bet · GD01SfU16 · 1989-12-31 00:00:00 — Ar det någon skillnad i synen på tillfalliga lösningarmellan och invandrarverket? : På är vi av den principiellauppfattningen att flyktingar, precis som vi svenskar, skall ha bra bostäder. Deskall uppfylla samma villkor som för oss andra: de skall vara fullvärdiga,generella, boendestyrda och miljöanpassade. Det är de fyra egenskaper som haren djup förankring i den sociala bostadspolitiken: socialtjänstlagen,bostadsförsörjningslagen, och även de lånebestämmelser somi dag omgärdar den statliga bostadslångivningen. Vi anser detta vara engrundläggande utgångspunkt för att på ett naturligt sätt kunna integreraflyktingar i vårt samhälle och därmed motverka negativ segregation. finns emellertid i våra bestämmelser möjlighetertill avsteg från dessa krav, som är fullt möjliga att utnyttja för flyktingar.Det går att göra avsteg från fullvärdighetskravet om man bygger bostäder i formav boende- grupper. Det finns även möjlighet till avsteg när det gällersjälvständigheten i boendet, som brukar manifesteras i ett hyresavtal. Däremot finns det inga formella möjligheter attlämna bostadslån till projekt där behovet redan från början kan betraktas somicke varaktigt. Det är då fråga . Man kan säga att vårtbostadslånesystem inte är avsett för bostäder som det inte finns varaktigtbehov av. anser att statligt stöd till den typen av bostäder borde gespå något annat sätt än genom bostadslånesystemet, t.ex. genom direkta medel. Med den utgångspunkten säger vi också ja till det förslagsom vpk har motionerat om i bostadsutskottet, att man skall kunna upplåta delav bostad eller utnyttja de personers solidaritet som vill dela med sig av enstörre bostad. Det tycker vi är en vettig idé, men stöd för sådana tillfålligabostäder tycker vi bör kanaliseras på annat sätt än genom den statligabostadslångivningen. När det gäller tillfålliga bostäder, som enligt denförordning vi arbetar efter alltså i princip inte är möjliga, vill jag ändåpåstå att det finns en mycket välvillig behandling av denna typ av ärenden ilänsbostadsnämnderna. Det finns en flexibilitet i hanteringen som dockförutsätter att bostäderna i grunden har bygglov. Att det går att föraresonemang med länsbostadsnämnderna är jag ganska säker på. : Jag har egentligen inga synpunkter attlägga på de tekniska förhållanden som gäller tillfålliga och andra bostäder som man kan be att få fram genom att gå ut i kampanjer. Jag vill ändå i sammanhanget nämna att i novemberdecember , när situa- 101 tionenbörjade bli alltmer akut, kunde vi genom kontakter med bl.a. 1989/90:SfU16 invandrarverket konstatera att den stora frågan gällde att få ut de Bilaga 7 000 somredan har uppehållstillstånd. I det läget uppmanade vi våra medlemmar och allmänhetenatt ställa även tillfålliga bostäder till förfogande och bad dem vända sig till sina resp. kommuner. ' Vi konstaterade två saker. Dels var det väldigt många somringde till oss centralt i och till våra distrikt och sade att detfanns tillfålliga bostäder, i form av stugbyar och annat, runt om i Sverige.Det fanns en vilja att ställa dem till förfogande. Dels möttes man ofta av enviss skepsis från kommunernas sida mot att hyra ut den här typen av bostädertill flyktingar. Jag vill inte göra några bedömningar i själva sakfråganutan konstaterar bara att, trots att detta inte var någon stor kampanj utan ensignal vi gick ut med, fann vi en positiv inställning hos många att försökahjälpa till för att finna en lösning på det absolut mest centralaproblemet, nämligen de människor som fortfarande sitter påförläggningar och har svårt att komma ut. Chrbtina Rogestam: Eftersom frågan också gällde om detfanns någon åsiktsskillnad mellan och invandrarverket vill jag anmälaatt vi på en punkt har precis samma åsikt: i grunden skall flyktingar ochsvenskar ha samma typ av bostäder. Om vi har samma åsikt där, skiljer vi oss åt på en annanpunkt. Med utgångspunkt i de enskilda människornas situation är det otroligtviktigt att de så snabbt som möjligt kan komma loss från förläggningarna ochut i det svenska samhället, få svenska vänner, läsa svenska och komma i gångmed praktik och arbete. Då är en genomgångsbostad eller en enklarebostadslösning ändå mycket bättre än att sitta och vänta påen statlig förläggning. : Visst finns det en åsiktsskillnad. Boverketvill inte ha temporära lösningar, av principiella skäl. Kommunerna vill inteheller ha det. känner på ett annat sätt, med utgångspunkten attalla andra lösningar är bättre än förläggning. Regeringen tycker som invandrarverket, i den meningen attregeringen har anslagit 170 milj. kr. och föreslår 250 milj. kr. förolika temporära lösningar: genomgångsbostäder. Detta är ett anslag som går attöverskrida, så det är egentligen bara att låta fantasin fiöda och möjligheternautnyttjas. (): Jag hade tänkt ställa nästan exaktsamma fråga som den vi har fått svar på , så jag övergår till utbildning. Jag skulle vilja höra vilka insatser man gör för att desom är utbildade eller nästan fårdigutbildade kan få sin utbildningfullständi-gad och komma ut i arbete, så att man kan ta till vara de kunskapersom finns. Det kommer ju mycket högutbildat eller yrkesutbildat folk hit tillSverige. Vilka insatser gör SÖ och UFL? : Här gäller det två olika grupper; dels de som 102 kommer med påbörjade högskolestudier, dels de som haren fårdig högskoleutbildning.De som har påbörjade högskolestudier skall vända 1989/90:SfU16 sig tilluniversitet och högskolor för att få hjälp med att komma in där Bilagaoch fullfölja sin utbildning. Den grupp som har sin utbildning klar behöver som regel,för att få jobb eller för att se om något måste kompletteras, få en värderinggjord på med vissa undantag, t.ex. för läkare ochandra med vårdyrken, där det inte sker hos oss. är det tyvärr mycket lång väntetid. Vad vi hargjort för att försöka få ner balansen är att rationaliserasjälva hanteringen vi skriver inte längre så detaljerade intyg som tidigare,för vi tror inte att det är nödvändigt, utan försöker göra dem mer övergripandeoch generella. Vi har också datoriserat vår verksamhet. Som alla vet somsysslat med sådant gör man dock inte det över . Det tar tid att trimmain ett system och att få personalen kapabel att klara det. Slutligen har videls inom UHÄ fått några personer som har gått över till denna verksamhet, delsmed hjälp av medel vi har fått från regeringen anställt fyra femextra personer som skall hjälpa oss. De har börjat komma in i arbetet, ochmin förhoppning är att vi framåt om möjligt skallha arbetat av den balans som ligger, så att ärendena kan få en mer"normal" liggetid. Vi hoppas också att vi skall få tid att sprida informationom utländsk högskoleutbildning, i varje fall från de mest frekventa länderna,ut i samhället, så att man inte nödvändigtvis måste ha denna formella värderingför att få jobb eller för att få göra en komplettering. Vi har bl.a. funnit attdet räcker att vi har kontakter med en presumtiv arbetsgivare föratt han eller hon skall få bättre kunskaper om den utländska utbildningen. : Det jag något kan redogöra för äråtgärderna för att underlätta för vårdutbildade invandrare och fiyktingar attsnabbare få svensk legitimation i sina resp. yrken. rekommenderade 1988 deenskilda landstingen att medverka till att flyktingar med medicinsk högskoleutbildningsnabbare kommer ut på den svenska arbetsmarknaden. i Östergötlandhade, i samverkan med invandrarverket, länsarbetsnämnden och ,startat ett försöksprojekt som stod modell för denna rekommendation. Efter ett drygt år har ett tiotal landsting startatliknande projekt, vilket innebär att ett 60-tal läkare, mer än 100sjuksköterskor och ett 50-tal andra med medicinsk högskoleutbildning på dettasätt nu är på väg in i vården. Nya projekt är också planerade för ytterligareca 125 personer. På inbjudan av ochLandstingsförbundet samlades ledarna för ett antal projekt till ett arbetsmötei . Avsikten var delvis att utbyta erfarenheter frånresp. delar, stöta och blöta olika problem och se vad man kan få för erfarenheteroch för nytta . Tanken var självfallet också att man skulle fåen bra modell för kommande projekt inom området. har juverksamheten inte pågått , så man kan 1989/90:SfU16 tycka attfrågan var litet tidigt väckt, men säkerligen finns all anled- Bilaganing att upprepa detta, så att man kan få fram en idealmodell för denna verksamhet. En av våra viktigaste uppgifter är ju att på den svenska arbetsmarknadenta till vara dem som har utländska examina. Chrbtina (): Jag vill ta upp en annan fråga,som inte direkt har berörts : etnisk diskriminering. Detta har ju fått endel uppmärksamhet i massmedia, och jag vill främst vända mig till Bo Göranssonoch till invandrarverket och höra om man har någon uppfattning om hur stortproblemet är med grupper som växer fram med rasistiska åsikter, aktioner osv. Vidare vill jag vända mig till . Där de härproblemen finns lordras det ju stora informationsinsatser lokalt, ute i kommunerna.Vilka diskussioner förs inom om gemensamma aktiviteter? : Jag tolkar din fråga så, att den inte enbartgällde etnisk diskriminering i arbetslivet utan mera allmänt gälldefrämlingsfientlighet i samhället. Regeringen har alldeles lagt en proposition påriksdagens bord som handlar om opinionsbildning mot etnisk diskriminering. Därförsöker regeringen inledningsvis beskriva de typer av diskriminering som finnsi samhället och gör en markering av att rasism, i den mening som man normaltlägger in i det begreppet, knappast finns eller åtminstone är oerhört ovanlig iSverige. Däremot finns det många former av etnisk diskriminering. Det kan manmäta och möta i diskrimineringsombudsmannens arbete. Då skall man emellertid haklart för sig att det som kommer fram till DO egentligen bara är toppen på ettisberg de flesta varianter av diskriminering blir inte tydliga hosdiskrimineringsombudsmannen. Det förekommer också ett brett spektrum avdiskriminering, alltifrån det som kan påtalas det är naturligtvis detta somkommer till DO till de mera subtila former som det inte går att sätta fingretpå. Hur möter man en etnisk diskriminering? Oavsett avsaknadenav hållbart vetenskapligt material tror jag alla kan konstatera via sin egenmiljö att det förekommer det känner vi alla till. Jag tror inte alls att det som förekommer är i minskande.Tvärtom kanske det vi har sett den allra är att vissa grova avarterblir vanligare. Det är möjligt att de inte är fler personer utan attmegafo-nerna har blivit starkare. Att det numera är starka megafoner som finnspå vissa håll är tydligt. När detta är sagt kan jag säga att å andrasidan de tillfållen och ställen där megafonerna har varit tydliga åtminstonehittills inte är fler än att det TV-program om som sändes i inte var någon överraskning för oss som jobbar med de Vi hör talas om den typen av uppblossande, aggressiv 1989/90:SfU16 främlingsfientlighet, och tillfållena är inte fler än att mankänner till Bilaga dem. Men deras megafoner har blivit starkare, och det finnsockså en vind som gör att de vulgära, populistiska fiygblad som ibland spridsvia , ibland anonymt, helt plötsligt citeras. Detta blirnågonting som diskuteras. Vi måste vara på vår vakt inför att det nu finns engrogrund för den typen av falska budskap. Hur kan man då bemöta detta, vad försöker propositionengöra och vilket perspektiv har den? Propositionen diskuterar olika former attmöta och mota diskriminering: olika varianter av lagstiftning. Den pekar påopinionsbildningens betydelse, men försöker även sätta in denna i ett störresammanhang. Opinionsbildning av skilda slag kan aldrig ändra opinionen omsamhällets övriga åtgärder på något sätt bäddar för främlingsfientlighet. Det är detta som ligger bakom regeringens envetna hållningatt bedriva en vettig och bra invandrarpolitik det är den bästa metoden atthålla främlingsfientlighet borta. Alla åtgärder i samhället måste samverka;opinionsbildning kan bara göra vissa saker. Vi ger bl.a. pengar till kulturellasatsningar, till invandrarverkets projektverksamhet lör att stödja projekt utei kommunerna och därmed vända lokala opinioner när de dyker upp. : Jag kan inte säga så mycket om etniskdiskriminering, men något om den allmänna inställningen till invandrare. Vår politiska ledning har ända sedan tog sittbeslut varit positiv till utvecklingen. I frågan om huruvida man skullefolkomrösta om att ta emot fiyktingar eller inte var förbundsordföranden mycketbestämd i sin uppfattning att detta inte var någon lämplig fråga attfolkomrösta om. Man måste nog konstatera att vi efter hand, särskilt påsenare tid, fått allt fler propåer om att kommunerna är bekymrade över opinionslägetute i kommunerna. Man tycker sig märka sådana tendenser som nyssnämnde. Detta har vår politiska ledning tagit till sig, och vid sitt senastesammanträde beslöt man tillsätta en särskild politisk ledningsgrupp, som skallfölja dessa frågor och tillsammans med förbundskansliet ta initiativ för attpåverka opinionssituationen och även verka för att den positiva inställningentill att ta emot invandrare ute i kommunerna bibehålls. Det finns några saker som man gång på gång återkommertill. En sådan är bostadsfrågan. Den har vi ju diskuterat och kommenterat endel här. En annan är att man säger att fiyktingarna inte arbetar, och ivulgärdebatten påstås det att de inte vill jobba. Där tror vi att denproposition som ligger på bord om ett förändrat statsbidragssystemkan bidra till en annan tingens ordning när det gäller arbetslinjen. Det finns en del spännande försök. Jag antar att de flestaav er såg det nyhetsprogram som redovisade vad man har gjort i . Därhar man bedrivit mycket uppsökande verksamhet för att få ut flykting- ar iarbete och faktiskt lyckats mycket bra, varigenom kommunens 1989/90:SfU16 socialbidragskostnaderhar minskat högst påtagligt. Denna och andra Bilaga aktivitetertänker vi oss skall vara inslag i det som vi kommer att Vi kommer också att söka nya kontakter med de frivilligaorganisationerna för att undersöka om man tillsammans med dem ute ikommunerna kan bedriva en opinionsbildande verksamhet sommotverkar de krafter som har en annan inriktning. Vi är alltså väl medvetna om den situation som råder ochhar för avsikt att bistå kommunerna med funderingar och idéer. (): Jag skall be alt få återkomma till hurvi tar vara på kunskaper och talanger hos folk som kommer från främmandeländer. Det är en viktig fråga, för kan man skapa framgång hos en mindre grupp låt mig använda det inte så accepterade ordet elit så brukar det också ledatill framgång för många andra i samma grupp. Detta är ofta bakgrunden tillassimilering och anpassning. Då kommervi till hårda, praktiska problem. Två frågor skulle jag vilja ställa till : Har ni sett efter varför många av de studenter som skall påbörja ellerfortsätta sina studier misslyckas? Beror det på att ni har gjort fel evalueringav förkunskaperna, eller beror det på bristande språkkunskaper? Den andra frågan har vi diskuterat . Jag komin på den när jag diskuterade internationell studentexamen med UHÄ . Nog borde ni ha ett utomordentligt bra erfarenhetsmaterialvad gäller studentexamen för att se hur olika former av studentexamen frånolika länder relaterar sig till varandra? Detta borde ju ha använts . Så vänder jag mig till . Ar det verkligenså att vi har det bästa sättet att lägga upp språkundervisningen för dem somskall kunna svenska? Är det inte så att kurserna differentieras alldeles förlitet? Vi har ju samma kurser för dem som nästan är analfabeter och för dem somär filosofie doktor i matematik. Är det inte ett problem att vi inte har kurseri teknisk svenska, medicinsk svenska osv.? Efter vad jag har förstått är detnämligen vanligt att studenter som har fullbordat sina icke-kliniska medicinskakurser inte kan klara de kliniska kurserna på grund av att de inte kankommunicera ordentligt. Har ni gjort någonting är min verklighetsbeskrivningfelaktig eller har ni planer på att göra något? : Jag utgår från att det här gäller depersoner som vi tar in på en grundläggande högskoleutbildning. Först och främst har vi inte gjort några stora,systematiska undersökningar av hur det har gått för dem i studierna. Dethänger delvis samman med att vi i våra studiedokumentationssystem inte har någonnationalitetsbeteckning. Av integritetsskäl har vi undvikit det, även om vi harvarit medvetna om att vi därmed sålt våra möjligheter till en enkel systematiskuppföljning. Däremothar vi naturligtvis massvis med erfarenhet, som vi fått på 1989/90:SfU16 annat sätt, som mjukdata, . Framför allt har vi Bilaganumera en mycket noggrann uppföljning av de studerande i tandläkarutbildningen. Det är väl så att man från början hävdade att allamisslyckanden och alla problem som fanns berodde på 1) svenskan, 2) engelskan de särskilda förkunskapskraven. Vi som har jobbat direkt med detta har tidigtvelat se skärpta krav, men av olika skäl har det varit svårt att få gehör fördetta. har vi dock tyckt att detta harsvängt. Vi har själva lärt oss oerhört mycket mera om de utländskastuderandena. Vi har klart kunnat konstatera att misslyckandena visserligenfortfarande beror på bristande förkunskaper men att det finns ytterligare enmycket viktig faktor vad beträffar studenter från många länder, framför alltdem som antagligen främst avses här . Jag tänker på det skolsystem och den pedagogik som de hari sina hemländer, som stämmer väldigt dåligt med vårt svenskaskolsystem. Framför allt skiljer det, att de ofta har en starkt teoretisktpräglad, från vår synvinkel kanske ålderdomlig, pedagogik med mycket storabrister när det gäller att omsätta teoretiska kunskaper i mera praktiskasituationer det som vi tränar våra barn i redan mycket tidigt i skolan. Vihar mycket experimentell undervisning, och det finns en samklangmellan de teoretiska kunskaperna och vad de skall användas till. Det ställsmycket större krav på självständighet i vår skola än i många andra länders.Många högskolor säger att eleverna verkligen pluggar, jobbar och sliter, menändå blir det fel. Det här är egentligen något som vi har lärt oss de senastetvå åren också genom kunskap vi har fått från andra länder. Detta har letttill att vi kommer att skärpa kraven för många utländska studerande,både när det gäller svenskan och när det gäller bedömningen av de särskildaförkunskapskraven. Detta gör vi dels med tanke på att de behöver ha betydligtbättre svenskkunskaper, dels för att de även behöver läsa andra ämnen i svensktskolsystem för att på det sättet bli bättre förberedda på vilka krav densvenska högskolan ställer på sina elever. Naturligtvis försöker vi också få lärarna ute ihögskolesystemet att inse att här kommer elever från kanske helt andraskolsystem men i många fall med goda kunskaper. Vi skall ju inte glömma att detför många av de utländska eleverna går mycket bra de är duktiga ochambitiösa. Det är litet tråkigt att alla som det går bra för kommer i skymundandärför att det är problem på en del håll. Personligen tror jag att en stor del av undervisningen isvenska, i den svenska kulturen och annat måste fortsätta in i högskolan, på ett sätt som vi aldrig varit vana vid. Vi tycks inte riktigt ha förstått att det är helt andra grupper vi får hit och att vi då också måste hantera dem på ett helt annat sätt i själva skolsystemet än våra "vanliga" studerande. Vi har haft något slags föreställning om attalla skall vara lika, men här har vi faktiskt fått att göra med människor 107 från andramiljöer och andra skolsystem, och vi måste hitta bättre sätt 1989/90:SfU16 att ta vara på det de kommer med. Då får vi kanske lov att göraen del Bilaga anpassningar i vårt utbildningsväsende. Jag tror alltså att vi är på rätt väg. Jag tycker migfinna en mycket större känslighet ute i högskolevärlden, men det kommer att tatid innan det slår igenom helt. Det ställer stora krav på det svenskahögskolesystemet och det är ju det enda jag kan uttala mig om. : Det är självfallet en utomordentligt storspännvidd mellan den högutbildade, som talar ett språk som i något avseendeliknar vårt, och analfabeten som kommer från en språkligt och kulturellt heltannan miljö. Den läroplan som vi har när det gällersvenskundervisningen är precis som alla andra läroplaner mycket klar i detavseendet att man skall inrikta och fördela insatserna efter behov. Denindividualisering och differentiering som talar om är förutsatt,som en del av systemet. Då kan man fråga sig och det tror jag ligger bakomfrågan varför detta inte har slagit igenom till alla delar. Det berornaturligtvis på det ganska svåra problem som det innebär att göra en prognosför enskilda människors möjligheter i detta avseende och relatera dem till detsystem för tilldelning av resurser som vi har. Det ställs alltså mycket storakrav på dem som tar emot invandrare att klassificera dem med avseende påsvenskundervisningen och avgöra hur många timmar de behöver. Hela systemet bygger på ett genomsnittligt timantal, somsedan skall fördelas så att de som behöver mer än genomsnittet skall få litetmer och de som behöver mindre få det. Vi har försökt stödja och stimulera utbildningsansvarigaatt göra sådana här bedömningar. Det bästa är naturligtvis om man kan göra ensäker prognos från början, men det kan man sällan göra. Därför gäller det attha en sådan ordning att man kan göra en bedömning under resans gång och ärberedd att omfördela sina resurser och rikta sina insatser, så att man inte gerför mycket undervisning åt dem som inte behöver det och på motsvarande sätt kange mer åt dem som har behov av det. I vissa avseenden kommer naturligtvis inte den ordning somär föreslagen i föreliggande propositioner att underlätta detta. Enkeltuttryckt; Ju fier utbildningsanordnare och ju fier penningpåsar man har för denhär undervisningen, desto svårare blir det att göra de omfördelningar iindividualiserings- och differentieringsintresse som vi är ute efter. Man får då väga fördelarna med rörlighet och flexibiliteti andra avseenden än de här aktuella mot de nackdelar det innebär från ren språkinlärningssynpunkt att inte ha en samlad studiegång där en och samma utbildningsanordnare svarar för bedömningarna och har möj lighet att under resans gång fördela sina insatser så mycket som möjligt. Detta är en viktig fråga. I vissa avseenden är syftet medde föreslagna 1989/90:SfU16 åtgärdeina att underlätta individualiseringoch differentiering. I vissa Bilaga avseenden kommer andra av dem attmotverka detta syfte. (): Jag är litet förvånad. Vid verkligtgoda universitet i , , osv. är en mycket stordel av studenterna t.o.m. första generationen invandrare och flyktingar, framförallt i teknik, teknisk fysik, kemi och data. Vi har inte haft samma utveckling.Man måste då fråga: Vad beror det på? Det kan vara miljön, och det kan varavårt språk. Jag har faktiskt en annan mening än . Detär just differentiering som behövs. Då kan det vara bra med olika anordnare,som kan ge olika slag av språkundervisning. Vore det inte bra om ni gjordelitet experiment lör att se vilken som är den bästa vägen? Jag är också förvånad över att man inte vilket bordevara en självklarhet när man sysslar med pedagogisk verksamhet har bådeingångstest och test under resans gång. : Där man med säkerhet kan göra endifferentiering från början vid ankomsten är det alldeles utmärkt med olikaanordnare. Vad jag talade om var svårigheten att alltid göra en helt säkerbedömning, och en splittrad organisation kan försvåra de omfördelningar mankan behöva göra . Jag har uppfattat det så, att ett av skälen till attregeringen nu vill vidga kretsen av utbildningsanordnare till att omfatta ocksåstatliga högskoleenheter just är att tillgodose de syften du är ute efter,nämligen att man där skall kunna ta hand om vissa högutbildade direkt. Det ärsjälvfallet positivt! Men ute i den enskilda kommunen kan det bli en mersplittrad situation för andra grupper, som kan motverka individualiserings- ochdifferentieringssyftet. : Jag vill peka på en liten detalj vad gälleranordnare. Regeringen har i propositionen avstått från att föreskriva för kommunernavilka som skall vara anordnare. Regeringen har inte sagt att det skall varaflera.