bet · GD01SoU5 · 1989-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet ett antal motioner somväckts under den allmänna motionstiden om olika frågor som har anknytningtill socialtjänstlagen. Tre motioner rör frågor om våld och sexuella övergreppmot kvinnor och barn. Utskottet föreslår att ger regeringen till kännavad utskottet anfört beträffande ett åtgärdsprogram när det gäller våld motkvinnor och barn. S-ledamöterna reserverar sig i fråga om ett åtgärdsprogramnär det gäller våld mot kvinnor och barn. Mot utskottets ställningstagande närdet gäller ekonomiskt stöd åt asylsökande reserverar sig utskottets vpk-ochmp-ledamöter. Till förmån för en motion om en riksnorm för socialbidragreserverar sig utskottets vpk-ledamot. Tillbetänkandet har fogats ett särskilt yttrande. 1988/89;5o213 av m.fl. (vpk) vari yrkas attriksdagen begär att regeringen utarbetar en riksnorm för socialbidrag ienlighet med vad som sägs i motionen. 1988/89:5o218 av m.fl. (s) vari yrkas 1. att riksdagenhos regeringen begär åtgärder för att stimulera kommunerna att utarbeta lokalaprogram för , 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen angetts om enförstärkning av socialnämndernas roll vid medverkan i samhällsplaneringen, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen angetts om behovet avutvecklingsarbete. 1988/89:So222 av och (båda c)vari yrkas 1. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om barnombud, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om utbildningtill berörda myndigheter. 1 1989/90. 1989/90 SoU5 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts omutredning och utvärdering, 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om bidragtill mot sexuella övergrepp på barn. 1988/89:5o230 av och (båda s) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vadsom i motionen anförts om ett tillägg till 6 § Socialtjänstlagen att ekonomiskprövning inte ska göras vid behov av bistånd som baseras på andra orsaker änbehov av ekonomisk hjälp. 1988/89;So232 av och (båda s)vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad som imotionen anförts om ett tillägg till 6 § socialtjänstlagen att ekonomiskprövning inte skall göras vid behov av bistånd som beror på andra orsaker änekonomisk hjälp. 1988/89:So23ö av m.fl. (vpk) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att asylsökande skall kunnafå kompletterande ekonomiskt stöd enligt socialtjänstlagen. Motiveringenåterfinns i motion 1988/89:51511. 1988/89.So247 av m.fl. (vpk) vari yrkas attriksdagen beslutar anta följande som motionärernas förslag betecknade förslagtill Lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:ö20) 1989/90: So U 5 skall utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. skall utan dröjsmål inleda utredning av vadsom genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom ochsom kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Ansökan om hjälp och stöd förförsörjning eller livsföring i övrigt i form av pengar, social service, vårdoch behandling som förutsätter en individuell behovsprövning skall i förstahand handläggas som ett ärende om bbtånd enligt 6 §. Vid behovsprövning av bbtånd enligt 6 § i annan form änekonombk hjälp eller ekonombk förtur Nuvarande lydebe Motionärernas förslag inom barnomsorgen skall bortses från sökandens ekonombkaförhållanden. Denna lag träder i kraft . 1988/89:5o251 av m.fl. (Ip) vari yrkas 2. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om åtgärder för att tillgodose behovet av utbildning avpersonal angående skador uppkomna på grund av sexuella övergrepp ochmisshandel av barn och kvinnor, 4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om en samarbetsmodell för handläggning av mål ochärenden av sexuella övergrepp mot barn. l988/89:So294 av () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförtsom större enhetlighet avseende social biståndsbedömning. 1988/89:5o302 av m.fl. (fp) variyrkas 1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om utredning och förslag till åtgärdsprogram avseendevåld rnot kvinnor och barn. 1988/89:So304 av m.fl. (m) vari yrkas attriksdagen beslutar att i socialtjänstlagen (1980:620) införa ett särskiltavsnitt angående omsorgen om brottsoffer i enlighet med vad som i motionenanförts. Motiveringen återfinns i motion 1988/89:Ju817. I motion 1988l89:So213 av m.fl. (vpk) föreslåsatt regeringen skall utarbeta en riksnorm för socialbidrag. att flera kommuner betalar ut för lite pengar i socialbidrag, dvs. undersocialstyrelsens normer, samt att vissa kommuner betalar ut för lite pengartill de handikappade. För att komma till rätta med dessa orättvisor föreslårmotionärerna, att regeringen skall utfårda bindande normer för socialbidragen iform av en riksnorm. I motion l988/89:So294 av BertU () yrkas etttillkännagivande beträffande vad som i motionen anförts om större enhetlighetavseende social biståndsbedömning. Enligt motionären har det blivit 1* 1989/90. vanligareatt länsrätterna efter överklaganden ändrar socialnämndernas 1989/90:SoU5 beslut.Det är dock svårt att finna någon gemensam policy i länsrätternas utslagvilket skapar osäkerhet och ryckighet i behandlingsarbetet, menar motionärensom anser det angeläget att regeringen tar upp en diskussion finna vägar att skapa mera stabilitet i policyn när detgäller det sociala biståndet. Enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620) har den enskilderätt till bistånd av försörjning och sin livsföring iövrigt, om hans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Den enskilde skallgenom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet skall utformasså att det stärker hans resurser att leva ett självständigt liv. Om den enskildes rätt lill bistånd från ochbidragets utformning anfördes i propositionen (1979/80:1) om socialtjänstenbl.a. att socialnämnden i varje särskilt fall skall vidta de åtgärder sombehövs för att avhjälpa det uppkomna behovet. När det gällde den ekonomiskahjälpen diskuterades ett system med lagfästa miniminormer (s. 185).Föredragande statsrådet anförde att ramlagens syfte att ge kommunerna möjlighetatt anpassa insatserna efter lokala önskemål och behov kunde komma attmotverkas genom ett sådant system. Ett sådant innebar också en risk lör attkommunerna i ett ansträngt ekonomiskt läge undviker att lämna bistånd i störreutsträckning än vad normerna föreskriver, även om det i det enskilda falletskulle te sig befogat med en mer omfattande insats. Socialtjänstlagen bordedärför inte innehålla några regler om vilka insatser den enskilde skulle varaberättigad till i en uppkommen situation. Genom biståndet skulle den enskildetillförsäkras en skälig levnadsnivå. Det måste enligt statsrådet överlämnastill kommunerna att fastställa vilken levnadsnivå som skall anses som skäligmed utgångspunkt i den tid och de förhållanden under vilka den hjälpbehövandelever (s. 186). Biståndet skall vidare lämnas i sådana former att den behövandeom möjligt blir i stånd att för framtiden själv klara sin försörjning och sinlivsföring i övrigt. Den helhetssyn som skall prägla gäller,framhöll föredragande statsrådet, givetvis även i fråga om socialbidraget (s.196). Föredragande statsrådet anförde vidare (s. 202) attsocialbidraget bör svara för grundläggande behov i fråga om mat och dryck,beklädnad och bostad inkl. elström samt andra hushållsutgifter för tvätt ochrengöring, olika förbrukningsartiklar liksom försäkringar. Vidare bör bidragettillgodose behov av förströelse, rekreation och kommunikation genom attinnefatta löpande kostnader för telefon, TV-licenser, dagstidning, smärre resoretc. Enligt redan tillämpad praxis brukar bidraget också täcka andra personligautgifter för hygien, fritidssysselsättningar och sociala kontakter. Det är,anförde föredragande statsrådet, vanligt att den kommunala socialvården täckerdessa behov inom ramen för socialhjälpens grundbelopp eller s.k. bruttonormer.Genom sådana normer tillförsäkras den som behöver bistånd en viss levnads- standardutan att varje behov prövas för sig särskilt. Det erinrades dock 1989/90:SoU5 om attsocialbidraget ytterst bygger på en individuell behovsprövning, vilketinnebär att bidrag skall kunna utgå med andra belopp och till andraändamål än vad som gäller enligt särskilt fastställda normer. Biståndsom går utöver grundbeloppet enligt de s.k. bruttonormerna bör bliföremål för en mer ingående individuell bedömning (s. 203). ansåg inte att regeringen skall fastställa några miniminormer lör socialbidraget utan förordade att eftersamråd med utformar sina allmänna råd om socialtjänstlagenstillämpning så att de motverkar alltför stora Föredragande statsrådet framhöll vidare att genom systemetmed basbeloppsreglerade s.k. bruttonormer kan socialbidragets realvärdeskyddas. Det på konsumentprisindex grundade basbeloppet enligt lagen om allmänförsäkring svarar, anfördes det, för värdebeständigheten inom många olikasocialpolitiska anordningar, varför någon särlösning för enbart socialbidragetinte kan motiveras (s. 204 f.). behandlade propositionsförslaget ibetänkandet SoU 1979/80:44. Utskottet anförde (s. 25) att det är önskvärt skapar enkla och ändamålsenliga rutiner för prövning och handläggning avsocialbidragsärenden. Ett sätt är, anförde utskottet, att använda sig av schabloniseradenormbelopp för att tillgodose allmänna hjälpbehov. Ett annat sätt är att låtaannan personal än socialassistenter handlägga enklare socialbidragsärenden.Utskottet framhöll dock att en strävan att förenkla rutinerna inte får ledatill att man gör avkall på helhetssynen. Utskottet delade vidare enuppfattning som framförts i en motion (s), att det är angeläget attsocialbidragets nivå inte varierar alltför mycket mellan de olika kommunernaoch anslöt sig till den uppfattning som framförts i propositionen, attsocialstyrelsen i sina allmänna råd om tillämpning bordemotverka alltför stora skillnader i normnivåerna. Råden borde utformas eftersamråd med . Sociabtyreben anför i Allmänna råd 1985:1 Socialbidrag,att även om det är kommunerna som skall bedöma vilken levnadsnivå som ikommunen skall anses som skälig, det rimligen måste finnas en viss lägsta nivåsom inte får underskridas, om man skall kunna hävda att lagens bestämmelser ochintentioner är uppfyllda (s. 13). Att man i behovsprövningen utgår från ensocialbidragsnorm behöver enligt inte strida mot kravet påindividuell prövning. erinrar om ett uttalande av JO (JO dnr3349 1982) vari denne anfört att beloppsnormer för vad som bör vara skäliglevnadsnivå självfallet enbart är vägledande och att socialbidragets storlekmåste bedömas med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. De flestakommuner tillämpar socialbidragsnormer som är basbeloppsanknutna och följerkonsumentprisindex. anser att en s.k. bruttonorm bäst stämmeröverens med socialtjänstlagens intentioner, bl.a. med hänsyn till att biståndetskall utformas så att det stärker den hjälpsökandes resurser att leva ettsjälvständigt liv. andrasidan innefattar endast mat och de nödvändigaste förbruknings- 1989/90:SoU5 artiklarna.Övriga behov beräknas utifrån den hjälpsökandes faktiska kostnader och kanbeviljas efter särskild ansökan utöver . förordar vidare en enhetlig bruttonormframför olika lång- och korttidsnormer. Enligt uppfattning ärdet rimligt att ha endast en normnivå som skall svara mot begreppet skäliglevnadsnivå. Huvudprincipen bör enligt vara att detsamlade behovet för familjens livsföring (på en skälig levnadsnivå) utgörsumman av bruttobehovet för varje familjemedlem. Från summan avräknas sedanalla de inkomster familjen totalt disponerar för sin försörjning, t.ex.arbetsinkomster, inkomstbortfallsersättningar och bidrag såsom barnbidrag,studiebidrag, flerbarnstillägg, underhållsbidrag och bidragsförskott. allmänna råd innehåller (s. 28 ff.) ennärmare beskrivning av en bruttonorm på en skälig levnadsnivå som dels börtäcka hushållets löpande utgifter, dels möjliggöra visst sparande för att påsikt kunna ersätta t.ex. förslitna inventarier och annan utrustning. Kommunernabör enligt sträva efter att lägga så få utgifter som möjligtutanför . Härigenom tillförsäkras den som behöver bistånd en visslevnadsstandard utan att varje behov utreds och prövas för sig särskilt. Detger honom en viss valfrihet att inom den ram för hushållsbudgeten som normensätter disponera socialbidraget på det sätt som passar honom bäst. Underlaget för beräkningen av en bruitonorm bör enligtsocialstyrelsen vara de budgetposter som använt i sina beräkningarav hushållets kostnader. Dessa är livsmedel, kläder och skor, lek och fritid,hälsa och hygien, törbrukningsvaror, möbler, husgeråd, TV, radio m.m.,dagstidningar, telefon. TV-licens m.m., hushållsel, försäkringar, läkarvård,tandläkarvård samt månadskort för lokala resor. norm baserad på beräkningarutgör för ensamstående av basbeloppet och för sammanboende avbasbeloppet. Normalbeloppet för exbtensminimum enligt 50 §kommunabkattelagen (1928:370) och 41 § uppbördslagen (1953:272) bestäms avriksskatteverket och reglerar skattemyndigheternas bedömning av levnadsnivåför olika familjestorlekar vid exempelvis nedsättning av skatt. Enligt 15 kap.9 § uisökningsbalken bestäms även förbehållsbelopp vid införsel i lön m.m. medledning av bestämmelserna om existensminimum. normalbelopp för existensminimum avserden standard som när de tillkom motsvarade normerna för "livsuppehället"enligt dåvarande socialhjälpslagen. Regeringsrätten har vid prövning av frågor om ekonomisktbistånd upp till skälig levnadsnivå enligt 6 § socialtjänstlagen uttalat att förvalt ningsdomstolarna vid prövning av ett överklagat beslut om vägrat bistånd inte är bundna av den bidragsnorm som kommunen har fastställt (RÄ 1984 2:13). Domstolarna har att göra en självständig 6 bedömningav vad som kan anses vara en skälig levnadsnivå för den biståndssökande.Riksskatteverkets normalbelopp för existensminimum l989/90:SoU5 vidinkomsttaxering bör, enligt regeringsrätten, vara en utgångspunkt vidbedömningen av vad som kan anses vara en skälig levnadsnivå vid tillämpningenav 6 § socialtjänstlagen. Ytterligare vägledning kan enligt domstolen hämtas ikonsumentverkets hushållsbudgetar. Kommunernas vägledande socialbidragsnormer redovisas iStatistiska meddelanden från SCB (545 ). hade landets samtliga 284 kommunerfastställt vägledande socialbidragsnormer. Basbeloppsanknutna normer tillämpadesi alla kommuner utom , och . 1 två kommunertillämpades . som basbelopp, i 13 kommuner 24 , medan övriga utgick års basbelopp En enda fastställd bidragsnorm fanns då i 231 kommuner, medan53 kommuner hade olika normer en norm för korttidsbidrag och en norm för meralångvarigt socialbidrag. Två av landets kommuner hade en långtidsnorm förensamstående personer som var (.) Tio kommuner hadeen långtidsnorm lör makar/sammanboende som var (.) eller lägre.Den högsta (.) eller mer för ensamstående hade 23kommuner, och (.) eller mer för makar/sammanboende hade 136kommuner. Det intervall där det största antalet kommuner låg var förensamstående (2 139-2 4Ö1 kr., 120 kommuner). För makar/sammanboendevar i de flesta kommuner (, 136 kommuner). Jämfört med normer hade 15 kommuner tillkommitmed en norm för ensamstående på eller mer, medan 17 kommuner höjt sinnorm för makar/samboende till eller mer (procentsatserna motsvararsocialstyrelsens norm i de allmänna råden). Kostnaderna för socialbidragen var om hänsyntas till inflationen i stort sett oförändrade i förhållande till 1986.Antalet hushåll som erhöll socialbidrag minskade däremot (Statistiskameddelanden, S33 ). av de förändringar som skett till följd av ändrad lagstiftning när detgäller bistånd åt asylsökande, måste dock jämförelser mellan ochtidigare år tolkas med stor försiktighet (Statistiska meddelanden, S33 SM8901). Mot bakgrund av den kraftiga ökningen av antaletsocialbidragstagare under deförsta åren av beslutade regeringen 1985 attdet inom skulle tillsättas en arbetsgrupp meduppgift att analysera orsakerna till socialbidragens utveckling. analysgruppens uppgifter hörde också att granska hur skillnaden i normermellan kommuner påverkar antalet socialbidragstagare. lysgruppenredovisade sin slutrapport (Ds S 1987:2) Om socialbidrag analyser avutvecklingen . Analysgrup- 1989/90:SoU5 pen bedömdeatt förändrade normnivåer troligen haft endast ringa betydelse för antaletbidragstagare. Någon förändring av normerna för bidragsnivån föreslogs inte. Fråganom en riksnorm för socialbidrag har varit föremål för prövning frånriksdagens sida. Utskottetbehandlade i betänkandet l988l89:SoUl en motion (vpk) med innehållliknande den nu aktuella So213. Utskottet gjorde följande bedömning (s. 7). Utskottetkan konstatera att antalet kommuner med låga socialbidragsnormer minskar efterhand. Bidragsutvecklingen visar att allmänna råd omsocialbidrag och domstolspraxis verkar för en jämnare normnivå i kommunerna.Utvecklingen mot mindre skillnader mellan kommunerna är positiv. Fortfarandeligger dock alltför många normer på en nivå under s.k. existensminimum. Det ärdärför angeläget att även i fortsättningen fortlöpande följerupp bidragsnivåerna och därvid särskilt uppmärksammar kommuner med låga normer,dvs. på eller under existensminimum. Motbakgrund av den stadiga utvecklingen mot jämnare normnivåer fann utskottet inteskäl för något initiativ på området. Utskottet avstyrkte såledesmotionen. Liksomtidigare anser utskottet att jämnare normnivåer bör eftersträvas i syfte attminska skillnaderna mellan kommunerna när det gäller socialbidragens storlek.Utskottet vill därför återigen understryka att har en viktiguppgift att fylla när det gäller att följa utvecklingen på området och verkaför att få till stånd mer enhetliga normnivåer. Utskottet förutsätter attsocialstyrelsen även fortsättningsvis kommer att vara engagerad i detta arbeteoch finner inte anledning för att ta något initiativ med anledning avmotionerna. Meddet anförda avstyrker utskottet motionerna So213 (vpk) och So294 (m). Ekonomiskt stöd ät asylsökande Imotion 1988l89:So236 av m.fl. (vpk) yrkas ett tillkänna givande att asylsökande skall kunna få kompletterande ekonomiskt stöd enligt socialtjänstlagen. Motionärerna anser, att vaktslåendet om en generös och human flyktingpolitik nu är viktigare . De anser, att asylsökande som finns i olika kommuner och som får stöd enligt det s.k. flyktingbidraget vilket i många kommuner är avsevärt lägre än socialbidragsnormen skall kunna få kompletteran de ekonomiskt stöd enligt socialtjänstlagen. (Motiveringen återfinns i 8 motion 1988/89:51511.) Gällandebestämmelser m.m. 1989/90;SoU5 1 lagen (1988:153) om bbiånd åt asybökande m.fi, somträdde i kraft , ges bestämmelser om rätt till bistånd åt enutlänning som söker uppehållstillstånd här i landet. beslutarom bistånd för utlänningar som vistas på en statlig förläggning. För andrautlänningar lämnas bistånd av socialnämnden i den kommun där han eller hon vistas(4 §). Bistånd lämnas i form av kostnadsfri bostad, bistånd för sin dagligalivsföring som tillförsäkrar honom eller henne en skälig levnadsnivå, s.k.dagbidrag, samt bistånd för särskilda behov, s.k. särskilt bidrag, (7 10 §§).Regeringen, eller den myndighet regeringen bestämmer, fastställer grunder förde belopp som dagbidrag och särskilda bidrag utgår med (11 §). Er\\förordningen (1988:156) om bbtånd åt asybökande m.fl. beräknas dagbidraget iprocent av det allmänna basbeloppet. utgör dagbidraget inklusiveegen mathållning för en ensamstående ca . (85,) vilketskall täcka kostnaderna för livsmedel, kläder och skor, fritidsaktiviteter,hygienartiklar och andra förbrukningsvaror samt tidningar och telefon (2 och 3§§). Det särskilda bidraget får enligt förordningen avse kostnader förvinterkläder, glasögon, kosttillskott, medicin, akut tandvård,handikapputrustning, spädbarnsutrustning och andra hjälpmedel som är nödvändigaför en dräglig livsföring. Bidrag kan också lämnas till lokala resor som bedömssärskilt angelägna (5 §). Lagen om bistånd åt asylsökande m.fl. är endast tillämpligpå utlänningar som vistas här i avvaktan på beslut om uppehållstillstånd. Näruppehållstillstånd beviljats blir vanliga regler tillämpliga. Före lagens tillkomst fick även de asylsökande som varinkvarterade i en kommun hjälp till uppehället i form av socialbidrag. I propositionen (prop. 1987/88:80) om bbtånd ätasybökande, m.m. angavs som skäl för det nya systemet bl.a. att insatserna förde asylsökande behövde kunna planeras och styras. Vidareborde reglerna om bistånd vara enhetliga och nivån densamma oavsett om denasylsökande vistas på förläggning eller i en kommun. Som ett starkt motivnämndes också önskan att koncentrera polisens asylutredningar till några fåstora utredningsslussar i syfte att åstadkomma kortare handläggningstider (s.15 och 19). Det anfördes vidare att det mot den bakgrunden fannsstarka skäl att sätta i fråga om socialbidragen skulle utgöra stödformen för de asylsö kande. Denna grupp behöver så gott som undantagslöst ekonomiskt stöd eftersom de sällan har någon annan försörjningskälla. De får inte förvärvsarbeta och har inte kvalificerat sig för förmåner från socialför säkringen. De behöver således generellt sett ett ekonomiskt stöd. Där till kommer att deras behov är likartade. Det rör sig under denna första tid om stöd främst till uppehälle och en tillfållig bostad medan deras ansökan prövas. Till skillnad från andra socialbidragstagare är det inte fråga om att för denna grupp göra en avräkning i förhållande till andra inkomster eller att göra en mer ingående beräkning av utgifter vid sidan av normer, t.ex. för resor, hemutrustning etc. 9 Stödettill de asylsökande har alltså principiellt sett mera gemensamt 1989/90:SoU5 medgenerella stödformer än med individuella, anfördes det. Det borde därför kunnaschabloniseras i hög grad. Genom att gå över till ett generellt system skulledet också vara möjligt att undvika onödig administration och ett tungrottförfarande. Föredragande statsrådet ansåg sammanfattningsvis attstödet till de asylsökande i princip borde kopplas bort från socialtjänstlagenoch i stället ges enligt andra, mera generella regler (s. 16). När det gäller förhållandet mellan lagen om bistånd åtasylsökande m.fl. och socialtjänstlagen, anförde föredragande statsrådet ipropositionen bl.a. följande (s. 27 f., 37 och 45). Genom att ett speciellt stöd, som skall tillgodose detillståndssökandes behov, införs enligt den nya lagen blir det tydligt attutlänningar som söker uppehållstillstånd i i princip inte har någonrätt till bistånd enligt socialtjänstlagen. Detta följer enligt min mening utannågon ändring i den lagen. Det nya stödsystemet för asylsökande är av en generellnatur och kan därför närmast jämföras med trygghetsanordningarna på detsocialpolitiska området. Det skall trygga försörjningen för de utlänningar somomfattas av lagen deras ansökan om uppehållstillstånd prövas.Detta skall ske genom att de får rätt till kostnadsfri bostad, dagbidrag ochbidrag till de särskilda behov som de kan ha. Något behov av ytterligarebistånd genom socialbidrag kommer följaktligen inte att föreligga. Genom det nya systemet bör det med hänsyn till stödetssyfte och utformning stå klart att asylsökande och därmed likställdatillståndssökande, vilka inte omfattas av lagen till följd av vistelse i enicke anvisad kommun, skall ha rätt till socialbidrag endast i de rena undantagsfallsom kan följa av 3 § socialtjänstlagen. Det nya stödsystemet är avsett att tillgodose behovet avbistånd för de utlänningar som omfattas av lagen. Något behov av bidrag enligtsocialtjänstlagen skall därför inte föreligga för denna grupp. En vistelsekommuntorde alltså normalt kunna avslå en begäran om socialbidrag under åberopandeav att utlänningen inte behöver bistånd för sin försörjning och sin livsföringi övrigt eftersom hans eller hennes behov kan tillgodoses på annat sätt.