bet · GD01JuU6 · 1989-12-31 00:00:00 — Beträffande den närmare innebörden av begreppet pornografiskföreställning hänvisade utskottet, i övrigt till uttalanden i samband med attbegreppet hade införts 1973 (se härom närmare prop.1973:115 s. 30 ff och JuU 26 s, 24 ff). Utskottet erinrade vidare om att det i samband med visslagstiftning (om bl.a. yttrandefrihetsfrågor) (prop. 1976/77:39, KU 16)hade uttalats att en offentlig filmförevisning som ingår som ett moment i enpornografisk föreställning inte bör betraktas som en biografföreställning utansom en sådan visning på vilken allmänna ordningsstadgan bör vara tillämplig. Avslutningsvisanförde justitieutskottet lagstiftningsärende: Det ankommer på polisen att följa efterlevnaden av förbudet,och polisen har med stöd av allmänna ordningsstadgan möjlighet att upplö sa en offentlig tillställning som hålls i strid mot förbudet. För den praktiska tillämpningen ligger det då enligt utskottets mening ett betydande värde i att man inte genom en ändring av förbudets omfatt- 10 ningtillskapar särskilda gränsdragningsproblem. Utskottet finner inte 1989/90:JuU6heller på föreliggande underlag att det visat sig några påtagliga skäl attge förbudet en annan omfattning än som föreslagits i propositionen. En annansak är att utvecklingen kan komma att visa på ett sådant behov. Frågan får dåpå nytt övervägas i lämpligt sammanhang, t.ex, i anslutning till deställningstaganden som kan aktualiseras av yttrandefrihetsutredningens kommandebetänkande (jfr JuU 1981/82:36 s. 17). I yttrandefrihetsutredningens betänkande (SOU 1983:70)yttrandefriheten berördes inte allmänna ordningsstadgans förbud motanordnande av offentliga pornografiska föreställningar. Förbudet berördes inteheller i den proposition om ändringar i tryckfrihetsförordningen m.m. somregeringen på grundval av yttrandefrihetsutredningens förslag lade fram förriksdagen (prop. 1986/87:151). fick i uppdrag att göraen över-.syn av allmänna ordningsstadgan. I slutbetänkandet (SOU 1985:24)Ordningslag föreslår utredningen beträffande pornografisk föreställning endastatt förbudet mot sådana tillställningar bör utan sakliga ändringar överföras till en ny lag om allmänna sammankomster och offentligatillställningar. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs för närvarandeinom . Enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga(LVU) är det möjligt för det allmänna att ingripa om det brister i omsorgen omen ung person eller om något annat förhållande i hemmet medför fara för denunges hälsa eller utveckling (1 § andra stycket 1). Situationer som det därvidkan vara fråga om är att den unge utsätts för misshandel eller otillbörligtutnyttjande. I betänkandet (SOU 1986:20) Barns behov och föräldrarsrätt (s. 304) omnämner socialberedningen som ett exempel på otillbörligtutnyttjande att barn utnyttjas sexuellt i olika former, t.ex. i pornografiskasyften. LVU medger ingripande också om den unge utsätter sin hälsaeller utveckling för allvarlig fara genom missbruk av beroendeframkallandemedel, brottslig verksamhet eller något annat därmed jämförligt beteende (1 §andra stycket 2). Ett sådant beteende är enligt uttalanden i förarbetena attden unge är prostituerad (prop. 1979/80:1 s, 583), Bestämmelserna i avser i första hand den som är under18 år. Enligt 1 § tredje stycket kan vård med stöd av 1 § andra stycket 2beredas även den som fyllt 18 men inte , om sådan vård med hänsyn till denunges behov och personliga förhållanden i övrigt är lämpligare än annan vård. Frågan om möjligheterna att med stöd av LVU ingripa tillförmån 1989/90:JuU6 för flickor i pornografisk verksamhet var aktuell i vid /87, bl.a. med anledning av enfråga till socialministern. Enligt frågeställaren borde yrkesmässigt arbete inom pornografisk verksamhet jämställas med prostitution vidtillämpningen av LVU. I sitt svar på frågan anförde socialministern följande(protokoll 1986/87:61 s. 118 f): Syftet med LVU är att till skydd för den unge kunna beredahonom eller henne vård i vissa situationer då det inte går att få samtycke tillvården. Samhällets åtgärder skall utgå från en bedömning av den unges helasituation. Möjligheterna att ingripa med tvångsmedel är begränsade, särskiltnär det gäller myndiga personer. LVU avser i första hand den som är under 18år. För åldersgruppen är en förutsättning för ingripandet attvård inom är lämpligare än annan vård. I förarbetena till LVU nämns prostitution som exempel påbeteenden som kan föranleda vård. Däremot nämns inte medverkan i pornografiskverksamhet. Det är dock angeläget att påpeka att det rör sig om enexemplifiering och inte om en uttömmande uppräkning. Om en ung människa uppträder i pornografisk föreställningbör detta enligt min mening vara anledning för socialnämnden att uppmärksammapersonens levnadsförhållanden och att försöka få honom eller henne bort fråndenna miljö. Jag vill också framhålla att offentliga pornografiskaföreställningar är förbjudna enligt allmänna ordningsstadgan. Innehavare avvissa klubbar har också fållts till ansvar i domstol för sådan verksamhet. Jaganser det vara självklart att pornografisk verksamhet inte är en lämplig miljöför unga människor. Det bästa sättet att förhindra att unga människor medverkari en sådan verksamhet är att se till att förbudet efterlevs. Vid /87 gjorde socialutskottet i samband medbehandlingen av ett antal motioner om socialtjänstfrågor ett uttalande omsocialtjänstens insatser för unga flickor i pornografisk verksamhet (SoU1986/87:30). anförde (s. 20): Som motionärerna påpekat avser LVU i första hand dem somär . När det gäller beteende jämförbart med missbruk och brottsligverksamhet som kan föranleda tvångsingripande av äldre ungdomar nämns iförarbetena till LVU prostitution som exempel på ett sådant beteende. Utskottetvill erinra om att detta endast är ett exempel och att det i förarbetena integörs någon uttömmande uppräkning av beteenden. måste framhållas attden som är är myndig och i princip själv bestämmer över sitt sättatt leva. Så länge inte den unge gör sig skyldig till brott eller liknande ärdet i praktiken svårt för att agera annat än med den unges egetmedgivande. Utskottet delar emellertid motionärernas åsikt att flickorsom yrkes- 1989/90:JuU6 mässigt arbetar inom verksamhet med pornografiskföreställning och liknande riskerar hela sin framtid. Det är därför angelägetatt det inom ramen för fortlöpande bedrivs en uppsökande verksamheti syfte alt S bort ungdomar från de aktuella miljöerna. Det är också angelägetatt de sociala myndigheterna samarbetar i denna fråga med polis- ochåklagarmyndigheterna som har att bevaka efterlevnaden av förbudet motoffentliga pornografiska föreställningar. Bestämmelserna i socialtjänstlagenoch LVU måste ge utrymme för ett effektivt förebyggande arbete på dessaområden. I avvaktan på regeringens överväganden beträffande social-beredningens förslag till ny lag om tvångsomhändertaganden och förslaget frånden särskilt tillkallade utredaren finns inte skäl för att nu gå inpå frågan om lagregleringens utformning. Enligt utskottets mening böremellertid regeringen i det fortsatta beredningsarbetet ägna särskilduppmärksamhet åt möjligheter att agera i de fall ungdomar iåldrarna 18 engageras i pornografisk verksamhet av det slag som tas uppi motionen. Vad socialutskottet anförde gav som sin meningregeringen till känna (rskr, 1986/87:333). Vid 1987/behandlade utskottet ett parmotioner med liknande innehåll som de nu aktuella (JuU 1987/88:12). Efter attha inhämtat yttrande från socialutskottet avstyrkte utskottet bifall tillmotionerna och anförde följande i sitt av godkända betänkande (s.19). har i sitt yttrande anfört att det ärtveksamt om nuvarande bestämmelser i allmänna ordningsstadgan ger tillräckligtutrymme för att ingripa i här aktuella fall. Enligt socialutskottet finns detdärför skäl för regeringen att se över bestämmelserna. vill för sin del först erinra om vadutskottet tidigare framhållit om att förbudet mot offentlig pornografiskföreställning utgör en markering från samhällets sida mot en företeelse sommotverkar strävandena mot jämställdhet och sexuell frihet byggd på ömsesidigrespekt, samhörighet och gemenskap, I samband med att förbudet mot offentlig pornografiskföreställning infördes framhöll utskottet att det ankom på polisen attfölja efterlevnaden av förbudet och i förekommande fall ingripa mot offentligaföreställningar som hålls i strid mot förbudet. Det var därför enligtutskottets mening för den praktiska tillämpningen betydelsefullt att man integenom en ändring av förbudets omfattning tillskapade särskildagränsdragningsproblem. Utskottet fann vidare att det inte visat sig föreligganågra påtagliga skäl som talade för att förbudet skulle ges en annan omfattningän det hade haft tidigare. Dessa bedömningar gäller alltjämt. Förbudet mot offentlig pornografisk föreställning kan somutskottet /90:JuU6 tidigare givit uttryck för sägas utgöra ett led isamhällets ansträngningar mot prostitution. Det är också åtgärder av det slagsom vidtas mot prostitutionen som i första hand skall tillgripas mot de s.k.sexkJubbar-na för att därmed även förhindra att unga kvinnor dras in i denverksamhet som bedrivs där. Ansvaret för att förbudet i allmännaordningsstadgan efterlevs åligger som nämnts polis och åklagare, men detviktiga förebyggande arbetet att få unga människor att hålla sig borta fråndessa miljöer är en uppgift främst för . Vad utskottet i de tvåföregående avsnitten har uttalat om behovet av resurser för dessa förebyggandeinsatser från sida och om angelägenheten av att regeringenstimulerar uppbyggnaden av en permanent prostitutionsförebyggande verksamhetgäller således också arbetet med åtgärder mot de pornografiskaföreställningarna. Detsamma gäller som utskottet uttalat om disponerandetav de polisiära resurserna. Enligt 16 kap, 10 a § BrB skall den som skildrar barn ipornografisk bild med uppsåt att bilden sprids eller som sprider sådan bild avbarn under förutsättning att gärningen inte med hänsyn till omständigheternaär försvarlig dömas för barnpornografibrott till böter eller Sngelse . Ett barnpornografibrott som begås i tryckt skrift skall enligt 7kap. 4 § 12 tryckfrihetsförordningen anses som ett tryckfrihetsbrott. Dessa bestämmelser trädde i kraft (prop. 1978/79:179, KU 33, rskr. 317; KU 1979/80:1, rskr. Till grund förlagstiftningen låg förslag som framförts i yttrandefrihetsutredningensbetänkande (Ds Ju 1978:8) Barnpornografi. I BrB finns vidare en bestämmelse om otillåtet förfarandemed pornografisk bild (16 kap. 11 §), som innebär att det är straffbelagt attpå eller vid allmän plats förevisa pornografisk bild (det s.k. skyltningsförbudet).Dessutom är det straffbart som förledande av ungdom att bland barn och ungdomsprida skrift eller bild som genom sitt innehåll kan verka förråande ellereljest medföra allvarlig fara för de ungas sedliga fostran (16 kap. 12 §). Den trädde bestämmelser i om olagavåldsskildring (16 kap. 10 b §) och otillåten utlämning av film ellervideogram (16 kap. 10 c §) i kraft (prop. 1986/87:151, KU 1987/88:36, rskr.290). 1 yttrandefrihetsutredningens betänkande (SOU 1983:70)yttrandefriheten som var utgångspunkten för den lagstiftning somträdde i kraft anfördes (s. 285) bl.a. följande angåendeskärpta åtgärder mot pornografin. Emellertidär kunskapen om pornografiska framställningars påver- 1989/90:JuU6 kanseffektermycket bristSllig. Av det lilla man vet kan man tydligen inte dra slutsatsenatt pornografins verkningar är av uteslutande negativ art. Det sätt att mötade negativa effekterna som det öppna samhället anvisar är att iopinionsbildningen och i de mänskliga relationerna verka för den attityd somräknar med sexualiteten som en del av hela människan. Som vi har framhållit iannat sammanhang är begränsningar av yttrandefriheten inte godtagbara om de hartill enda syfte att värna om en viss attityd, moraluppfattning eller etisk normhur allmänt spridd och hur allvarligt upplevd denna än är. Vi har i våra överväganden kommit fram till att någralagstiftningsåtgärder mot pornografiska alster inte bör komma i fråga utövernu gällande begränsningar (barnpornografibrottet och skyltningsförbudet) ochutöver vad vi har föreslagit i det föregående (om förbud mot extremvåld ochutvidgat förbud mot att tiil barn sprida upptagningar av rörliga bilder utanföregående godkännande av biografbyrån). Det dåliga inflytande pornografin kanha på de ungas sexualsyn Sr motverkas i andra former än genom kriminalisering. Beträffande skyltningsförbudet i 16 kap. 11 § BrB anfördeutredningen (s. 286) att lagtexten mycket väl svarar mot avsikterna medbestämmelsen och att enligt utredningen någon skärpning av förbudet inte varpåkallad. Vad som brast var enligt utredningen uppenbarligen respekten förförbudet. I den proposition som låg till grund årsändringar i BrB (prop. 1986/87:151) förklarade sig justitieministern (s. 102ff) inte dela utredningens uppfattning och i propositionen lades fram förslagom utvidgade förbud mot framställning och spridning av pornografiska alster(omfattande även stillbilder). Beträfende skyltningsförbudet anfördejustitieministern (s. 103) att han övervägt även ändringar i den bestämmelsenmen att han efter samråd med företrädare för detaljhandeln funnit att desjälvsanerande åtgärder som hade företagits Stt sådan praktisk betydelse atttanken på en skärpning av straffbestämmelsen åtminstone inte då bordeaktualiseras. besvarade justitieministern bl.a. eninterpellation om barnpornografi (protokoll 1988/89:22 s, 10 18), Isamband därmed uttalade justitieministern att de ansvariga myndigheternalägger ned resurser på att finna och beslagta barnpornografiska alster samt påatt få dem dömda som säljer i strid mot gällande bestämmelser. Enligtjustitieministern gjordes t.o.m. så mycket att det var svårt för polisen attnumera hitta barnpornografi och brottslingar att lagfora. Inom tillsattes en kommitté meduppdrag att 1989/90:JuU6 lägga fram förslag till åtgärder mot sexuelltutnyttjande av barn, barnprostitution och barnpornografi. I uppdraget ingårockså att utarbeta en gemensam konvention i ämnet. På gemensamt nordisktinitiativ behandlades vidare dessa ämnen vid det europeiska justitieministermötetår . Därvid antogs en resolution med förslag till olika åtgärder. På ett av de nordiska justitieministermötena år 1987beslöts att uppdra åt de nordiska polis- och tullsambandsmännen i olika länderatt bevaka förekomsten av barnprostitution och barnpornografi. I anslutning till konventionen om skydd för de mänskligarättigheterna har inom FN pågått ett arbete med en konvention ombarns rättigheter. Konventionen som innehåller regler till skydd mot att barnutnyttjas sexuellt i olika sammanhang antogs av FN:s kommissionför de mänskliga rättigheterna, och konventionen förväntas bli antagen av som inleddes . I en av brottsförebyggande rådet utgiven rapport (BRA1989:1) Sexualbrott mot barn Presentation och diskussion av några centralateman inom forskningsområdet omnämns som ett angeläget forskningsområde attnärmare undersöka om barnpornografin verkligen är en tungt vägande faktor vidförklaring av sexualbrott mot barn. I detta avsnitt behandlas ett antal motioner, i vilkaföreslås kriminalisering av prostitutionskontakter. Vad som avses är attkundernas handlande i prostitutionsförhållandet skall kriminaliseras. Det är enligt gällande regler inte straffbart att motersättning tillhandahålla sexuella tjänster. Att skaffa sig sådana tjänster ärendast undantagsvis straffbart. Ett undantag föreligger när den prostitueradeär , då det kan bli aktuellt att tillämpa straffbestämmelsen omförförelse av ungdom i 6 kap. 10 § (BrB). Ett annat undantag är omden prostituerade befinner sig i ett hjälplöst tillstånd, då det kan vara frågaom sexuellt utnyttjande enligt 6 kap. 3 § BrB, Frågan om kriminalisering av prostitutionskontakter varföremål /90:JuU6 ställningstagande i samband med attreglerna om sexualbrotten fick sin nuvarande utformning (prop.1983/84:105, JuU 25, rskr, 332). I sitt av godkända betänkande fannutskottet i likhet med vad som föreslagits i propositionen att någonutvidgning av det kriminaliserade området inte borde ske. Vid 1985/avslog på förslag avutskottet vid två tillfallen motionsönskemål om en utvidgad kriminaliseringav prostitutionskontakter (JuU 1985/86:3 och 20). I en interpellationsdebatt imaj 1987 förklarade socialministern att det inte var aktuellt med något förslagom att kriminalisera prostitutionen (protokoll 1986/87:121 s. 113- 115). Också vid /88 avslog ett antalmotionsyrkanden om kriminalisering av prostitutionskontakter. Enligt riksdagenborde i stället stimuleras att bygga upp en kontinuerligprostitutionsförebyggande verksamhet, förslagsvis genom bidrag till utvecklingsarbetepå området eller på annat sätt (JuU 1987/88:12, rskr, 174). Som är nämnt har utskottet vid flera tillSllenavstyrkt förslag om en utvidgad kriminalisering vid prostitution. Inte hellersocialutskottet, som yttrade sig till justitieutskottet då frågan senastbehandlades i , har förklarat sig vilja ställa sig bakom enkriminalisering av kundernas beteende. I och för sig kan utskottet liksom motionärerna inteutesluta att en kriminalisering av kundernas beteende skulle kunna få en vissavhållande effekt på benägenheten att anlita prostituerade, och utskottet kanockså väl förstå uppfattningen att en sådan kriminalisering skulle kunna sägasmarkera att samhället tar avstånd från den verksamhet som prostitutioneninnebär. Enligt utskottets mening är emellertid dessa skäl inte tunga nog föratt uppväga de nackdelar som är förenade med en kriminalisering. Mot en kriminalisering kan, som utskottet anförde vidfrågans behandling , för det första åberopas att det kan vara svårt atttillräckligt entydigt definiera den straffbelagda gärningen. Vidare är det uppenbartatt det skulle vara förenat med påtagliga svårigheter att bevisa ett påståttbrott, inte minst därför att gärningen i normalfallet bygger på en uppgörelsemellan två personer som inte har något intresse av att avslöja att ett brotthar begåtts. En annan huvudinvändning är att en kriminalisering avkundernas l989/90:JuU6 beteende skulle kunna S negativa effekter även för deinblandade kvinnorna. Eftersom kunderna efter en kriminalisering kan tänkas blimer måna om att inte synas, är risken stor att prostitutionen går under jorden,vilket skulle försvåra arbete med förebyggande åtgärder. Ensådan utveckling vore särskilt allvarlig med hänsyn till att många av kvinnornahar missbruksproblem och behöver vård. Risken för spridning av HFV-smitta gördet dessutom än viktigare att inte försvåra möjligheter tillförebyggande insatser. Även om justitieutskottet således inte heller denna gångkan ställa sig bakom motionsförslagen om att kriminalisera kundernas beteende,vill justitieutskottet liksom tidigare framhålla att prostitutionen är enföreteelse som över huvud taget inte kan accepteras. Prostitution medför bl.a.att kvinnor utnyttjas och förnedras och den motverkar strävandena motjämställdhet mellan kvinnor och män. Dessutom bidrar prostitutionen till attnegativt påverka sexualsynen i allmänhet. inställning är liksom tidigare attprostitutionen i första hand skall motarbetas med sociala insatser, inte medstraffrättsliga. Som också framhållits tidigare är det sålunda nödvändigt attsocialtjänsten genom aktivt uppsökande verksamhet försöker hjälpa och biståkvinnor som är prostituerade, och åtgärder bör dessutom tasikte också på de inblandade männen. Det är en viktig uppgift att få männen attförstå verkligheten bakom prostitutionen och dess konsekvenser för deinblandade kvinnorna. Lika viktigt är att det görs klart för männen att prostitutionär förenad med risk för spridning av allvarliga sjukdomar liksom medkriminalitet och social utslagning över huvud taget. Vid behandlingen av frågan vid 1986/riksmöteuttalade att bör stimuleras att bygga upp enkontinuerlig prostitutionsförebyggande verksamhet och att regeringen bordeöverväga att stödja en sådan verksamhet. Som framgått ovan har också frånregeringens sida vidtagits en rad åtgärder i detta syfte, bl.a. genom bidragtill utvecklingsarbete på området och genom andra åtgärder. Det är angelägetatt detta arbete energiskt bedrivs vidare. Utskottet utgår från att så skerutan någon ytterligare åtgärd från sida. Med dessa uttalanden avstyrker utskottet bifall tillmotionerna Ju615, Ju623, Ju631, Ju635 och Ju636. I detta avsnitt behandlar utskottet två motioner medönskemål om åtgärder som kan bidra till att förbudet i allmänna ordningsstadganmot otillåten pornografisk föreställning blir mer verksamt. Bakgrund 1989/90:JuU6 Enligt 10 § allmänna ordningsstadgan (1956:617) är detförbjudet att anordna offentlig pornografisk föreställning, och den som brytermot detta förbud kan enligt 29 § första stycket 1 dömas till böter ellerSngelse . Bestämmelserna fick sin nuvarande utformning genomlagstiftning (prop. 1981/82:187, JuU 56, rskr. Till grund förlagstiftningen låg prostitutionsutredningens betänkande (SOU 1981:71) Prostitutioneni bakgrund och åtgärder. Vid bestämmelsernas tillkomst uttalade utskottet attförbudet mot offentliga pornografiska föreställningar var att se som ett led isamhällets ansträngningar att motverka prostitutionen och den kriminalitet somfrämjas av den särskilda miljön vid s.k. sexklubbar. utgjordeförbudet enligt utskottets mening en markering mot en företeelse som motverkarsträvandena efter jämställdhet mellan könen och verklig sexuell frihet byggd påömsesidig respekt, samhörighet och gemenskap (JuU 1981/82:56 s. 4 ff). Som nämnts tidigare är det enligt LVU möjligt att i vissafall ingripa för att bereda ungdomar vård. En grund för ingripandeär att det föreligger sådana brister i hemförhållandena att det medför fara förden unges hälsa och utveckling. Enligt socialberedningen kan en sådan situationvara att den unge utsätts för otillbörligt utnyttjande, t.ex. i pornografiskasyften (SOU 1986:20 s. 304). Frågan om möjligheter att vidta åtgärder föratt bistå unga flickor som medverkar i pornografisk verksamhet var föremål förbehandling av vid 1986/(SoU 1986/87:30, rskr, 333).Socialutskottet uttalade (s. 20) att det är angeläget att de socialamyndigheterna fortlöpande bedriver uppsökande verksamhet i syfte att få bortungdomar från pornografisk verksamhet och att de samarbetar med polis ochåklagare, som har att bevaka efterlevnaden av allmänna ordningsstadgans förbud.Socialutskottet betonade också att bestämmelserna i socialtjänstlagen och LVUmåste ge utrymme för ett effektivt förebyggande arbete på dessa områden. Vid /88 behandlade motioner medönskemål om åtgärder som kan bidra till att förbudet i allmänna ordningsstadganblir mer verksamt. På förslag av utskottet avstyrkte bifall tillmotionerna. I motiveringen framhölls bl.a. att det även beträffande denpornografiska verksamheten förelåg behov av förebyggande arbete av samma slagsom när det gäller prostitution (JuU 1987/88:12). Utskottet vill först erinra om vad utskottet harframhållit om att förbudet mot offentlig pornografisk föreställning utgör enangelägen markering från samhällets sida mot en företeelse som motverkarsträvandena mot jämställdhet och sexuell frihet byggd på ömsesidig respekt,samhörighet och gemenskap. Förbudet mot offentlig pornografisk föreställning utgör,som utskottet framhållit tidigare, ett led i samhällets ansträngningar motprostitutionen, och det är också åtgärder av samma slag som vidtas motprostitutionen som i första hand skall tillgripas mot de s.k. sexklubbar-na.Syftet med dessa åtgärder är att förhindra att unga kvinnor dras in i denverksamhet som bedrivs i och i anslutning till pornografiska föreställningar. Ansvaret för att förbudet i allmänna ordningsstadganefterlevs åligger polis och åklagare, men det viktiga förebyggande arbetet att få unga människor att hålla sig borta från dessa miljöer är en uppgiftfrämst för .