bet · GD01BoU12 · 1989-12-31 00:00:00 — Awittringen i och länslappmarker 1989/90 B0UI2 Utskottet behandlar i betänkandet två motionsyrkanden (m,fp, c) och (vpk) om en översyn av awittringens slutförande i ochNorrbottens läns lappmarker. Utskottet har inhämtat yttrande över motionerna från ibetänkandet angivna remissinstanser. Utskottet gör med anledning av motionerna etttillkännagivande om information om awittringsförfarandet och om en översyn avströängar-na. 1988/89:Bo408 av m.fl. (m, fp, c) vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär en översyn av awittringens slutförande inomVästerbottens och läns lappmarker. 1988/89:Bo514 av och (bådavpk) vari yrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad imotionen anförts om behovet av en översyn av awittringens slutförande inomVästerbottens och lappmarker. I de båda motionerna anförs att berörda sakägare inomangivna län ofta ifrågasatt nuvarande områdesgränser och om de överensstämmermed de lagar och förordningar som låg till grund för awittringen. Itrepartimotionen sägs vidare att grundläggande handlingar enligt ifrågasattuppgift saknas, vilket medfört att sakägare inte fått acceptabla svar på sinafrågor hos berörda myndigheter, att tvister om jakträtt och markanvändning ärvanliga och att en allmän känsla av rättsosäkerhet råder. 1 1989/90. 1989/90: B0UI2 övermotionerna har bostadsutskottet inhämtat yttrande från justitie-kanslern,hovrätten för , lantbruksstyrelsen, , domänverket,kammarkollegiet, i , i Norrbottenslän, statens lantmäteriverk och . (), (lS) ochRiksförbundet har beretts tillfålle att avgeyttrande. Yttrandenhar inkommit från samtliga remissinstanser. har bifogat yttrandenfrån skogsvårdsstyrelserna i och . iNorrbottens läri har bifogat yttranden från i länet ochfrån fastighetsbildningsmyndigheten i lantmäteridistrikt. Därutöverhar yttranden inkommit från SKOGSÄGARNA , SKOGSÄGARNAVästerbottenÖrnsköldsvik, , som bifogat yttrande frånLantbrukarnas i , iVästerbotten, läns Fjällbygd och ,. Utdragur remissyttrandena har som bilaga fogats till detta betänkande. Iärendet har också inkommit skrivelser m.m. från () genom och . TomasCramér har vidare inför utskottet framfört synpunkter i ärendet. Uppgifter i anslutning till motionerna Kronaneftersträvade i äldre tider att ödemarkerna i norra skulle befolkas ochuppodlas. plakat angående lappmarkernas bebyggande hade tillsyfte att uppmuntra bosättning i lappmarkerna. Genom tillkomsten av 1749 årslappmarksreglemente tog kolonisationen fart på allvar. Den som ville kunde seut en tjänlig plats för bosättning och begära tillstånd att bosätta sig där. Syneförrättningverkställdes för att tillse att platsen var lämplig. Några bestämda gränser förnybygget drogs inte upp. I syneprotokollet antecknades att det fannstillräcklig mark för odling och upptogs också de ängar som nybyggaren anvisadesoch som ansågs skulle tilläggas nybygget. I avvaktan på att marken skulleodlas upp fick nybyggaren också rätt till höavkastningen från på kronomarkutspridda utängar. Dessa var ofta belägna långt från nybygget. Rätten tillutängarna gällde tills vidare och syftade till att tillgodose ett, som detförväntades, kortvarigt behov av höavkastningen. Nybyggarna fick också vissrätt till jakt och fiske. Reglementet saknade bestämmelser om rätt att begagnaskogen men det har ändå ansetts som självklart att nybyggarna fick ta skog till Efter ett antal friar skulle det ske en gränsbe- 1989/90:BoU12 stämningoch en skattläggning. blev också vissa nybyggen skattlagda. Den slutliga regleringen av hemmanen och nybyggena iVästerbottens och läns lappmarker skedde först genom en särskildawittringslagstiftning och . Dåreglerades kronans och de enskildas rätt i förhållande till varandra. För attskydda samernas existens fastställdes en gräns, ovanför vilken marken ansågsotjänlig för odling och nybyggesanläggningar i princip inte vidare skulletillåtas (odlingsgränsen). Nybyggen kom dock att tillåtas om de inte hindraderenskötseln. Awittringslagstiftningen syftade inte bara till att genomgränsbestämning avskilja inägoområden från kronans mark. Vid behov skullenybyggena även tilldelas mark av kronan. Ett annat syfte var att ge enskildavisshet om rätten till sina ägor. Inom ramen för awittringen skedde enuppdelning av den awittrade marken mellan de enskilda delägarna, och vissasamfålligheter kunde upptas för bydelägarnas gemensamma behov. Skattetalet bestämdes med hänsyn till den uppskattade årligahöavkastningen från den odlings- och ängsmark, som hävdades för hemmanet ellernybygget. För awittringsförrättningar i nu aktuella områden harstadgan (nr 26) om awittring i och Norrbottensläns lappmarker legat till grund. Åtskilliga tilläggsbestämmelser tillkomsenare genom Kungl. Maj:ts brev och kungörelser. De viktigaste är kungörelsernaden (nr 36) om vissa ändringar i gällande bestämmelser rörandeawittringen inom och läns lappmarker och den 5 juni1909 (nr 54) innefattande ytterligare föreskrifter angående awittringen inomnämnda lappmarker. Enligt awittringsstadgan skulle genom allmän awittringfrån kro nans marker nödiga områden tilldelas hemman och nybyggen. Kronan och andra skogsägare skulle tillförsäkras rätt till flottning i vattendrag, och kronan skulle också förbehållas rätt till vissa strömfall. skulle avsättas till kronoparker. Frågan om utängarna skulle bibehållas under hemmanet eller nybygget skulle också prövas. Awittringsstadgan föreskrev att ägorna skulle läggas samman till ett visst antal skiften. För fler än fyra skiften fordrades tillstånd. Ägobyten kunde ske för att få en lämplig skiftesläggning. som inte var uppodlad och som inte behövdes för hemmanets eller nybyggets be stånd var innehavaren skyldig att avstå ifrån utan vederlag. Denna bestämmelse träffade närmast de avlägset belägna utängarna, de s.k. ströängarna. Det visade sig emellertid att jordbruket inte hade utvecklats i den takt som hade förutsatts och att ströängarna alltjämt behövdes för hemmanens eller nybyggenas bärgning. Detta medförde svårigheter vid tillämpningen av stadgan och dess bestäm melser om skiftesläggningen. Efter framställningar förklarades därför i brev från Kungl. Maj:t att i de fall inom kronopark belägna spridda 3 ängslägenheterinte kunde bytas mot annan mark sådana lägenheter 1* 1989190. tills vidare skulle få behållas under hemmanet eller nybygget och 1989/90:BoU12 undertiden beräknas som endast ett skifte. Vidare medgavs att det virke som behövdestill hägnader, hässjor och hölador vid dessa ströängar tills vidare fickkostnadsfritt efter revirförvaltarens anvisningar tas från . Awittringsstadgan saknade bestämmelser om rätt till jaktoch fiske. Jakt och fiske hade tidigare i princip bedrivits fritt. Efterawittringen har i den mån annat inte bestämdes vid awittringen dessarättigheter ansetts inskränkta till det område som hade tilldelats byn ellerhemmanet (NJA 1942 s. 336 och 339). Enligt awittringsstadgan skulle varje enhet tilldelas skoginte bara till husbehov utan även till avsalu. Stadgan saknade bestämmelser omavsättande av beviljade skogsanslag till gemensam allmänning. Detta kunde dockske genom frivilliga överenskommelser. Genom kungörelse blevavsättandet av allmänningar obligatoriskt i de områden i ochNorrbottens läns lappmarker (med undantag av socken), beträffandevilka inte hade meddelat awittringsutslag. Hemmanen ochnybyggena skulle tilläggas endast vad som kunde anses erforderligt förhusbehov, och återstoden skulle avsättas till allmänning för delägarnasgemensamma nytta. kungörelse reglerades hur skogstilldelningenskulle verkställas, om skifte i sammanhang med awittringarna (åbodelning), hursamernas intressen bättre skulle tillvaratas samt inhysningslägenheter-nasställning, dvs. de ovan odlingsgränsen utan tillstånd anlagda nybyggena. Ikungörelsen gavs närmare föreskrifter om skogsanslagets fördelning i samfålldhusbehovsskog och allmänning. Awittringsförrättningarna verkställdes sockenvis avsärskilda awitt-ringslantmätare med biträde av gode män under ledning av ensärskilt förordnad styresman. Denne granskade de förslag som lantmätarnaupprättade och sände dem till Kungl. Maj:ts befallningshavare i länet, somprövade förrättningarna och meddelade utslag. Uppkomna äganderätts- ochgränstvister prövades av domstol. Både fastställelse ochdomstolens avgörande kunde överklagas. Den allmänna awittringen genomfördes i trakter därawittring inte tidigare ägt rum. Genom särskild awittring eller efteravvittring utbröts nybyggen som kommit till efter den allmänna awittringens fullbordan på den odisponerade kronomarken. Awittringen kompletterades med en fristående förrättning, tilläggsavvittring, för indragning av ströängar mot vederlag. Så skedde i först och socknar genom kungörelse angående tilläggsavvittring i vissa delar av Väster bottens läns (nr 603). Genom ändringar i kungörelsen kom bestämmelserna om tilläggsavvittring också att gälla för de övriga skifteslagen ovan odlingsgränsen i . Enligt dessa be stämmelser skulle ströängar som var belägna på kronomark, allmän ningsskogar och samfållda husbehovsskogar indras till kronan. Genom lagen (1921:378) om ströängars indragande till kronan reglerades ströängar på kronomark i övriga delar av läns lappmar ker samt för områdena nedom odlingsgränsen i läns 4 Ingen av författningarna medgav 1989/90:BoU12indragning av ströäng belägen inom enskild fastighets område, och 1921 årslag avsåg inte heller ströängar inom allmänningsskogar. Den allmänna awittringen genomfördes först i Västerbottenslän nedom odlingsgränsen och i utom och fastställdesför de olika socknarna . Awittringsförrättningar förtrakterna ovan odlingsgränsen i igångsattes först senare, iSorsele socken , i och Tärna socknar , och i Doroteasamt socknar . Awittringsberedningen i dessa trakter pågickdärefter med vissa avbrott fram i och socknar dåutslag fastställdes. För övriga delar fastställdes utslagen åren 1917 och 1918.I utslagen gjordes i enlighet med beslut vid riksdag (skrår 1916 nr 230) förbehåll att hemmansägare eller nybyggare skulle vara skyldigatt, i den mån så genom tilläggsavvittring bestämdes, till kronan motersättning avstå slåtterängar (ströängar) utanför hemmanens eller nybyggenasegentliga ägoområde. Samtliga de utslag som fastställdes åren 1916, 1917 och1918 överklagades. Regeringsrätten biföll besvären i de fall de avsåg vissrätt till vattenområden, som hade undantagits för kronans räkning trots attklagandena ägde strandfastigheten. Awittringsärendet för övre Vilhelminaawittringslag återförvisades till för ytterligare utredning ifrågan om vissa vattenområden. Besvären i övrigt lämnades utan bifall. Rätten till vattenområden kom att bli olika för deenskilda beroende på om de hade överklagat utslaget eller inte och vilkenändring som hade yrkats. På initiativ av lantmäteristyrelsen tillkom därförlagen (1926:322) om rätten till vissa vatten i övre delen av län.Lagen syftade till att i fråga om strand- och vattenrätt likställa samtligahemman på de områden av läns för vilka awittringsutslagmeddelats efter utgången av . I lagen förordnades bl.a. att, utanhinder av vad awittringsutslaget innehöll, till varje vid awittringen utbrutetområde, som låg vid vatten, skulle höra den del av vattenområdet och däribefintliga , som var närmast det utbrutna områdets strand. Genom förrättningar enligt bl.a. kungörelse omtilläggsav vittring och enligt lag om ströängars indragande till kronan kom vissa ströängar att överföras i kronans ägo medan andra fick behållas av innehavaren med äganderätt. Ströängar som varit föremål för sådana förrättningar brukar kallas reglerade ströängar. De ingår som en del i den fastighet vartill de hör. Det finns dock alltjämt ströängar som aldrig har berörts av någon förrättning, s.k. oreglerade ströängar. Med innehav av en oreglerad ströäng har enligt rättspraxis inte ansetts följa lika oinskränkta rättigheter som med innehav av en reglerad ströäng. Genom rättsfallet NJA 1986 s. 165 har slagits fast att oreglerade ströängar innehas med en rätt som närmast är jämförlig med äganderätt. Oreglerade ströängar förekommer framför allt i Norr bottens län, men i någon mån också i . Tilläggsawitt- 5 ringen och ströängsindragningen avslutades . De flesta remissinstanser har ansett att en översyn avawittringsförfarandet inte är erforderlig. Enligt justitiekanslern kan inget sägas ha framkommit somvisar att angivna områdesgränser skulle ha satts ut oriktigt eller att självagränsdragningen skulle vara ifrågasatt. Hovrätten för har uppgettatt det vid de processer som under drivits inteframkommit något som skulle ifrågasätta awittringens giltighet ellerredovisningen hos . Lantbruksstyrelsen har inte erfarit attgränserna för de privata markerna skulle vara så oklara eller felaktiga attdetta i sig skulle motivera att generella åtgärder vidtas. Inte hellerskogsvårdsstyrelsen i har enligt ett yttrande tillskogsstyrelsen varit med om att förrättningar måst ställas in på grund avtveksamhet om rågångar eller ägoinnehav. och lantmäteriverket haranfört att awittringsförrättningarna i regel är ordentligt dokumenterade ochatt verken inte känner till att grundläggande handlingar helt skulle saknas.Länsstyrelserna i och har anfört att kartor ochhandlingar i arkiven redovisar awittringarnas resultat och att det inte är käntalt det skulle finnas awittringshandlingar med annat innehåll. har förordat någon form av översyn ochinformation om awittringsförfarandet. Även andra remissinstanser, däriblandSvenska (), har framhållit behovet av information ombl.a. (), och övriga s.k. intresseföreningar har samtliga ansett atten översyn är nödvändig för att bringa klarhet i bl.a. områdesgränsernassträckning. efterlyser i sitt remissyttrandekartor och andra handlingar som visar en uppdelning av byamark och kronans markovan odlingsgränsen i och läns lappmarker. Föreningenanser att den redovisning som har skett i bl.a. , genom awittringsutslagår och därefter, avser sämjodelning, åbodelning eller laga skifte meninte avser den uppdelning som enligt föreningen hade skett tidigare avstamhemmanens hela ägovälde. i har ansett att en vissöversyn av awittringens slutresultat i lappmarker kan vara befogadoch att en sådan skulle kunna ske inom ramen för fastighetsbildningslagensregler. Ett väsentligt inslag bör enligt vara att slutgiltigtreglera ströängarna. Även domänverket har tagit upp frågan om ströängarnasavveckling och anfört att det finns fog för uppfattningen att rättslägetdelvis är oklart och att åtgärder av avvittringska-raktär skulle kunnaövervägas. Awittringar i och har iolika sammanhang varit föremål för utredningar vid domstolar ochmyndigheter efter framställningar från enskilda. De frågor som aktualiserashar rört bl.a. gränstvister, avgränsningen mellan statens och enskildasrättigheter utefter bl.a. vattendragen och rätten till jakt och fiske. Enligthovrätten för , som prövat ett antal sådana tvister, har därvidinget framkommit som skulle ifrågasätta awittringens giltighet. Inte hellerhar det enligt hovrätten saknats gällande awittringshandlingar hoslänsstyrelsen. Vissa andra myndigheter som yttrat sig har givit uttryck församma uppfattning som hovrätten. Vad som framkommit i yttranden bl.a. från de rättsvårdanderemissinstanserna och vid utskottets beredning av ärendet ger inte belägg föratt awittringsförrättningarna inte skulle ha verkställts i enlighet med debestämmelser som gällde. Inte heller finns stöd för uppfattningen attawittringshandlingar saknas utom i något enstaka fall. Rättssäkerheten synes ha varit väl tillgodosedd med demöjligheter som fanns för den enskilde att bevaka sin rätt och att få enöverprövning till stånd av de fastställda utslagen och den slutligautstakningen. I stort sett samtliga awittringsutslag ovan odlingsgränsen harvarit föremål för sådana överprövningar. Awittringsutslagen är rättskraftigt avgjorda ochawittringen är avslutad. Innehållet i utslagen kan inte ändras genom enöversyn utan först genom beslut som har rättsverkan eller genom nylagstiftning. Fastighetsägare kan alltjämt få sin rätt prövad genom talan viddomstol om bättre rätt än kronan till visst markområde eller genomlantmäteri-förrättning. Andringar av gränsdragningar kan ske genom fastighetsbestämning.Om fastighetsindelningen visar brister från lämplighetssynpunkt finnsmöjlighet att genom fastighetsreglering ändra indelningen. Flera remissinstanser har framhållit vikten av attinformation sprids om bl.a. awittringsförfarandet. Genom remissyttrandena tillbostadsutskottet bekräftas att frågorna är många om awittringarna och väsentligaför flera berörda fastighetsägare. Möjligheterna till missförstånd är stora pågrund av att frågorna kring awittringarna är komplicerade. Inte minst genom attawittringsförfarandet ifrågasatts bl.a. i de nu behandlade motionerna kan detenligt utskottets mening finnas anledning att genom en bred information klargöraden för awittringarna i och läns lappmarkergrundläggande lagstiftningen och dess syften samt awittringarnas resultat ochrättsverkan. Regeringen bör vidta nödvändiga åtgärder så att den nu förordadeinformationen kommer till stånd. bör inte närmare binda formerna fördessa insatser. Emellertid får det anses motiverat och naturligt att destatliga regionala organen främst länsstyrelserna i de båda länen ochlantmäteriverket kommer att delta i arbetet. Vad nu anförts om information omawittringen bör som sin mening ge regeringen till känna. Resultatetav informationsinsatserna bör i lämplig form redovisas för . I" 1989/90. Ett i sammanhanget särskilt problem, som inte direkt berörs i 1989/90:BoU 12 motionermen väl i flera remissyttranden, är frågan om en avveckling av ströängarna.Denna fråga har varit föremål för flera utredningar och behandlas bl.a. i SOU1957:30 Ströängar. Lantbruksstyrelsen har därefter på uppdrag av regeringenutrett frågan. I en skrivelse till regeringen harstyrelsen lämnat förslag till riktlinjer för det fortsatta arbetet för enavveckling av ströängarna. Frågan om ströängars avveckling togs upp i eninterpellation så sent som . Jordbruksministern anförde i sittsvar bl.a. att frågan är juridiskt och administrativt komplicerad men attutgångspunkten är att saken, som rymmer olägenheter för såväl enskilda som detallmänna, måste bringas till en slutlig lösning. Frågan skulle enligtjordbruksministern övervägas vidare inom . Från jordbruksdepartementethar sedermera upplysts att en översyn borde göras med syfte att se över bl.a.de juridiska förutsättningarna och hur en avveckling av ströängarna lämpligastbör ske. delar uppfattningen attströängsproblematiken bör lösas. Det är enligt utskottets mening angeläget attså sker med hänsyn till bl.a. de oklarheter som finns om ströängarnas läge ochavgränsning. Det är även angeläget att frågan löses bl.a. mot bakgrund av denackdelar som ströängarna medför inte bara för rennäringen utan också för ettrationellt skogsbruk. Inte minst viktigt är det att klarhet skapas om vilkarättigheter som finns för dem som bor i området. En översyn av ströängarnasslutgiltiga reglering bör således enligt utskottets mening komma till stånd.Det bör dock överlåtas åt regeringen att bedöma i vilken form översynen skallgöras. Även vad nu anförts om översyn av ströängarna bör som sinmening ge regeringen till känna. att med anledning av motionerna 1988/89:Bo408och 1988/89:Bo514 som sin mening ger regeringen till känna vad utskottet anförtom 1. information omawittringen 2. översyn avströängarna. Närvarande:Agne (), (), 1989/90:BoU12 (s), KnutBilling (m), (), (), (), (), (), (s), JanSandberg (m), (), (), Strömdahl(vpk), (), () och (mp). T, , . , 1989/90:BoU12 Eftersom awittringsbesluten vunnit laga kraft kan degränsbe-stämningsåtgärder som vidtogs inte med rättsverkan ändras genom någonöversyn av awittringen. Ändringar av gränsdragningar och områdesbestämningarkan endast åstadkommas genom förrättning om fastighetsbestämning eller genomtvist om bättre rätt till fastighet (jfr NJA 1944 s. 279). Enligt vad jag helt formlöst inhämtat från överlantmätarnai och förhåller det sig inte alls så att degrundläggande handlingarna till awittringen saknas. Handlingar i anslutningtill awittringarna återfinns i överlantmätarmyndigheternas förrättningsarkiv. När awittringarna i och länslappmarker företogs var det inte de första awittringsåtgärderna som företogs ilandet. Lantmäteriet hade erfarenhet av awittringsförrättningar.Vilken grunden skulle vara för att beslut och åtgärder inte var iöverensstämmelse med lagen har inte angetts av motionärerna. I justitiekanslerns verksamhet kan inte något sägas haframkommit som visar att angivna områdesgränser skulle ha satts ut oriktigteller att själva gränsdragningen skulle vara ifrågasatt. Enligt min bedömning kan en översyn av awittringen vilket för övrigt skulle vara ett gigantiskt arbete inte få någon betydelsemed rättsverkan. Även om en översyn kommer till stånd kan slutligt avgörande idessa frågor, om oenighet fortfarande föreligger eller klarhet inte nås, inteske på annat sätt än genom beslut som har rättsverkan. Att tvister om jakträtt och markanvändning inomlappmarkerna förekommer, och kanske främst ovan odlingsgränsen, är känt. Dettorde i många fall knappast förhålla sig så att dessa tvister har sin grund ide beslut som fattats som en följd av awittringsstadgan och därtill anknytandeförfattningar. I några fall synes tvisterna snarare ha sin grund i demotstridiga intressen som finns mellan samer och andra befolkningsgruppers öns kemål att få utnyttja marker både i förvärvssyfte och för fritidsända mål. Nya motsättningar synes ha uppstått eller förstärkts som en följd av den nya jaktlagens (1987:259) regler om helt licensierad älgjakt. För renskötselområdena dvs i stor utsträckning lappmarkerna har detta lett till vissa meningsmotsättningar om utnyttjandet även av de privata markerna (jfr prop. 1986/87:58 s. 45-48). Den samerna tillkom mande renskötseln dvs. rätten att begagna mark och vatten för renbete, jakt, fiske och visst skogsfång innebär emellertid en rätt att på vissa tider begagna även privat mark i lappmarkerna. högstadomstolens dom i skattefjällsmålet har klargörande uttalanden /90:BoU12 om innebörden av renskötselrätten gjorts. Även samerättsutredningens Bilaga betänkande Samerätt och sameting (SOU 1989:41) klargör den särskil da rätt till annans fastighet som renskötselrätten utgör. Det kan konstateras att awittringarna genomfördes ienlighet med gällande lagar och författningar. De utfördes somlantmäteriförrättningar som handlades sockenvis. Därefter fastställdesförrättningarna av . 1 ett antal fall skedde överprövning avregeringsrätten med anledning av besvär. I frågor rörande gränsbestämning ochäganderättstvister hänsköts prövningen till domstol och i vissa fall överprövningvia hovrätt och högsta domstol. Enligt hovrättens uppfattning handlades dessaolika slag av förrättningar helt i enlighet med gällande processordning och meden fullt betryggande grad av rättssäkerhet. Under har ett antal processer drivitsdär man ifrågasatt kronans äganderätt till områden som enligt awittringenutlagts till kronomark. Detta har skett i form av gränstvister, processer omolovlig jakt eller fiske eller vid vattenkraftsutbyggnad. Vid dessa processerhar inte framkommit något som skulle ifrågasätta awittringens giltighet. Inteheller har det därvid saknats gällande awittringshandlingar hos . Vad gäller ströängarna har olika rättslägen förelegatberoende på om det varit oreglerade ströängar () eller ströängar somblivit kvar vid tilläggsawittringen (ströängsindragningen). Där tilläggsavvittringskett är rätten till ströängar och rätt till vatten, jakt och fiske klarlagdgenom rättspraxis (jfr NJA 1944 s. 133). Vad gäller oreglerade ströängar harrättsläget varit mycket oklart och vållat ett flertal rättstvister. Genom ettHD-avgörande 1986 (1986:30 s. 165) konstateras att ängarna innehas med en rättjämförlig med äganderätt. Hovrätten för har sedan i utslag (1987:Uö 2116) konstaterat att det är en delad äganderätt där delsströängsinnehavaren och dels staten (normalt) har äganderätt. Utslaget haröverklagats och HD har lämnat prövningstillstånd.