bet · GD01LU29 · 1989-12-31 00:00:00 — I motionen hävdas att det är angeläget att regeringen utandröjsmål prövar förutsättningarna för ett ökat ansvar för kärnkraftsindustrinoch att målsättningen bör vara att industrin skall bära det fulla ansvaret. Ominte denna målsättning kan uppfyllas bör i vart fall en avsevärd höjning avansvarsgränsen ske. bör också verka för att de internationellaöverenskommelserna på området ändras så att ägaransvaret vid atomkraftsolyckorutökas och de skadelidande garanteras full ersättning. Motionärerna yrkar attdet anförda skall ges regeringen till känna. Också i motion L616 av () och (vpk) hävdas att kärnkraftsindustrin bör bära det fulla skadeståndsansvaretför kärnkraftsolyckor. Enligt motionärerna bör frånträdaPariskonventionen om det förhåller sig så att den förhindrar att fulltkostnadsansvar utkrävs av anläggningshavarna eller också verka för en ändring ikonventionen. Principen bör vara att skadeståndsansvaret vid kärnkraftsolyckorinte skall vara beloppsmässigt begränsat. Motionärerna är medvetna om attförsäkringar inte kan tecknas för ett obegränsat skadeståndsansvar och anseratt i den situationen det endast finns två alternativ, nämligen att statenantingen ser till att verksamheten upphör eller ikläder sig det fullaskadeståndsansvaret. Motionärernabegär ett tillkännagivande om att reaktorinnehavare eller 1989/90:LU29svenska staten skall bära ett obegränsat skadeståndsansvar vid atomolyckor iSverige (yrkande 1). Vidare yrkas (yrkande 2) ett tillkännagivande om attSverige internationellt skall verka för att ett strikt skadeståndsansvar skallgälla över nationsgränserna. Motioner med samma syfte som de nu aktuella har åtskilligagånger tidigare prövats av , och . År1988 behandlades de då aktuella motionerna i samband med att togställning till proposition 1987/88:139, vari föreslogs en höjning avanläggningsinnehavarens ansvar från till 800 miljonerkronor per olycka. I sitt av godkända betänkande i ärendet (LU1987/88:32) tillstyrkte lagutskottet bifall till propositionen och avstyrktemotionerna. Utskottet hänvisade därvid till att det inte torde vara förenligtmed att ålägga anläggningsinnehavaren ett obegränsat ansvar.Att skulle lämna konventionen och därmed ställa sig utanför detersättningssystem som gäller i borde inte komma i fråga. Utskottetkonstaterade vidare att enligt konventionen anläggningsinnehavarens ansvarmåste vara täckt av försäkring eller ekonomisk garanti samt att kapaciteten påförsäkringsmarknaden inte tillät att ansvarsgränsen sattes till högre beloppän . Vad gällde frågan om svenska statens särskilda ansvarförklarade sig utskottet utgå från att - som också hade förutskickats i propositionen- regeringen senare tog upp frågan om en höjning av beloppet. Då spörsmålet åter aktualiserades (se bet.1988/89:LU23) hänvisade utskottet till att vad som anförts föregående årfortfarande ägde giltighet och avstyrkte därför bifall till motionerna. Sedan frågan senast behandlades har enligt utskottetsmening inte framkommit några omständigheter som bör föranleda attanläggningsinnehavarens ansvar nu bör omprövas. Utskottet förutsätteremellertid liksom tidigare att regeringen med hänsyn till frågans vikt nogaföljer utvecklingen på området och efter hand som förhållandena påförsäkringsområdet medger det till återkommer med förslag om höjningav ansvarighetsbeloppet för anläggningsinnehavaren. Utskottet utgår vidarefrån att regeringen senare tar upp också frågan om en höjning av beloppsgränsenför svenska statens särskilda ansvar. Med anledning av vad som anförs i motionerna villutskottet även under stryka vikten av att regeringen verkar för att de internationella överenskom melserna på atomansvarighetens område får en så bred anslutning som möj ligt och tar till vara de möjligheter som kan finnas till förbättringar aversätt ningssystemet vid atomskador. Utskottet vill i sammanhanget erinra om att flera initiativ tagits på det internationella planet i syfteatt ersättningssystemet vid atomskador skall byggas ut. Såväl Pariskonventio nen som tilläggskonvention ses sålunda över inom särskilda atomenergiorgan (). Också den i antagna konventionen om civilrättsligt ansvar för atom skada är föremål för revisionsarbete. har liksom de övriga västeuropeiska stater vilka anslutit sig till intetill trätt . har däremot undertecknat ett tilläggspro tokoll som tillkom i och som länkar samman Paris- och Wien- 10 konventionerna.Genom protokollet utvidgas tillämpningsområdet för de 1989/90:LU29 bådakonventionerna så att ansvaret enligt den ena konventionen också gäller tillförmån för de skadelidande i en stat som är ansluten till det andrakonventionssystemet. Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifalltill motionerna L603, L616 yrkande 1 och L620. Vad angår yrkande 2 i motion L616 vill utskottet endasthänvisa till att anläggningshavarens ansvar enligt såväl somWienkonventionen är oberoende av vållande, dvs. i juridisk mening strikt.Motionärernas önskemål är således redan tillgodosett, och något särskiltuttalande i saken från sida är därför inte erforderligt. Utskottetavstyrker följaktligen bifall till motion L616 yrkande 2. Rätten till ersättning för skador orsakade av oljeutsläppfrån fartyg regleras i lagen (1973:1198) om ansvarighet för oljeskada tillsjöss. Enligt denna lag är ägare av fartyg, som för last av beständig olja,skyldig att ersätta skada genom förorening som orsakats av utsläpp av olja frånfartyget oberoende av om det å fartygets sida har begåtts något fel eller någonförsummelse. Ansvarigheten omfattar även kostnader för sådana åtgärder för attförhindra eller begränsa skada genom förorening som vidtas efter det att enolycka inträffat, t.ex. åtgärder för att bekämpa olja som läckt ut från ettfartyg. Fartygsägaren får begränsa sitt skadeståndsansvar vid varje olyckatill ca per ton av fartygets dräktighet, och hans ansvar skallaldrig överstiga 14 miljoner särskilda dragningsrätter eller ca 112 miljonerkronor. Oljeansvarighetslagen bygger konvention om ansvarighet föroljeskada till sjöss och är tillämplig endast vid oljeskador i ellernågon annan stat som tillträtt konventionen. När det gäller skada genom förorening orsakad avoljeutsläpp från fartyg har vidare genom en särskild konvention tillskapats eninternationell ersättningsfond, konvention om upprättandet av eninternationell fond för ersättning av oljeskada till sjöss. Från fonden, sominrättades , skall betalas ersättning i vissa fall när 1969 årsansvarighetskonvention bereder de skadelidande ett otillräckligt skydd. Vidareskall fonden stå som garant för fartygsägarens och försäkringsgivarensbetalningsförmåga. Vid oljeskador som inte omfattas av oljeansvarighetslagengäller de allmänna reglerna i sjölagen (1891:1 s. 35), vilka bl.a. ger ettfartygs redare möjlighet att begränsa sitt totala skadeståndsansvar till vissai sjölagen närmare angivna belopp. I motion'L610 av m.fl. (c) begärs enskärpning av villkoren för den internationella sjöförsäkringen. Enligtmotionärerna måste verka för en skärpning av det internationellaansvarssystemet vid oljeskador så att den som vållar en olycka blir tvungenatt ersätta skadorna. Önskemålet i motionen utgör ett led i ett åtgärdsprogramför miljön i , som bl.a. omfattar åtgärder mot oljeutsläpp frånfartyg. 1 linje med vad utskottet tidigare uttalat då frågor omskadestånd vid olje skador behandlats i kan utskottet till fullo dela motionärernas uppfattning att det är angeläget att ersättning kan utgå till den som drabbas av sådana skador. När det gäller oljeutsläpp som bevisligen härrör från far tyg har tillkomsten av oljeansvarighetskonvention och kon- 11 vention omden internationella oljeskadefonden varit av stor betydelse /90:LU29 deskadelidande, och - som utskottet konstaterade (se bet. LU 1986/87:24)- är ersättningsmöjligheterna numera goda i sådana fall. kan dockde skadelidande i vissa fall inte få full kompensation och det finns därföranledning att överväga förbättringar av ersättningssystemet. Genom 1984antagna ändringsprotokoll till de båda konventionerna har grunden också lagtsför förbättringar av de skadelidandes situation. Ändringarna innebär främst attbegränsningsbeloppen höjs. Inom övervägs för närvarandefrågan om skall ansluta sig till protokollen, och i samband därmedförbereds de lagändringar som erfordras vid ett tillträde. Avgörande förlagstiftningsfrågan är emellertid att protokollen i fråga kan förväntas träda ikraft. Som protokollen utformats krävs det i princip för ett ikraftträdande attUSA tillträder protokollen. Av årets budgetproposition (prop. 1989/90:100 bil.4s. 26) framgår att det är osäkert om detta villkor kanuppfyllas och att därför liksom ett flertal andra västeuropeiska länderhar valt att avvakta utvecklingen i innan lagstiftningsfrågan aktualiseras. Utskottet har för sin del ingen annan uppfattning än attdet är naturligt att en svensk lagstiftning med anledning av de bådaändringsprotokollen får anstå till dess frågan om ikraftträdandet klarnar.Skulle det visa sig att protokollen inte kommer att träda i kraft villemellertid utskottet understryka vikten av att regeringen noga överväger vilkamöjligheter som finns på det internationella planet för att de önskvärdaförbättringarna av ersättningssystemet ändock skall kunna åstadkommas. mening är det angeläget att regeringen också prövar andra vägar somkan bidra till en lindring av skadeverkningarna vid oljeutsläpp. Av betydelsehärvidlag kan vara de förslag som katastrofkommissionen (Kn 1981:02) nyligenframlagt i betänkandet (SOU 1990:15) Beredskapen mot oljeutsläpp till sjöss. Ibetänkandet läggs fram förslag till flera olika åtgärder vilka bl.a. syftartill en skärpning av säkerhetskraven på de fartyg som transporterar olja och enbättre övervakning av transporterna. Kommissionen föreslår också att statensräddningsverk får i uppdrag att närmare utreda förutsättningarna förtillskapandet av en särskild fond, ur vilken ersättning skall kunna utgå förstatens utgifter för saneringskostnader efter oljeutsläpp i fall dåkompensation inte kan erhållas från den internationella oljeskadefonden. Mot bakgrund av det anförda anser utskottet att någonriksdagens vidare åtgärd med anledning av motion L610 inte är erforderlig. attriksdagen avslår motion 1989/90:L603, motion 1989/90:L616 yrkande 1 och motion1989/90:L620, 1(c. vpk, mp) 2. beträffandestrikt ansvar för atomskador attriksdagen avslår motion 1989/90:L616 yrkande 2, 3. beträffandeoljeskador 1989/90:LU29 att avslår motion 1989/90:L610. 2 (c, mp) Närvarande: (), (), OweAndréasson (s), (), (), (), BengtKronblad (s), (), (), (), StinaEliasson (c), (vpk), (), (), (). () och (). Atomansvarighetslagen (mom. 1) (), (), (vpk) och () anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 10 sombörjar med "Sedan frågan" och på s. 11 slutar med "ochL620" bort ha följande lydelse: Vad avser frågan om avsevärt ökat ansvar för ägarna avkärnkraftsanläggningar konstaterar utskottet att anslutning tillPariskonventionen på grund av kravet på försäkring innebär vissa komplikationernär det gäller att ålägga kärnkraftsindustrin ett obegränsat eller radikaltutökat ansvar Med hänsyn till de enorma skador - vida överstigande nuvarandebeloppsgräns på - som kan bli följden av en kärnkraftsolyckaoch till det principiellt felaktiga i att kärnkraftsindustrin tillåts utgöraundantag från regeln att varje bransch inom näringslivet skall bära sina egnakostnader och inte få övervältra dessa på samhället är det emellertidsynnerligen viktigt att inga vägar som kan leda till uppnåendet av ett sådantutökat ansvar lämnas oprövade. Det finns exempel på att det ärfaktiskt möjligt att belasta anläggningsinnehavare med ett högre ansvar än vadsom gäller enligt den svenska lagstiftningen. 1 vissa andra länder har mannämligen, utan hinder av , kunnat ålägga innehavarna attansvara med ett mycket högre belopp än vad som gäller för svenskt vidkommande.Skulle det visa sig att dessa vägar inte är framkomliga när det gäller attålägga kärnkraftsindustrin ett obegränsat eller radikalt utökat ansvar börenligt utskottets mening konsekvensen bli att kärnkraftsindustrin måsteupphöra med sin verksamhet. Mot bakgrund av det anförda och med hänsyn till frågansutomordentligt stora betydelse anser utskottet att regeringen utan dröjsmål bör pröva förut sättningarna för att genomföra ett fullt ansvar för kärnkraftsindustrin - eller 13 i vartfall radikala höjningar av ansvarsbeloppet - för atomolyckor. Om det 1989/90:LU29bedöms erforderligt bör verka för tillägg till gällande konventioner isyfte att uppnå ett utökat ägaransvar för atomolyckor och för att garanteraskadelidande full ersättning. Det är vidare synnerligen angeläget att regeringen verkarför att de av utskottet nu förordade ersättningsprinciperna får en sådaninternationell spridning att kärnkraftsindustrins fulla ansvar kommer att gällainom och mellan alla länder. Vad utskottet sålunda anfört bör med bifall tillmotionerna L603, L616 yrkande 1 och L620 som sin mening ge regeringen tillkänna. dels att utskottets hemställanunder moment 1 bort ha följande lydelse: 1. beträffande atomansvarighetslagenatt med bifall till motion 1989/90:L603, motion1989/90:L616 yrkande 1 och motion 1989/90:L620 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört. Oljeskador (mom. 3) (), () och () anser dels att den del av utskottets yttrande på s. 12 som börjarmed "Mot bakgrund" och slutar med "är erforderlig" bort haföljande lydelse: Vad utskottet sålunda anfört med anledning av motion L610bör ges regeringen till känna. dels att utskottets hemställanunder moment 3 bort ha följande lydelse: 3. beträffande oljeskador attriksdagen med anledning av motion 1989/90:L610 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört.