bet · GD01LU10 · 1989-12-31 00:00:00 — Något förnyat tillkännagivande omutredningsarbetets bedrivande är således inte motiverat. Utskottet är inte heller berett att frångå sitt tidigareställningstagande till spörsmålet om statens skadeståndsansvar i affårsmässigverksamhet. Utskottet vidhåller sålunda sin uppfattning att en förbättring avenskildas möjligheter att få ersättning för sina skador bör åstadkommas inomramen för nuvarande ansvarighetsregler. Utskottet ser därför med tillfredsställelseatt regeringen tillkallat en särskild utredare med uppdrag alt se överformerna för postverkets och reglering av sin rättsförhållanden medenskilda. Enligt direktiven för utredaren (dir. 1989:18) bör rättsförhållandenai de fall de kan anses vara av privaträltslig art om möjligt regleras på annatsätt än genom föreskrifter. I direktiven anges vidare att resultatet avutredarens arbete sedan kan läggas lill grund för en motsvarande översyn för deövriga affårsverken. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifalltill motionerna LS, L6 och L8. 1. beträffande regeringens lagförslag att med avslag på motion 1989/90:L7 antar det i proposition 1989/90:42 framlagda förslaget till lag om ändring i q skadeståndslagen(1972:207), 2.beträffande utredning av det allmännas skadeståndsansvar 1989/90:LU 10 att avslår motionerna 1989/90:L5, 1989/90:L6 och 1989/90:L8. Slockholm På lagutskottets vägnar Närvarande: (), (), OweAndréasson (s), (), (), (), AllanEkström (m), (), (), (), EwyMöller (m), (), (), (vpk), (), () och (). Regeringens lagförslag (mom. 1) (), (), (),(), (), (), () och () anser deb att den del av utskottets yttrande som på s. 6 börjarmed "Som framgår" och slutar med "motion L7" bort haföljande lydelse: Som framgår av redogörelsen ovan har regeringen i viss måntillmötesgått önskemål genom alt på grundval av promemorian föreslåatt de särskilda bestämmelser i 3 kap. SkL som begränsar skadeståndsansvaretvid myndighetsutövning upphävs. Den del av pro-memorieförslagel som har störstpraktisk betydelse, nämligen förslaget att ersätta uttrycket "vidmyndighetsutövning" med begreppet "i samband medmyndighetsutövning", omfattas dock inte av lagförslaget i propositionenutan avses bli föremål för ytterligare överväganden inom ramen för denföreslående utredningen om det allmännas skadeståndsansvar. Det i propositionen framlagda lagförslaget utgör i och försig ett steg i rätt riktning och bör därför enligt utskottets meninggenomföras. Lagändringarna kommer emellertid alt få alltför begränsad effektoch kan på intet sätt fylla funktionen att undvika sådana uppenbara orättvisorsom med nuvarande skadeståndsbestämmelser ej sällan inträffar. Utskottet anseratt del inte är rimligt att nya orättvisor av det slaget skall tillåtasuppkomma under den relativt långa lid som återstår till dess det översynsarbeiesom nu skall påbörjas leder till en i grunden annorlunda lagstiftning påområdet. Med hänsyn till del anförda finner ulskoltet altprovisoriska regler måste införas i syfte att tillförsäkraersättning ål enskilda som skadas till följd av felaktigt handlande från delallmännas sida i sådana hitintills blott alltför ofta inträffade fall dåutebliven ersättning skulle framstå som stötande för den allmänna rättskänslan.Så kan, såsom framhålls i motion L7, ske genom införande av enskadeståndsrättslig säkerhetsventil (efter mönster av brottsskadelagen). Denskall kunna tillämpas om den skadelidandes ersättningsbehov med hänsyn tilldennes ekonomiska villkor och omständigheterna i övrigt framstår som särskiltangelägel. Enligt utskottels mening kommer en sådan delreform att tillskillnad från regeringens modell kunna fånga upp de mest angelägna skadefalleni avvaktan på den kommande skadeståndsrättsliga nyordningen. deb att utskottets hemställan undermoment 1 borl ha följande lydelse: 1. beträffande regeringens lagförslag attriksdagen dels med bifall till motion 1989/90:L7 avslår proposition 1989/90:42såvitt avser förslaget alt 3 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207) skallupphöra alt gälla samt beslutar att lagrummet skall erhålla lydelse i enlighetmed Reservanternas förslag, dels antar det i propositionen framlagda förslagettill lag om ändring i skadeståndslagen (1972:207) i övrigt med den ändring attingressen lill lagförslaget erhåller följande som Reservanternas förslagbetecknade lydelse: Härigenom föreskrivs i fråga om skadeståndslagen(1972:207) deb all 3 kap, 3- 5 §§ skall upphöra alt gälla. deb att 3 kap. 7 § skall ha följande lydelse. Härigenom föreskrivs i fråga om skadeståndslagen(1972:207) deb att 3 kap, 4 och 5 §§ skall upphöra att gälla, deb alt 3 kap, 3 och 7 JJ skall ha följande lydelse. Ersättningsskyldighet enligt 2 §föreligger endast om de krav har blivit åsidosatta som med hänsyn tillverksamhetens art och ändamål skäligen kan ställas på dess utövning. Skadeersättning utgår även i annatfall än som avses i 2 § i den mån den skadelidandes möjligheter att försörjasig allvarligt har äventyrats genom skadan eller ersättningsbehovet annars,med hänsyn till hans ekonombka villkor och omständigheterna i övrigt, framstårsom särskilt angeläget. 2.Utredning av det allmännas skadeståndsansvar 1989/90:LU10 (), (), (),(), (), (), () och () anser deb att den del av utskottets yttrande som på s. 9 börjarmed "Enligt utskottets" och slutar med "och L8" borl haföljande lydelse: Utskottets ställningstagande var inteenhälligt. I två reservationer (m, c och mp resp. m, fp, c och mp) framfördesuppfattningen alt översynsarbetet borde få vidare ramar än vadut-skoltsmajoriteten förordat och att det även skulle omfatta dels fråganhuruvida det finns anledning att upprätthålla den generella culpare-geln närdet gäller det allmännas skadeståndsansvar, dels frågan om statensskadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet. I den förstnämnda reservationen hävdades att det finnsstarka skäl att överväga vad som i ett längre tidsperspektiv kan göras för attge den enskilde ökade möjligheter alt få ersättning för skador som orsakas pågrund av fel och försummelser i myndighetsverksamhet (jfr 1 kap. 9 §regeringsformen). Det lagstiftningsarbete som vid tillfållet pågick inomjustitiedepartementet på grundval av förslagen i departementspromemorian fickdärför enligt reservanternas mening karaktär av provisorium i avvaktan på enmera genomgripande översyn av bestämmelserna om det allmännasskadeståndsansvar i syfte alt bringa regelsystemet i överensstämmelse med vadsom av allmänheten uppfattas som rimligt och rättvist. En sådan översyn,framhöll reservanterna, torde kräva en förutsättningslös och allsidig analys avi vilken utsträckning det allmänna bör svara för skador som uppkommer förenskilda i myndighetsverksamhet. Översynen borde därför genomföras under bredparlamentarisk medverkan. Med hänsyn till alt utvidgning av det allmännasskadeståndsansvar bl.a. innefattar komplicerade avvägnings- och gränsdragningsproblemansåg reservanterna att det inte vid ifrågavarande tillfålle borde anges någranärmare riktlinjer för hur arbetet borde bedrivas, utan det fick ankomma påregeringen att i sedvanlig ordning bestämma formerna härför. Reservanternaville dock framhålla att en utgångspunkt borde vara att någon allmän översyn avskadeståndsrätten inte är motiverad. Det innebär, fortsatte reservanterna, iprincip att vanliga skadeståndsrättsliga grundsatser bör gälla också vidverksamhet inom ifrågakomna område. Inom ramen för del nuvarande skadeståndsrättsligaregelsystemet borde det emellertid kunna övervägas olika förbättringar, ochreservanterna ville peka på några länkbara lösningar som kunde förtjäna ettnärmare studium. Det borde sålunda övervägas i vad mån del är möjligt attskärpa reglerna så att det allmänna får ansvara för skador vid oriktigthandlande som uppkommer för enskilda även i fall då någon oaktsamhet inteföreligger (strikt ansvar). Ett alternativ kan vara, påpekade reservanterna, attinföra en om vänd bevisbörda så att det allmänna för alt undgå skadeståndsskyldig- 12 het måste styrka att vållande inte föreligger (presumtionsansvar). dettaalternativ kunde det vidare övervägas huruvida inte det allmänna 1989/90:LU10 på vissasärskilda rättsområden bör svara oberoende av vållande. Reservanternahänvisade i det sammanhanget till att utskottet, då frågor om det allmännasskadeståndsansvar tidigare behandlats i , framhållit att det finnsrättsområden som företer sådana särdrag att strikt ansvar kan vara motiverat.Som exempel kunde nämnas områden där det allmännas verksamhet innefattarbetungande ingrepp i enskildas förhållanden. Ett steg i den riktningen haderedan tagits genom det förslag som framlagts i betänkandet (SOU 1987:75)Översyn av betalningssäkringslagen. En närmare kartläggning av på vilkaytterligare rättsområden ett skärpt skadeståndsansvar kan ifrågakomma framstodenligt reservanternas mening som motiverad. En ytterligare fråga var i vilkenutsträckning enskilda skall få gottgörelse för skada som har sin grund ioriktiga råd och upplysningar från myndigheter utan direkt samband medmyndighetsutövning. Med hänsyn lill att det vid förmögenhetsskador ofta ärsvårt för den enskilde att visa storleken av den skada som tillfogats honomkunde del slutligen övervägas om inte ersättningen kan bestämmas underhänsynstagande till andra omständigheter än sådana som har rent ekonomiskbetydelse. Sådana skadeståndsregler är, förklarade reservanterna, inte någonnyhet i svensk rätt ulan har funnits inom arbetsrätten och harrelativt införts på immaterialrättens område. På dessa rättsområden harbefunnits motiverat att ersättning kan utgå för den kränkning som denskadelidande utsatts för även om han inte kan styrka att han åsamkats någondirekt ekonomisk skada. Sammanfattningsvis förordades i den aktuella reservationenatt frågan om det allmännas skadeståndsansvar för fel eller försummelser imyndighetsverksamhet blir föremål för utredning, vid vilken frågan omculpa-ansvaret liksom ämnets andra aspekter förutsättningslöst och omsorgsfulltbör belysas. Med hänsyn lill frågans betydelse borde utredningsarbetet skeunder bred parlamentarisk medverkan. I den senare av de båda ovannämnda reservationernauttalades att det i skadeståndsbänseende bör råda likställighet mellan statendå den driver affärsverksamhet och enskilda näringsidkare. Det var enligtreservanternas mening klart otillfredsställande alt det för staten i egenskapav avtalspart i delta hänseende finns undantag från rättsgrundsatser someljest gäller enligt vår rättsordning. En sådan rättsgrundsats, fortsattereservanterna, är allas likhet inför lagen, vilket i detta sammanhang innebäratt allmänt erkända rättsprinciper skall gälla även staten som avtalspart ivanliga civilrältsliga relationer. Reservanterna ville därvidlag hänvisa tillatt en näringsidkare såväl enligt köplagen som konsumenttjänstlagen ärskadeståndsskyldig gentemot konsument som tillfogas skada på grund av fel ellerdröjsmål, såvida inte näringsidkaren visar att skadan inte berott påförsummelse. Staten borde enligt reservanternas mening i sin egenskap av avtalspartomfattas av tillämpningen av nämnda lagar på samma sätt som gäller för allaandra rättssubjekt. Reservanternahänvisade vidare till att del i reservationer (m, fp, c, 13 mp) som fogats till utskottets betänkanden i ämnet 1988/89:LU2) framhållits att det är angeläget att åtgärder 1989/90:LU10 vidtas förall åstadkomma likställighet i skadeståndshänseende mellan statlig och enskildaffårsverksamhet. Den invändning som utskoltsma-joriteten därvid framfört, attsådant skadeståndsansvar kan föranleda något högre priser eller taxa, kundeenligt reservanterna så mycket mindre godkännas som detta slag av invändning ejerkänns av rättsordningen i andra sammanhang. Ett avskaffande av de särskildafriskriv-ningsregler på området som gäller för statlig affårsverksamhet bordedock inte genomföras ulan att frågan först utreds, något som emellertid medfördel borde kunna ske i samband med den begärda förutsättningslösaparlamentariska utredningen om det allmännas skadeståndsansvar vidmyndighetsutövning. Reservanterna förordade följaktligen alt även frågan omstatens skadeslåndsskyldighet i affårsmässig verksamhet blev föremål förutredning i parlamentarisk ordning, något som enligt deras meningborde ge regeringen till känna. Utskottet kan för sin del ansluta sig till vad som våren1989 anfördes i de båda nu återgivna reservationerna rörande inriktningen avdet förestående översynsarbetel. Ställningstagandet ligger också helt i linjemed den uppfattning i frågan som framförts i motionerna L5, L6 och L8.Utskottet nödgas emellertid konstatera att de av regeringen utfårdadedirektiven för översynsarbetel (se ovan s. 6) genom att utelämna i sammanhangetväsentliga skadeståndsrältsliga spörsmål innefattar sådana inskränkningar iutredningens mandal att de inte synes ge möjlighet till en heltförutsättningslös och allomfattande översyn av det allmännas skadeståndsansvar.För att garantera en översyn av det slaget hade del således bort uttryckligenanges i direktiven att en central uppgift för utredningen är all analysera ochöverväga frågan om det allmänna bör ha ett ansvar oberoende av vållande ochulan inskränkning till vissa särskilda rättsområden. Vidare hade enligt utskottets mening direktiven bortuppmärksamma frågan om statens ansvar vid affärsmässig verksamhet. Visserligenhar regeringen tillkallat en särskild utredare med uppdrag all se överformerna för postverkets och reglering av sina rättsförhållandenmed enskilda (dir. 1989:18). Problemet med de statliga affårsdrivande verkensskadeståndsansvar är emellertid av sådan betydelse och har ett sådant sambandmed frågan om statens skadeståndsansvar i övrigt att en fullständig och frånalla synpunkter till-ftedsställande utredning av frågan förutsätter att denupptas som en deluppgift i direktiven för den förestående översynen av delallmännas skadeståndsansvar. Alt så inte har skett måste anses innebära enallvarlig brist i utredningsdirektiven. Med hänvisning till del anförda anser utskottet attriksdagen bör göra ett förnyat tillkännagivande om inriktningen av översynen avdet allmännas skadeståndsansvar. bör därvid med bifall tillmotionerna L5, L6 och L8 som sin mening ge regeringen till känna vad utskottetanfört i saken. deb attutskottets hemställan under moment 2 bort ha följande lydelse: 1989/90:LU10 2. beträffande utredning av del allmännas skadeståndsansvaratt med bifall till motionerna 1989/90:L5, 1989/90:L6 och 1989/90:L8som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört. S'°«holm I