bet · GD01JuU30 · 1989-12-31 00:00:00 — Beslag och kvarstad i internationella förhållanden, m.m. 1989/90 JuU30 l detta betänkande behandlar utskottet ettregeringsförslag om åtgärder i kampen mot den internationellanarkotikabrottsligheten. Förslaget innefattar ändringar av bestämmelserna omvissa straffprocessuella tvångsmedel på begäran av främmande stat ochgodkännande av en internationell överenskommelse om samarbete på straffrättensområde. Utskottettillstyrker regeringens förslag. I betänkandet behandlar utskottet också ett antalmotionsyrkanden gm skärpningar av narkotikalagstiftningen. I detta hänseendehar fyra reservationer fogats till betänkandet. I proposition 1989/90:82 har regeringen() föreslagit deb att anta vid propositionenfogade förslag lill 1. lag om ändringi lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmandestat, 2. lag om ändringi lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet avbroltmålsdom, 3. lag om ändringi lagen (1963:193) om samarbete med , , och angåendeverkställighet av straff m.m. samt 4. lag om ändringi lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , ochNorge, deb att godkänna en undertecknadöverenskommelse mellan regeringen i och regeringen iFörenadf och om tvångsåtgärder ochförverkande avseende av brott. Lagförslagenåterges här i bilaga. I sarnand med propositionen behandlar utskottet yrkanden imotioner väckta under den ajlmänna motionstiden . Motionsyrkandenaredovisas på s. 2. 1 1989/90. 1989/90:Ju604 av och (bådam) vari yrkas att hos regeringen begär förslag till ändring av 2 §narkotikastrafflagen på sätt som anges i motionen. l989/90:Ju607 av m.fl. (c) vari yrkas 17. att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om förslag till skärpning avtoleransnivån för innehav av narkotika, 18. att beslutar attstraffekalan för icke medicinskt bruk av narkotika skall vara böter ellerfangelse. 1989/90:Ju617 av m.fl. (m) vari yrkas 1. att riksdagenhos regeringen begär förslag till lagstiftning om strängare påföljd förnarkotikabrott i enlighet med vad i motionen anförts, 2. att riksdagenhos regeringen begär förslag till lagstiftning om ringa narkotikabrott ienlighet med vad i motionen anförts, 3. att riksdagenhos regeringen begär förslag till lagstiftning om strängare påföljd för grovtnarkotikabrott i enlighet med vad i motionen anförts, 6. att hos regeringen begär förslag tilllagstiftning om strängare påföljd för dem som smugglar narkotika genom attsvälja den. 1989/90:Ju628 av och (bådac) vari yrkas att beslutar aU påföljden för "eget bruk" avnarkotika skall vara böter eller Sngelse . 1989/90:Ju634 av och (båda m) vari yrkas alt som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om Sngelse som möjlig påföljd för innehav av narkotika föreget bruk. 1989/90:Ju636 av m.fl. (fp) vari yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom förbudet mot befattning med och bruk av narkotika. Motiveringen återfinns imotion 1989/90:So317. 1989/90:Ju802 av m.fl. (m) vari yrkas 16. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om kriminalisering av narkolikakonsumlion och strängarestraff för narkotikabrott. 1989/90:Ju808 av och (båda c) vari yrkas 1. alt som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förslag till sänkning av toleransnivån för innehav avnarkotika. 3. attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i 1989/90:JuU30 motionenanförts om förslaget att bruk av narkotika skall kunna leda till Sngelse, Brottslighetens ökade internationalisering har skapatbehov av ett intensivare samarbete mellan staterna när det gäller olikabrottsbekämpande åtgärder, däribland verkställighet av brottmålsdomar.Verkställighet i av en utomlands meddelad brottsmålsdom kan ske enligtbestämmelserna i lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörandeverkställighet av brottmålsdom och enligt lagen (1963:193) om samarbete medDanmark, , och angående verkställighet av straff m.m. Ettutomlands meddelat beslut om förverkande i brottmål kan sålunda enligt dessalagar under vissa förutsättningar verkställas i . Däremot ärmöjligheterna att på förhand säkra verkställigheten genom beslag och kvarstad iSverige mycket begränsade, särskilt i utomnordiska förhållanden. Svensk rätttillåter nämligen endast i begränsad utsträckning att tvångsmedel används ibrottmål för utländska myndigheters räkning. Enligt lagen (1975:295) om användningav vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat kan sålunda endast undervissa förutsättningar egendom tas i beslag, och det finns över huvud taget intenågra bestämmelser om kvarstad i brottmål för utländska myndigheters räkning. I propositionen föreslås bl.a. att möjligheterna attbesluta om beslag på begäran av främmande stat utvidgas. Vidare föreslås nyabestämmelser om kvarstad för att säkerställa verkställighet i avutländska värdeförverkanden. Det internationella samarbetet i fråga om förverkande avvinning av brott har intensifierats . Detta gäller inte minst såsom i förevarande ärende kampen mot narkotikabrottsligheten. Syftet med deföreslagna lagändringarna är att skall kunna tillträda vissainternationella överenskommelser om samarbete på straffrättens område, bl.a.den nu aktuella överenskommelsen mellan ochNordirland om tvångsåtgärder och förverkande avseende av brott. Här kanvidare nämnas den av undertecknade mot olaglighantering av narkotika och psykotropa ämnen som antogs i den 19 december1988. Konventionen innehåller bl.a. bestämmelser om verkställighet av utländskaförverkandebeslut och om bistånd med reella straffprocessuella tvångsmedeltill den stat där förundersökning eller rättegång pågår. Även inom Europarådetär hithörande frågor aktuella; en arbetsgrupp utarbetar t.ex. utkast till eneuropeisk konvention om efterforskande, beslag och förverkande av avbrott. Utskottetser positivt på åtgärder som kan förbättra det internatio- 1989/90:JuU30 nellasamarbetet på straffrättens och kriminalpolitikens område. Detta gällersärskilt de nu föreliggande regeringsförslagen, som enligt utskottets meningär väl ägnade att öka möjligheterna lill en effektiv internationellbrottsbekämpning, vilket är angeläget i fråga om narkotikabrott, bedrägerieroch andra former av ekonomisk brottslighet. Utskottet har inte funnit anledningtill erinran mot de framlagda lagförslagen, och utskottet tillstyrker attSverige tillträder den nu aktuella överenskommelsen med ochNordirland. I det följande behandlar utskottet ett antalmotionsyrkanden om skärpningar i olika avseenden av straffbestämmelserna inarkolikalagstift-ningen m.m. Bestämmelser om straff för olovlig befattning mednarkotika finns i narkotikastrafflagen (1968:64). Lagen trädde i kraft den 1april 1968 och har ändrats vid ett flertal tillfållen. Ändringarna har beståtti dels att de olika gärningsformerna för narkotikabrott har kompletterats ochutvidgats, dels att olika straffekärpningar fortlöpande har genomförts. Densenast genomförda lagändringen, som trädde i kraft , innebarfrämst att konsumtion av narkotika kriminaliserades. Lagen innehåller tre svårhetsgrader av narkotikabrott; förnormalgraden, narkotikabrott, döms till Sngelse i högst (1 §), förringa brott döms till böter eller Sngelse eller, om sådan gärningendast bestod i eget bruk av narkotika, till böter (2 §), och för grovt brottdöms till fångelse i lägst två och högst (3 §). En särskild regel omansvarsfrihet finns vid eget bruk av narkotika om gärningen uppdagats genom attvederbörande sökt eller underkastat sig vård eller annan behandling. Den särskilda straffskalan för eget bruk av narkotika i 2§ narkotikastrafflagen Som framgått ovan gäller att om narkotikabrott är att ansesom ringa och gärningen endast bestod i eget bruk av narkotika kan enbart böterådömas. I ett antal motioner (Ju604, Ju607, Ju617, Ju628, Ju634,Ju636, Ju802 och Ju808) begärs att fångelse också här bör ingå i straffekalan.Sammanfattningsvis anser motionärerna att den nuvarande bestämmelsen ärverkningslös, att straffet för narkotikakonsumtion måste spegla straffvärdetför denna handling jämfört med straffvärdet för andra brott samt attfångelsestraff i straffekalan är en förutsättning för att kunna utnyttja vissatvångsmedel och för att kunna döma lill vård. Utskottet har tidigare vid flera lillfållen behandlatliknande motions önskemål. I samband med den senaste ändringen i narkotikastrafflag en, då kriminaliseringen av eget bruk skedde (prop. 1987/88:71, 4 JuU13, rskr. 280), avstyrkte utskottet i sitt av godkända /90:JuU30 betänkande bifall till flera motioner vari det förordades attSngelse skulle ingå i straffekalan för alla former av narkotikabrott. Utskottet slog då bl.a. fast att en grundläggande utgångspunktför den vidgade kriminaliseringen var att de nya reglerna utformades så att denenskildes och olika myndigheters vårdansträngningar inte motarbetas. Avsiktenmed kriminaliseringen var således inte att få till stånd en sådan ordning att iprincip all narkomanvård från samhällets sida skulle kunna ske under tvång.Vården av missbrukare borde enligt utskottets uppfattning alltjämt i principåvila och sjukvården, och frågor om användandet av tvång ivården av missbrukare borde avgöras inom ramen för den socialrättsligalagstiftningen. En annan sak var menade utskottet rent allmänt sett att densom döms till Sngelse eller skyddstillsyn skall kunna beredas vård inomkriminalvårdens ram om han har missbruksproblem. Bl.a. dessa övervägandentalade, enligt utskottets uppfattning, mot att låta Sngelse ingå i straffekalani 2 § vid enbart eget bruk av narkotika. Såvitt gällde frågan om möjligheternaatt använda vissa tvångsmedel, bl.a. kroppsbesiktning, vilka förutsätterSngelse i straffekalan, delade utskottet departementschefens ochrikspolisstyrelsens uppfattning att intresset av att polisens brottsbeivrandeverksamhet på området fick en ändamålsenlig inriktning talade för att reglernahärom inte skulle bli tillämpliga när det är fråga om eget bruk enligt 2 §.Detta talade också mot att Sngelse här borde ingå i straffekalan. Även under innevarande har utskottet behandlatmotioner innehållande krav på att Sngelse skall införas i straffekalan vid egetbruk av narkotika enligt 2 § narkotikastrafflagen. avstyrktesåledes utskottet i sitt av godkända betänkande bifall tillmotionerna under hänvisning till vad utskottet uttalat i frågan vidbestämmelsens tillkomst (1989/90:JuU16 s. 16 ff). När frågan nu åter aktualiseras anser utskottet att vadutskottet har uttalat i saken alltjämt har giltighet. Utskottetavstyrker därför bifall till här behandlade yrkanden i motionerna Ju604, Ju607,Ju617, Ju628, Ju634, Ju636, Ju802 och Ju808. Gränsdragningen mellan narkotikabrott och ringanarkotikabrott Fängelse i straffekalan för ringa narkotikabrott infördesden (prop. 1984/85:46, JuU 12, rskr. Beteckningennarkotikaförseelse för narkotikabrott som är att anse som ringa slopades ochstraffmaximum för sådant brott höjdes från böter till Sngelse i sex månader.Samtidigt togs böter bort ur straffekalan för normalgraden av narkotikabrottoch straffet för sådant brott blev därmed fångelse i högst . I motionerna Ju607, Jubll och JuSOS förespråkas attutrymmet för att bedöma ett narkotikabrott som ringa kraftigt bör begränsas,och det begärs en lagändring av denna innebörd. Motiveringen rör den i praxisvid innehav för eget bruk uppställda gränsen mellan normalgraden av 1* 1989/90. narkotikabrottoch ringa narkotikabrott med hänsyn till den mängd 1989/90:JuU30 narkotikasom gärningen avser. Motionärerna anser att dessa gränser är för höga. I motionJu617 hävdas också att samma gärning bedöms olika i olika delar av landet. I samband med den nämnda ändringen av straffskalanför ringa narkotikabrott uttalade departementschefen att ändringen skulle medföraen viss förskjutning av gränsen mellan normalgraden och den ringa graden avnarkotikabrott. Avsikten med förslaget var dock inte att åstadkomma ensträngare straffmätning; gärningar som före lagändringen bedömts somnormalbrolt men inte ansågs föranleda strängare påföljd än böter skulle ifortsättningen rubriceras som ringa brott (prop. 1984/85:46 s. 16 och 26).Utskottet ställde sig bakom vad som uttalats i propositionen (JuU 1984/85:12 s.30). Inom åklagarmyndigheten i upprättades enpromemoria vari berörs frågan om hur gränsen skall dras mellan ringanarkotikabrott och narkotikabrott när det gäller enbart innehav.Gränsdragningen sker med utgångspunkt endast från mängden och arten narkotika.Uppteckningen grundar sig på domstolspraxis. Det anges att gränsvärdena äravsedda att tjäna som hjälpmedel vid bedömning av rubriceringsfrågan och altdet i varje enskilt fall kan föreligga andra omständigheter än mängden sompåverkar bedömningen. Vid beaktande av enbart mängden kan, enligt promemorian,som ringa narkotikabrott bedömas innehav av upp lill cannabisharts ellermarijuana, upp till amfetamin, upp till heroin och upp till kokain. Det anmärks att det vid relativt stora mängder, exempelvis mer än50 gram cannabis eller marijuana och amfetamin, kan finnas anledning attifrågasätta om narkotikan är avsedd att användjis enbart för eget bruk och althär andra gärningsformer än innehav kan bli aktuella, exempelvis förvärv iöverlåtelsesyfte. I fråga om gränsdragningen mellan normalgraden avnarkotikabrott och ringa narkotikabrott vidhåller utskottet sin inställningfrån (JuU 1984/85:12). Utskottet avstyrker bifall lill motionernaJu607, Ju617 och Ju808. Härutöver vill utskottet anföra följande. Enligt vadutskottet kunnat inhämta har domstolarna i storstadsregionerna på det stora hela en enhetlig praxis som nära ansluter till de gränser som redovisats, även om en något strängare syn kan skönjas. Över landet i stort kan praxis vara något olika på olika håll. Utskottet vill här, även om vissa variationer måste accepteras i ett syslem med ett stort antal i dömandet självständiga domstolar, understryka betydelsen av en enhetlig tillämp ning på området. vill utskottet betona vikten av ett frigöran de från elt strikt mängdtänkande vid rubricering och påföljdsbesläm- ning i narkotikamål. Detta har utskottet framhållit vid tidigare änd ringar av narkotikastrafflagen (se JuU 1980/81:25), och frågan har också belysts av högsta domstolen (se NJA 1983 s. 754). I samman hanget vill utskottet också hänvisa till vad högsta domstolen uttalat när det gäller överlåtelser av små mängder narkotika (se högsta domstolens dom , DB 33). Enligt högsta domsto- 6 len är deten angelägen uppgift för rättsväsendet att motverka den s.k. 1989/90:JuU30 gatulangningen,och brottslighet av sådant slag bör, även om gärningen bedöms som ringa,normalt leda till fångelsestraff. Straffmaximum för narkotikabrott och grovt narkotikabrottm.m. I motionerna Ju617 och Ju802 begärs att straffmaximum förnormalgraden av narkotikabrott höjs till fångelse och att straffekalanför grovt narkotikabrott bestäms till fångelse i lägst fyra och högst tio åreller livstid. Sistnämnda straffekala bör också, enligt motion Ju617, införasvid grov varusmuggling av narkotika. Nuvarande straffmaximum för grovt narkotikabrott bestämdesgenom lagstiftning . Maximum höjdes då från fångelse tillfångelse (prop. 1972:67, JuU 14, rskr. höjdesstraffmaximum för narkotikabrott från Sngelse till Sngelse i tre åroch straffminimum för grovt narkotikabrott höjdes från ett till två årsfångelse (prop. 1980/81:76, JuU25, rskr. Straffekalorna för varusmugglingoch grov varusmuggling av narkotika följer straffskalorna för narkotikabrottoch grovt narkotikabrott. ärende behandlade utskottet en motion variförespråkades ytterligare straffekärpningar för grovt narkotikabrott. Utskottetavstyrkte bifall till motionen under hänvisning till bl.a. att en höjning avstraffmaximum för grovt narkotikabrott skulle innebära ett avsteg från denenligt (BrB) gällande grundsatsen om ett straffmaximum av tio årför tidsbestämda straff när inte fråga är om flera brott. Av kriminalstatistik för år 1988framgår bl.a. att andelen frihetsstraff vid lagföring av personer för narkotikabrotthar ökat från år . Enligtstatistiska centralbyrån tyder allt på att påföljden har skärpts under desenaste åren. Användningen av korta frihetsstraff förefaller att ha ökat påbekostnad av andra mindre ingripande påföljder. Straff-mätningen förnarkotikabrott sägs vara speciell på så sätt att hela fångelsestraffekalananvänds. Den genomsnittligt ådömda fångelsestraff-tiden uppgick till5,5 månader för brott enligt 1 § narkotikastrafflagen och förgrovt brott enligt 3 § narkotikastrafflagen. Av de 166 domar som leddetill ett fångelsestraff avsåg grovt narkotikabrott ellergrov varusmuggling. Medelstrafftiden avseende s.k. rena fall (lagföringen avserendast ett enda medel) uppgick för opiater , förcentral-stimulantia och för cannabis . I anledning av nu aktuella motionsyrkanden vill utskotteterinra om det inom pågående arbetet med en översyn av straffskalornabåde när det gäller (BrB) och viktigare s.k. specialrättsliglagstiftning. Underlaget för arbetet utgörs av fångelse-straffltommitténshuvudbetänkande (SOU 1986:1315) Påföljd för brott och remissyttrandena överdetta. Fängelsestraff på livstid stadgas , förutomför vissa av 1989/90:JuU30 brotten i 22 kap. BrB om landsförräderi m.m.,för ett fåtal brott, bl.a. för mord, grov allmänfarlig ödeläggelse, grovtspioneri och folkmord. har prövat frågan om att avskaffalivstidsstraffet men ansett att övervägande skäl talar för att det börbehållas. Kommittén har uttalat att tillämpningen av denna påföljdsform börvara synnerligen restriktiv och har vidare understrukit att livstids fangelseär ett straff som bör utdömas endast i extrema undantagsfall. Denna inställningtalar, enligt kommittén, för att minska det antal brott för vilka livstidsfångelse kan dömas ut, och kommittén har gjort en mycket kritisk granskning avde brott som kan föranleda fångelse på livstid. Kommittén har emellertidfunnit att det inte varit möjligt att slopa livstidsstraffet vid något brottmed de brottsbeskrivningar som gäller. Utskottet vill anmärka att en linje i de senasteårtiondenas reformarbete på påföljdssystemets område har varit bl.a. attutmönstra de tidsobestämda straffen. Mot den angivna bakgrunden anser utskottet det utslutetatt nu överväga att införa livstidsstraff som straffmaximum för grovt narkotikabrottoch grov varusmuggling av narkotika. Utskottet vill i sammanhanget erinra omde möjligheter till straffekärpning som finns i BrB 26 kap. 2 § vid fångelsesom gemensamt straff vid flerfaldig brottslighet. Denna bestämmelse ändradesförra året på så sätt att möjligheterna att överskrida straffmaximum för detsvåraste av brotten gjordes mera differentierade och ökar ju högre dettamaximistraff är (prop. 1987/88:120, JuU45, rskr. Vidare bör uppmärksammasstraff-skärpningsregeln i 26 kap. 3 § BrB som gör det möjligt alt vid återfalli grov brottslighet döma ut fångelsestraff . När det sedan gäller önskemålen om en höjning avstraffminimum för grovt narkotikabrott och straffmaximum för normalgraden avnarkotikabrott anser utskottet att det översynsarbete med straffekalorna sompågår i inte bör föregripas. Sammanfattningsvis avstyrker utskottet bifall lillönskemålen i motionerna Ju617 och Ju802 om en allmän straffekärpning när detgäller narkotikabrott, grovt narkotikabrott och grov varusmuggling. Smuggling av svald narkotika m.m. I motion Ju617 förespråkas också att skallbegära lagförslag om en strängare påföljd vid varusmuggling av narkotika om densmugglande bl.a. svalt den narkotika det gäller. Straffbestämmelser om smuggling av narkotika finns i lagen(1960:418) om straff för varusmuggling (varusmugglingslagen). Som framgått ovanföljer straffekalorna för varusmuggling som gäller narkotika skalorna för deolika narkotikabrotten i narkotikastrafflagen. Varusmugglingslagen är förnärvarande föremål för översyn (dir. 1986:24). har i en skrivelse den 4 maj 1988till regeringen anfört att de tillvägagångssätt vid varusmuggling som tas uppav motio- närernabör ses som försvårande omständigheter vid bedömning av 1989/90:JuU30 brottetsstraffvärde och hemställt att uppmärksamhet ägnas åt frågeställningen inomramen för den pågående översynen av varusmugglingslagen. Regeringen haröverlämnat skrivelsen till utredningen för övervägande. I anslutning till motionsönskemålet vill utskottet erinra omde fr.o.m. gällande nya reglerna om straffmätning ochpåfoljdsval. Enligt dessa skall påföljdsbestämningen ske med utgångspunkt ibrottels straffvärde och inte som tidigare efter en avvägning mellanallmänpreventiva och individualpreventiva hänsynstaganden. Härtill ansluter enuppräkning av försvårande omständigheter som ökar straffvärdet. De tankar sombär upp motionsönskemålet kan i sin mån tillgodoses inom ramen för denna nyaordning. Vid ställningstagande lill motionsönskemålet får utskottethänvisa till att varusmugglingslagen övervägs inom utredningsväsendet.Resultatet av dessa överväganden bör inte föregripas och därför avstyrkerutskottet bifall till motion Ju617 i nu behandlad del. 1. att antar de i proposition1989/90:82 framlagda förslagen lill a) lag om ändringi lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmandestat, b) lag om ändringi lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet avbrottmålsdom, c) lag om ändring i lagen (1963:193) omsamarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m., d) lag om ändring i lagen (1959:254) om utlämningför brott till , och , 2. att riksdagengodkänner den undertecknade överenskommelsen mellanregeringen i och regeringen i Förenade KonungariketStorbritannien och om tvångsåtgärder och förverkande avseendevinning av brott, 3. beträffandefängebe för eget bruk vid ringa narkotikabrott attriksdagen avslår motionerna 1989/90:Ju604, 1989/90:Ju607 yrkande 18,1989/90:Ju617 yrkande 2 i denna del, 1989/90:Ju628, 1989/90:Ju634,1989/90:Ju636, 1989/90:Ju802 yrkande 16 i denna del och 1989/90:Ju808 yrkande3, 1(m, Jp, c) 4. beträffande gränsen för ringanarkotikabrott attriksdagen avslår motionerna 1989/90:Ju607 yrkande 17, 1989/90:Ju617 yrkande 2 idenna del och 1989/90:Ju808 yrkande 2(m, c) 5. beträffande straffmaximum för grovtnarkotikabrott m.m. 1989/90:JuU30 att avslår motionerna 1989/90:Ju617 yrkandena 1 och 3 och1989/90:Ju802 yrkande 16 i denna del, 3(m) 6. beträffande smuggling av svald narkotika m.m. att avslår motion 1989/90:Ju617 yrkande 6. 4(m) Närvarande: (), (),(), (), (), (), (), (), (), (), (), (vpk), (), BarbroAndersson (s), (), () och (). Fängelse för eget bruk vid ringa narkotikabrott (mom.3) (), (), (), (), (), () och () anser deb att den del av utskottets yttrande på s. 5 som börjarmed "När frågan" och slutar med "och Ju808" bort haföljande lydelse: När frågan nu åter aktualiseras anser utskottet att tidenär mogen för ett ändrat ställningstagande. Som framförs i motionerna har nämligenden aktuella bestämmelsen visat sig verkningslös och inte tillämpats i någonstörre utsträckning. Utskottet vill här erinra om att det är viktigt attstraffet för ett brott speglar dess straffvärde. Utskottet finner detsjälvklart att konsumtion av en viss mängd narkotika inte bör bedömas ha ettlägre straffvärde än innehav av samma mängd. Straffskalan för eget bruk avnarkotika bör således sammanfalla med den för innehav. För sistnämnda brottomfattar straffekalan som framgått ovan såväl böter som fångelse också vidbrott som är att anse som ringa, och utskottet anser för sin del attstraffekalan för innehavsbrott är väl avvägd. Detta bör enligt utskottetsmening leda till motsvarande straffskala för eget bruk av narkotika. Utskottetvill i detta sammanhang understryka att domstolarna är 1989/90:JuU30 skyldigaatt mäta ut straff under hänsynstagande bl.a. till hur allvarligt brottet är idet enskilda fallet. Om det står klart att eget bruk av narkotika inte påkallarmer än ett bötesstraff skall någon annan påföljd naturligtvis inte hellerutdömas. Det kan tilläggas att det, enligt utskottets mening, ivissa fall bör vara möjligt att använda det straffprocessuella tvångsmedletkroppsbesiktning i syfte att säkra bevisning vid misstanke om eget bruk avnarkotika.