bet · GD01LU6 · 1989-12-31 00:00:00 — Allmänt kan sägas all sedan jordabalkenstillkomst 1972 så har nästan samtliga ändringar inneburit en förstärkning avarrendatorns ställning, varför en avreglering i vissa hänseenden inte skullerubba en rimlig balans mellan jordägare och arrendator. har trista erfarenheter av hur arrendeavgiftenbestäms vid tvist i arrendenämnd eller vid fastighetsdomstol. Parterna fastnari ändlösa dialoger med utgångspunkt ifrån mer eller mindre kompliceradeavkastningsberäkningar. Det vore önskvärt om man kan gå tillbaka till meramarknadsanpassade metoder som det var tänkt 1972. Till syvende och sist är detmarknaden som utvisar den rätta arrendenivån. Del viktigaste påpekandet i motionen är dock den, att viden avreglering av svenskt jordbruk vilket uppenbarligen är på gång så böräven arrendelagstiftningen vara utformad på ett sådant sätt attmarknadskrafterna även där får ett ökat spelrum. Motion 1987/88:L505 tillstyrker vad motionärerna anför i de tvåförsta styckena angående vårdnadspliklen och förlängning av arrendeavtal. 1 de standardavtal som domänverket använder har vi försöktprecisera vårdnadspliklen med i huvudsak samma formuleringar som anges imotionen. Dessa preciseringar har emellertid underkänts av flera arrendenämnderunder åberopande att de saknar stöd i lagen. När det gäller vanskötsel av arrendeegendomar så har dettablivit ett alll större problem. är det nästan omöjligt att få ettarrendeförhållande alt upphöra på grund av vanskötsel. Det borde räcka omsättet att vårda och underhålla egendomen väsentligt avviker ifrån vad som ärbrukligt inom orten eller om storleken på arrendatorns brister uppgår till enviss andel av arrendets storlek. Invändningen från arrendatorn att det "ären avräkningsfråga" är lill föga tröst eftersom ett eftersatt underhållalltid leder till kapitalförstöring. Därtill kommer att dessa brister med lidenövergår från att vara s k arrendalorsbrister till s k jordägarbrister vilketinnebär att det i slutändan blir jordägaren som måstebekosta arrrendalorns bristande underhåll. Och även om 1989/90:LU6 arrendatorn har alt bekosta bristerna vid arrendets upphörande så Bilaei saknarofta en sådan arrendator möjlighet att betala dessa. När det slutligen gäller det starka besittningsskyddet förarrendatorer i övrigt så är detta ett problem främst för privata jordägare. Enuppmjukning bör emellertid kunna ske utan att därför arrendatorerna förlorarsitt berättigade skydd lill sin näring och bostad. Trossamfundet äger genom sina församlingaroch pastorat ca 100 000 ha åker- och betesmark. Jordbruksmarken förvaltashuvudsakligen av pastoraten. Enligt 13 § lagen (1988:183) om förvaltningen avkyrklig jord företräds sådan kyrklig jord av egendomsnämnden när enarrendenämnd eller annan domstol behandlar en fråga om villkor för ettjordbruksarrende. I sin egenskap av central förvaltningsmyndighet för frågorom kyrklig egendom handlägger kammarkollegiet ärenden om förvaltning,försäljning och köp av sådan egendom. Kollegiet handlägger emellertid intesådana ärenden på det arrenderältsliga området som behandlas av arrendenämndeller domstol och saknar därför omedelbar erfarenhet av dessa frågor. Kammarkollegiet ansluter sig lill vad stiftsnämnden iUppsala anfört i sitt yttrande över motion 1987/88:L505 och har i övrigt föregen del inget att erinra mot det förslag som framförs i motion 1988/89:L504. Motion till 1988/89.L504 delar de synpunkter som framföres i dennamotion. En väl fungerande arrendemarknad kan bidra till arrendegårdarnas utvecklingoch ett lönsamt brukande. Nära hälften av den svenska åkerjorden är upplåten påarrende och arrende som brukningsform har således stor betydelse förjordbruksnäringen. tillstyrker därför den gjorda hemställan. Motion till 1987/88:L505 I denna motion förslås ändringar i gällande lagstiftningavseende arrendators vårdnadspliki, förlängning av arrendeavtal och jordägaressjälvinlräde. anser inte alt de framförda förslagen har sådanvikt att de bör prövas särskilt, nämnden förordar istället att en allmänöversyn sker på ovan angivna grunder. Beträffande motion 1988/89:L504 delar motionärernas uppfattning om attarrendelagstiftningen har kommit i otakl med samhällets rimliga målsättningoch rubbat balansen mellan parterna till arrendalorernas fördel. Delta harskett genom att lagstiftningen på jordbruksarrendesidan successivt har ändratspå ett för jordägaren ogynnsamt sätt. Sålunda har möjligheterna för jordägaren att välja lämpligarrenda tor starkt beskurits, dels på grund av arrendalorernas rätt att överlåta 2S arrendet inom familjen, dels genom alt jordägaren har myckel små 1989/90:LU6 möjligheter alt bli av med en i jordägarens ögon olämplig BihsT (Jmfr även motion L505) Arrendenämndernas praxis tycks också vara alt ej medgearrendesummor, som uppväger jordägarens kostnader för en arrendegård.Speciellt iögonfallande är detta för små gårdsarrenden, där arrendatorn hargården som deltidsjordbruk eller där arrendatorn äger eller arrenderar annanmark. Här kan arrendesumman uppgå till belopp, som inte på långtnär täcker en rimlig hyra för den i arrendet ingående bostaden! Arrendatorns rätt att genomdriva vissa investeringar utanmarkägarens samtycke samt arrendatorns förköpsräll även där jordägarenenbart försäljer en del av fastigheten eller deltar i elt markbyte upplevslikaså av markägaren som myckel otillfredsställande. Om nu gällande lagstiftning bibehålls torde följden bliatt antalet gårdsarrenden snabbt minskar i antal genom alt jordägaren, så snartmöjlighet yppar sig, gör om arrendet till sidoarrende, lägger om verksamhetenpå gården m m. anser att en viss tillgång påjordbruksgårdsarrenden, även bör finnas. Inte minst med tanke påunga, kapitalsvaga jordbrukare. Beträffande motion 1987/88:L505 biträder motionärernas uppfattning ombehovet att ändra lagstiftningen i fråga om vårdnadsskyldigheten. F n föreligger tydligen mycket begränsade möjligheter altkunna uppsäga en arrendator på grund av bristande underhåll även närbristerna upplevs som mycket grava. Jordabalkens 9 kap 15 § bör därför ändras så attvårdnadsskyldigheten preciseras. Vidare bör arrendatorns möjligheter lillförlängning av arrendet begränsas enligt motionärernas förslag. tillstyrker de i motionerna föreslagna ändringarnai arrendelagen. Motion 1988/89:L504. Även om kyrkan, som upplåtare av jordbruksarrenden, ej kanikläda sig brukarerollen, har den alltmer reglerade lagstiftningen påverkatdess inställning till arrendeupplåtelser. Det kan ej vara till gagn vare sigför kyrkan eller arrendemarknaden att, när tillfålle gives, arrendeformeneller fastigheten omdisponeras för alt i möjligaste mån försöka undvika hotandeinvesteringar, vilka till viss del lagligen ålägges jordägaren ulan hänsyntill kostnadssidan. För undvikande av en fortsatt skadlig utveckling påarrendemarknaden, tillstyrker stiftsnämnden alt föreslagen utredning angändringar i arrendelagstiftningen kommer till stånd. Motion1987/88:L505. Om vissa ändringar i 1989/90:LU6 För undvikande av framtida nybyggnadsskyldighet, överföresalltfler byggnader från arrendatorns underhållsskyldighet till vårdnadsplikt,ulan att parterna riktigt kan precisera vad man menar med vårdnadsbegreppet. Jordägarens möjligheter att säga upp en arrendator p g abristande underhåll torde vara myckel svårt. §-en ejdirekt tillämplig för kyrkans del. har inget att erinra emot föreslagen motiongällande punkterna 1 3. finner liksom förslagsställarna i motionL504 att balans inte längre råder mellan parterna på arrendemarknaden. Isynnerhet vid fall där arrendatorn ställer krav på tvångsmässiga åtgärder somföljer av byggnadsskyldighet eller skyldighet att utföra täckdikning påarrendestället, framgår hur svag jordägarens ställning har blivit. Detta är medall sannolikhet en bidragande orsak till svårigheterna för jordägaren atterhålla en acceptabel förräntning på i jord bundet kapital. I likhet medförslagsställarna finner stiftsnämnden det befogat med en allmän översyn av hurarrendelagstiftningen fungerar i dagens samhälle. Motion L505 avser ett antal konkreta problem som vanligenuppstår med gällande lagstiftning. finner det lämpligt att lydelseni JB 9 kap 15 § konkretiseras på det sätt som föreslås i motionen. Härigenomtorde många tvister kunna undvikas. En justering av lydelsen i JB 9 kap 8 §beträffande rätt till uppsägning vid vanvård är även önskvärd. Jordägarens rättlill självinlräde har inte någon större betydelse för de kyrkliga arrendena.Dock kan det vara av intresse för det fall alt kyrklig jord säljs till annan änarrendatorn och nye ägaren önskar möjlighet att själv överta driften. Det kankonstateras av gjorda försäljningar inom stiftet att försäljning avarrendeställen under löpande arrendeperiod endast kan ske till elt väsentligtlägre pris än uppskattat marknadsvärde. En jordägares rätt att med skäligtvarsel själv överlaga brukandet av sin jord bör således ges en större tyngd äni dagsläget. Motion 1987/88:L505 Vårdnadsskyldighei och rätt lill förlängning Om arrendatorn eftersätter sitt åliggande alt vårdaarrendestället, kan jordägaren avkräva honom ersättning vid avräkning. Dettakan också bli följden, om arrendatorn eftersätter underhållet avarrendeställets anläggningar, såvida dessa inte är undantagna frånunderhållsskyldigheten. Allt som hör till arrendestället skall i principundersökas vid syn; sålunda även anläggningar, som inte omfattas av underhållsskyldighe ten. Brister kan föreligga, om de brislavhjälpande åtgärderna härleds 30 till eftersatt underhåll (som om undersökningstidpunkten infallit tidi- garekanske framstått som bristande vård), t.ex. en hängränna av målad 1989/90:LU6 stålplåtrensas inte från löv och skräp (vård) vilket påskyndar rostan- Bilaga grepp somavhjälpts med ny målning eller ny ränna (underhåll). instämmer i att del i 9 kap 15 § jordabalkenbehövs en förklaring om vad som menas med vård i delta kapitel. Det är då ocksåviktigt all lagmotiven redovisar ett vägledande urval åtgärder, som hänför sigtill vårdnadsskyldigheten. Däremot är stiftsnämnden tveksam till att såsom före år1972 var fallet vid socialt arrende och löneboslällsarrende åläggaarrendatorn att hålla arrendestället i bristfritt skick. Genom att avräkna oftare än som följer av 9 kap 23 §jordabalken, hålla hög standard på synerna och kräva och vidmakthålla säkerhetför arrendeavtalels fullgörande finns det vissa möjligheter både att sättaekonomisk press på arrendatorn att själv hejda begynnande vanvård och altupplösa arrendeförhållandet, om inte , så i vart fall vidförlängningen. Om en granskning av rättstillämpningen skulle ge vidhanden alt ett väldokumenterat åsidosättande av förpliktelser inte har vunnittillräckligt beaktande i förlängningstvisler, bör dock frågan om en skärpningav 9 kap 8 § första stycket 2 jordabalken övervägas. Själ v in trade En förvaltare av jordbruk på kyrklig jord är inte skyldigalt utarrendera utan kan i princip driva jordbruket i egen regi. Dettaförekommer sporadiskt under kortare lid t ex de få gånger ny arrendator intehar hunnit utses . Något fall när besittningsskyddet brutits på grund avförvaltarens självinträde känner stiftsnämnden inte till. Likväl har självinträdet intresse vid förvaltningen av delkyrkliga arrendejordbruket. Med följande exempel vill stiftsnämnden belysadetta. En fastighet, som besväras av arrenderätt för ett utvecklat ellerutvecklingsbart lantbruksföretag, ger jordägaren för låg avkastning för attkunna behållas. Arrendatorn vill inte förvärva arrendestället i varje fallinte till marknadsvärdet. Han har rätt till förlängning av arrendeavtalet ochhar en avkomling, som vid tillfålle kan överta arrenderätten. En annan fysiskperson som köper arrendestället för marknadsvärdet och får förvärvstillstånd,vägras självinträde. För en eventuell avveckling i stor skala av den kyrkligajordbruksmarken inom överskådlig tid och med undvikande av kapitalförlustermåste den nye jordägaren enligt stiftsnämndens bestämda mening som huvudregelsjälv få inträda som brukare. anser därför att jordägaren genom ändring av9 kap 8 § första stycket 3 skall ges en i det närmaste ovillkorlig rätt att, isamband med utgången av den arrendeperiod under vilken arrendestället överlåtstill honom, få arrendeförhållandet att upphöra. Motion 1988/89:L504 Vid prisprövning enligt jordförvärvslagen får det avtaladepriset på grund av lagändring ligga ett gott stycke över den normalaprisnivån i orten, innan elt avslag med stöd av 4 § första stycket 4 nämnda lagkan komma i fråga. inriktade sig prisprövningen nästan uteslutande påavkastningsförmågan. I fråga om det kyrkliga jordbruket behövs det enligtstiftsnämndens bedömning inte någon så omfattande utredning som begärs imotionen men nämnden ser gärna att metoden att bestämma en skälig arrendeavgiftenligt 9 kap 9 § jordabalken återgår lill vad som närmast före 1979 årslagändring gällde vid sådan arrendesältning. En annan möjlig- 1989/90;LU6 het voreatt hämta metoden från II kap 5 a § första stycket jordabal- Bilipa När del gäller större arrendegårdar skulle man alltjämtkunna la viss hänsyn till avkastningsförhållandena. Värdet av bostadsförmånenbör särskilt för mindre gårdar med litet arbetsbehov och där upplåtelsen främstsyftar till att bereda arrendatorsfamiljen bostad, göras beroende av i exhyresnivån för lägenheter i friliggande småhus på orten. Motion 1987/88:L505 vill för sin del med hänvisning till egnatidigare erfare heter betr svårigheterna att avsätta en arrendator, som intevåru. ;i arrendet (målet om , dnr 32043/379/79, hovrättensdnr Ö 818/79), anföra att det finns mycket goda skäl att i lagstiftningen delsutforma lagtexten på ett tydligare sätt och dels skärpa lagen till stärkande avmarkägarens ställning. Betr motionärernas beskrivning av vad som skallhänföras till vårdnadsskyldighet, vill vi göra ett tillägg om förhindrande avfrost- och vattenskador samt ställa krav på god kulturminnesvård parallellt medkravet i förslaget på god miljövård. Motionärernas förslag betr skärpning av lagtexten ifrågaom självinlräde har akademiskt intresse för oss eftersom självinträde knappastaktualiseras för förvaltare av kyrklig jord annat än möjligtvis i enstakaundantagsfall. ansluter sig f ö lill alla delar tillmotionärernas förslag både vad gäller vårdnadspliktens precisering ochbegränsning till förlängning av arrendeavtal samt i princip även när det gällersjälvinträde. -Motion 1988/89:L504 I motion 1988/89:L504 vill motionärerna återställabalansen mellan parterna på arrendemarknaden och föreslår att ändringar iarrendelagstiftningen med detta syfte utreds. Med hänsyn till arrendalorernas starka lagsliftningsskyddgentemot markägarsidan och de tendenser, som kommit till synesmed förslag bl a lill att ge arrendatorer friköpsrält till arrenderad mark,finns myckel goda skäl att se över lagstiftningen. Arrendalorernas förköpsräll och arrendesältningensberäkningsprinciper medför att markägaren ofta inte ser någon utväg att fåekonomi på sitt markinnehav, han kan varken ha marken kvar eller sälja den.Marknaden är i båda fallen salt ur spel. stöder helt att en sådan utredning avarrendelagstiftningen företas som kan leda till stärkande av markägarsidansställning och en bättre fungerande arrendemarknad lill jordbrukets bästa. Bilaga Vlotion 1987/88:L505 Som motionärerna framhåller skall arrendatorn enligtjordabalken 9 kap 15 § vårda och underhålla arrendestället.Vårdnadsskyldigheiens innehåll anges visserligen inte i lagtexten. mening är dock behovet av genomförandet av motionärernasförslag litet. Motionärerna framhåller inledningsvis att förhållandetmellan äganderätt och arrenderätt vållar ofta problem. har denuppfattningen att samarbetet mellan jordägare och arrendator fungerar i deallra flesta fall väl. har till uppgift att medla iarrendetvist. Frågor om arrendatorns vårdnadsskyldighet hänskjuts dock sällantill arrendenämnden. har inte heller lagt märke lill behov altinföra direkt skyldighet för arrendatorn att vidta sådana åtgärdersom är att hänföra till vårdnadsskyldigheten. Härtill kommer att innebörden av vårdnadsskyldighetenbelyses utförligt i förarbetena till den nyssnämnda paragrafen och i kommentarer.De allra flesta jordägare och arrendatorer är angelägna att sälta sig väl in iden rättsliga ordningen för jordbruksarrende. Många jordägare och arrendatorerdeltar i kurser, studiecirklar och liknande arrangemang angåendearrendeförhållanden. Vidare ger lantbrukarnas riksförbund, LRF, bland annatgenom sina arrendeombudsmän, fortlöpande omfattande information om hithörandefrågor. vill också erinra om det stora värde somligger i att lagtext är klar och kort. Eftersom behov av förtydligande ochprecisering enligt arrendenämnden sålunda inte föreligger i förevarandehänseende avstyrker arrendenämnden motionärernas förslag. Jordägare, som har sagt upp arrendeavtal för upphörandeoch hänskju-tit tvisten till arrendenämnden, åberopar sällan det avmotionärerna nämnda lagrummet jordabalken 9 kap 8 § första stycket punkten 2.Arrendenämnden kan därför inte från sin praxis redovisa ärenden av intressebeträffande detta lagrum. har inte tillgång till domstolsavgörandenvilka styrker motionärernas påstående alt del har visat sig vara omöjligt attfå arrendeavtalet alt upphöra under åberopande av den nämnda bestämmelsen. avstyrker i detta läge den föreslagnaomformule-ringen av punkten 2, Som motionärerna framhåller har kravet på att upphörandetav arren deförhållandet inte är obilligt mot arrendatorn medfört att jordägarens möjlighet till självinlräde har begränsats. Detta har alltså skett på det sättet alt det är inte längre tillräckligt alt jordägaren gör sannolikt alt han själv eller hans närmaste skall bruka arrendestället. Arrendenämn den kan dock inte vitsorda uppgiften alt jordägare inte längre vågar arrendera ut gårdsarrenden. Sådana upplåtelser sker fortfarande inte bara av publika utan även av enskilda ägare. vill -,- vidarehävda alt del finns åtskilliga exempel på all arrendenämnder och domstolar har i förlängningstvisler om självinträde funnit att 1989/90:LU6 jordägarensintresse skall gå före arrendatorns. för sindel inte något behov ur lantbrukets synpunkt för den föreslagna ändringen avden nu ifrågavarande punkten 3. Motion 1988/89:L504 vill först erinra om alt lagreglerna omjordbruksarrende har varit föremål för betydande intresse från lagstiftarenssida . Efter ingående förarbete under fleraårtionden trädde nya jordabalken i kraft . Bestämmelserna i7, 8 och 9 kapitlen innebar många förändringar av och nyheter förjordbruksarrende. började emellertidarrendelagskommittén arbeta och lade fram betänkanden om jordbruksarrendatorensbesittningsskydd m m 1978 och regler om investeringar i arrendejordbruket m m1981. Dessa betänkanden resulterade bland annat i förstärkning avjordbruksarrendators besittningsskydd . Samtidigtinfördes regeln om att arrendeavgiften skall vid förlängning av arrendeavtalbestämmas i första hand med ledning av arrendeställets avkastningsförmåga. Detsenare betänkandet föranledde bland annat bestämmelser om investeringar vilkaträdde i kraft . Bland andra nyheter från senare år kan nämnaslagen om arrendatorers rätt att förvärva arrendestället vilken gäller från ochmed . Motionärerna hävdar att arrendelagstiftningen bör bliföremål för en allmän översyn syftande till en samordning med den kommande nyajordbrukspolitiken och avregleringen av det svenska jordbruket. Motionärernaåberopar som stöd för detta förslag bland annat alt arrendelagstiftningen harunder senare år kommit helt i otakt med samhällets målsättning om en dynamiskutveckling inom jordbruket. har från sin verksamhet svårt attfinna stöd för delta påstående. Som motionärerna framhåller förekommeravkastningsberäkningar vid arrendesättningen. För arrendenämndens del är sådanaberäkningar dock bara ett av flera hjälpmedel vid bestämmandet av arrendeställetsavkastningsförmåga. Det är rikligt att den gällandeobillighelsprövningen vid jordägarens självinträde har inneburit en förändringi jordägarens tidigare rätt att själv bruka sin jord. Arrendenämndernas ochdomstolarnas prövning av sådana tvister slutar emellertid ofta med ettställningstagande till jordägarens förmån. Arrendeförhållande vid jordbruksarrende varar ofta fleraårtionden. Det finns också åtskilliga exempel på så kallade historiska arrendenvid vilka arrenderätten tillhör samma familj under flera generationer. Sådanalångvariga förhållanden torde främjas av fasthet i den rättsliga regleringen avparternas mellanhavanden. Jordägare och arrendatorer har upplevt ett betydande antal förändringar av lagreglerna omjordbruksarrende. Detta förhållande talar för att de gällande reglerna börbestå intill dess ett verkligt behov av förändringar har påvisats.Arrendenämnden finner för sin del inte nu behov av en utredning med uppgift attföreslå ändringar i arrendelagstiftningen syftande till en bättre fungerandearrendemarknad. Bilaga Sammanfattning av LRF:s synpunkter () anser att det förnärvarande inte finns anledning alt tillsätta en utredning i syfte att föreslåändringar i arrendelagstiftningen och ej heller alt ändra nuvaranderegler i arrendelagstiftningen enligt motionärernas förslag. Motion 1988/89:L504. Arrendelagstiftningen, angående jordbruksarrende, har vidett flertal lillfållen ändrats under 70- och 80-lalel. Andelen arrenderad markhar ökat i omfattning. Antalet jordbruksförelag har dock mycketkraftigt minskal och uppgår till ca 100 000 mot ca 150 000 företag för 20år sedan. En stor del av jordbrukels strukturrationalisering har skett genomarrendeupplåtelser och delta är och har varit av stor betydelse förutvecklingen inom jordbruket. Även för nyetablering är det viktigt att detfinns en etablerad arrendemarknad. Den procentuella andelen helt arrenderadeföretag har ökat och därefter legat på ca 16procent av totala antalet lantbruksföretag. Gruppen helt arrenderade företagär till mycket stor del gårdsarrende. har initierat en undersökning avarrendemarknaden. Resultatet av denna undersökning kan sammanfattas så all dennuvarande arrendemarknaden i stort sett fungerar tillfredsställande. Det gårför närvarande inte att visa alt minskningen av gårdsarrende beror pålagstiftningen. En stor anledning till att arrendeavtalen skrivs påkortare lid än tidigare är den osäkerhet som råder inom jordbruksproduktionen.På grund av besittningsskyddet finns det ingen större anledning alt skrivaavtalen eller . Klimatet inellan jordägare och arrendatorer är idagrelativt bra. Någon ökning av antalet tvister torde ej heller gå alt påvisa.Många av de förändringar som har gjorts i arrendelagstiftningen har skett undersenare år och en utredning och utvärdering av dessa torde vara för tidigt attgenomföra. Motion 1987/88:L505 om vissa ändringar iarrendelagstiftningen Normall har arrendatorn underhållsskyldighet, vilketinnebär att han skall vårda och underhålla arrendestället så att det hålls vid like. Förändringarna regleras sedan i syn och avräkning. Denna skyldighet begränsas sedan av jordägarens byggnadsskyldighet. Gränsen mellan underhåll och byggnadsskyldighet är prövad i olika instanser i relativt många fall. Ingår det i arrendet gamla byggnader, som vid lotalskada ej kommer att åleruppföras, kan del vara lämpligt alt jordägaren och arrendatorn kommer överens om att byggnaden endast skall vara föremål för vårdnad. Detta innebär normall att byggnaden ej skall vara föremål för syn och avräkning, I och med att arrendatorn slipper underhållet ingår ej heller jordägarens byggnadsskyldighet. Normalt tjänar båda parter på delta. I vårdnadsskyldighelen åvilar det arrendatorn alt tillse all byggnaden ej skadas av yttre faktorer, t ex snötyngder. Eftersom parterna frivilligt kommit överens om all bygg naden ej skall underhållas blir vårdnadsålagandet inte av någon större 35 omfattning.Myckel lämpligt är att parterna i avtalet reglerar vad som 1989/90:LU6 ingår i vårdnadsskyldigheten.Nuvarande lagstiftning, som ej har änd- Bilaga råts sedanjordabalkens tillkomst, är tillräcklig. Det är mycket viktigt att båda parterna i ettarrendeförhållande uppfyller de krav som lagen uppställer.