bet · GD01AU13 · 1989-12-31 00:00:00 — Partiet påtalar attstödområdesgränserna i snitt har ändrats oftare än . Detta äroacceptabelt enligt . Långsiktiga spelregler måste gälla för företagen,annars uppstår betydande osäkerhet. Företagen måste kunna planera på lång siktoch kunna räkna med att samma villkor skall gälla. Annars kan projekt äventyrasoch det blir fara för spekulation och riskfyllda projekt. Även kommunerna ärbetjänta av långsiktiga regler. Grundläggande strukturproblem kan inte lösas påkortare tid än . Detta talar för att ändringar oftare än så måsteundvikas. Enligt gäller detta framför allt områdena A och B. 1 område Cär det rimligt med större flexibilitet, t.ex. om en mer balanserad ålders- ochkönsstruktur uppnåtts eller sysselsättningssituationen förbättrats. Om entillfållig inplacering måste göras bör den minsta perioden vara . och (båda c) framför imotion A103 liknande synpunkter som partiet. Vpk vill enligt sin partimotion A107 inte ändrastödområdesindelningen. Partiet anser att en förändring inte är sakligtmotiverad utan mer skall ses som ett utslag av EG-anpassning. Stödområdesindelningen avseende skilda regioner De beskrivna bakgrundsfaktorerna som bör ligga tillgrund för den nya stödområdesindelningen leder enligt propositionen fram tillatt de svåraste problemen även kommer att finnas i det s.k. inlandet.Förslaget innebär att det regionalpolitiska stödet fortsättningsvis i förstahand koncentreras till detta område. 1 fråga om främst Norrlands kustland, delar av Värmlandoch Dab-land samt som ingår i stödområde C anförs att områdena harsådana utvecklingsförutsättningar att det inte är befogat att inplacera dem istödområde. 1 propositionen erinras dock om möjligheten till tillfålligstödområdesinplacering i samband med mer omfattande strukturförändringar. Beträffande Bergslagen anförs att regionen sedan år 1984berörts av två särskilda utvecklingsprogram, som beslutats av ochregeringen. Insatserna har samordnats av en särskild Bergslagsdelegation.Enligt industriministern har delegationens arbete varit framgångsrikt. Därigenomhar grunden lagts för ett utvecklingsarbete som bör fortsät- 1989/90: AU 13 tagenom ordinarie organ. Även i Bergslagen finns det emellertid enligtpropositionen områden som har problem av en karaktär och storleksordning somkräver långsiktiga regionalpolitiska åtgärder. Dessa bör ingå i det permanentastödområdet, men med lägre stödnivåer än de områden som har de svårasteproblemen. Detsamma gäller enligt industriministern nordvästra . Vad beträffar sydöstra bedöms problemen inte hasådan karaktär och svårighetsgrad att det, bl.a. mot bakgrund av den koncentrationav det direkta företagsstödet som förordats, är motiverat att inplacera någradelar i det permanenta stödområdet. Här avviker propositionen från vad REK87föreslagit. Industriministern anser att det i denna del av landet intefinns de utvecklingshinder för företagen som motiverar stödområdesinplaceringenav norra inland. Bergslagen och nordvästra . I de landsdelarnaär det långa avstånd till leverantörer, kunder och kvalificeradföretagsservice, och klimatet försvårar och fördyrar verksamheten. Det finnsockså brister i samhällets infrastruktur i form av kommunikationer, utbildningetc. vilket bidrar till att företagsamheten där försvåras på ett särskilt sätt. Även om det i sydöstra finns vissa orter medstrukturomvandlingsproblem är förutsättningarna i nyssnämnda hänseenden avsevärtbättre, sägs det i propositionen. Dessutom ingår dessa kommuner nästanundantagslöst i större gemensamma arbetsmarknader inom vilkasysselsättningsmöjligheter kan erbjudas. Industriministern erinrar också om deåtgärder som regeringen vidtagit för att såväl på kort som pålång sikt stödja utvecklingen i på grund av destrukturförändringar som äger rum där. Så sent som i början av detta år harriksdagen på regeringens förslag beslutat om ytterligare åtgärder i länet. I propositionen framhålls att företag även i delar avKalmar län exempelvis medgivits att ta i anspråk investeringsfonder och vidareatt regeringen gjort punktinsatser med regionalpolitiskt stöd. Vad slutligen gäller visar enligtpropositionen ingen av de kvantitativa bedömningsfaktorerna att utvecklingen ärogynnsam. Åtgärder har föreslagits av SIND för att utveckla näringslivet där.Vissa av dessa förslag har genomförts och andra bereds inom . Med regeringens förslag kommer de nya stödområdena attomfatta av yta, att jämföra som omfattas . Deomfattar av befolkningen mot tidigare. 23 kommuner eller kommundelar,som ingår i område C, föreslås inte längre vara inplacerade i permanentstödområde. Det är kommuner i Norrlands kustland, i , ,och samt . De konkreta förslagen till kommuninplaceringar istödområde be handlas i avsnittet Utvecklingsfrågor i län och regioner. Regeringsför slagen och utskottets ställningstaganden sammanfattas i särskilda tabell- 72 och kartbilagor. Motioner 1989/90:AU13 anser enligt sin motion Al 18 att förslaget byggerpå en alltför grov indelning. Det får oacceptabla effekter för vissa kommuner.Förslaget leder enligt till att kommuner med likartade förhållandenfår helt skilda förutsättningar. Partiet, som således yrkar avslag påpropositionen i denna del, anser att stödområdesindelningen bör bygga påkommitténs förslag. Dock bör A, B och C områdena bibehållas med vissakompletteringar. Den starka centraliseringen till storstadsregionernamotiverar enligt en större geografisk omfattning av stödområdet.Dessutom finns behov av bättre infrastruktur. Ytterligare kommuner bör enligtmotionen föras in i C-området, nämligen sådana kommuner i Elergslagen, som inteär inplacerade , kommuner i sydöstra i enlighet med utredningenförslag samt vissa kommuner i södra . har i en förteckningupptagande omkring 100 kommuner i 16 län angivit hur stödområdesindelningenbör ske. En fullständig redovisning av dessa yrkanden görs i anslutning tillbehandlingen av de enskilda länen. Som nämnts anser enligt sin motion A97 att dennu gällande stödområdesindelningen bör bibehållas i avvaktan på ett bättrebeslutsunderlag. Därutöver anser partiet att speciella regionalpolitiskainsatser krävs i områden medl omfattande naturskyddsbeslut, inte minst för attstimulera s.k. kombinationsverksamheter. Vpk vill enligt motion A107 ha viss utökning avstödområdet och vissa förändringar inom och mellan områdena. Partiet yrkar attnuvarande område A skall ingå i stödområde 1 samt nuvarande B och C i område 2med undantag för och , där vissa kommuner som idagingår i B bör hänföras till stödområde 1. Partiet vill också, vilket framgårnedan, att skall ingå i stödområde. Även i enskilda motioner framförs mera övergripandesynpunkter på propositionens förslag om ändrad stödområdesindelning. () anser i A91 att de föreslagnaförändringarna är i huvudsak bra men att det ändå finns anledning förutskottet att noga pröva stödområdesindelningen med hänsyn till Bergslagskommunernassärskilda problem. och (båda fp) yrkar enligtmotion A75 att nuvarande stödområdesindelning behålls till dess att man gjorten utvärdering av vad en förändring kommer att innebära för berörda kommuner.Jan Hyttring m.fl. (c) framför i Al 12 synpunkter om Bergslagens utveckling.Det är enligt motionärerna nödvändigt med ök:at stöd till den kommungrupp sombildas när Bergslagsdelegationen upphör . Motionärernayrkar att samtliga 23 Bergslagskommuner skall omfattas avstödområdesindelningen. m.fl. (s) vill enligt motion A50att sydöstra vid behov tillfålligt skall kunna ingå i stödområde medhänsyn till de särskilda problem som finns där. Utöver denu refererade motionerna finns en mängd yrkanden som 1989/90:AU13 avserenskilda kommuners eller kommungruppers inplacering i stödområde. Dessayrkanden redovisas i anslutning till behandlingen av de enskilda länen. Som framgått av det inledande avsnittet delar utskottetregeringens bedömning om var i landet regionalpolitiska insatser framför alltbehövs. Det är i norra inland, i delar av Bergslagen och i delar avVärmland. Utskottet kan i huvudsak ansluta sig till det förslag till permanentstödområdesindelning som redovisas i propositionen. Det finns enligt utskottets mening anledning attunderstryka att den permanenta stödområdesindelningen bör grunda sig på enlångsiktig bedömning av en viss regions svårigheter och problem. Därigenomkommer särskilt de kvalitativa bedömningsfaktorerna i förgrunden, dvs. sådantsom avstånd, klimatförhållanden, gleshet i bebyggelsen, kommunikationer osv.Med detta synsätt framstår utan tvivel de i propositionen särskilt angivna områdenasom de där behovet av permanenta stödåtgärder är som störst. Kvantitativa faktorer som en hög arbetslöshet eller lågsysselsättningsgrad kan, men behöver inte vara, tecken på att regionengenerellt sett har svåra problem. Det kan vara effekter av strukturomvandlingsproblem.En sådan region kan trots tillfålliga problem ha goda utvecklingsförutsättningar.1 båda fallen är det en uppgift för regionalpolitiken att förbättrabetingelserna för en positiv utveckling. Med det sagda vill utskottet betona attden permanenta stödområdesindelningen bara är en om än viktig del avregionalpolitiken. Vid sidan därav bör möjligheter finnas t.ex. att placera enkommun med strukturomvandlingsproblem i tillfålligt stödområde eller attgenomföra infrastrukturåtgärder i regioner där behoven är särskilt stora. Det är enligt utskottets mening naturligt att i sambandmed den föreslagna förskjutningen av de regionalpolitiska insatserna göra engenomgång av stödområdesindelningen för att ta ställning till om några förändringarär påkallade. Kritik har framförts i framför allt partimotion motalltför täta ändringar av stödområdesgränserna. Som nämnts är det sedanden nu gällande stödområdesindelningen lades fast. Utskottet, som i och för sigdelar uppfattningen att strävan bör vara att gränserna läggs fast för längretid, anser att tiden nu är mogen för en något mer genomgripande revidering. Detunderlag vid sidan av sådant som är allmänt veterligt, såsom t.ex.geografiskt läge för förändringarna som presenteras i propositionen, framförallt i form av statistiska tabeller, är enligt utskottets mening till fyllest. Utskottet ansluter sig med det anförda till propositionensförslag om vilka principer som bör ligga till grund för den nyastödområdesindelningen. Motionerna A50, A69, A72, A75, A91, A97, A103, A107,Al 12 och Al 18 avstyrks således i berörda delar. Som kommer att framgå i detföljande har dock utskottet vid sina överväganden funnit att ytterligare någrakommuner bör ingå i stödområdet. Stödjepunkterför vissa regionala utvecklingsinsatser /90:AU13 REK87 ansåg att en förstärkning av vissa s.k. mellanstädervar nödvändig för att stärka de prioriterade landsdelarna och för attmöjliggöra en avlänkning av tillväxt från storstadsområdena. Enligtpropositionen har emellertid flera av de mellanstäder som pekats ut avkommittén en egen växtkraft som gör att några permanenta möjligheter tillregionalpolitiska åtgärder riktade direkt till företagen i sådana städer inteär motiverade. I propositionen erinras om att ett väsentligt mål iregionalpolitiken är att åstadkomma en mellanregional utjämning. Med ett sådantmål blir det enligt industriministern i vissa fall nödvändigt med vissa typerav regionalpolitiska åtgärder t.ex. infrastrukturåtgärder och stöd tillprivata tjänsteföretag även utanför stödområdena. Propositionen förordar attvissa insatser som är motiverade för att åstadkomma regional utveckling ochutjämning även fortsättningsvis bör kunna göras i s.k. stödjepunkter ianslutning till stödområdena. Några mellanstäder pekas inte ut. Åtgärder i stödjepunkter bör enligt propositionen utgåfrån två förutsättningar, nämligen för det första att det finns etableringareller infrastrukturfunktioner som bara kan lokaliseras till eller fungera i ettfåtal större orter. Som exempel nämns högskolor och regionala flygplatser. Fördet andra är det i vissa fall bara större orter som kan vara realistiskaalternativ i valet mellan och något annatlokaliseringsalternativ. Insatser som avses i propositionen är decentralisering ocheventuell omlokalisering av statlig verksamhet från och etableringarav privat tjänsteproduktion som annars skulle fortsätta sin verksamhet iStockholmsregionen. Det sägs vidare att det är nödvändigt att fortsattasatsningar på högskolan i första hand sker i orter med högskoleenheter, vilketofta är liktydigt med s.k. stödjepunkter. Enligt propositionen finns det inte skäl att på förhand pekaut de orter som kan betecknas som stödjepunkter. Vad som avses är dock ihuvudsak länscentra och vissa andra orter i eller i anslutning tillstödområdet. I detta avsnitt av propositionen betonas också att det ärangeläget att det inom länen kan ske en inomregional utjämning, exempelvis genominsatser för att utveckla s.k. lokalkontor. framför i sin motion Al 18 kritiska synpunkter motproposi tionen i denna del och anser att s.k. stödjepunkter är ännu mer riskfyllt än s.k. mellanstäder. Inomregionala obalanser som redan är kraftiga förstärks enligt genom att "mellanstäder" kommer att existera reellt utan att vara formellt utpekade. Staten kan stödja fler "mellanstäder" än enligt kommitténs förslag genom att inte peka ut 75 Detta kommer att hindra en mer små- skälig ochallsidig geografisk utlokalisering av statliga verksamheter 1989/90:AU13 Dessa "mellanstäder" blir motorer utan att ha politiskaeller praktiska förutsättningar att klara det. De redan mest gynnade orternafrämjas och systemet med fasta resursområden blir verkningslöst. I motion A69 framför () att ,och SundsvallTimrå fyller kriterierna för stödjepunkter och alltsåbör kunna fungera som sådana. () framför i A73 attKristinehamn måste ges möjlighet att utvecklas som stödjepunkt. Kristinehamnär omgivet av kommuner som är tillfålligt placerade i stödområde. har utskottet ställt sig bakom att t.ex.stöd till privata tjänsteföretag skall kunna lämnas i stödjepunkter ianslutning till stödområdena (prop. 1984/85, AU 13, rskr. Utskottet delarinte de farhågor som framförs i centermotionen. Utskottet instämmer iindustriministerns uppfattning att det inte finns skäl att på förhand peka utde orter som kan betecknas som stödjepunkter. Med stöd av det anförda avstyrksde nu behandlade motionerna i berörda delar. Orter och regioner i strukturomvandling För att upprätthålla näringslivets konkurrenskraft måstestrukturförändringar underlättas, franihålls det på flera ställen ipropositionen. Olönsamma verksamheter måste kunna läggas ned eller förnyas föratt resurser skall kunna föras över till sektorer med bättre utvecklingsmöjligheterför framtiden. Därigenom ges förutsättningar för en gynnsam ekonomisk tillväxt.Enligt propositionen bör strukturförändringar som berör industriföretag normalthanteras inom ramen för ordinarie statliga medel. I situationer där det handlar om mycket omfattandestrukturförändringar och om att snabbt kunna åstadkomma effekter börregeringen enligt propositionen dessutom ha möjlighet att för en begränsad tidplacera in kommuner eller delar av kommuner i stödområde. Därutöver föreslåsatt regeringen får möjlighet att höja den maximala andelen lokalberingsbidrag ikommuner eller delar av kommuner som redan tillhör stödområde 2 om en mycketomfattande strukturförändring skulle inträffa. I propositionen hemställs om godkännande av vadsom föreslagits. Motion 1989/90: AU 13 I partimotion Al 18 framförs att möjligheten attinplacera kommuner med akuta problem bör kvarstå. Den bör dock utnyttjas merrättvist och konsekvent. En akut industrikris och en kontinuerligstrukturförändring med minskande sysselsättningstillfållen som följd börlikabehandlas. yrkar ett tillkännagivande i enlighet med detta. Utskottet delar regeringens uppfattning att det kan finnassituationer som är så allvarliga och akuta att extraordinära åtgärder måstesättas in. Möjligheten att placera in i tillfålligt stödområde eller att höjabidragsnivån kan då vara ett medel att snabbt och effektivt åstadkommaresultat. Självfallet bör en likabehandlingsprincip liksom i annan offentligverksamhet tillämpas i den meningen att lika fall skall behandlas lika. Desituationer som åsyftas i propositionen är dock knappast av det slaget att enjämförelse i denna bemärkelse låter sig göras. Att fastställa en sådanlikabehandlingsprincip som efterlyser är därför enligt utskottetsuppfattning varken meningsfullt eller möjligt. Med stöd av det anfördatillstyrks propositionen och avstyrks motionen i de nu behandlade delarna. Avgränsning av glesbygds- och landsbygdsområden Begreppen glesbygd och landsbygd är, vilket framhålls ipropositionen, inte synonyma begrepp. 1 propositionen föreslås att begreppet glesbygdskall definieras som stora sammanhängande områden med gles bebyggelse och långaavstånd till sysselsättning eller service samt skärgårdar och liknande områden,en definition som är hämtad från förordningen (1985:619) om glesbygdsstöd. Medutgångspunkt härifrån skall avgränsa de områden i länet därglesbygdsstöd skall kunna lämnas. När det gäller landsbygden påpekas att en vedertagendefinition saknas. Följaktligen finns inte heller någon statistik överutvecklingen där. Enligt propositionen bör även bedöma behovet avatt avgränsa landsbygdsområden där andra regionålpolitiska utvecklingsinsatserbör kunna genomföras. Eftersom resurserna är begränsade måste enligtpropositionen den utpräglade glesbygden prioriteras. Det viktigaste motivet förstödet till företag i glesbygd är enligt industriministerns mening att utvecklasmåföretagsamheten i den utpräglade glesbygden. Skulle sådant stöd lämnas äventill företag i centralorten eller i tätortsnära landsbygd skulle glesbygdsföretagenskonkurrensförmåga gentemot dem kraftigt försämras. Regeringen vill ha godkännande av vad somsålunda förordats om avgränsningen av glesbygds- och landsbygdsområden. Motion 1989/90: AU 13 I sammanhanget behandlar utskottet en kommittémotion avBörje m.fl. (c). I motionen (Al 14) anförs att det är väsentligt attingen gles- eller landsbygdsdel undantas från möjlighet till stöd. Motionärernaunderstryker att de av dem föreslagna medlen för landsbygdsutveckling avserhela landet och särskilt landsbygdsdelar i områden utanför resursområdet.Länsstyrelsen bör avgöra om stöd till visst projekt kan komma i fråga. Medavslag på propositionen i denna del önskar de ett tillkännagivande i enlighetmed det anförda. Utskottet delar regeringens uppfattning att den närmareavgränsningen av landsbygds- och glesbygdsområdena liksom vilka insatser som behövsmåste anförtros vederbörande länsstyrelse. Utskottet instämmer också i att detär den utpräglade glesbygden som måste prioriteras. Förhållandena skiljer siginte bara mellan glesbygd och landsbygd. Glesbygdsområdena liksomlandsbygdsområdena skiljer sig också åt mellan olika regioner. Bakom engenomsnittligt negativ befolkningsutveckling i en glesbygdsregion kan döljasig bygder eller byar med goda utvecklingsmöjligheter och stark livskraft. Avdetta följer att det inte är möjligt att på förhand närmare ange hur stödet börfördelas, bara efter vilka riktlinjer detta bör ske. Med det anfördatillstyrker utskottet propositionen och avstyrker motionen i nu berörda delar. Utskottet återkommer senare till frågor omutvecklingsinsatser i glesbygd och landsbygd. Storstädernas betydelse för den regionala utvecklingen De tre storstadsregionerna , och Malmöhar ökat sin folkmängd med nära en miljon invånare . Det motsvararen 50-procentig ökning. Totalt bor där 2,8 miljoner personer, vilket är entredjedel av landets befolkning. Storstadsregionerna har utvecklats på olika sätt.Stockholm är en central knutpunkt i nationella och internationella nätverk. Därfinns en stor offentlig förvaltning. Nya teknologiska strömningar tar oftavägen via . Där förekommer en omfattande partihandel. Under 1980-talethar länets befolkning ökat med . Ökningen i var . är ett viktigt industriellt centrum och exportcentrum. Regionenhar ökat medan invånarantalet i Göteborgskommun varit i stort sett . har i nationellt sammanhang ettrelativt perifert läge. Den industriella utvecklingen har varit svag. Regionenhar utvecklats till ett servicécentrum för landets södra delar. Länet har ökatmed medan kommun minskat något. Storstadsregionerna präglas enligt propositionen avtjänstesektorns stora betydelse andelen sysselsatta i dessa näringar uppgårtill nära tre Ijärdedelar av den totala sysselsättningen. Attstorstadsregionerna haft en bättre tillväxt än riksgenomsnittet 1989/90:AU13 kan enligten ERU-studie i första hand förklaras med att där finns stora regionalamarknader, bra trafikförbindelser, främst med flyg, och god tillgång påarbetskraft med högre teknisk och ekonomisk utbildning. Enligt propositionen bör ha de bästaförutsättningarna av storstadsregionerna att utöva en internationell dragningskraft.Detta är av betydelse för hela landet. Det finns därför enligt propositionenanledning att värna om att regionen är en väl fungerande huvudstadsregion.Brister som finns i olika delar av infrastrukturen måste åtgärdas,köproblem vad gäller bostäder, vård etc. måste tas bort och miljöfrågornaangripas. Industriministern konstaterar att många brister i infrastrukturen somnu finns i och dess omgivningar är till nackdel inte bara förStockholmsregionen och dem som bor och verkar där. Bristerna utgör en hämskoför utvecklingen i landet i sin helhet. Det är enligt propositionen av nationellt intresse attdämpa en alltför snabb tillväxt i och därmed minska inflation,bostadsproblem, trafikbelastning osv. Sysselsättningstillväxten måste alltsåbegränsas. Av det skälet har regeringen systematiska kontakter med störreprivata tjänsteföretag för att förmå dem att etablera verksamhet iregionalpolitiskt prioriterade områden i stället för att expandera iStockholmsregionen. Dessa kontakter har enligt propositionen varit framgångsrika.Under det senaste året har beslut om regionalpolitiskt stöd fattats som innebäratt över 1 100 nya arbetstillfållen skapas i prioriterade regioner. Till dettakommer SINDs kontaktverksamhet som enligt uppgift har lett till 150 nyaarbetstillfållen i regionalpolitiskt prioriterade regioner. När det gäller omlokalisering anförs i propositionen att.sådan genomförs beträffande ca 1 300 statliga tjänster tillolika Orter utanför . Det betonas att decentralisering och omlokaliseringav statlig verksamhet även måste vara viktiga inslag i strävandenaatt åstadkomma en balanserad regional utveckling. Den förnyelseprocess sompågår inom den offentliga sektorn måste enligt propositionen också innehållasådana åtgärder. I första hand bör enligt industriministern decentralisering avstatlig verksamhet tillgripas. I andra hand bör det i enstaka fall också varamöjligt att omlokalisera central statlig verksamhet från , i förstahand till de s.k. stödjepunkterna. Ett stort antal motioner rör situationen i storstädernaoch innehåller synpunkter och förslag rörande den framtida utvecklingen där. Iflera av dem föreslås en omlokalisering av verksamhet från i första handStockholmsregionen. I nu förevarande sammanhang behandlas syn- punkteroch förslag av mer allmän karaktär rörande sådana frågor. I 1989/90:AU13 den månmotionerna avser lokalisering till bestämda orter och regioner behandlas de iavsnitt 14. I partimotioner 1988/89:A435 och A463 framförsprincipiella synpunkter på utvecklingen i storstäderna. Ett väsentligt mål ärenligt att skapa en bra livsmiljö i storstaden. Därför måstebefolkningstillväxten begränsas. Förnyelse av regionalpolitiken krävs för attbevara och utveckla miljön i storstäderna. En alltför storbefolkningskoncentration leder till försämrad naturmiljö. anser attdet behövs en kartläggning av befolkningskoncentrationens negativamiljöeffekter vilken skall leda till ett åtgärdsprogram för en bättrestorstadsmiljö. Även och () betonar i motion1988/89:A438 behovet av en krafthill regionalpolitik i Stockholms-reonen.Avlänkning krävs bl.a. måste den högre utbildningen och forskningen byggas uti olika delar av landet. De anser också att möjligheten att få flyttningsbidragvid flyttning till området bör avskaffas.