bet · GD01SoU15 · 1989-12-31 00:00:00 — Del är, enligt utskottets uppfattning, mycket viktigt attsocialtjänstens insatser i form av hjälp och stöd till utsatta familjer sättsin i ett tidigt skede och att de äger rum i samförstånd med föräldrar och barn.Om frivilliga insatser visar sig vara otillräckliga eller omöjliga attgenomföra, bör bestämmelser finnas för alt trygga samhällets möjligheter attkunna ge barn och ungdomar den vård och behandling som de behöver och hindraatt de ungas hälsa och utveckling utsätts för skada. Bestämmelsernamåste vidare, som också påpekas i propositionen, 1989/90:SoU15 utformasså att kraven på rättssäkerhet iakttas när det gäller såväl den unge somföräldrarna. Förutsättningarna lör tvångsingripanden bör i lagen vara såpreciserade som möjligt och reglerna om överklagande ge utrymme för attöverklaga i princip alla beslut av socialnämnd eller domstolar som berör deinblandade parterna. Utskottet anser alt propositionsförslaget fyller dessaallmänna krav och kan läggas till grund för lagstiftning. Utskottet avstyrkerdärför motion So4 (vpk) yrkandena 1 och 2. I motion I989l90:So7 av m.fl. (fp) yrkasatt hos regeringen begär att del inrättas en parlamentarisk beredninglör att följa institutionsvården samt det förebyggande arbetet inom område med inriktning på barn och unga (yrkande 1). Det är viktigtatt vaka över hur tillgången på nödvändiga platser utvecklas och hur den öppnavården byggs ut, anser motionärerna. I betänkandet SoU 1979/80:24 (s. 2 1.) framhöll utskottetönskvärdheten av att en så omfattande reform som socialtjänstreformen följdesupp och gjordes till föremål för systematisk utvärdering. Särskilt viktigt varall studera hur socialtjänstreformens grundläggande intentioner förverkligadesi den praktiska verksamheten och hur vården inom förhöll sigtill andra vårdformer, anfördes det. Den del av den nya lagstiftningen sominnehöll bestämmelser om vård ulan samtycke måste vidare enligt utskottet sesmot bakgrund av funktionssätt i stort. Utskottet ansåg därföratt den i socialtjänstpropositionen aviserade parlamentariska utredningenborde ges större bredd än vad som förulskickades i propositionen. Utredningsarbetetborde göras av en parlamentariskt sammansatt beredning. Utskottet framhöllvidare att beredningen skulle uppmärksamma vad anförde vid sinslutliga behandling av socialtjänslproposilionen. Detta gällde bl.a. frågan omutvärdering av LVU. Vad utskottet anförde om tillsättandet av en parlamentariskberedning gav regeringen lill känna. Vid behandlingen av socialtjänstpropositionen ibetänkandet SoU 1979180:44 (s. 105 1.) anförde utskottet att LVU är ett led ien brett upplagd reformering av hela . Omsorgen om barn ochungdomar är en av viktigaste uppgifter, uttalades det. Detfanns därför enligt utskottet anledning all bevaka att denna del avsocialtjänstens verksamhet fungerar på ett ändamålsenligt sätt. Utskottetuttalade vidare bl.a följande. Den nya lagstiftningen bör ge ökad trygghet åt barn ochungdomar som är i behov av skydd och stöd från samhällets sida. Reglerna bör främst vara utformade med hänsyn lill att de skall utgöra ett smidigt hjälpmedel för att förverkliga dessa intentioner. Man måste därför vara öppen för möjligheten att LVU.s bestämmelser kan behöva justeras i takt med vunna erfarenheter. Utskottetansåg starka skäl tala för att den av utskottet tidigare förorda- 1989/90:SoU15de parlamentariska beredningen borde ägna särskild uppmärksamhet åt de delar avsocialtjänstlagstiftningen som är avsedda att utgöra ett grundläggande skyddför barn och ungdomar i risksituationer, och då främst LVU. Beredningen bordesålunda undersöka hur de nya reglerna tillämpades i praktiken ochförutsättningslöst överväga om några initiativ borde tas till ändringar ellertillägg i reglernas utformning. Beredningen borde i denna del samarbeta medutredningen (Ju 1977:08) om barnets rätt, uttalade utskottet avslutningsvis. Socialberedningen tillsattes därefter för att verkställaden av begärda utredningen. Beredningen har avlämnat tiobetänkanden. beslutade regeringen attsocialberedningens arbete skulle upphöra. Regeringen uppdrog åt sociabtyrebenatt genomföra en utvärdering av socialtjänstlagen m.m. Styrelsen skall bl.a.utvärdera socialtjänstlagstiftningens praktiska tillämpning beträffande barnoch ungdomar, främst utsatta grupper. Förslag bör bl.a lämnas om hur enförbättrad samverkan mellan olika samhällsorgan skall kunna komma till stånd.Uppdraget kommer enligt uppgift att slutre-dovisas omkring månadsskiftetfebruari-mars 1990. behandlade utskottet motioner (m och fp) om enutvärdering av socialtjänstlagen. Utskottet ansåg i betänkandet 198S/89:SoU12(s. 5) att resultatet av utvärdering borde awaktas ochavstyrkte motionerna. Utskottet gör nu följande bedömning. Utskottet anser att frågan om en uppföljning ochutvärdering av lagstiftningen om ansvar för barn och ungdomar iförsta hand bör vara en uppgift för . Detta gäller även i frågaom den nu föreslagna lagstiftningen. Socialtjänstlagstiftningens praktiska tillämpningbeträffande barn och ungdomar utvärderas av . Enslutredovisning kommer enligt uppgift att ske februarimars1990. Utskottet finner inte skäl att förorda atten parlamentarisk beredning tillsätts med uppdrag att följa socialtjänstensarbete med barn och unga. Utskottet avstyrker således motion 5o7 (fp) yrkande1. Förhållandet mellan socialtjänstlagen och LVU m.m. I motion l989l90:So8 av och (båda s) yrkas att beslutar bifalla motionärernas förslagtill regler som anger syftet med lagen (yrkande 3 delvb). Motionärerna hänvisartill socialberedningens betänkande vari del föreslås en bestämmelse som angersyftet med ett tvångsomhändertagande. Beredningens förslag bör genomförs, ansermotionärerna. Socialberedningens betänkande (SOU 1986:20) Barns behovoch föräld rars rätt innehåller förslag om alt regler, som klargör tvångslagens syfte 12 och vårdens allmänna inriktning, skall införas. Det föreslås alt lagen kompletterasmed inledande bestämmelser som tydligare markerar den /90:SoU15 frivilligavårdens företräde enligt socialtjänstlagen. Lagen bör vidare ange attomhändertagandet syftar till att tillgodose den unges behov av vård. Den ungesbehov av trygga relationer och goda uppväxtvillkor i övrigt bör också lyftasfram. Vården skall enligt förslaget inriktas på att den unge skall återförenasmed sina föräldrar så snart detta är möjligt med hänsyn till den unges behovoch föräldrarnas förutsättningar. Även i de fall en återförening ler sig som enmycket avlägsen möjlighet, skall samarbetet med föräldrarna och kontaktenmellan dem och barnet finnas med i planeringen av vården, anförsocialberedningen. I propositionen föreslås att LVU kompletteras med eninledande bestämmelse som klargör förhållandet mellan denna lag och socialtjänstlagen(1 §). Av bestämmelsen bör enligt föredraganden, socialminister ,framgå att LVU är en kompletterande lag som närmare reglerar förutsättningarnaoch formerna för alt avvika från den grundläggande frivillighelsprincipen isocialtjänstlagen (prop. s. 60). Bestämmelsen klargör alt insatserna inomsocialtjänsten för barn och ungdomar i första hand skall ges i frivilligaformer med stöd av socialtjänstlagen (s. 106). Utskottet gör följande bedömning. Enligt 12 § socialtjänstlagen skall socialnämnden verkaför att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Vidaresägs bl.a. att socialnämnden i nära samarbete med hemmen skall sörja för attbarn och ungdom, som riskerar alt utvecklas ogynnsamt, får det skydd och stödsom de behöver och om det är motiverat med hänsyn till den unges bästa vårdoch losiran utanför del egna hemmet. Genom den nu föreslagna 1 § i nya LVUmarkeras att insatser för barn och ungdomar i första hand skallges i frivilliga former med stöd av socialtjänstlagen. Ändamålet med den nuföreslagna lagen liksom med den gällande LVU är att, som ett komplementtill socialtjänstlagen, utgöra ett skydd för barn och ungdomar i särskiltutsatta situationer. Bestämmelser som syftar till alt ytterligare klargöramålsättningen med den föreslagna lagen behövs inte enligt utskottet. E;,n bestämmelse som särskilt anger alt socialnämnden harett ansvar för att tillgodose den unges behov av umgänge med sina föräldrarföreslås också och behandlas i ett senare avsnitt. blir vidare,enligt den föreslagna lagen, skyldig att förbereda den unges återförening medsina föräldrar. Utskottet avstyrker med det anförda motion So8 (s) yrkande3 delvis. Kriterier för beredande av vård Enligt 1 § andra stycket 1 i nu gällande LVU skall vård under vissa förutsättningarsom anges i paragrafens första stycke beredas den unge ombrister i omsorgen om honom eller något annat förhållande i 13 hemmet medför fara för hans hälsa eller utveckling. förstastycke anges som förutsättningar att den unge är och 1989/90:SoU15 alt detkan antas att behövlig vård inte kan ges med samtycke av den ungesvårdnadshavare och av honom själv om han fyllt . Enligt 1 § andra stycket 2 skall vård, omförutsättningarna enligt första stycket är uppfyllda, också beredas den unge omhan utsätter sin hälsa eller utveckling för allvarlig fara genom missbruk avberoende-framkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat därmedjämförbart beteende. Enligt tredje stycket samma paragraf får vård ibeteendefallen även beredas den som har fyllt 18 men inte , om vård inomsocialtjänsten, med hänsyn tiil den unges behov och personliga förhållanden iövrigt, är lämpligare än annan vård. Precisering av förutsättningarna för beredande av vård I motion 1988/89:So25l av m.fl. (fp)yrkas ett tillkännagivande om vad som anförts beträffandetvångsomhändertagande av barn (yrkande 5 delvb). Motionärerna anför bl.a. altnuvarande LVU var avsedd att bli en skyddslag som skulle vara användbar iförebyggande syfte. 1 stället tycks enligt motionärerna utsatta barnssituation ha försämrats genom att många socialnämnder inte längre vågar låtalänsrätten pröva ett omhändertagande innan skada uppstått eller misshandel kanbevisas. Delta kan ha sin grund i all lagen är svårtolkad och behöverpreciseras eller att barnavårdsärenden får otillräckliga resurser på grund avanhopning av andra typer av ärenden. Propositionen om ändring av LVU börinnehålla preciserade formuleringar, som klart markerar allvaret i utsattabarns situation. Bl.a. måste den stora sårbarheten hos spädbarn och myckel småbarn jämfört med större barn och vuxna konkretiseras, framhållermotionärerna. Det anförs i propositionen (s. 59 ff.) att barnsgrundläggande behov måste vara styrande vid en lagstiftning som är avsedd attskydda barn och ungdomar. I de fall man kan tala om en konflikt mellan barnetsbehov och föräldrarnas, måste barnets behov ges företräde. Enligtföredragandens uppfattning kan en lag med målsättningen att utgöra ett skyddför barn och ungdomar aldrig få bygga på förutsättningen att den unge skall havarit utsatt för en redan konstaterad skada, för att lagen skall varatillämplig. I den allmänna debatten som följde eftersocialtjänstreformens i-kraftträdande framfördes åsikten att begreppet"fara" var alltför vagt och abstrakt när det gäller att beskrivaförutsättningarna för tvångsomhändertagande av barn och ungdomar, sägs det ipropositionen. Farebegreppet ansågs ge ett alltför stort utrymme ål subjektivaantaganden och godtyckliga tolkningar (prop. s. 61). I propositionen föreslås att preciseringar görs avlagstiftningens grunder för vård. Begreppet "fara" som engrundläggande lörulsäll-ning för att bereda vård överges och ersätts med"påtaglig rbk för skada". Det nya begreppet används både i fråga ombrister i den unges hemmiljö(de s.k. miljöfallen som föreslås bli reglerade i 2 §) och vid 1989/90:SoU15 brister i den unges beteende (de s.k. beteendefallen somåterfinns i 3 Föredraganden anser att det är ett viktigträttssäkerhetsintresse att göra lagtexten så tydlig och preciserad som möjligt,när det gäller att beskriva under vilka förutsättningar etttvångsomhändertagande av ett barn skall få ske. Enligt propositionsförslagetskall lagens beskrivning av förutsättningarna för att bereda någon vård pågrund av missförhållanden i hemmet kompletteras genom att några av de svårasteproblemsituationerna uttryckligen omnämns. Förutom brister i omsorgen ellernågot annat förhållande i hemmet, nämns "misshandel" och"otillbörligt utnyttjande" (2 §). Av skäl som nämns i propositionenbehövs det en betydande observans från socialnämndens sida, särskilt när detgäller de små barnens situation (prop. s. 58 och é3 1. Lagens beskrivning av förutsättningarna för att beredanågon vård på grund av eget beteende jämkas i förtydligande syfte. Förutommissbruk av beroendeframkallande medel och brottslig verksamhet nämns "någotannat socialt nedbrytande beteende", vilket ersätter uttrycket "någotannat därmed jämförbart beteende" (3 §). Utskottet gör följande bedömning. Den föreslagna lagen skall vara en skyddslag för barn ochungdomar. I propositionen sägs därför alt en sådan lag inte får bygga påförutsättningen all den unge skall ha varit utsatt lör en redan konstateradskada, lör att lagen skall vara tillämplig. I propositionen föreslås förändringar i förhållande tillden gamla lagen för alt precisera grunderna för ivångsingripanden. Utskottetanser att syftet med motionen får anses i huvudsak tillgodosett genom deföreslagna förändringarna. Utskottet vill framhålla hurutomordentligt viktigt det är att erforderliga resurser avsätts för socialtjänstensarbete med barn och ungdomar. Utskottet avstyrker motion So251 (fp) yrkande 5delvis. Begreppet "påtaglig risk" I motion 1989/90:So6 av m.fl. (c) yrkasalt , med avslag på propositionen i denna del, beslutar att begreppet"påtaglig risk" i 2 och 3 §§ LVU ersätts med begreppet"uppenbar risk" (yrkande 13). Motionärerna anser inte att den ändringav rekvisiten för omhändertagande som föreslås i propositionen ärtillfredsställande. Begreppet "uppenbar risk" är att föredra, menarmotionärerna, som inte anser att införande av detta begrepp skulle vara attanse som en skärpning av kravet för att ett omhändertagande skall få ske.Begreppet anger i stället att del är fråga om en skyddslag. I propositionen föreslås som nämnts att preciseringar görsav lagstift ningens grunder för vård. Begreppet "fara" som en grundläggande förutsättning lör att bereda vård överges och ersätts med "påtaglig risk för skada". Det nya begreppet används både i fråga om brister i den 15 ungeshemmiljö och vid brister i den unges beteende. Föredragandenpåpekar att en så allvarlig åtgärd som tvångsomhän- 1989/90:SoU15 dertagandeav unga inte bör få vidtas utan tungt vägande skäl. För ett ingripande med stödav lagen måste därför, enligt föredragandens mening, krävas att del inte ärfråga om en obetydlig, oklar eller avlägsen risk för den unge utan om en klaroch konkret risk för skada på den unges hälsa eller utveckling. Det behövsnågon form av precisering av risknivån, anförs det. Den särskilde utredaren föreslog att begreppet"fara" skulle bytas ut mot "uppenbar risk" för att beskrivaatt en påtaglig och tydligt märkbar risk för skada måste föreligga. Utredarenavsåg därmed inte att skärpa förutsättningarna för ett tvångsomhändertagandeutan endast att precisera vad som i praktiken gäller . Flera remissinstansertillstyrkte att "fara" byts ut mot "uppenbar risk". Någrainstanser ansåg att det senare begreppet kunde tolkas som en skärpning avförutsättningarna för ett omhändertagande. Begreppet "uppenbar risk" i LVM används i enbetydligt snävare bemärkelse än vad som är avsett i LVU, anför föredraganden,och uppger vidare att han delar farhågorna att uttrycket skulle kunna uppfattassom att lagstiftaren vill skärpa kraven i fråga om tvångsomhändertaganden avunga. Enligt föredragandens uppfattning är uttrycket "påtaglig risk förskada" väl avvägt för alt ange den nivå som bör föreligga för att etttvångsomhändertagande av ett barn skall få ske (prop. s. 61 f). Utskottet gör följande bedömning. Utskottet delar föredragandens uppfattning att det nuvarandefarebegreppet bör ersättas med begreppet "påtaglig risk". Härigenomanges på ett tydligare sätt förutsättningarna för att bereda vård med stöd avlagen. I beteendefallen innebär ändringen, som tidigare påpekats, en vissutvidgning av nföjligheterna att ingripa. Avsikten är inte att skärpa kravenför tvångsomhändertaganden av unga. Utskottet anser sålunda, i likhet med vadsom anförs i propositionen, att uttrycket "påtaglig risk" böranvändas för alt beskriva den grundläggande förutsättningen för vård enligt 2och 3 §§. Utskottet tillstyrker propositionsförslaget i denna del och avstyrkermotion Soö (c) yrkande 13. Begreppet "något annat förhållande i hemmet" 1 motion 1989/90:So8 av och (båda s) yrkas all beslutar om förtydliganden beträffande"annat förhållande" (yrkande 2 delvb). Motionärerna anser attuttrycket "annat förhållande" lockar till utvidgningar.Tillämpningen av uttrycket bör vara restriktiv, anförs det. Med uttrycket "något annat förhållande i hemmet"i 2 § avses bl.a. fall då missförhållanden i hemmet inte i första hand beror på vårdnadsha varen själv utan på t.ex. en sambo till denne, uttalas det i propositio nen. Det kan vidare vara fråga om förhållanden där en förälder inte alls knyter an till sitt barn eller där föräldern lever i en sjuklig 16 Med "hemmet" menas både föräldrahemmet och någotannat hem där den unge stadigvarande vistas. anser attlagtextens hänvisning lill "något annat förhållande i hemmet" börfinnas kvar för att täcka alla de situationer i hemmet som kan medföra att delfinns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (prop.s. 65 och 108). Utskottet gör följande bedömning. Som tidigare framhållits är avsikten med de ipropositionen föreslagna förändringarna av förutsättningarna för vård enligtLVU att precisera förutsättningarna ytterligare och när det gällerbeteendefallen dessutom att något utvidga möjligheterna att ingripa med tvång.Utskottet delar föredragandens uppfattning att uttrycket "något annatförhållande i hemmet" bör föras över till den nya lagen för att täcka allade situationer i hemmet som kan medföra att det finns en påtaglig risk för attden unges hälsa eller utveckling skadas. Något behov av ytterligareförtydliganden, utöver vad som anges i propositionen, föreligger inte enligtutskottet. Motion 5o8 (s) yrkande 2 delvis avstyrks sålunda. Begränsning av möjligheterna till tvångsvård 1 motion 1989/90:So8 av och (båda s) yrkas att avslår förslaget om utökad tvångsvård (yrkande 4 delvb). Enligt motionärerna måste man fråga sig om det är den slutna vården som skall byggas ut. Det är långt ifrån klart att det, genom långvariga placeringar på institutioner, går att socialt rehabilitera ung domar som begår brott eller missbrukar alkohol eller narkotika. Motionärerna anför att stöd och hjälp som lämnas måste bygga på ett samarbete med klienten och på respekt för hans självbestämmanderätt och integritet. måste utvecklas utifrån dessa grundprinci per, och kravet på mera tvång och institutionsbehandling måste upp höra, menar motionärerna. Enligt 12 § socialtjänstlagen skall socialnämnden verkalör att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Genom ett tillägg till 12 §, som trädde i kraft , poängterades socialnämndens ansvar lör ungdomar som visat tecken att utvecklas ogynnsamt (SoU 1984/85:31). I propositionen (prop. 1984/85:171) framhölls bl.a. att avsaknaden av möjligheter att vidta tvingande åtgär der med stöd av socialtjänstlagstiftningen i tidiga skeden av missbruk och kriminalitet inte får innebära att står passiv och avvaktar till dess LVU blir tillämplig. Om befattnings havare misslyckas med att etablera en kontakt med den unge bör man ändå följa utvecklingen genom förnyade kontakter och uppsökande verksamhet. Avsikten med lagändringen var att förtydliga hur social nämnderna bör fullgöra det ansvar och de uppgifter som redan åvilar dem beträffande de aktuella ungdomarna, anfördes det. med ändringen av 12 § socialtjänstlagen ökades socialnämndernas möjlighe ter att ingripa med åtgärder i öppna former för att därigenom förbind- 17 ra åtal och överlämnande till kriminalvården. 2 1989/90. Det harhävdats alt de nu gällande förutsättningarna för ett tvångsom- 1989/90:SoU 15 händertagandei beleendefallen inte gör det möjligt att ingripa förrän i ett relativt sentskede, då problemen blivit så allvarliga att det är svårt att komma lill rättamed dem, anförs det i den nu aktuella propositionen. Det valda begreppet"påtaglig risk för skada" innebär en utvidgning av möjligheterna attingripa i beteendefallen. Syftet med ändringarna är framför allt att deingripanden som behövs skall komma till stånd i ett så pass tidigt skede attdet ännu är möjligt att bryta den destruktiva utvecklingen, som annars kanväntas kräva återkommande och mer långtgående myndighetsålgärder, anförföredraganden (prop. s. ö3 och ö7). Det är vidare en markering att tonåringarsom missbrukar droger, begår brott eller i övrigt har socialaanpassningssvårigheter i första hand bör erhålla vård inom (prop. s. 109). Utskottet gör följande bedömning. Utskottet vill stryka under behovet av alt stödjandeinsatser i förebyggande syfte för socialt utsatta ungdomar ges i ett tidigtskede. Givetvis skall dessa insatser ske med respekt för individenssjälvbestämmanderätt och integritet. Detta följer redan av socialtjänstlagen.Om del inte är möjligt att på frivillighetens väg vidta de åtgärder som bedömsnödvändiga för att komma till rätta med den unges sociala problem, är det,enligt utskottets uppfattning, nödvändigt att lagstiftningen ger samhälletmöjlighet att ingripa med tvång så tidigt att någon skada ännu inte har hunnitbli bestående. Den nu föreslagna möjligheten alt kunna ingripa i ett något tidigareskede än enligt gällande lagstiftning när det gäller beteendefallen är positiv,anser utskottet. Utskottet ansluter sig sålunda till vad som anförs ipropositionen, när det gäller de grundläggande förutsättningarna för att beredaungdomar vård på grund av brister i den unges beteende. Utskottet avstyrker,med tillstyrkande av propositionsförslaget i denna del, motion So8 (s) yrkande4 delvis. Begreppet "annat socialt nedbrytande beteende" I motion 19S9/90:So6 av m.fl. (c) yrkasatt , med avslag på propositionen i denna del, beslutar att begreppet"annat socialt nedbrytande beleende" i 3 § LVU ersätts med begreppet"annat socialt nedbrytande levnadssätt" (yrkande 14) . I fråga omgrunderna för vård i beteendefallen anser motionärerna alt uttrycket"annat socialt nedbrytande beteende" varken är relevant ellerspråkligt riktigt. Begreppet "annat socialt nedbrytande levnadssätt"är mer konkret och stämmer bättre överens med den helhetssyn man bör ha påvårdbehovet. I motion 1989/90:So8 av och (båda s) yrkas alt beslutar om förtydliganden beträffande"jämförbart beteende" (yrkande 2 i resterande del). När det gällerullrycket "något annat socialt nedbrytande beteende" finns det enligtmotionärerna skäl all vara kritisk. Om någon som inte själv super ellerknarkar umgås med personer som är missbrukare, bör han inte kunnaomhändertas därför att en polis eller socialarbetare tycker 1989/90:SoU15 att detfinns en påtaglig risk för den unges hälsa eller utveckling, framhållermotionärerna. Det finns enligt propositionen anledning att byta ututtrycket "något annat därmed jämförbart beteende" mot begreppet"något annat socialt nedbrytande beteende". Avsikten är att försökanärmare belysa vilka situationer som kan aktualisera ett tvångsomhändertagandeav en ung människa (prop. s. 67). Med "socialt nedbrytande beteende"i 3 § menas att den unge beter sig på ett sådant sätt som avviker frånsamhällets grundläggande normer, uttalas det i propositionen. Exempel på dettaär att den unge begår något eller några enstaka allvarliga brott utan att manför den skull kan tala om brottslig verksamhet. Vidare kan det vara fråga omatt den unge vistas annat än tillfålligt i en s.k. knarkarkvart eller någonannan missbruksmiljö eller att den unge prostituerar sig eller uppträder påsexkJubb.