bet · GD01KU30 · 1989-12-31 00:00:00 — Denna utveckling hade försvårat för lantbrukare utan eget kapital att etablera sig som egna företagare. Utvecklingen kunde också komma att medföra krav på att priserna på jordbruksprodukter skulle höjas för att medge 90 Även om prisstegringen på skogs- mark betydande del har sin orsak i världsmarknadsutvecklingen /90:KU30på skogsprodukter ansågs det att även priserna på skogsmark tenderade attöverstiga avkastningsvärdet. I remissen till lagrådet berördes något frågan om vilkaföljder den föreslagna priskontrollregeln skulle få för fastighetsägare ochkreditgivare. Departementschefen anförde därvid följande. Mot utredningens förslag till priskontrollregel harinvänts att det kan medföra risker för kreditgivarna och sänka värdena på vissafastigheter. Det är svårt att bedöma i vilken utsträckning det verkligenförhåller sig så. Klart är emellertid att de marknadsvärden som förekommerpå vissa håll har en spekulativ karaktär, vilket har visat sig ge resultat sominte är godtagbara från jordbrukspolitisk synpunkt. Ett konsekvent fullföljandeav kritiken mot utredningens förslag på denna punkt skulle leda till att man avhänsyn till markägare och kreditgivare över huvud taget inte skulle bringalagstiftningen i bättre överensstämmelse med den jordpolitiska målsättningen.Sådana hänsynstaganden till angivna intressen kan jag inte biträda. Priskontrollregeln innebär att det är fastighetensavkastningsvärde och inte dess marknadsvärde som skall avgöra priset påfastigheten. Att införandet av en sådan regel kan leda till oskäligakonsekvenser för den som tidigare förvärvat en fastighet uppmärksammades avlagrådet. I anslutning till de föreslagna övergångsbestämmelserna anförde lagrådetnämligen följande. Fastighetsförvärv har skett under denförutsättningen att ett marknadsmässigt pris alltid kan erhållas vid enframtida försäljning av fastigheten. Den genom den nya lagen infördapriskontrollen undanröjer denna förutsättning. Detta kan leda till oskäligakonsekvenser för den enskilde markägaren. Om denne före lagens ikraftträdandehar köpt fastigheten till ett marknadsmässigt pris som överstiger vad somskulle ha godtagits enligt den nya priskontrollregeln, kan han riskera förlustvid en senare försäljning beroende på att en tillämpning av denna regel ledertill att det högsta pris som kan godtas ligger under inköpspriset. Sådanaförluster skulle kunna undvikas genom en särskild övergångsbestämmelse avinnebörd att ett pris som inte överstiger inköpspriset skall godtas vidförsäljning under nu angivna förhållanden. En sådan övergångsbestämmelse måsteemellertid kompletteras med regler om hänsynstagande till de förändringar somskett på fastigheten mellan de båda försäljningarna. ha förändrats på ett sätt som minskar dess värde. Med hänsyn till dessasvårigheter har lagrådet avstått från att föreslå en övergångsbestämmelse. Detförutsätts att de intressen varom här är fråga kan tillgodoses genomtillämpning av den allmänna undantagsregeln i 4 § för fall då särskilda skälföreligger (prop. 1978/79:85 s. 132). I sin anmälan av lagrådets yttrande över lagförslagetförklarade före draganden att han instämde i de uttalanden som lagrådet hade gjort i anslutning till övergångsbestämmelserna (a. prop. s. 139). Vid riksdags behandlingen förekom inte några ytterligare uttalanden i frågan (JoU 1978/79:19, rskr. Genom lagen (1987:468) om ändring i jordförvärvslagen(1979:230) ersattes priskontrollregeln av en bestämmelse av innebörd attförvärvs- tillståndfår vägras, om det är uppenbart att köpeskillingen eller annan 1989/90:KU30 ersättningavsevärt överstiger egendomens marknadsvärde. Lagen trädde i kraft den 1 juli1987. förvärvade Forsnäs 1:1 m.fl.jordbruksfastigheter i med tillträde för . Han lade ned ytterligare kapital i fastigheterna genom att rusta uppbyggnadsbeståndet. sålde han fastigheterna tillförvaltningsaktiebolaget för en köpeskilling om . jämte enårlig livränta. Efter en omräkning av livräntan uppgick köpeskillingen till . Diplo ansökte om förvärvstillstånd och anförde att avsikten medförvärvet var att sambruka förvärvsegendomen med angränsande fastigheter sombolaget innehade. Med hänsyn till köpeskillingens storlek ankom det påregeringen att pröva ansökningen. Hos regeringen förelåg yttranden frånlantbruksnämnden i och lantbruksstyrelsen. avstyrkte bifall till ansökningen avföljande skäl. Nämnden bedömde att bolagets fastighet och förvärvsegendomen varför sig var utvecklingsbara företag. Förvärvet stred därför mot 4 § förstastycket 4 jordförvärvslagen. Nämnden konstaterade vidare att bolaget inte ägdesådan kompensationsmark som omnämns i 5 § första stycket 1 jordförvärvslagenoch att inte heller några särskilda skäl förelåg att tillstyrka ansökningen. Lantbruksstyreisen fann emellertid att det inte fanns skälatt avstyrka ansökningen med hänvisning till bestämmelserna i 4 § förstastycket 4 och 5 § jordförvärvslagen. Styrelsen avstyrkte i stället ansökningenmed stöd av priskontrollbestämmelsen i 4 § första stycket 1 jordförvärvslagen. Innan regeringen avgjorde ärendet anmälde bolaget attköpeskillingen sänkts till . I sitt beslut anförde regeringen att köpeskillingen inteendast obetydligt översteg egendomens värde med hänsyn till dess avkastningoch övriga omständigheter. Vidare anförde regeringen att de av köparen ägdagrannfastigheterna och förvärvsegendomen var för sig fick ses somutvecklingsbara lantbruksföretag och att företagen borde förbli självständiga.Några skäl att likväl godta förvärvet förelåg enligt regeringen inte.Regeringen avslog därför ansökningen enligt 4 § första stycket 1 och 4jordförvärvslagen. Lorenius sålde fastigheterna för enköpeskilling om . begärde Lorenius hos regeringenersättning av staten med . Han anförde därvid att han genom regerings beslutet felaktigt berövats möjligheten att sälja egen domen och därigenom åsamkats en förlust. Han anförde vidare att 92 regeringens beslut vållat honom skada även på ett annat sätt. regeringensbedömning blev känd såg sig nämligen hans kreditgivare 1989/90:KU30 nödsakadeatt säga upp de lån för vilka fastigheterna utgjorde säkerhet. Det låga värdesom regeringen åsätt egendomen medförde att säkerheten inte längre varbetryggande. Under konkurshot blev han tvingad att till ett lågt pris säljafastigheterna till en i utlandet bosatt person. Köparen har fåttförvärvstillstånd och arrenderar ut marken som sidoarrende till en annanbrukare. Regeringen fann i ett beslut att förutsättningarinte förelåg att utge ersättning av statsmedel till Lorenius med anledning avatt Diplo vägrats förvärvstillstånd och avslog framställningen, bilaga A 27. Lorenius gjorde en ny framställning omersättning hos regeringen. Regeringen beslutade att intevidta någon åtgärd med anledning av framsSllningen, bilaga A 28. Lorenius har även väckt skadeståndstalan mot staten. Genomett beslut av högsta domstolen att vägra prövningstillståndhar slutligen avgjorts att käromålet skall avvisas på grund av bestämmelsen i 3kap. 7 § skadeståndslagen (1972:207). Enligt den paragrafen får talan omersättning på grund av fel eller försummelse vid myndighetsutövning ej förasmed anledning av beslut av , regeringen, högsta domstolen ochregeringsrätten, om inte beslutet upphävts eller ändrats. Vid den tidigare granskningen av tillståndsärenden enligtjordförvärvslagen ägnades tillämpningen av priskontrollregeln uppmärksamhetfrån mera allmänna utgångspunkter. Den nu företagna granskningen avregeringsbeslutet gäller tillämpningen av priskontrollbestämmelsenmot bakgrund av vissa uttalanden i förarbetena till bestämmelsen. Som framgår av redogörelsen i det föregående berördes iförarbetena till lagen frågan om de negativa effekterna av priskontrollregeln för fastighetsägare och kreditgivare. I lagrådsremissen konstaterade depar tementschefen att ett konsekvent fullföljande av kritiken mot priskon trollregeln skulle leda till att man inte skulle bringa lagstiftningen i överensstämmelse med den jordpolitiska målsättningen. Lagrådet tog upp frågan ur en mer speciell aspekt. De effekter ett införande av priskontrollregeln skulle få för vissa övergångsfall fordrade enligt lag rådet en övergångsbestämmelse av innebörd att ett pris som inte översteg inköpspriset skulle godtas vid försäljning. Av lagtekniska skäl föreslog lagrådet emellertid inte någon sådan särskild övergångsbestäm melse. Lagrådet förutsatte dock att de intressen som det var fråga om kunde tillgodoses genom tillämpning av en allmän undantagsregel i lagförslaget. Regeringen instämde i lagrådets uttalanden och vid ären dets behandling i förekom inte några erinringar häremot. Detta innebär att lagrådets uttalanden skulle ligga till grund för tillämpningen av priskontrollbestämmelsen i de med uttalandet avsed da övergångsfallen. Omständigheternai det nu aktuella fallet överensstämmer väl med 1989/90:KU30 denövergångproblematik som berörs i lagrådsuttalandet. Uttalandet har därförkunnat ha betydelse för frågan om huruvida förvärvstillstånd skulle vägrasköparen med stöd av priskontrollbestämmelsen. Av regeringsbeslutet och dehandlingar som hör till beslutet framgår emellertid att några överväganden pågrundval av lagrådets uttalande inte synes ha gjorts när regeringen tillämpadepriskontrollregeln. Granskningen av regeringsbeslutet när detgäller tillämpningen av priskontrollregeln ger utöver det anförda inte anledningtill något särskilt uttalande från utskottets sida. Under årets granskning har utskottet tagjt upp vissafrågor rörande utdelning av understöd ur allmänna arvsfonden. I frågan harupprättats en kansli promemoria, bilaga A 29. I ärendet har inkommit PM frånsocialdepartementet, bilaga A 30. Allmänna arvsfonden inrättades i samband med att kusineroch avlägsnare släktingar uteslöts från arvsrätt genom lagen (1928:279) om arv.Den grundläggande bestämmelsen om allmänna arvsfondens rätt till arv finns i 5kap. , vari stadgas att om någon avlider utan att efterlämna någonarvsberättigad eller testamentstagare skall kvarlåtenskapen tillfalla allmännaarvsfonden. Egendom kan också tillföras fonden genom gåva eller testamente. Allmänna arvsfonden förvaltas av kammarkollegiet. Denredovisas som en särskild fond, skild från det övriga statskapitalet. Medel somtillfallit arvsfonden betraktas som tillhöriga staten. Fondens bokförda värdeuppgick till 558 milj.kr. och marknadsvärdet till 953 milj.kr. /90 finns det ca 167 milj.kr. att dela ut. Enligt lagen om allmänna arvsfonden utdelas understöd urfonden av regeringen eller den myndighet som regeringen besSmmer. Fondensändamål är att främja vård och fostran av barn och ungdom samt omsorg omhandikappade. Understöd ur fonden får inte lämnas för åtgärd som det åliggerstat eller kommun att bekosta. Det har satts i fråga om det är förenligt medgällande regler att utdela understöd till politiska organisationer. Som framgårav i kanslipromemorian redovisade uttalanden i förarbeten till reformav arvsfonden, varvid omsorg om handikappade infördes som ändamålsgrupp, fårunderstöd ges även till politiska organisationer för verksamhet som avser vårdoch fostran av barn och ungdom. Regeringen fattar beslut om understöd ur allmännaarvsfonden. Regeringen har med stöd av en bestämmelse i lagenom allmänna arvsfonden beslutat att till barn- och ungdomsdelegationendelegera beslutanderätt för arvsfonden avseende 30 milj.kr. för stöd tillfostran av barn och ungdom. Genom beslut anvisas barn- och fr.o.m. budgetåret 1989/90 av de medel ur allmänna arvsfonden som är disponibla 1989/90:KU30 förutdelning. Av årets tillgängliga medel skall således delegationen besluta om41,75 milj.kr. De medel som fördelar uppgick /89 till-drygt 105 milj.kr. Av dessa fördelades 12 milj.kr. påkommuner, 4,8 milj.kr. på landsting, 10,7 milj.kr, på högskolor och 12 milj.kr.på olika myndigheter. Frågor rörande allmänna arvsfonden har behandlats avriksdagen vid ett flertal tillSllen, främst avseende ändamålsbegreppet.Socialutskottet tog i sitt betänkande 1989/90:SoU3 upp skildafrågor rörande fonden. ansåg att i fortsättningenborde få en förbättrad redovisning av hur allmänna arvsfondens medel används.Regeringen har därefter i skrivelse 1989/90:131 lämnat en särskildredovisning i frågan. Ärendet bereds av socialutskottet. revisorer påbörjade en granskningav handläggningen inom och barn- och ungdomsdelegationenav ärenden rörande allmänna arvsfonden, bl.a. avseende redovisning. Dennagranskning kommer enligt vad som erfarits att fullföljas. Med anledning av anmälan har utskottet närmare granskatden del av verksamheten som avser stöd till barn och ungdom. Av den bilagdapromemorian framgår bl.a. att under /89 anvisats ca 7,5 milj.kr.till organisationer av typ Unga Örnar, Vi unga, Aktiv ungdom, Non FightingGeneration m.fl. Dé medel som barn- och haft att fördelahar omfattat 30 milj.kr. Till politiska organisationer har för verksamhet somöverensstämmer med allmänna arvsfondens ändamål fördelats . Utskottethar tagjt del av visst aktmaterial i sammanhanget. Under granskningen har utskottet även uppmärksammat tvåbeslut av regeringen om stöd ur allmänna arvsfonden till försöksverksamhet medförnyelsearbete beträffande stöd till närstående. Från harinhämtats upplysningar i ärendet, bilaga A 29. Besluten gällde vardera 10milj.kr. och aviserades i proposition 1987/88:176 om äldreomsorgen inför90-talet. Det första beslutet fattade regeringen , alltsåinnan hade behandlat propositionen. erinrade vidberedningen av ärendet om att fondens medel endast får användas för ändamålsom främjar vård och fostran av barn och ungdom samt omsorg om handikappade. Ihemställan godtogs dock de i propositionen förordade riktlinjerna. Enligt bedömning borde regeringenha av vaktat prövning innan beslutet fattades. Med hänvisning till socialutskottets pågående beredning av frågan om en förbättrad redo visning av utdelningar ur allmänna arvsfonden och till den granskning av handläggningen inom av ärenden rörande all männa arvsfonden som revisorer påbörjade avstår från att nu göra något ytterligare uttalan de. Beredningen av vissa EG-frågor Utskottet har fullföljt en inledd granskning avberedningen i av frågor rörande det pågåendeförhandlingsarbetet med de Europeiska gemenskaperna (EG). Granskningen har iförsta hand avsett vissa tryckfrihetsrättsliga aspekter på beredningsarbetet.Utrikesdepartementets handelsavdelning (UDH) har upprättat två promemorior iärendet. Dessa redovisas i bilagorna A 31 och A 32. En utfrågning har hållitsmed statssekreteraren och rättschefen , UDH, samtmed departementsrådet , chef för arkiv(bilaga B 16). Regeringen presenterade i proposition 1987/88:66 förslagtill riktlinjer för deltagande i det fortsatta förhandlingsarbetetmellan det Europeiska frihandelsområdet (EFTA) och EG. Riktlinjerna innebar attEFTA skulle stärkas som samarbetet med EG skulle breddas ochfördjupas på alla samhällsområden, så långt det var förenligt medneutralitetsprincipen. ställde sig bakom förslaget tillriktlinjer (1987/88:UU24, rskr. Den organisation som regeringen upprättade förberedningen av integrationsfrågorna beskrivs i utrikesutskottets beSnkande1988/89:UU19. Där framgår att arbetet leds av en statsrådsgrupp understatsministerns ordförandeskap. Därunder svarar en statssekreterar-grupp förden löpande styrningen av arbetet. Ett omfattande analysarbete pågår inom 24departementala och interdepartementala arbetsgrupper. Referensgrupper medföreträdare för olika samhällsintressen har knutits till flertalet avarbetsgrupperna. En särskild beredningsgrupp under en chefeförhandlaresamordnar arbetsgruppernas verksamhet. Samordningsansvaret ligger på utrikesdepartementetshandelsavdelning som för ändamålet har omorganiserats och förstärkts bl.a. medett integrationssekretariat (ISEK). Regeringen inrättade också ett råd förEuropafrågor. Dess uppgift är att vara ett forum för informationsutbyte ochsamråd mellan regeringen och företrädare för olika samhällsintressen i merövergripande frågor rörande det västeuropeiska integrationsarbetet. På förslag av utrikesutskottet (1988/89:UU17) harriksdagens EFTA-delegation utvidgats för att ge alla riksdagspartier möjlighetatt delta i EFTAs parlamentarikersamarbete. I utrikesutskottets betänkande1988/89:19 konstateras att EFTA-delegationen i ökad utsträckning utnyttjats avregeringen för information till partierna om EG-frågor. Enligt betänkandetutgår utrikesutskottet från att regeringen ger den utvidgade EFTA-delegationentillgång till allt relevant material så att den hålls fortlöpande och regelbundetinformerad om utvecklingen av de svenska kontakterna med EG. Rådet förEuropafrågor 1989/90:KU30 Förutomstatsministern, som är ordförande, ingår utrikesministern, utrikeshandelsministern,finansministern, industriministern och 13 företrädare för olikasamhällsintressen i rådet för Europafrågor (bilaga A 33). Rådet har tillkommiti offentligrättslig ordning och ingår i . De regler förhantering av handlingar, offentlighet och sekretess som gäller förregeringskansliet i övrigt skall också gälla för rådets verksamhet. Enfråga av visst intresse är om rådet har ställningen av myndighet. Som sägs idet av statsrådsberedningen 1984 utgjvna betänkandet Kommittéer, råd,delegationer, arbetsgrupper m.m. kan rådgivande organ av det slag det här ärfråga om ges ställning av myndighet, men det är inte nödvändigt att det ges denkaraktären. Ettorgan med rådgivande uppgifter är myndighet om det är organet som sådant som skallge råd och synpunkter (med möjlighet för enskilda ledamöter att anmälaavvikande mening). Om det i stället är de enskilda ledamöternas uppfattning somefterfrågas har organet inte ställning av myndighet. I statsrådsberedningensbetänkande sägs att det då helt enkelt är ett "forum för ett antal kunnigapersoner som åtagit sig uppdraget att på kallelse komma samman och diskuterafrågor inom ett visst ämnesområde och ge uttryck för sin personliga eller enbakomliggande organisations uppfattning". Avregeringskansliets senaste yttrande i ärendet (bilaga A 32) samt den utfrågningsom hållits med UDHs statssekreterare och rättschef framgår att rådet är avsettatt vara ett organ av den senare typen. Rådet fattar inga beslut och avger inteheller några rekommendationer eller yttranden till regeringen. Verksamheteninom rådet består av en serie möten och diskussioner. Inför mötena tillsSlIsledamöterna förslag till dagordning samt, då så bedöms erforderligt,underlagsmaterial vid diskussionerna. Vid mötena förs inga protokoll. Inteheller förs det, enligt vad uppgett vid utfrågningen, frånregeringskansliets sida några minnesanteckningar vid rådets möten. föreligger det inte några formella krav på protokoll-föring ellerannan dokumentation av verksamheten i ett organ som rådet för Europafrågor.Rådet har dock en mycket betydelsefull ställning som organ för samråd iövergripande frågor. Med tanke härpå och på den vikt såväl riksdag som regeringSst vid det pågående integrationsarbetet vore det dock önskvärt attdokumentation i vart fall föreligger om när sammanträden med rådet har ägt rumoch vilka som deltagit i sammanträdena. Offentlighetsprincipens tillämpning i beredningsarbetet Arbets-och referensgruppernas rättsliga ställning behandlas i en inom UDH upprättad promemoria (bilaga A 32, underbi laga). Av denna framgår att arbetsgrupperna består av departements tjänstemän men även av företrädare för utomstående myndigheter. 7 1989/90. Referensgrupperna är sammansatta dels av representanter för den /90:KU30 arbetsgrupptill vilken referensgruppen är knuten, dels företrädare för olikaintresseområden, t.ex. organisationer. I arbetsgrupperna behandlas de olika sakfrågorna. Arbetetkan bestå i utredningar, framtagande av förslag, rapportering o.d. Även inom referensgrupperna kan förekomma visstutredningsarbete. Deras uppgift är dock huvudsakligen att lämna råd ochsynpunkter i olika sakfrågor. I promemorian konstateras att genom att arbets- ochreferensgrupperna är knutna till på så sätt att de får ansesingå i det departement till vilka de hör, gäller samma regler för handlingsoffentlighetoch sekretess för handlingar som berör de olika grupperna som för handlingarinom andra delar av . Det erinras också om att enligthuvudregeln i 2 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen blir handlingar somframställs inom (inkl. grupperna) allmänna handlingar i ochmed att de upprättats. En handling anses enligt nämnda paragraf upprättad när denexpedierats. I promemorian sägs att ett översändande av handlingar mellankansliet och gruppmedlemmarna eller omvänt i och för sig inte innebär attnågon expediering sker och handlingarna blir inte att anse som allmänna genomöversändandet. En handling som inte har expedierats blir att anse somupprättad antingen när det ärende den hör till har slutbehandlats eller omhandlingen inte hör till något bestämt ärende när den har justerats ellerfårdigställts på annat sätt. Enligt UDHs promemoria får huvuddelen av de handlingar somarbetsgrupperna behandlar anses ingå i regeringsärenden som handläggs inomregeringskansliet och som till stor del syftar till överenskommelser medEFTA-länderna eller EG som ett medel för att åstadkomma ökad integration. Somalternativ kan även förekomma författningsarbete e.d. De handlingar somframställs i sådana ärenden skulle således, enligt promemorian, inte bliallmänna handlingar förrän ärendet avslutats, t.ex. när överenskommelseslutits eller en proposition beslutats. I promemorian sägs vidare att skrivelser m.m. sominnehåller uppgifter som rör en grupps verksamhet, och som medlemmarna skickartill övriga delar av , följer de angivna reglerna förhandlingar som framställs inom . Däremot blir handlingar som rör en grupps verksamhet ochsom medlemmarna mottar från personer utanför allmänna närmedlemmarna tagjt emot dem. På liknande sätt kan också handlingar som gruppeneller dess medlemmar lämnar till utomstående bli "expedierade" genomöverlämnandet och därmed allmänna handlingar i . I promemorian behandlas också vissa gränsproblem som kanuppkomma. Det gäller exempelvis handlingar om vilka tveksamhet kan råda om deutarbetats av en ledamot i en arbetsgrupp och därmed är att ansesom arbetsmaterial så länge de inte expedierats utanför rege- 1989/90:KU30 ringskansliet, eller om de upprättats av den myndighet där ledamoten ärverksam. Utskottet har i granskningen särskilt uppmärksammat ettfall där fråga uppkommit om en handling var att anse som allmän eller ej.Statens livsmedelsverk angav i ett svar på en förfrågan frånriksdagsledamoten att man tilljordbruksdepartementet överlämnat en redovisning av en jämförelse mellansvenska regler och motsvarande EG-regler på livsmedelsområdet. När viariksdagens utredningstjänst hos begärde att få ta delav denna handling gavs beskedet att materialet var att anse som interntarbetsmaterial och därför inte lämnades ut. Rättschefen vid har efter företagenundersökning meddelat att skrivelsen i fråga diarieförts som eninkommen handling och har betraktats som allmän handling. Denuppgift som lämnades till var således felaktig. Som framhållits bl.a. vid utfrågningen inför utskottet ärdet inte ovanligt att regeringen som ett led i ett pågående förhandlingsarbeteeller vid beredningen av ett regeringsärende i övrigt tillsätter såväl arbets-som referensgrupper av det slag som inrättats för förhandlingsarbetet rörandeden västeuropeiska integrationen. Beredningen av denna fråga intar dock ensärställning i det hänseendet att den omfattar så många samhällsområden ochdärmed ett stort antal departement och myndigheter. Detta kommer till uttryck bl.a.i att arbetsgrupperna för de olika ämnesområdena är så många som 24 tillantalet. Det ligger enligt utskottet i sakens natur att det i ettberedningsarbete som omfattar så många olika organ finns större risk för attproblem uppstår vid tillämpningen av de tryckfrihetsrättsliga reglerna. Detgäller exempelvis frågan om en handling hos en arbets- eller referensgrupp ärallmän eller om den är att betrakta som arbetsmaterial e.d.