att avslöjamissförhållanden blir illusorisk. En lämplig avvägning synes vara att det eftermönster av terminologin i skall krävas skälig misstanke ombrottsligt förfarande. För att någon skall få avslöja andra förhållanden bördet krävas att de omständigheter som han känner till objektivt sett kan ansesutgöra ett allvariigt missförhållande. Avslöjarens subjektiva uppfattning omdet moraliskt förkastliga i ett visst förfarande från företagets sida börsåledes inte få vara avgörande.