bet · GD01LU37 · 1989-12-31 00:00:00 — Det bör i anledning härav påpekas att arbetsdomstolen i sin praxis angående uppsägningar och avskedan den har uttalat, att när det inte rör sig om särskilt allvarliga missför hållanden arbetstagaren först har att vända sig till arbetsgivaren för att söka nå rättelse (AD 1986 nr 95 jfr även 1982 nr 110 och 1988 nr 67). Promemorieförslaget anknyter i viss mån till denna praxis när det i lagtexten krävs att det skall vara fråga om allvarliga missförhållanden. Är det fråga om rena ordningsförseelser torde det knappast vara förenligt med arbetsdomstolens angivna uttalanden att en arbetsta gare offentligen påtalar sådana och därmed röjer en företagshemlighet utan att först försöka få till stånd rättelse internt inom företaget. Lagrådet föreslår att lagregeln i 2 § andra stycket begränsas så att den inte gäller alla slags brott utan endast sådana brott på vilka fångelse kan följa, jfr även uttalandet i promemorian att det inte är tillåtet för någon att röja en för näringsidkaren betydelsefull hemlighet för att ... avslöja enbagatellartad förseelse. Ipromemorian görs vissa uttalanden som, sedda isolerade för sig, 1989/90:LU37 skullekunna tolkas så att det står anställda fritt att avslöja alla slagsmissförhållanden i företaget vid t.ex. demonstrationer och möten. Dessa meravidsträckta uttalanden har emellertid inte någon täckning i lagtexten och ärdessutom svåra att förena med den nämnda praxisen i arbetsdomstolen.Lagrådet uppfattar för sin del den föreslagna lagbestämmelsen så att dengäller allvarliga missförhållanden i företaget. Med den tolkning lagrådet har gjort av begreppetföretagshemlighet i 1 § får de särskilda bestämmelserna i 2 § andra stycketganska begränsad räckvidd. De blir tillämpliga bl.a. när det är fråga ominformation om sådana allvarliga missförhållanden som kan betecknas somföretagshemlighet, jfr vad som anförts ovan vid 1 §. Vidare kan bestämmelsernatillämpas i vad som skulle kunna kallas kombinationsfallen, dvs. situationernär brott och allvarliga missförhållanden i praktiken inte kan avslöjas utanatt en legal företagshemlighet röjs. Ett exempel på en sådansituation kan kanske vara att ett avslöjande av ett miljöbrott i praktikenförutsätter att man också röjer en i och för sig skyddsvärd teknisk hemlighet isjälva produktionsprocessen. När sådana situationer som avses med 2 § andra stycketaktualiseras torde det i praktiken ofta bli aktuellt att göra en avvägningmellan å ena sidan intresset av att en teknisk eller kommersiell företagshemlighetbevaras och å andra sidan det allmänna intresset av att allvarligamissförhållanden kan avslöjas inför den allmänna opinionen. Detta bör kommatill uttryck i lagtexten. Lagrådet föreslår att det i andra stycket anges får avslöja sådant "som kan anses utgöra ett så allvarligtmissförhållande i näringsidkarens rörelse att intresset av att förhållandetbringas till allmän kännedom måste ges företräde framför näringsidkarens behovav skydd för företagshemligheten". Med en sådan utformning av lagtextentorde det stå klart att det blir fråga om en intresseawägning ocfi att den kanutfalla olika beroende på omständigheterna i det särskilda fallet. Det kan framhållas att 2 § andra stycket inte påverkartolkningen eller tillämpningen av andra författningar som har betydelse för anställdasrätt att påtala missförhållanden. Som ett exempel kan nämnas att förslaget intealls berör yrkesinspektionens, skyddskommittéernas och skyddsombudensverksamhet enligt arbetsmiljölagen (1977:1160). I lagtexten i 2 § andra stycket talas om att någonanskaffar, utnyttjar eller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare föratt inför myndighet m.fl. avslöja etc. Orden "för att" får antas geuttryck för principen att den som avslöjar företagshemligheten skall göra det idet direkta syftet att avslöja brott eller missförhållanden. Han får inte ha såatt säga en biavsikt t.ex. att bereda sig eller annan någon ekonomisk fördel avavslöjandet. Därav torde följa att ett avslöjande som regel inte kan görasinför en konkurrent till näringsidkaren. Enligt lagtexten skall avslöjandet ske inför en myndighet,annat behörigt organ eller allmänheten. Lagrådet ifrågasätter om det överhuvudtagetbehöver anges inför vem avslöjandet skall äga rum. Har man väl tagit det stegetatt avslöjandet får ske inför allmänheten bör avslöjandet kunna ske även påannat sätt. Dessutom kan den föreslagna lagtexten ge upphov till denmissuppfattningen att det skulle stå en person fritt att göra avslöjandet infören vid krets människor under det att han skulle vara förhindrad att göra det iett litet slutet sällskap, vilket inte kan vara rimligt. Lagrådet förordaralltså att det i lagtexten endast anges att företagshemligheten avslöjas. På grundav det anförda bör andra stycket i paragrafen få följande -, "Som ett obehörigt angrepp anses inte att någon anskaffar. utnyttjareller röjer en företagshemlighet hos en näringsidkare för att 1989/90:LU37 avslöjanågot som skäligen kan misstänkas utgöra brott, på vilket fångelse kan följa,eller som kan anses utgöra ett så allvarligt missförhållande i näringsidkarensrörelse att intresset av att förhållandet bringas till allmän kännedom måsteges företräde framför näringsidkarens behov av skydd förföretagshemligheten." 2 § tredje stycket innehåller enbestämmelse om inverkan av god tro. Bestämmelsen återfinns i propositionens 7 §andra stycke. Omflyttningen är en konsekvens av att det redan i förslagets 2 §slås fast att lagen endast gäller obehöriga angrepp. Det har då ansettslämpligt att i samma paragraf reglera också undantagsfallen. Lagrådet har ingetatt erinra mot den föreslagna ändringen men förordar att 2 § tredje stycket gesföljande lydelse för att göra avsnittet mer lättläst. "Som ett obehörigtangrepp anses inte heller att någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighetsom han eller någon före honom har fått del av i god tro." konstaterar i sitt yttrande tilllagutskottet att genom den begränsning av lagens tillämpningsområde som följerav själva definitionen av begreppet företagshemlighet samt de föreslagna nyabestämmelserna i 2 § tillgodoses olika yttrandefrihetsintressen. Det bliralltså enligt möjligt både för anställda och förutomstående att fritt diskutera sådana förhållanden inom företagen somförekomsten av vissa brott och allvarliga missförhållanden. Konstitutionsutskottetpåpekar bl.a. att det för diskussion i press och andra medier av brott ochallvarliga missförhållanden inom företagen inte kommer att behöva åberopas stödi tryckfrihetsförordningens bestämmelser om meddelarfrihet o.d. samt att sådandiskussion inte kan hindras genom hänvisning till privata avtal. Att endastsådana företagshemligheter som inte utgör eller står i samband med brott ochsom ej heller kan betecknas som allvarliga missförhållanden eller har att göramed sådana missförhållanden undantas från den allmänna yttrande-ochinformationsfriheten måste enligt anses förenligt medde möjligheter att begränsa yttrandefriheten som anges i regeringsformen (RF2:1213). Även när det gäller lagens sålunda begränsade tillämpningsområde kandet emellertid, fortsätter , finnas anledning att göraytterligare begränsningar i skyddet, t.ex. genom att i förhållandet mellanenskilda utanför myndighetsområdet införa en motsvarighet till denmeddelarfrihet som i fråga om uppgifter inom den offentliga sektorn i storutsträckning finns för sekretessbelagda uppgifter. I yttrandet hänvisas tillatt denna fråga ingår bland de spörsmål som avsågs bli behandlade avmeddelarskyddskommittén. ansluter sig nu liksom till konstitutionsut skottets bedömning att en lagstiftning om skydd för sådana företags hemligheter som inte har anknytning till brott eller allvarliga missför hållanden inte är oförenlig med bestämmelserna i . Med den begränsning som enligt det ovan sagda redan följer av 1 §, nämligen att lagen inte omfattar information om brottsliga eller vissa andra sam hällsfarliga företeelser i en näringsidkares rörelse, kan det i och för sig 26 hävdas att behovet bortfallit av en sådan undantagsregel som i lagut- skottets promemoria föreslagits bli införd i 2 §. Enligt utskottets /90:LU37 mening måste det emellertid beaktas att, som tidigare berörts, det endast ärinformation om bevisligen förövad brottslighet m.m. som heltfaller utanför skyddet för företagshemligheter. andra heltoacceptabla förhållanden kan misstänkas föreligga medför däremotinte att skyddet bortfaller. Utan en uttrycklig undantagsregel med den ipromemorian föreslagna inriktningen skulle därför den som hade godaskäl till att anta att en företeelse inom företaget var brottslig ellereljest förkastlig inte kunna freda sig från skadeståndsansvar för ett avslöjandeom hans antagande senare skulle visa sig felaktigt. därför ettbehov av en särskild regel som gör det tillåtet att avslöja företagshemligheterockså i sådana fall. Enligt utskottets mening finns det också andra starka skälför att det i en särskild lagregel bör slås fast att i vissa närmare angivnasituationer hänsynen till yttrandefriheten och den fria opinionsbildningenväger tyngre än skyddet för företagshemligheter. För en särskild undantagsbestämmelsetalar sålunda det förhållandet att som framgår av lagrådets yttrande gränsen inte är helt klar mellan sådana missförhållanden som helt fallerutanför skyddet för företagshemligheter och sådana som definitionsmässigt kanomfattas av lagen. Det bör även beaktas att inom företag kan förekommamissförhållanden som visserligen inte är av så allvarlig beskaffenhet att deöver huvud taget inte åtnjuter skydd enligt lagen men som ändå fritt bör fåröjas. Utskottet vill vidare peka på att, som lagrådet också uppmärksammat,fall kan tänkas då en företagshemlighet, som i och för sig är skyddsvärd ochdärför omfattas av lagen, måste röjas för att exempelvis ett brott skall kunnabringas i offentlighetens ljus (de s.k. kombinationsfallen). Rent allmänt settframstår det också som angeläget att det i lagen kommer till uttryck attskyddet för företagshemligheter har sina av lagstiftaren givna gränser. mening bör därför lagförslaget i propositionen kompletteras med enny 2 §, genom vilken lagens räckvidd uttryckligen begränsas efter i huvudsak deriktlinjer som angivits i utskottets promemoria. Lagrådet har inte heller haftnågot att invända mot att så sker. Av angivna skäl förordar utskottet att i lagförslagetinförs en ny paragraf, 2 §. I lagrummets första stycke bör föreskrivas att lagen gäller endast obehöriga angrepp på företagshemligheter. I ett andra stycke i paragrafen bör klargöras att skyddet för företagshemligheter inte inne bär något hinder mot att allvarliga missförhållanden inom ett företag avslöjas. En undantagsbestämmelse med sistnämnda innebörd bör som nämnts ta sikte på förhållanden som innefattar brottsliga gärningar, men också andra missförhållanden inom ett företag bör kunna bringas i offentlighetens ljus. Det kan röra sig om förfaranden från företagets sida som utan att vara kriminaliserade innebär att gällande regler åsidosätts i väsentliga avseenden och som kan medföra ingripanden från det allmännas sida i form av föreskrifter, förbud m.m. Det kan emellertid också handla om företeelser som av annan anledning fram står som klart otillbörliga eller klandervärda. Som exempel kan näm- 27 nas att ett företag utan att någon därigenom kan lastas för brott överträderbestämmelserna i arbetsmiljölagen eller miljöskyddslagen 1989/90:LU37 eller påannat sätt utsätter sina anställda eller de kringboende för allvarligamiljörisker eller att företaget i strid med marknadsföringslagen ellerlivsmedelslagstiftningen tillhandahåller konsumenterna hälsofarliga ellerandra uppenbart otjänliga produkter. 1 fall av angiven art finns det ett starktallmänt intresse av att förhållandena kan rättas till. Också för näringslivetär det av betydelse att missförhållanden inte får fortsätta opåtalade. Att ennäringsidkare sätter sig över olika föreskrifter medför nämligen som regel atthan bereder sig fördelar som konkurrenterna inte har och leder därigenom snedvridning av konkurrensförhållandena. Utskottets nu gjorda övervägandenligger i linje med den ändring i sekretesslagen som genomfördes (prop. 1988/89:131, bet. Ändringen innebär bl.a. att uppgifter om ettföretags affirs- och driftförhållanden, som en miljö- och hälsoskyddsnämndinhämtat i sin tillsynsverksamhet, får lämnas ut trots att ett röjande kanantas skada företaget. En förutsättning är dock att uppgifterna har sådantallmänintresse att de bör lämnas ut, t.ex. för att informera allmänheten omdålig livsmedelshygien eller miljöfarliga utsläpp. En bestämmelse som medger att missförhållanden fåravslöjas bör enligt utskottets mening omfatta både den som utnyttjar ellerröjer hemligheten och den som anskaffar hemligheten. En annan ordning skullenämligen få till följd att den som behörigen lämnar ut en uppgift går fri medanden som tar emot uppgiften kan ådra sig ansvar för olovlig befattning medföretagshemlighet enligt 3 §. Om företagshemligheter skall få röjas för attmissförhållanden skall kunna offentliggöras måste en utgångspunkt vara att detskall finnas fog för ett avslöjande. Att någon hyser endast löst grundade misstankarbör inte ge honom rätt att röja en företagshemlighet. Det bör i vart fallkrävas att han har kännedom om vissa faktiska omständigheter som tyder på ettoacceptabelt handlande från företagets sida. Att fordra att en person skallskaffa sig visshet om huruvida ett förfarande med hänsyn till samtligaföreliggande fakta är brottsligt eller eljest klandervärt medför å andra sidanlätt att rätten att avslöja missförhållanden blir illusorisk. En lämpligavvägning synes utskottet vara att det efter mönster av terminologin irättegångsbalken skall krävas skälig misstanke om brottsligt förfarande. Föratt någon skall få avslöja andra förhållanden bör det krävas att deomständigheter som han känner till objektivt sett kan anses utgöra ettallvarligt missförhållande. Avslöjarens subjektiva uppfattning om detmoraliskt förkastliga i ett visst förfarande från företagets sida bör såledesinte få vara avgörande. Det ligger i sakens natur att en sådan ordning ställervissa krav på överväganden från den enskildes sida i fråga om han riskfrittkan avslöja ett missförhållande. kan det därför vara svårt fört.ex. en anställd att avgöra huruvida företeelser inom företaget skäligen kanmisstänkas utgöra brott. 1 sådana situationer ter det sig naturligt att hanutan att röja hemligheten rådgör med och inhämtar synpunkter frånandra, t.ex. sina fackliga förtroendemän. Väljer han slutligen att 1989/90:LU37 röjaföretagshemligheten får han dock själv ta konsekvenserna av sitt Utskottets nu gjorda uttalanden överenstämmer med vadutskottet anförde i betänkandet 1988/89;LU30. har undersitt arbete tagit upp frågan om vilka förutsättningar som skall gälla för atten företagshemlighet skall få avslöjas och framhåller att det med utskottetssynsätt ställs för stora krav på den enskilde. Varje misstag rörandeförekomsten av faktiska förhållanden som ligger till grund för antagandet attbrott föreligger eller beträffande bedömningen att det är fråga om brott kanenligt kommittén inte rimligen läggas den enskilde till last. Inte heller börden enskilde svara för varje misstag rörande sådana faktiska förhållanden somkonstituerar annat allvarligt missförhållande. Kommittén förordar därför attett obehörigt angrepp på en företagshemlighet bör anses föreligga enligt 2 §endast i de fall den enskilde saknat fog för sina bedömningar. Utskottet kanför sin del inte finna annat än att kommittén dragit alltför långtgåendeslutsatser av utskottets uttalanden. Som utskottet ovan framhållit krävs detinte att den som riskfritt vill avslöja en företagshemlighet skall ha fullvisshet om de föreliggande omständigheterna. Däremot måste han ha tillgång tillvissa fakta som i sig är sådana att ett brottsligt förfarande skäligen kanmisstänkas eller att ett allvarligt missförhållande föreligger. En anställdexempelvis som känner till att företaget släpper ut miljöfarliga ämnen ochavslöjar detta i tron att det föreligger ett miljöbrott kan inte anses haobehörigen angripit en företagshemlighet om det senare visar sig att företagetfått erforderligt tillstånd och att han således misstagit sig beträffandeutsläppets olaglighet. Det är inte heller så att misstag i frågan om ett visstförfarande över huvud taget är brottsligt leder till att avslöjandet av enföretagshemlighet blir obehörigt. Även om förfarandet inte utgör brott kan detändock vara att betrakta som ett allvarligt missförhållande och får dåavslöjas. En omständighet som också måste beaktas i sammanhanget är somutskottet senare återkommer till att rätten att avslöja företagshemligheterinte är inskränkt till det tryckfrihets- och radiorättsliga området utansträcker sig långt vidare. Det är då också befogat att ställa något högre kravpå den enskilde än att han skall ha haft fog för sin bedömning. I den praktiskatillämpningen torde för övrigt den av kommittén förslagna regeln inte leda tillett påtagligt gynnsammare resultat för den enskilde än utskottets förslag.Utskottet anser sig därför inte nu ha orsak att frångå sitt tidigareställningstagande. I vad mån det kan finnas anledning att överväga spörsmåletpå nytt i samband med ett genomförande av meddelarskyddskommitténs andraförslag vill utskottet inte uttala sig om. I vissa fall kan situationen tänkas vara den att fleraföretagshemlig heter har anknytning till ett missförhållande i företaget. För att röjan det inte skall anses som obehörigt i sådana fall bör det inte få omfatta fler hemligheter än vad som oundgängligen krävs för att missförhållan det skall kunna avslöjas. Över huvud taget bör det uppställas ett krav 29 på att ett röjande av en företagshemlighet får ske endast i den mån det behövs för att ett missförhållande skall kunna bringas till allmän 1989/90;LU37 kännedom.Detta bör komma till uttryck i lagtexten genom att däri anges attett angrepp på en företagshemlighet inte är obehörigt om angreppet sker för att brott och missförhållanden skall avslöjas. likhet med lagrådet vill utskottet framhålla att orden "för att" ger uttryckför också den principen att företagshemligheter får röjas endast i direktsyfte att brott eller missförhållanden skall avslöjas. bör iförevarande hänseende ges samma innebörd som kravet på direkt uppsåt istraffrättsliga sammanhang. Att den som röjer en företagshem- lighet eventuellt också har någon annan avsikt än att avslöja en oacceptabelverksamhet behöver därför inte medföra att röjandet blir obehörigt.Så bör exempelvis den som i en tidningsartikel röjer en företagshemlighetför att avslöja ett allvarligt missförhållande inte bli skadeståndsskyldigpå grund av att han även räknat med ett visst Som ovan anförts bör det för att en företagshemlighetskall få röjas krävas att missförhållandet är av allvarlig art. Det bör såledesinte vara tillåtet för någon att röja en för näringsidkaren betydelsefullföretagshemlighet för att avslöja en bagatellartad förseelse. Som tidigare redovisatshar lagrådet mot bakgrund av arbetsdomstolens praxis beträffande uppsägningaroch avskedanden förordat att 2 § andra stycket ges en lydelse som innebär atträtten att utnyttja eller röja företagshemligheter begränsas till fall då detföreligger skälig misstanke om brott som kan medföra fångelse eller då ettmissförhållande är så allvarligt att intresset av att förhållandet bringas tillallmän kännedom väger över näringsidkarens skyddsbehov. Enligt utskottetsmening torde de brott som kan föranleda endast bötesstraff och beträffandevilka fångelse således inte ingår i straffekalan generellt sett vara av såringa beskaffenhet att det av hänsyn till den fria opinionsbildningen inte ärpåkallat att de får bringas till allmän kännedom. Härtill kommer att betydelsenav det föreslagna lagrummet i viss mån minskar genom att konstateradebötesbrott inte omfattas av begreppet företagshemlighet. Utskottet godtardärför lagrådets förslag att det som förutsättning för tillämpningen av 2 §andra stycket föreskrivs att fångelse skall kunna följa på brottet. Tilläggasbör dock att det kan tänkas fall då ett förfarande inom ett företag i och försig innefattar brottslighet som endast kan föranleda ett bötesstraff men somändock måste anses utgöra ett allvarligt missförhållande och då bör fåavslöjas. Lagrådets förslag att rätten att avslöja missförhållandenskall bygga på en intresseavvägning inger däremot utskottet betänkligheter. Vad som enligt utskottets mening främst talar mot förslaget är att det kommer att bli svårt för den enskilde att tillämpa bestämmelsen. Redan den omständigheten att som ovan berörts endast sådana förhål landen som objektivt sett utgör allvarliga missförhållanden får avslöjas ställer krav på vissa överväganden från den enskildes sida. Om veder börande därjämte skulle behöva väga intresset av att saken bringas till allmän kännedom mot näringsidkarens behov av skydd fÖr hemlighe ten skulle enligt utskottets mening detta lätt leda till felbedömningar i 30 synnerhet som det ofta kan vara svårt att avgöra företagshemlighetens Risken är uppenbar att många i den /90:LU37 situationenskulle avstå från ett avslöjande för att inte utsätta sig för risken attdrabbas av skadeståndskrav om bedömningen i efterhand visade sig oriktig.Rätten att avslöja missförhållanden skulle således med lagrådets förslag lättbli illusorisk, och allvarliga missförhållanden som bör komma i offentlighetensljus skulle fortsätta att vara mörklagda. I detta sammanhang vill utskottetframhålla att bestämmelsen i 2 § andra stycket är av särskild betydelse föranställda och andra som är bundna av avtalade tystnadsplikter eftersom denöppnar en möjlighet för dem att vända sig till massmedierna med angelägen information.Enligt vad som närmare redovisas senare torde de inte omfattasav den meddelarfrihet som gäller för många andra grupper i samhället. Enarbetstagare exempelvis kan därför inte utan risk för skadestånd ellerandra sanktioner lämna uppgifter till dagspressen om missförhållanden iföretaget. Det är därför angeläget att undantagsbestämmelsen i 2 § andrastycket utformas så att den inte ställer alltför stora krav på den enskilde ochinte heller i övrigt medför tillämpningsproblem. Utskottet vill också påpekaatt den praxis som utbildats inom arbetsdomstolen inte kan få vara heltvägledande när det som är fallet gäller att utforma regler om skydd förföretagshemligheter som inte bara skall tillgodose näringslivets intressen utanäven skall värna om den fria opinionsbildningen. På grund av det anförda ärutskottet inte berett att godta lagrådets förslag om intresseawägning vidbedömandet av om ett avslöjande är obehörigt enligt 2 § andra stycket. Medanledning av vad lagrådet anfört vill utskottet understryka att orden"brott på vilket fångelse kan följa" i förening med uttrycket"annat allvarligt missförhållande" anger att inte vilkamissförhållanden som helst får avslöjas utan att det skall vara fråga om t.ex.så kvalificerade överträdelser av gällande normer och föreskrifter attmissförhållandet kan objektivt sett betecknas som allvarligt. När det gäller utformningen i övrigt av 2 § andra stycketkan utskottet ansluta sig till lagrådets uppfattning att förslaget i promemo rian om att avslöjandet av en företagshemlighet måste ske inför en myndighet, annat behörigt organ eller allmänheten inte bör genomföras. Om i enlighet med lagrådets förslag det i lagtexten endast anges att en företagshemlighet får röjas för att avslöja brott och andra allvarliga missförhållanden får det emellertid till konsekvens att avslöjandet kan ske inför vem som helst och således i princip också uteslutande inför en konkurrent till näringsidkaren. Det öppnas även en möjlighet att röja svenska företagshemligheter utomlands. Enligt utskottets mening kan en sådan ordning inte anses helt tillfredsställande. Som utskottet tidigare anfört är det av hänsyn till främst den fria opinionsbildningen här i landet som en rätt att i vissa fall röja företagshemligheter är påkallad. Detta bör då också komma till uttryck i den nya lagen.