bet · GD01SfU15 · 1989-12-31 00:00:00 — 1989/90 SfU15 Utskottet behandlar i detta betänkande dels riksdagensrevisorers förslag 1989/90:8 angående arbetsskadeförsäkringen, dels motionerväckta med anledning av revisorernas förslag och motioner om arbetsskadeförsäkringenväckta under den allmänna motionstiden. revisorer, som har granskat vissa områden medanknytning till arbetsskadeförsäkringen, riktar kritik mot försäkringen påflera punkter. Revisorerna föreslår att principen om att arbetsbetingadnedsättning av arbetsförmågan skall kompenseras högre än annanarbetsförmågenedsättning tas upp till allvarlig prövning. Utskottet redovisarbakgrunden till den nuvarande arbetsskadeförsäkringen och vidhåller att skadasom beror på arbetet, i vart fall efter det akuta sjukdomsstadiet, genomförsäkringsskydd skall kompenseras med högre ersättning än annan skada. Revisorerna lägger även fram förslag omarbetsskadeförsäkringens finansiering och åtgärder för att förbättraarbetsmiljön m.m. Utskottet föreslår att revisorernas förslag i dessa delaröverlämnas till regeringen inför bl.a. den aviserade översynen avarbetsskadeförsäkringen. I betänkandet behandlas också motionsyrkanden om attersätta arbetsskadeförsäkringen med en obligatorisk försäkring som arbetsgivarentecknar i försäkringsbolag. Vidare behandlas motioner om en ökad samordningmellan sjuk- och arbetsskadeförsäkringen. Utskottet behandlar i betänkandet även vissa andramotioner angående arbetsskadeförsäkringen. I revisorers förslag 1989/90:8 angåendearbetsskadeförsäkringen hemställs att som sin mening ger regeringentill känna vad revisorerna anfört angående arbetsskadeförsäkringen. 1 1989/90. Motioner väckta med anledning av förslaget 1989/90:5140 av m.fl. (m) vari yrkas 1. att hos regeringen begär skyndsam utredningoch förslag syftande till reformering av arbetsskadeförsäkringen enligt den i motionen anvisade modellen, 2. att i avvaktan på en reformering avarbetsskadeförsäk ringen beslutar att samordningen mellan arbetsskadeförsäkringen och sjukförsäkringen skall förlängas fr.o.m. . 1989/90:5141 av m.fl. (vpk) vari yrkas 1. att riksdagenavslår förslaget att till allvarlig prövning ta upp principen om attarbetsbetingad nedsättning av arbetsförmågan skall kompenseras högre än annanarbetsförmågenedsättning, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att kostnaderna för arbetsskadornahelt bör täckas av arbetsgivaren och att detta bör ske genom en höjning avarbetsgivaravgiften fullt ut, 3. att riksdagenhos regeringen begär att en utredning tillsätts om möjligheterna att påföraarbetsgivaren hela kostnaden för sjukvård förorsakad av arbetsskador, 4. att riksdagenhos regeringen begär en utredning om en differentiering av arbetsgivaravgiftenså att arbetsgivare med ett högre antal arbetsskador än genomsnittet ocksåbetalar en högre avgift, 5. att riksdagenhos regeringen begär en utredning om principen att företagshälsovården ges ensjälvständig och oberoende ställning i förhållande till arbetsgivarparten ienlighet med vad som anförts i motionen, 6. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att medel bör tillföras för utbyggnadav yrkesmedicinska klinikerna. 1989/90:5142 av m.fl. (c) vari yrkas 1. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om åtgärder föratt förbättra arbetsmiljön, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förslag reformerad arbetsskadeförsäkring. 1989/90:5143 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionenom arbetsskadeförsäkringen. 1989/90:5144 av och (bådas) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om arbetsskadeförsäkringen. 1989/90;Sf45 av m.fl. (fp) vari yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om möjligheten att fatta preliminära beslut inomarbetsskadeförsäkringen. 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i 1989/90:SfU15 motionen anförts om differentierade arbetsgivaravgifter, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omyrkesinspektionen. Motioner väckta under allmänna motionstiden /90 1989/90:Sf243 av m.fl. (s) vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna behovet av en utredning omolycksfallsförsäkring motsvarande arbetsskadeförsäkringen och trygghetsförsäkringför arbetsskada för alla skolelever. 1989/90:Sf260 av m.fl. (vpk) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag om en differentierad arbetsgivaravgift ienlighet med vad i motionen anförts. Motiveringen återfinns i motion 1989/90:A236. 1989/90:51262 av m.fl. (c) vari yrkas 1. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörandearbetsskadeförsäkringens integrering i sjukförsäkringen, 2. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående enhundraprocentig sjukpenning för alla sjukpenningförsäkrade fr.o.m. den 1januari 1991. 1989/90:51268 av m.fl. (m) vari yrkas 1. att riksdagenhos regeringen begär skyndsam utredning och förslag syftande till reformeringav arbetsskadeförsäkringen enligt den i motionen skisserade modellen, 2. att iavvaktan på en reformering av arbetsskadeförsäkringen beslutar attsamordningen mellan arbetsskadeförsäkringen och sjukförsäkringen skall förlängasfrån fr.o.m. , 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna att bör frånförsäkringsbolag som anlitar kassans tjänster erhålla full kostnadstäckningfrån utredningsarbete och administration av statistik m.m. i enlighet med vadsom i motionen anförts. 1989/90:5f297 av m.fl. (mp) vari yrkas 1. att som sin mening ger regeringen till kännaatt en översyn görs om ersättningen under samordnings- och utredningstidengällande arbetsskada enligt vad som anförts i motionen, 3. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts angåendeersättning till av AMF, 4. att riksdagensom sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts omarbetsgivarens ansvar för arbetsskador och behovet av en översyn avlagstiftningen för detta ansvar. Motiveringenåterfinns i motion 1989/90:A257. 1* 1989/90. 1989/90:SD12av m.fl. (mp) vari yrkas 1989/90:SfUl5 4. att som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om samordning mellan sjukförsäkring och arbetsska deförsäkring. 1989/90:5046 av m.fl. (fp) vari yrkas 5. att riksdagenhos regeringen begär utredning av en integration av arbetsskadeförsäkringen medsjukförsäkringen, 6. att riksdagenbeslutar förlänga den s.k. samordningstiden mellan arbetsskadeförsäkringen ochsjukförsäkringen från 90 . 1989/90:5061 av i (m) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en prövning av förutsättningarna för attförbättra den materiella situationen för främst de asbestskadade som fått sinasbestbetingade sjukdom konstaterad före . 1989/90:5f372 av och () variyrkas 3. att begär att regeringen gör en översyn avlagen om arbetsskadeförsäkring, LAF, i enlighet med vad som anförts i motionen. Motiveringenåterfinns i motion 1989/90:A817. Lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) trädde ikraft och avser arbetsskador som visar sig fr.o.m. nämnda tid.Lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL) upphörde då att gälla men tillämpasfortfarande på skador som visat sig . Den som förvärvsarbetar i verksamhet här i riket är enligtLAF försäkrad för arbetsskada. Egenföretagare och uppdragstagare är dockförsäkrade endast under förutsättning att de är bosatta i . Försäkringenomfattar även den som genomgår utbildning i den mån utbildningen är förenad medsärskild risk för arbetsskada. I begreppet arbetsskada inryms skada till följdav olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Även skada somframkallats genom smitta kan i den mån regeringen så föreskrivit anses somarbetsskada. Principen bakom LAF är att den som drabbas av arbetsskadaskall i ekonomiskt hänseende försättas i samma situation som om skadan intehade inträffat. LAF ger ersättning för inkomstförlust för skador och sjukdomarsom har uppkommit i arbetet om dessa varar är . Under de första90 dagarna efter det att skadan inträffade, den s.k. samordningstiden, skallsjukförsäkringen inom lagen om allmän försäkring i princip svara för ersättningentill den skadade. Under dessa kan bl.a. sjukpenning utgå.Kompensationsnivån inom sjukförsäkringen utgör av inkomstbortfallet. Om sjukdomen består efter samordningstidens slut ersätterarbetsskadeförsäkringen nödvändiga kostnader för bl.a. läkarvård, sjukvård Om sjukdomen medför en fortsatt nedsättning av 1989/90:SfU15 förmåganatt skaffa sig inkomst genom arbete med minst hälften, utgår sjukpenning frånarbetsskadeförsäkringen. Hel sjukpenning för dag utgör för den som har enfastställd sjukpenninggrundande inkomst i normalfallet entrehundrasextiofemtedel av denna inkomst. Blir nedsättningen av arbetsförmåganbestående, utges livränta från arbetsskadeförsäkringen. Livräntan vidarbetsskada utgör skillnaden mellan den inkomst som den försäkrade skulle hahaft om han inte skadats och den inkomst han trots skadan beräknas få. Detkrävs dock att förmågan att skaffa sig inkomst genom arbete är nedsatt medminst en femtondel och att inkomstförlusten för år räknat uppgår till minst enfjärdedel av det basbelopp som gällde vid början av det år livräntan skallbörja utgå. Arbetsskadeförsäkringen ersätter under dessa förutsättningar enårlig inkomstförlust upp till samma inkomsttak som gäller för ATP, dvs. 7,5basbelopp. Livräntan grundar rätt till ATP. Anmälan om arbetsskada skall i princip göras till denallmänna försäkringskassa där den försäkrade är inskriven. Försäkringskassanskall bestämma ersättning enligt LAF så snart det kan ske. Om kassan inte utanbetydande dröjsmål kan avgöra om rätt till ersättning föreligger enligt LAF,men det finns sannolika skäl för att sådan rätt föreligger, skallförsäkringskassan besluta att ersättning skall betalas ut med ett skäligtbelopp om detta är av väsentlig betydelse för den skadade. Detsammma gäller omrätt till ersättning föreligger, men ersättningsbeloppet inte kan bestämmasutan betydande dröjsmål. Arbetsskadeförsäkringen finansieras huvudsakligen genomsociala avgifter och avkastning från arbetsskadefonden. Avgiften utgör förnärvarande av avgiftsunderlaget. Sedan arbetsskadeförsäkringens tillkomst har antaletarbetsskadeärenden hos försäkringskassorna ökat kraftigt med huvudsakligentill följd därav ökande handläggningstider. Den genomsnittliga handläggningstidenvid försäkringskassorna av arbetssjukdomsärenden var , år1987 och vid utgången av . Antalet inkomna arbetsskadeanmälningar har ökat kraftigtde , vilket framgår av nedanstående tabell. Antal anmälda arbetsskador 1978-1989 År Antal År Antal Eftersom flertalet sjukfall avslutas inomsamordningstiden, blir antalet ärenden där skall göra enförsäkringsmässig prövning betydligt lägre. Antalet inkomna arbetsskadeärenden och antalet ickeavgjorda ärenden (balanser) framgår av nedanståendetabell. Ärenden och balanser angående arbetsskador (jämna 100-tal) 1984 1985 1986 1987 1988 1989 Inkomna ärenden 54300 64 500 78 600 97 700 117 700 118 600 Avgjorda ärenden 45 900 57 100 68 200 82 200 94 500 101 400Balans 31/12 32 500 40 000 50 400 65 800 89 000 106 300 Arbetssjukdomarna utgör en starkt ökande andel av ärendenaoch av dessa utgör besvär i det muskelo-skelettala systemet en helt dominerandeandel. Arbetsskadeförsäkringen har bl.a. mot bakgrund avanhopningen av arbetsskadeärenden hos försäkringskassorna varit föremål föröversyn av arbetsskadeutredningen. I betänkandet (SOU 1985:54) Översyn avarbetsskadeförsakringen lämnade utredningen förslag till åtgärder för att kommatill rätta med ärendebalanser och väntetider i försäkringskassorna. Förslageninnebar bl.a. att samarbetet mellan försäkringskassorna, företagshälsovårdenoch företagens skyddsorganisation skulle förstärkas. Det medicinska underlagetför kassornas beslut i arbetsskadeärenden skulle förbättras genom attläkarkårens kunskaper om försäkringen ökade och läkarutlåtandena gavs enbättre utformning. Vidare skulle beslutsfattarna hos kassorna ges möjligheteratt inhämta uppgifter från olika datasystem som innehåller information omarbetsmiljörisker. Kassornas tillgång till praxisavgöranden skulle förbättrasgenom att försäkringsöverdomstolens domar gjordes åtkomliga viarättsdatasystemet. En begränsning skulle ske av antalet avgöranden i ärendensom inte kunde leda till ersättning från försäkringen eftersom skadan intemedfört någon inkomstförlust för den försäkrade. Utredningen diskuteradevidare, dock utan att lägga fram något förslag, en förlängning avsamordningstiden. Utredningen räknade därvid med att av180 dagar antalet arbetssjukdomsärenden skulle minska med och övrigaärenden med . Mot bakgrund av bl.a. de förslag som förordades avarbetsskadeutredningen har en rad åtgärder vidtagits inomriksförsäkringsverket och försäkringskassorna i rationaliserande syfte. Deolika åtgärderna har lett till att antalet avgjorda ärenden ökat.Försäkringskassorna har även fått avsevärdamedelsförstärkningar för att möta den kraftiga ärendetillströmningen inomarbetsskadeförsäkringen. beräknar att det vid 1989 årsingång fanns ca 900 årsarbetare sysselsatta med försäkringsmässig prövning avarbetsskador. beräknas antalet uppgå till 1 050 årsarbetare. Av de ärenden som avgjorts av försäkringskassorna harandelen godkända arbetsskador ökat kraftigt . Framför allt gällerdetta ärenden om arbetssjukdomar. Av samtliga avgjorda ären- den år1983 godkändes arbetsskada i av ärendena och i 1989/90:SfU15 Motsvarande tal för enbart ärenden om arbetssjukdom var resp.87,. har andelen godkända arbetsskador sjunkit till avsamtliga ärenden och av arbetssjukdomsärendena. Även antalet livränteprövningar ökar. varantalet livräntetagare 11 900, var antalet 19 000 och i januari1989 var antalet 31 000. var antalet livräntetagare drygt 47 000. Arbetsskadeförsäkringen finansieras huvudsakligen genom ensocialavgift och avkastning från arbetsskadefonden. Socialavgiften var 0,6 %av lönesumman åren 19801987 och höjdes till . Kostnadernaför arbetsskadeförsäkringen har stigit kraftigt . Detta harlett till att utgifterna för försäkringen har överstigitinkomsterna. har inkomsterna uppgått till 2 373 milj. kr.och utgifterna till 4 436 milj. 3 493 milj. kr.resp. 6 893 milj. kr. och till 4 028 milj. kr. resp. 8 316 milj.kr. Arbetsskadefondens medelsbehållning har till följd därav minskat ochuppvisade ett underskott på 790 milj. kr., vid 1988 årsutgång på 4 190 milj. kr. och på 8 478 milj. kr. Mot bakgrund av att antalet ärenden hos försäkringskassornafortsatt att öka och att balansläget var oroväckandebegärde (SfU 1987/88:2, rskr. 25) att regeringensnarast skulle ta de initiativ som erfordrades för att en analys av orsakernatill det ökande antalet arbetsskadeanmälningar skulle komma till stånd. revisorer har granskat arbetsskadeförsäkringenmed inriktning mot sex områden, nämligen arbetsskadornas omfattning, arbetsskadeförsäkringenskostnader, arbetsskadeförsäkringslagens tillämpning, den ekonomiskakompensationen till försäkrade, arbetsskadeförsäkringens förebyggandebetydelse och arbetsskadeförsäkringen från rehabiliteringssynpunkt. Resultatetav revisorernas granskning har redovisats i rapporten (1988/89:5)Arbetsskadeförsäkringen. Rapporten har remissbehandlats. Revisorerna harhärefter anmält sin granskning av arbetsskadeförsäkringen till iförslag 1989/90:8. Beträffande arbetsskadeförsäkringslagens tillämpning anförrevisorer na att lagen är en ramlag och att lagstiftaren i hög grad överlåtit på de tillämpande organen, främst försäkringsöverdomstolen, att utforma praxis. När nu lagen varit i kraft visar, enligt revisorer nas mening, all tillgänglig statistik och revisorernas egna undersök ningar att praxis alls inte har stabiliserats på det sätt som förutsågs. För detta talar stora variationer i beviljningsfrekvens mellan kassorna och en drygt 50-procentig ändringsfrekvens i högre instans. Dessutom antyder de urvalsundersökningar som revisorerna själva genomfört .. bristande enhetlighet i tillämpningen. Revisorerna finner att ingen 1** 1989/90. remissinstansifrågasatt tillämpningens starka beroende av den medi- 1989/90:SfU15 Olika fysiska och psykosociala faktorer såväl i som utanförarbetsmiljön är vidare så invävda i varandra att vetenskapen på sitt nuvarandestadium inte är kapabel att reda ut orsakssambanden. Även om det finns engenerös bevisregel måste man i rättstillämpningen dra en gräns, och den blirdärför godtycklig. Revisorerna uttrycker vidare allvarliga farhågor för attförsäkringen är ett betydande rehabiliteringshinder. Av en enkät riktad till decentrala rehabiliteringsgrupperna vid försäkringskassorna, till ett antalrehabiliteringskliniker samt till framgårenligt revisorerna att arbetsskadeförsäkringen anses vara ett rehabiliteringshinderfrämst på grund av de ekonomiska förmåner som är knutna till försäkringen menockså till följd av de långa handläggningstiderna. Revisorerna anser inte attförsäkringen utgör den grund för en tillfredsställande arbetsskadestatistik sombehövs för det förebyggande arbetarskyddet. Även i övrigt synes försäkringensbetydelse för det förebyggande arbetarskyddet vara begränsad. Revisorernariktar dessutom kritik mot att arbetsskadeförsäkringen till stor delfinansieras över statsbudgeten. Mot bakgrund av bl.a. de tillämpnings- och rehabiliteringsproblemsom är förknippade med arbetsskadeförsäkringen föreslår revisorerna attstatsmakterna till allvarlig prövning tar upp principen om att arbetsbetingadnedsättning av arbetsförmågan skall kompenseras högre än annanarbetsförmågenedsättning. Revisorerna tar inte ställning till hurersättningsfrågan skall lösas om denna princip frångås, t.ex. om sjukpenning ialla lägen skall, utges med 90 eller . Revisorerna konstaterar emellertidatt en höjning av den allmänna sjukpenningnivån till innebär en inteoväsentlig kostnadsökning. En viktig aspekt är även effekten pårehabiliteringsbenägenheten om sjukpenningnivån höjs. I motion 5141 yrkande 1 begär m.fl. avslag pårevisorernas förslag om omprövning av den grundläggande principen att enarbetsbetingad nedsättning av arbetsförmågan skall kompenseras högre än annannedsättning av arbetsförmågan. Med anledning av revisorernas förslag att dengrundläggande principen för nuvarande arbetsskadeförsäkring skall omprövas,vill utskottet anföra följande. Principen att en skada som har uppkommit i arbetet skallersättas med högre belopp än annan skada har tillämpats sedan mycket . Denförsta lagstiftningen som gav skydd mot de ekonomiska följderna av skador sominträffat i arbetet var lag angående ersättning för skada till följdav olycksfall i arbetet. Denna lag var huvudsakligen en lag om skyldighet förarbetsgivare som utövade vissa i lagen närmare angivna verksamheter att självdirekt utge ersättning till arbetstagare som skadades genom olycksfall iarbetet. Lagen gav emellertid arbetsgivaren möjlighet att teckna försäkring ien särskilt inrättad försäkringsanstalt. Ersättning skulle utges enligtskadeståndsrättsliga lag ersattes av en lagstiftning omförsäkring /90:SfU15 olycksfall i arbete. Genom denna lag blevförsäkringen obligatorisk och omfattade med några få undantag allaarbetstagare. tillkom en lag om försäkring för vissa yrkessjukdomar. Debåda lagarna ersattes fr.o.m. av lagen om yrkesskadeförsäkring(YFL). infördes en allmän och obligatorisk sjukförsäkring, genomvilken den stora gruppen förvärvsarbetande fick skydd även vid annan sjukdom änsådan som föranletts av arbetet. Yrkesskadeförsäkringen samordnades med dennasjukförsäkring. Samordningen innebar att den sjuke även i yrkesskadefallenunder av sin sjukdom i huvudsak fick ersättning enligtsjukförsäkringens regler och att yrkesskadeförsäkringen trädde in först sedansamordningstiden gått till ända. tillkom även den allmänna folkpensioneringen ochden allmänna tilläggspensioneringen. Alla förvärvsarbetande hade då rätt tillålders-, invalid- och familjepensionsskydd i förhållande till den tidigareförvärvsinkomsten. Fr.o.m. sammanfördes bl.a.sjukförsäkringen, folkpensioneringen och tilläggspensioneringen i den nugällande lagen (1962:381) om allmän försäkring. Tanken var att ävenyrkesskadeförsäkringen med tiden skulle kunna fogas in i det allmännasocialförsäkringssystemet. För detta ändamål tillsattes en särskildutredning, yrkesskadeutredningen. I.direktiven ifrågasattes om det fanns skäl att bibehålla en särskildyrkesskadeförsäkring men angavs att det även i fortsättningen borde finnas ettsärskilt försäkringsskydd för yrkesskador, eftersom yrkesskadeförsäkringen gaversättning i vissa situationer som inte täcktes av den allmänna försäkringen. lade yrkesskadeutredningen fram ett förslag tillyrkesskadelag som i huvudsak innebar att det ekonomiska skyddet vid yrkesskadalämnades genom den allmänna försäkringen. I vissa hänseenden skulle dockersättningen vid yrkesskada beräknas efter förmånligare grunder, och vidyrkesskada skulle utöver de allmänna förmånerna kunna utgå särskilda förmånersåsom ersättning för lyte och men, särskilda hjälpmedel samt begravningshjälp. Vid remissbehandlingen av utredningens betänkande ställdesig remissinstanserna i allmänhet positiva till den bärande tanken i utredningensförslag att det ekonomiska skyddet vid yrkesskada skulle beredas genom denallmänna försäkringen. Delade meningar rådde emellertid om det sätt på vilketutredningen sökt förverkliga denna tanke. I proposition 1967:147 anförde departementschefen attförutsättningar inte förelåg för att åstadkomma en omläggning av den allmännaförsäkringen så att det särskilda yrkesskadeskyddet blev i stort settöverflödigt. Det var därför lämpligast att tills vidare behålla yrkesskadeförsäkringeni huvudsak oförändrad. tillsattes en utredning med uppgift att företaen översyn av yrkesskadeförsäkringen m.m. , som överlämnade sitt betänkande (SOU 1975:84) Ersättning 9 vidarbetsskada, anförde bl.a. att yrkesskadeförsäkringen liksom övriga socialförsäkringsgrenargrundade sig på humanitära och sociala skäl 1989/90:SfU15 ochsyftade till att garantera ekonomisk grundtrygghet vid sjukdom och skadefallföranledda av arbetet. Yrkesskadeförsäkringen sträckte sig emellertid iåtskilliga hänseenden längre än den allmänna försäkringen. Invaliditetsskyddetverkade vid betydligt lägre invaliditeter, ersättningarna ställde sig förmånligaresåväl vid sjukdom som vid invaliditet, efterlevandeskyddet var mer omfattandeoch kretsen av skyddade arbetstagare vidare. Kommittén anförde vidare att detförhållandet att vissa särförmåner ansetts motiverade vid yrkesskador var iviss mån historiskt betingat men i huvudsak en följd av att man i Sverigeliksom i andra industriländer av hävd ansett att skador till följd av ettanställningsförhållande skulle kompenseras med större ersättning än andraskador. Bakom denna uppfattning låg i sin tur den bedömningen att enförvärvsarbetande löpte större risk att bli skadad än en ickeförvärvsarbetande. Förutom den allmänna faran att komma till skada som.allamänniskor utsattes för fick han också bära de skaderisker som alstrades vidallt produktivt arbete utan att han själv i någon större utsträckning kundepåverka denna risksituation. Enligt kommitténs mening var detta en bedömningsom i allt väsentligt alltjämt stod sig. Trots den kraftlulla satsning somunder senare tid gjorts på arbetarskyddets område och den sociala utvecklingsom skett i form av bl.a. ökad semester, förkortad arbetstid och höjdlevnadsstandard var risken att råka ut lör skada i arbetet fortfarandebetydande. Det kunde t.o.m. göras gällande att risken hade ökat som en följd avförvärvslivets snabba expansion och tekniska och ekonomiska omvandling.