bet · GD01LU21 · 1989-12-31 00:00:00 — I motion L714 av m.fl. (fp) förespråkarmotionärerna en återgång till det avskaffade VDN-systemet somdock bör anpassas efter dagens krav och utformas med möbelbranschens nuvarandesystem benämt Möbelfakta som förebild. Motionärerna pekar på alt VDN-systemetbibehållits i och . i dessa ländersamarbetar med branschorganisationerna och ger ut varuinformation, som är godvägledning för konsumen- lerna.Konsumentverket bör komma överens med branschorganisatio- 1989/90:LU21 nerna altutveckla ett varudeklarationsprogram. Motionärerna begär ett tillkännagivande omvad som sålunda anförts om behovet av varudeklarationer (yrkande 4). Utskottet erinrar om att motionsyrkanden med liknandesyfte som det nu aktuella har prövats och avslagits av påhemställan av utskottet. Då frågan behandlades (se bet. LU1987/88:31) delade utskottet motionärernas uppfattning om önskvärdheten av attproduktinformationen förbättras men ansåg det inte meningsfullt att söka fåfram ett omfattande varudeklarationssystem av VDN-karaktär. Enligt utskottetsmening borde man i stället ta fram standardiserad varuinformation för vissavarugrupper, såsom exempelvis de av motionärerna åberopade"Möbelfakta". Utskottet förutsatte att produktinformation i ökadutsträckning skulle tas fram genom näringslivets försorg och ansåg attframtagandet av standardiserad varuinformation var ett område väl lämpat förnäringslivets egenåtgärder. Arbetet med framtagande av varufakta borde ske ifrivillig samverkan med . Utskottet utgick från att verketskulle ta erforderliga initiativ för alt få till stånd branschöverenskommelserpå sådana områden där det bedömdes nödvändigt. Utskottet ansåg att det anfördai huvudsak fick anses ha tillgodosett motionärernas önskemål och att någotsärskilt tillkännagivande därför inte var påkallat. Frågan prövades ånyo med anledning av enmotion. I sitt av godkända belänkande 1988/89:LU17 hänvisade utskottetlill att vad som anförts vid riksdagsbehandlingen fortfarande ägdegiltighet samt avstyrkte bifall lill motionen. Enligt utskottets mening saknas anledning för riksdagenatt ompröva sina tidigare ställningstaganden i fråga om ettvarudeklarationssystem av VDN-karaktär. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotion L714 yrkande 4. I motion L714 av m.fl. (fp) framhålls attväsentlig jämförande information om varor och tjänster kan erbjudaskonsumenterna genom datakommunikation bl.a. via videotex och lext-TV. Varu- ochtjänsteförteckningar samt produktinformation kan därvid ställas sammanbranschvis i öppna databaser. Enligt motionärerna har bedriviten försöksverksamhet med sådan information som slagit mycket väl ut.Konsumentverket bör därför få i uppdrag alt genomföra utvidgade prov medvideotexdistribuerad varuinformation direkt till konsumenterna. Motionärernabegär alt del anförda ges regeringen till känna (yrkande 5). Utskottet erinrar om alt den försöksverksamhet meddatabaserade marknadsöversikter som motionärerna hänvisar lill startades av konsu mentverket . Projektet innebar att konsumentvägledarna i tio kommuner testade den s.k. Varubörsen, som projektet kallades. Syftet med Varubörsen var att konsumentvägledarna enkelt och snabbi skulle kunnaförse undrande konsumenter med en beskrivning av del samla- de utbudetav vissa kapitalvaror. Försöksverksamheten är nu avslutad. Enligt vadutskottet inhämtat är man vid inte odelat positiv tillverksamheten. För det första har konsumentvägledarna haft invändningar mottekniken vilka bottnat i att det har tagit alltför att få fram denefterfrågade informationen på dataskärmen. För det andra har företagen visatett alltför ringa intresse för projektet. Den grundläggande tanken var attföretagen själva kontinuerligt skulle förse systemet med information så attmarknadsöversikterna var aktuella. Så har emellertid inte skett.Avsikten är att en utvärdering av försöksverksamheten skall göras inom ramenför det nordiska samarbetet på konsumentområdet. I likhet med motionärerna anser utskottet att utnyttjandeav datatekniken för konsumentinformation kan medföra stora fördelar, ochutskottet utgår från att följer teknikens utveckling och lartill vara de möjligheter som finns på området. Mot bakgrund av vad som ovananförts anser utskottet emellertid att det inte kan ansesmeningsfullt med en fortsatt och utökad försöksverksamhet på området.Utskottet avstyrker därför bifall till motion L714 yrkande 5. I motion L702 av m.fl. (mp) begärs elttillkännagivande alt produkter som är varumärkesskyddade skall förses medsärskild märkning. Motiveringen till motionen återfinns i motion 1989/90:Jo505,vari motionärerna anför att det är svårt för konsumenterna att veta vilkaproduktnamn som är varumärkesskyddade. Alla varumärkesskyddade produktnamn bördärför, enligt motionärerna, märkas ut med något speciellt kännetecken så altkonsumenterna vet alt de köper en produkt som de kan ställa speciella krav på. Enligt utskottets mening kan det inte anses helt klart hurmotionärernas yrkande bör tolkas. Som motionen utformats ligger det docknärmast till hands att uppfatta yrkandet som en begäran om alt varumärken skallåsättas produkter. Ulskoltet vill därför erinra om att varumärken är särskildakännetecken som används av en näringsidkare för att skilja hans varor frånandras. Varumärken kan beslå av figurer, ord, bokstäver eller siffror eller aven säregen utstyrsel av en vara eller dess förpackning. Enligt varumärkeslagen(1960:644) gäller att en näringsidkare kan förvärva ensamrätt till varumärkegenom registrering. Näringsidkare har även utan registrering ensamrätt till varumärke,när märket blivit inarbetat. Frågan om ett varumärke är inarbetat avgörsytterst av domstol. Rätten till ett varumärke innebär att annan än innehavareninte får använda ett förväxlingsbart kännetecken för sina varor. Som framgår av det anförda tar varumärkesreglerna sikteenbart på rätten att använda varumärket. Några bestämmelser om när märket skallbrukas finns inte, och inte heller uppställs krav på att varan skall vara av enviss kvalitet. Ett skyddat varumärke kan således användas vid marknadsföringav såväl kvalitetsvaror som "skräpvaror". utskottets mening skulle därför det i motionen förordade systemet 1989/90:LU21 knappastinnebära några fördelar från konsumentsynpunkt. Därtill kommer att systemetendast skulle kunna användas för inregistrerade varumärken. Tilläggas kan ocksåalt de nuvarande reglerna innebär ett skydd mot att varumärket utnyttjas avnågon annan än den näringsidkare som har rätt till det och därmed ocksåförhindrar att konsumenterna vilseleds om varans ursprung. På anförda skälavstyrker utskottet bifall till motion L702., 1 motion L721 av m.fl. (mp) anförs attkonsumenten skall ha rätt till produktinformation om han så önskar. Sådaninformation skall vara saklig och återhållsam saml motverka resursslöseri ochmiljöförstöring samt innehålla bl.a. produktspecifikationer med beskrivningarav varans egenskaper, funktion och tillverkningsmetod m.m. I kravet påsaklighet bör enligt motionärerna ingå att tillverkaren öppet redovisar demiljöstörningar och hälsoverkningar som varan direkt eller indirekt ger upphovtill vid tillverkning, transport, användning och avfallshantering. Syftet äratt konsumenterna skall kunna göra så miljövänliga val som möjligt. I motionenyrkas ett tillkännagivande om vad som anförts om produktinformation (yrkande 5 delvis).Vidare yrkas tillkännagivanden om att produktinformations skyldigheten också skall gälla importerade varor (yrkande 6) och att kunderna på kopplatsen skall ha tillgång till all relevant varuinforma tion (yrkande 11). Som utskottet i andra sammanhang framhållit är detangeläget alt produktinformationen förbättras i olika avseenden. En ordning medobligatorisk produktinformation av den art och omfattning som förespråkas avmotionärerna torde emellertid realistiskt sett knappast kunna genomföras. Kravpå underlag för informationen i form av forskning och andra insatser tordenämligen enligt utskottets mening inte kunna tillgodoses inom överskådlig lid.I vart fall skulle en sådan informationsskyldighet föranleda stora praktiskasvårigheter och betydande kostnader vilka i form av ökade varupriser skulle fåbäras av konsumenterna. Vidare skulle myndigheterna behöva tillföras väsentligaresursförstärkningar för att de skulle kunna övervaka efterlevnaden avinformationsplikten. Sammantaget anser utskottet att elt tillmötesgående avmotionärernas önskem.l skulle innebära nackdelar som inte står i rimligproportion lill den nytta som skulle uppkomma för konsumenterna. De resursersom slår till buds för en förbättrad produktinformation måste därförkoncentreras till de områden där behovet är störst, och insatserna bör ske inomramen för näringslivets egenåtgärder och i fiivillig samverkan medkonsumentverket. Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L721yrkandena 5 delvis, 6 och 11. Könsdiskriminerandereklam m.m. 1989/90:LU21 I motion L711 av och (båda s) yrkas tillkännagivande att könsdiskriminerande reklam skall förbjudasgenom lagstiftning. I motionen framhålls att förhoppningen om attreklambranschen själv skall bidra till självsanering inte lett till någotpåtagligt resultat och alt lagstiftning också skulle kunna få den positivaeffekten att den schabloniserande reklamen som avspeglar odemokratiskavärderingar och handlingssätt saneras. 1 motion L721 av m.fl. (mp) yrkas etttillkännagivande om att kommersiell reklam i massmedier inte skall främjakönsdiskriminering, rasism och resursslöseri (yrkande 4). Motioner om förbud mot könsdiskriminerande reklam hartidigare prövats av med anledning av motioner. Senastbehandlades spörsmålet då utskottet i sitt av godkändabetänkande /89:LU17 hänvisade lill att hade fått iuppdrag av regeringen att dokumentera den könsdiskriminerande reklamensomfattning och att följa dess utveckling. hade år 1989redovisat sitt uppdrag till regeringen i form av en rapport (1988/89:5). Irapporten konstaterades att näringslivet bildat ett branscheliskt råd förprövning av fall av könsdiskriminerande rekJam. Enligt rapporten var detemellertid osäkert i vilken utsträckning näringslivets egenåtgärder kommer attlyckas. Det framhölls i rapporten att principiella skäl talade för attsamhället i lag fördömer diskriminering på grund av kön i reklamen. Enlagstiftning mot den kränkande reklamen var enligt rapporten också ägnad att geeftertryck åt branschens egenåtgärder på liknande sätt som t.ex. marknadsföringslagensregler stödjer och kompletterar näringslivets självsanerande åtgärder på andraområden. Alt samhället genom lagstiftning markerade sitt fördömande av denkränkande reklamen borde enligt rapporten kunna leda till en viss sanerandeeffekt också när det gäller den schabloniserande reklamen. Konsumentverketföreslog därför alt lagregler införs mot reklam som kränker ettdera könet, ochverket ansåg att det fanns skäl att koppla sådana regler till marknadsföringslagen.1 övrigt innehöll rapporten bl.a. förslag om elt lill knutetsärskilt forum för debatt och granskning av den könsdiskriminerande reklamen.Med hänsyn till alt lagstiftningsfrågan således skulle komma att prövas avregeringen avstyrkte utskottet de då aktuella motionerna. Enligt vad utskottet nu erfarit är frågan om lagstiftningmot könsdiskriminerande rekJam föremål för överväganden inom ,och en departementspromemoria i ämnet beräknas bli fårdig . Medhänsyn härtill anser utskottet att något uttalande i saken från sidainte heller nu är påkallat. Vad särskilt gäller yrkandet i motion L721 vill utskotteterinra om att rasism i reklam kan föranleda straff enligt bestämmelserna i 7kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen och 16 kap. 8 § om hets motfolkgrupp. I sammanhanget kan också påpekas att regeringen i proposition 1989/90:86 om åtgärder mot etnisk diskriminering redo- gjort försina planer på att utreda om gällande lagstiftning kan föränd- 1989/90:LU21 ras isyfte att förstärka samhällets skydd mot etnisk diskriminering. I den mån någrasärskilda regler mot rasism i reklam skulle erfordras utgår utskottet från attdetta las upp i det aviserade lagstiftningsarbetet. Något initiativ i sakenfrån sida är därför inte erforderligt. Inte heller är någon åtgärdpåkallad med anledning av motionsyrkandet i övrigt. Utskottet avstyrker med det anförda bifall till motionernaL711 och L721 yrkande 4. I två motioner (L708 och L719) framförs önskemål omåtgärder beträffande marknadsföringen av våldsförhärligande leksaker och spel. Som en bakgrund till motionsyrkandena kan nämnas att enöverenskommelse träffades mellan och dåvarandelekmiljörådet å ena sidan och vissa företrädare för leksaksbranschen å andrasidan beträffande försäljning och marknadsföring av leksaker. Överenskommelsenomfattar leksaker, spel och vissa modellbyggsatser med militär anknytning,vilka hänför sig lill krig , och innebär alt sådana produkterinte får saluföras. Överenskommelsen är fortfarande gällande och har undersenare år antagits av ytterligare branschorganisationer. träfiade och barnmiljörådetsamt och ytterligare en överenskommelse om marknads föring lill barn och ungdom av leksaker, spel och liknande. Överens kommelsen utgår från Internationella handelskammarens grundregler för reklam till barn och ungdom. Parterna har i överenskommelsen enats om att dessa grundregler skall anses innebära bl.a. att leksaker, spel och liknande inte på ett verklighetstroget sätt får efterlikna, exemplifiera eller uppmuntra till brott mot liv eller hälsa och inte får efterlikna, vara ägnade att uppmuntra till eller förhärliga våldsamma eller brutala handlingar. Produkterna får inte heller vara ägnade att skapa uppfattningen att våld är den enda lösningen på ett problem och skapa förakt för andra individer. Överenskommelsen innehåller också särskilda villkor för vissa marknadsföringsåtgärder. Dessa regler går bl.a. ul på att tryckt reklam inte får innehålla skildringar i ord eller bild av realistiska eller påträngande våldsinslag i form av t.ex. strids scener, att exponering i exempelvis skyltfönster inte får innehålla stridsscener eller andra våldsinslag samt att film-, video- och stillbilds- reklam inte får innehålla närgångna, utdragna eller förråande inslag av våld. I överenskommelsen har branschorganisationerna också åtagit sig att genom utbildning och information verka för att deras medlemmar följer överenskommelsen och inte ger finansiellt stöd till reklam i TV där inslaget strider mot överenskommelsen samt att i samarbete med , barnmiljörådet och konsumentvägledare och på egen hand fortlöpande undersöka effekten av överenskommelsen och , komma medde förslag till förbättringar och ändringar som utveckling- en påområdet kan komma att medföra. Parterna har också kommit 1989/90:LU21 överens omatt nya överläggningar bör las upp . Marknadsföringsmaterial som producerats före nämndadag får dock användas till utgången av . Överenskommelsen har undertecknatsockså av näringsidkare som står utanför de berörda branschorganisationerna,bl.a. några varuhuskedjor och av . Förutom överenskommelsen har och efter samrådmed barnmiljörådet och antagit en rekommendation för inköp ochförsäljning av vissa leksaker, spel och liknande. Branschorganisationernarekommenderar därvid sina medlemsföretag bl.a. att avstå från att i sinasortiment ta in leksaker och spel, som på ett verklighetstroget sättefterliknar vapen samt data- och videospel, rollspel och liknande spel sominnehåller våldsamma eller brutala handlingar och som strider mot vedertagnaregler för biograffilm eller videofilm eller där spelets förpackning på ettframträdande sätt illustreras med våldsamma, brutala eller förråandehandlingar. I motion L708 av () anförs att deförväntningar som haft om att handeln med våldsleksaker samtvåldsförhärligande data- och TV-spel skall upphöra inte har infriats.Motionären yrkar att hos regeringen begär förslag lill lag om förbudmot import och försäljning av krigs- och våldsleksaker. I motion L719 av m.fl. (c) anförs attöverenskommelsen från slutet av mellan leksaksbranschen, barnmiljörådetoch om marknadsföring till barn och ungdom av leksaker, speloch liknande är en framgång som förhoppningsvis kommer att leda till enkraftig sanering av marknaden. Motionärerna anser emellertid att det finnsluckor i överenskommelsen som kan utnyttjas för att kringå syftet med den.Sålunda nämns inte gevär, kulsprutepistoler och handgranater. Vidare omfattaröverenskommelsen inte science fiction-betonade vapen och leksaker.Överenskommelsen gäller inte heller för näringsidkare som står utanförbranschorganisationerna. Motionärerna anser det därför viktigt att regeringenvidtar ågärder för att noggrant följa upp effekten av överenskommelsen ochbegär tillkännagivande därom. Utskottet erinrar om att motioner rörande försäljning ochmark nadsföring av våldsbetonade leksaker och dataspel har behand lats av vid flera tillfållen. Senast prövades sådana frågor med anledning av sju motioner i ämnet. I sitt av godkända betänkande 1988/89:LU17 framhöll utskottet alt det är bety delsefullt att barn och ungdom inte tillhandahålls leksaker, spel m.m. som på olika sätt förhärligar krig och annat våld. Utskottet ansåg också att det är angeläget alt marknadsföringsåtgärder som riktar sig mot barn och ungdom inte utformas så att de för tankarna till våld. Oavsett vilken inverkan leksakerna och spelen rent faktiskt kan ha på barns och ungdoms inställning lill våld, fortsatte utskottet, ger utbudet av 25 sådanaprodukter i den allmänna handeln liksom en olämplig mark- nadsföringlätt ett intryck av att samhället godtar våld. Liksom tidigare 1989/90:LU21 slogutskottet fast att det är angeläget att marknadsföringen och försäljningen avleksaker och spel med klara våldsinslag i största möjliga utsträckningförhindras. När det gällde att motverka marknadsföring och saluhållande av integodtagbara produkter ansåg emellertid utskottet att lagstiftning inte är denlösning som i första hand bör tillgripas när de nödvändiga åtgärderna kan kommatill stånd genom överenskommelser mellan berörda parter. Utskottet utgick frånatt det förhandlingsarbete som då hade påbörjats mellan företrädare förleksaksbranschen, barnmiljörådet och när det gäller vålds-ochkrigsleksaker samt mellan databranschen och barnmiljörådet när det gällervåldsförhärligande dataspel leder till en rimliguppgörelse. Skulle det visa sig att en godtagbar överenskommelse inte kundenås återstod enligt utskottet endastlagstiftningsalternativet för att marknadsföringen och försäljningen avifrågavarande leksaker och spel skall kunna förhindras. Vad särskilt gälldedataspelen påpekade utskottet att handeln med sådana spel är betydligt mersplittrad än vad fallet är i fråga om leksaker och att enligt uppgifter spelenmed de mest markanta våldsinslagen ofta salufördes av näringsidkare som intevar anslutna till någon branschorganisation. Ulskoltet underströk att detsjälvfallet inte kan godtas att vissa företag oavsett vilka restriktionerhandeln i övrigt åläggs skulle känna sig fria att fortsätta saluförandet avvåldsspel. I den mån det visade sig att den oorganiserade handeln inte kändesitt ansvar och frivilligt begränsade utbudet av olika spel till vad som kundeanses acceptabelt från samhällets synpunkt borde man inte tveka att tillgripalagstiftning. Med hänsyn till vikten av att åtgärder vidtogs mot utbudet ochmarknadsföringen av leksaker och spel med våldsinslag utgick utskottet ocksåfrån att regeringen noga följer utvecklingen och tar de initiativ som kunde blinödvändiga. Någon särskild åtgärd från sida med anledning av de dåaktuella motionerna ansågs inte påkallad. Enligt utskottets mening är det tillfredsställande att,såsom ovan redovisats, en överenskommelse numera nåtts i fråga om marknadsföringenav leksaker och spel med våldsinslag och att leksaksbranschen även utfårdat enrekommendation om inköp och försäljning av sådana varor. Överenskommelsen ochrekommendationen ligger väl i linje med de uttalanden som utskottet gjorde år1989. Av betydelse är också de förslag som regeringen framlägger i proposition1989/90:70 om våldsskildringar i rörliga bilder m.m. I propositionen föreslårregeringen att ett särskilt råd mot skadliga våldsskildringar i rörliga bilderskall inrättas för alt följa och ta kontakt med videomarknaden, la initiativoch fördela medel lill utbildning och information samt stödja frivilliga krafteri kampen mot skadliga våldsskildringar. Enligt departementschefen blir det enviktig uppgift för rådet att följa utvecklingen när det gäller data- ochTV-spel med inslag av våldsskildringar (prop. s. 39). I sammanhanget kan också nämnas att vapenulredningen isitt slutbetänkande (SOU 1989:44) Översyn av vapenlagstiftningen föreslå- 26 git eltförbud mot att importera, saluhålla och överlåta vapenaltrapper. dvs.föremål som har en sådan likhet med brukbara skjutvapen att de 1989/90:LU21 lätt kanförväxlas med sådana. Förslaget är föremål för överväganden inomjustitiedepartementet. Med hänsyn lill de åtgärder som sålunda vidtagits i syfteatt saluförandet och marknadsföringen av produkter med våldsanknytning skallbegränsas anser utskottet att några initiativ i saken från sida inteär påkallade, och utskottet avstyrker därför bifall till motionerna L708 ochL719. önskemål om åtgärder av olika slag i syfte att begränsa direktreklamm.m. förs fram i motionerna L713 av m.fl. (vpk) och L721 av IngerSchörling m.fl. (mp). Motionärerna i motion L713 yrkar att begär attregeringen tillsätter en utredning med uppgift att föreslå åtgärder som gör detmöjligt för dem som så önskar att slippa erhålla reklam samt undersöka vilkaekonomiska styrmedel som krävs för att uppnå en allmän begränsning av reklamen(yrkande 1). Motionärerna framhåller att mängden reklam till hushållen ständigtökar och att del finns små möjligheter att välja vilken reklam ellerinformation man som konsument vill ta del av. 1 motion L721 begärs tillkännagivande att företag samtposten och andra offentliga institutioner inte skall få sälja adresser ochannan information som är underlag för direktreklam till medborgare och hushåll(yrkande 2) samt att posten eller annan distributör skall få leverera reklambara till den som uppenbarligen har beställt den eller markerat på brevlådanatt han vill ta emot reklam (yrkande 7). I motion L721 begärs vidaretillkännagivande om att det skall finnas en ansvarig utgivare för allreklamproduktinformation som tar det juridiska ansvaret om produktinformationsprids på ett felaktigt sätt (yrkande 8). I motion L721 tas också upp frågor som syftar lill en merallmän begränsning av reklam. I motionen förordas införande av köpfrid sombl.a. innebär åtgärder för all minska den materiella förbrukningen i vårtsamhälle, respekt för människors behov av att slippa köpbudskap och erbjudandensamt laglig rätt att få begärd produktinformation när den önskas. Vidareframförs i mofionen önskemål om att rekJam på offentliga platser skallbegränsas. Motionärerna begär tillkännagivande av vad som anförts om köpfridoch att det skall tillsättas en utredning för alt stärka konsumentens ställninggentemot marknadskrafterna (yrkande 1). Vidare begärs tillkännagivande om vadsom anförts om att tillsätta en utredning med syfte alt starkt begränsakommersiell reklam på offentliga platser (yrkande 3). Motion L716 av och (båda mp) tarupp frågor om reklam i tidningar. 1 motionen föreslås att tidningar skall hasärskilda sidor för reklam, som ordnas efter olika ämnesområden. Dessa sidorkan samlas i särskilda bilagor som prenumeranterna efter egetönskemål kan få eller slippa få. Motionärerna yrkar att 1989/90:LU21 hos regeringen begär förslag till regler för tidningars disposition i enlighetmed vad som anförts i motionen. Med anledning av vad som anförs i motionerna villutskottet i likhet med vad utskottet uttalade vid behandlingen avmotioner om begränsning av direktreklamen (se bet. 1988/89:LU17) erinra omalt den tryckta reklam som sprids på olika sätt ofta torde falla inom dettryckfrihetsrättsliga regelsystemet.