bet · GD01SfU5 · 1989-12-31 00:00:00 — och i motion l988/89:Sf289 att ersättning från försäkringen skall kunna utgåför psykologisk utredning och behandling medan m.fl. i motion1988/89:Sf222 begär förslag som syftar till att lösa frågan om ersättning förpsykologisk utredning och behandling som utförts av legitimerad psykolog ochlegitimerad psykoterapeut vid sidan av den offentliga hälso- och sjukvården.Inez Uusman begär i motion 1988/89:Sf296 ett tillkännagivande om en översyn avsamhällets ansvar för ersättning för psykologisk behandling och psykoterapi.Barbro och begär i motion 1988/89:5033 yrkande 2att frågan om ekonomiskt stöd till psykoanalytisk utbildning utreds. Ytterligare en motion tar upp frågan om ersättning frånförsäkringskassan för nya vårdgivargrupper. begär i motion1988/89:5041 ett tillkännagivande om att även legitimerade dietister bör fårätt att utföra sitt arbete inom den allmänna försäkringens ram. Det nuvarande systemet för ersättning tillsjukvårdshuvudmännen från sjukförsäkringen för främst öppen sjukvård innebär enligt vad som framgår inledningsvis att sjukvårdshuvudmännen tilldelas ett efter överläggningar mellan staten och sjukvårdshuvudmännen i förväg överenskommet belopp i allmän sjukvårdsersättning . Från detta belopp avräknas vad som utgivits direkt från försäkringen föregående år i arvode till privata vårdgivare som är anslutna till försäkringen. Storleken på den allmänna sjukvårdsersättning som sjukvårdshuvud männen kan disponera för egen del blir följaktligen avhängig av hur många privatpraktiserande vårdgivare som är verksamma inom huvud mannens sjukvårdsområde. Mot bakgrund härav har sjukvårdshuvud männen med vissa undantag getts inflytande över om nya vårdgivare skall anslutas till försäkringen. Utskottet vill erinra om att den allmän na sjukvårdsersättningen är avsedd som en ersättning även för sådan sjukvård som ges i form av psykoterapeutisk behandling. vidaresjukvårdshuvudmännen fritt att, om deras egna vårdresurser är otillräckliga,träffa vårdavtal även med sådana privata vårdgivare som 1989/90:SfU5 inte äranslutna till försäkringen. Eftersom resurserna inom den offentliga vårdenvisat sig otillräckliga för psykoterapeutisk behandling har överenskommits atten särskild försäkringsersättning för psykoterapeutisk behandling vid sidan avden allmänna sjukvårdsersättningen skall utgå . Härigenom fårsjukvårdshuvudmännen ekonomisk möjlighet att i ökad utsträckning träffavårdavtal med privata vårdgivare och på så sätt ge de försäkrade ökad tillgångtill psykoterapeutisk behandling mot sedvanlig patientavgift och medhögkostnadsskydd. Utskottet ser det som en klar fördel för de försäkrade attdetta extra tillskott av medel från sjukförsäkringen direkt styrs till envårdsektor som inte har tillräckliga offentliga vårdresurser. Om staten i detläge som råder i stället valt att låta de privata vårdgivarnaetablera sig under samma förutsättningar som gäller för privata läkare ochsjukgymnaster, nämligen att sjukvårdshuvudmannen tillstyrker detta och därmedär beredd på att ersättningarna på försäkringen avräknas från den allmännasjukvårdsersättningen, anser utskottet att detta hade inneburit en sämre garantiför att de extra medlen från sjukförsäkringen i sin helhet kommer patienter medbehov av psykoterapeutisk behandling till del. Utskottet anser sålunda att denmodell för utvidgat stöd från sjukförsäkringen för psykoterapeutisk behandlingsom valts är den bästa från de försäkrades synpunkt. Överenskommelsen om ett särskilt bidrag förpsykoterapeutisk behandling gäller tor . Frågan om hur ersättning försådan behandling från försäkringen i fortsättningen skall utgå får därförenligt utskottets mening prövas på nytt när erfarenheter vunnits av den nuträffade överenskommelsen. Utskottet anser på grund härav att ettställningstagande till motionsyrkandena om en anslutning till försäkringen avde aktuella vårdgivarna får anstå tills vidare. Eftersom vissa motionärer synesförespråka en helt fri anslutning till försäkringen för psykoterapeuter ochpsykologer vill utskottet emellertid redan nu framhålla att utskottet motsättersig att så sker, och utskottet hänvisar i denna fråga till de principer som detnuvarande ersättningssystemet vilar på. Av samma skäl bör inte heller dietisteranslutas till sjukförsäkringen Utskottet avstyrker med det anförda bifall till de nubehandlade motionerna. Såvitt avser yrkandet i motion 1988/89:5033 yrkande 2 harde offentliganställda psykoanalytikernas situation särskilt tagits upp i skri velsen. Enligt överenskommelsen är parterna överens om att sjukvårds huvudmännen skall aktivt verka för att läkarpsykoanalytiker, som till följd av att de har halvtidstjänstgöring inom den offentliga vården inte kan anslutas till försäkringen som privatpraktiker, skall kunna få vårdavtal. Parterna skall gemensamt följa utvecklingen på detta områ de. Om så bedöms nödvändigt, kommer enligt föredragande statsrådet frågan att tas upp i anslutning till nästa överläggning för att ytterligare underlätta berörda läkares situation. Utskottet anser att motion 20 1988/89:5033yrkande 2 därmed får anses tillgodosedd. Hjälpmedeltill handikappade i989/90:SfU5 Enligt den överenskommelse som träffades medsjukvårdshuvudmännen om ersättningar från sjukförsäkringen fr.o.m. år 1976övertog sjukvårdshuvudmännen hela ansvaret för att tillhandahålla hjälpmedelför handikappade som en enhetlig hjälpmedelsersättning frånsjukförsäkringen infördes. 1 överenskommelsen förutsattes att sjukvårdshuvudmännenfortsatte hjälpmedelsverksamheten, i huvudsaklig överensstämmelse med dedittillsvarande bestämmelserna för verksamheten. upphörde denstatliga bidragsgivningen till hjälpmedelsverksamheten, och ansvaret för attupprätta den s.k. hjälpmedelsförteckningen övergick från tillLandstingsförbundet. skulle dock även i fortsättningen ha tillsynöver hjälpmedelsverksamheten. Staten och landstingsförbundet är sedan den 1 januari 1978gemensamt huvudmän för handikappinstitutet som är centralt organ påhjälpmedelsområdet. Institutet prövar hjälpmedlens lämplighet och är samtidigtinformationsorgan på hjälpmedelsområdet. Institutet har vidare övertagitansvaret för kontinuerlig utgivning av hjälpmedelsförteckningen. Förteckningenomfattar de hjälpmedel som institutet rekommenderar landstingen att utge samtanvisningar för hjälpmedelsverksamheten. Varje enskilt landsting beslutar docksjälv i vad mån handikappinstitutets rekommendationer skall följas.Förteckningen över handikapphjälpmedel omfattar sådana hjälpmedel som en personbehöver i den dagliga livsföringen för att kompensera en funktionsnedsättning. Den särskilda hjälpmedelsersättningen kommer somInledningsvis nämnts att utgå med oförändrat . per invånare och år, varav4:30 per invånare och år förs till den särskilda fonden för Handikappinstitutetsverksamhet. Tre motioner påtalar vissa brister ihjälpmedelsförsörjningen. 1 motion l988/89:SO09 av m.fl.,yrkande 10, framhålls att det i flera landsting finns problem med långaväntetider för hjälpmedel som man ordinerats beroende bl.a. på att anslagen förverksamheten tar slut under det löpande budgetåret. Motionärerna anser attstaten i förhandlingarna med sjukvårdshuvudmännen måste betona vikten av entillfredsställande hjälpmedelsförsörjning. Motionärerna anser vidare att detbehövs forskningsinsatser för att göra vissa hjälpmedel mindre otympliga. HansGöran och begär i motion l988/89:5f264 etttillkännagivande om att ett förslag om kostnadsfrihet för sexualtekniskahjälpmedel skall läggas fram, och i motion 1988/89:Sf255 begär Hans GöranFranck ett tillkännagivande om behovet av en ökad användning av elektriskainkonti-nensstimulatorer. En särskild utredningsman som fick regeringensuppdrag att kartlägga och analysera den nuvarande situationen på hjälpmedelsområdethar redovisat sitt uppdrag i betänkandet (SOU 1989:39)Hjälpmedelsverksamhetens utveckling kartläggning och bedömning. Beträffandekostnaderna för hjälpmedel konstaterar utredningen att det finns brister inom flera av de områden som ingår i hälso- och 1989/90:SfU5 sjukvårdensansvar för hjälpmedel och också att det finns områden där det är angeläget atthuvudmännen utvidgar sina insatser. Kostnadsökningarna härför kan bli av storleksordningen 2030 milj. kr. Eftersom bristen påhjälpmedel kan öka behovet av andra samhällsinsatser kan hjälpmedelsinsatservara ekonomiskt lönsamma åtgärder. Utredningen anser att börbedriva en förstärkt tillsyn över hälso- och sjukvårdens verksamhet med hjälpmedeloch finner det angeläget att på ett aktivare sätt än hittillsföljer upp hur olika grupper funktionshindrade får sina behov av hjälpmedeltillgodosedda och hur verksamheten utvecklas i olika delar av landet.Utredningen pekar på att det behövs åtgärder för att eliminera de långaväntetider som på sina håll finns för vissa hjälpmedel. verksamhet anser utredningen att institutets uppgift attrekommendera hjälpmedel, ordinatörer och ordinationsanvisningar bör upphöraoch ersättas av en kontinuerligt publicerad information om godkända produkter,deras egenskaper, användningsområden, om de är centralt upphandlade m.m. Varjehuvudman bör liksom bestämma vilka produkter som skall tillhandahållassom kostnadsfria hjälpmedel. bör förfoga över medel som kanfördelas till angelägna forsknings- och utvecklingsprojekt, och stödet förutveckling och produktion av nya hjälpmedel bör förstärkas. 1 betänkandet berörs också avsaknaden av hjälpmedel försex och samlevnad i den centrala hjälpmedelsförteckningen. Utredningen anseratt sex- och samlevnadsproblem vid funktionshinder är ett angeläget område somhittills varit relativt litet uppmärksammat. Utredningen erinrar om att det avhandikappinstitutets utredning om hjälpmedel för sexuallivet för män ochkvinnor med funktionshinder framgår att hälso- och sjukvårdspersonalensattityder och bristande kunskaper inom området i många fall lägger hinder i vägenför adekvata åtgärder. Utredningens slutsats är att det behövs en ökad kunskapom behoven av hjälpmedel inom detta område och att det därför är viktigt medfortsatta forsknings- och utbildningsinsatser. Berörda personalkategorierbehöver även få ökad kunskap om och förståelse för de problem och möjligheter isex- och samlevnadsfrågor som kan finnas för personer med funktionshinder. Med hänsyn till att de problem medhjälpmedelsförsörjningen som tagits upp i de förevarande motionerna redan haruppmärksammats anser utskottet att något uttalande från sida inte ärpåkallat, utan betänkandets remissbehandling och den fortsatta beredningen inomregeringskansliet av frågor om hjälpmedelsförsörjningen bör avvaktas. Utskottetavstyrker sålunda bifall till motionerna 1988/89:5009. yrkande 10,l988/89:5f255 och l988/89:Sf264. Lagen (1962:381) om allmän försäkring innehåller intenågon be stämmelse som ger rätt till ersättning för kostnader för glasögon. Sjukvårdshuvudmännen har emellertid som tidigare nämnts ansvaret för att tillhandahålla hjälpmedel för handikappade. I den hjälpmedels- 22 per invånare och år som utbetalas frånsjukförsäkringen till sjukvårdshuvudmännen ingår ersättning /90:SfU5 tillhandahållandeav glasögon kostnadsfritt eller till nedsatt pris till barn och ungdomar . I övrigt utges glasögon eller kontakt- , linserutan kostnad som hjälpmedel till starropererade personer. Vidare har svårtsynskadade personer möjlighet att få särskilda synhjälpmedel. I motion 1988/89:Sf209 av och påtalar motionärerna att den hjälp till glasögon som lämnas av sjukvårdshuvudmännenär för liten. De begär en utredning i syfte att införa en allmänglasögonförsäkring som vilar på samma principer som tandvårdsförsäkringen. Motionsyrkanden om en glasögonersättning inom den allmännaförsäkringens ram har under en följd av år avslagits av på förslag avutskottet (se senast SfU 1987/88:22). Utskottet har därvid inte ansett attnågra andra grupper än de som erhåller bidrag frånsjukvårdshuvudmännen bör komma i fråga för ett generellt samhällsstöd föranskaffande av glasögon. Frågan har även tagits upp i det förenämndabetänkandet om hjälpmedelsverksamhetens utveckling. Utredningen har därkonstaterat att glasögonbidragets realvärde har minskat, men inte funnit någramöjligheter att inom ramen för utredningens direktiv föreslå någon förändringav detta bidrag. Utredningen har även avvisat tanken på ett allmäntsamhällsstöd för glasögon till vuxna personer. Med hänsyn till den stora volymett sådant stöd skulle få anser utredningen inte att det skulle vara en riktigprioritering av de samhällsresurser som finns tillgängliga för stöd tillpersoner med funktionshinder. Utskottet anser med hänvisning till det anförda attriksdagen bör vidhålla sin tidigare uppfattning i frågan och avstyrker bifalltill motion 1988/89:Sf209. Rätten till läkemedelsförmåner regleras i lagen (1981:49)om begränsning av läkemedelskostnader m.m. Förmånerna utges i form av antingenkostnadsfrihet eller prisnedsättning för läkemedel eller skydd mot högakostnader för läkemedel och sjukvård. Med läkemedel förstås sådana varor förvilka läkemedelsförordningen är tillämplig. Prisned-sättningen gäller ocksåvissa livsmedel till barn enligt vad som finns angivet i ensärskild förordning (1979:1132). Kostnadsfria läkemedel utges till den somlider av långvarig och allvarlig sjukdom i enlighet med vad som anges iförordningen (1981:353) med förteckning över kostnadsfria läkemedel. Härutövertillhandahålls kostnadsfria förbrukningsartiklar till personer som på grund avallvarlig sjukdom eller behandling av sådan sjukdom är i behov härav.Omfattningen av denna kostnadsfrihet anges i kungörelsen (1972:189) om kostnadsfriaförbrukningsartiklar vid sjukdom. Prisnedsättning på läkemedel sker genom att den kostnadsom vid varje expeditionstillfålle överstiger . ersätts av den allmänna ,, Patientens kostnad blir därigenom högst . expeditionstillfålle.Prisnedsättning och kostnadsbefrielse får dock vid 1989/90:SfU5 varje expeditionstillfålle inte avse större mängd läkemedel än detberäknade bphovet . behandlade under riksmötet1987/88 motioner som tog upp dels möjligheterna att utvidgahandikappersättningen så att fler grupper av handikappade skulle få del avdenna ersättning, dels frågor om läkemedelskostnader och högkostnadsskydd. 1utskottets betänkande SfU 1987/88:18 framhöll utskottet att många handikappadesåsom exempelvis diabetiker och psoriatiker har stora merutgifter för sitthandikapp men saknar möjlighet att med gällande nivåer få ersättning för dessa.Detta var enligt utskottets mening inte tillfredsställande, och frågan om enytterligare lägre nivå inom handikappersättningen borde därför bli föremål förutredning i syfte att framlägga förslag härom. Vad utskottet anfört gavriksdagen som sin mening regeringen till känna. 1 betänkande SfU 1987/88:22behandlade utskottet bl.a. motioner om bibehållen kostnadsfrihet för vissaläkemedel, däribland insulin, och motioner som syftade till ett förstärkthögkostnadsskydd vilket bl.a. skulle omfatta sjukresor. Utskottet anfördedärvid att bakgrunden till yrkandena om de kostnads-ftia läkemedlen torde varaatt tillsammans med , som ett led iverkets uppföljnings- och utvärderingsverksamhet, slutfört projektetoch till regeringen överlämnat de i projektet ingående rapporterna"Kostnadsutvecklingen för läkemedel en systemanalys" och"Högkostnadsskyddet". Verket hade mot bakgrund av de skäl somredovisas i rapporterna och efter samråd med föreslagit att deläkemedel som varit kostnadsfria inte längre skall vara det utan istället omfattas av reglerna för prisnedsättning. Utskottet erinrade om attförslaget bereddes inom tillsammans med 1983 årsläkemedelsutrednings betänkande (SOU 1987:20) Läkemedel och hälsa. Utskottetframhöll att dagens system för ekonomiskt skydd för försäkrade i form avhögkostnadsskydd, sjukreseförmåner m.m. uppvisar en splittrad bild med mångaluckor. Utskottet ansåg därför att det fanns anledning att göra enförutsättningslös utredning om hur det samlade förmånssystemet skall kunnareformeras för att skapa en bättre rättvisa mellan olika grupper. För att dettaskulle vara möjligt utan oacceptabla kostnadsökningar för försäkringen ochsjukvårdshuvudmännen måste enligt utskottets uppfattning omprioriteringarkunna övervägas. Detta innebar enligt utskottet att ett ställningstagande ifrågan om de kostnadsfria läkemedlen borde anstå i avvaktan på övervägandenainom utredningen. Vidare ansåg utskottet att som utgångspunkt för utredningenborde gälla att den försäkrades kostnader såväl vid varje enskilt vård- ellerinköpstillfålle som även i fortsättningen skallbegränsas och att ett förändrat förmånssystem inte får leda till oskäligahöjningar av nuvarande avgifter. Vad utskottet anfört gav som sinmening regeringen till känna. I budgetpropositionen, bilaga 7 (),anför dåva- 24 rande departementschefen att en reform för att undanröjade brister i förmånssystemetsom åsyftas med beslut är önskvärd men 1989/90:SfU5 kostnadskrävandeoch i enlighet med vad har anfört måste därför omprioriteringarmellan de olika förmånerna övervägas. Genom omprioriteringar kan också skapasen större rättvisa inom ersättningssystemet som det blir enhetligtoch administrativt enklare. För att finansiellt möjliggöra en sådan reformmåste, enligt hennes bedömning, förmånerna med kostnadsfria läkemedel ochförbrukningsartiklar ersättas av ett enhetligt system för begränsning av denenskildes läkemedelskostnader. Departementschefen är medveten om att detta förvissa personer kan leda till kostnadsökningar, men ökningarna begränsaseftersom det kommer att finnas ett tillfredsställande högkostnadsskydd.Dessutom skapas utrymme för att förbättra situationen för personer med högakostnader för sjukresor. När det gäller reformeringen av läkemedelsförmånerna iövrigt bör inriktningen vara att läkemedelsrabatteringen skall kunna tillämpasäven på produkter för vilka den enskilde helt får stå för kostnaderna,t.ex. mjukgörande salvor till psoriatiker, saliversättnings- ochsalivstimulerande medel till muntorra personer samt vissa naturmedel. Det ärockså enligt departementschefens uppfattning angeläget att åldersgränsen förprisnedsättning på speciallivsmedel vid vissa sjukdomar avskaffas så attförmånen kan erhållfis oberoende av ålder. Som ett ytterligare inslag i ensamlad reform på området bör ingå att införa ytterligare en nivå inomhandikappersättningen under den lägsta nivå som finns vid 34 %av basbeloppet. Sammantaget kommer en reform av det slag som beskrivits attmedföra merkostnader för försäkringen, men den är enligt departementschefenangelägen från både rättvise- och trygghetssynpunkt. Beaktandet avmerkostnaderna får därför ske i annat sammanhang. Departementschefen avser attunder återkomma till regeringen med förslag om att föreläggariksdagen en proposition i frågan. Uttalandena i budgetpropositionen vad avser dekostnadsfria läkemedlen har väckt kritik i ett flertal motioner som syftartill att helt eller delvis behålla denna förmån eller att utöka denytterligare. 1 motionerna 1988/89:51266 av m.fl., yrkande 3, och1988/89:5f254 av begärs tillkännagivanden om att dennuvarande rätten till fria läkemedel inte får inskränkas. I motionernaI988/89:S016 av och och 1988/89:5f244 av EvaGoés och , yrkandena 1 och 2, begärs att nuvarande förmånerskall bibehållas och utvidgas. I motionerna 1988/89:Sf224 av , yrkande 1, l988/89:Sf228 av och ,1988/89:Sf287 av och 1988/89:5011 av ochMarianne begärs ett tillkännagivande om att det fria insulinet skall behållas.I motion 1988/89:Sf287 begärs dessutom att saliversättningsmedel skall tas uppbland de kostnadsfria läkemedlen. m.fl. anför i motion l988/89:Sf277,yrkande 4, att redan nu vill framföra några principiella synpunkter, som bör ges regeringen till känna, på vad som anförts i budgetpropositio- 25 nen.Motionärerna hänvisar till att fastlades principen att statenskulle stå för hela behandlingskostnaden vid tillförsel av sub- l989/90;SfU5 stansersom kroppen normalt producerar. Exempel på sådana substanser är tillväxthormonoch insulin. Denna princip anser motionärerna bör upprätthållas. Motionärernakritiserar också att förbättringar av högkostnadsskyddet och handikappersättningenskall finansieras genom neddragningar av andra förmåner som också riktar sigtill människor med höga kostnader på grund av sjukdom. De framhåller att dekommer att kritiskt granska förslag i frågan. Synpunkter på en ändring av förmånen av fria läkemedelframförs också i motionerna 1988/89:5031 av m.fl. och1988/89:5050 av m.fl. 1 den förstnämnda motionen framhålls attdet måste finnas andra vägar för att uppnå "rättvisa" än att ta fråndem som har en trygghet. Motionärernas uppfattning är att en översyn skall ledatill att utrymme successivt skapas för att åstadkomma förbättringar för flerutsatta grupper. I den senare motionen framhålls att det är mycket väsentligtatt den aviserade reformen utformas så att inte de som har fria läkemedeldrabbas genom de nya reglerna. I det fortsatta utredningsarbetet bör därförsärskilt beaktas sådana frågor som nivån på handikappersättningen, möjligheterför diabetiker att kostnadsfritt få s.k. insulinpumpar, elektronisk blodsockermätarem.m. Högkostnadsskyddet måste utformas så att eventuella kostnadsökningar förnågra grupper effektivt kan begränsas. och slutligenbegär i motion l988/89:Sf244, yrkande 3, ett tillkännagivande om att kostnadsersättningenför resor skall förbättras för de grupper av handikappade som behöver det utanatt en försämring sker för andra. har som ovan nämnts på förslag av ett enigtsocialförsäkringsutskott begärt en förutsättningslös utredning om hur detsamlade förmånssystemet skall kunna reformeras för att skapa en bättre rättvisamellan olika grupper försäkrade som har kostnader för sjukdom och handikapp.Denna förutsättningslösa utredning har ännu inte tillsatts. Utskottet serallvarligt på detta förhållande och förutsätter att den begärda utredningen nuomedelbart startas. Utskottet anser härvid att de vedertagna principerna omkostnadsfria läkemedel skall bibehållas, med den begränsning som detta kaninnebära i utredningens direktiv. Vad utskottet anfört bör som sin mening geregeringen till känna med anledning av de nu förevarande motionerna. Ytterligare ett par motioner tar upp frågor omläkemedelskostnader. 1 motion 1988/89:5075 av , yrkande 4, begärs ett tillkännagivande om att mineraltillskott, bl.a. selen och vissa vitamin tillskott, skall jämställas med läkemedel som får receptförskrivas vid skälig misstanke om förgiftning av tandlagningsmaterial. kansson begär i motion 1988/89:S024 yrkande 2 ett tillkännagivande om att patienter med syndrom skall erhålla subventionerade naturmedel. begär i motion l988/89:Sf245 att ungdomar som fyllt och som anses behöva fortsatt specialdiet på grund av sjukdomen PKU även i fortsättningen skall kunna få livsmedelsrekvisi tioner. Som nämntsär avsikten att en samlad reformering av läkemedelsför- 1989/90:SfU5 månernaäven skall inriktas på vissa produkter som den enskilde själv betalar.Bland dessa produkter nämns saliversättnings- och salivstimulerande medel samtvissa naturmedel. Utskottet har uppmärksammats på att naturmedlet Preglandinanvänds vid behandlingen av syndrom, dock till höga kostnader förpatienten. Utskottet förutsätter därför att detta förhållande uppmärksammas idet fortsatta reformarbetet vad avser läkemedelsförmånerna. Ibudgetpropositionen har vidare understrukits att det är angeläget attåldersgränsen för prisnedsättning på speciallivsmedel för vissa sjukdomaravskaffas. Utskottet anser med hänvisning till det anförda attmotionerna 1988/89:5024 yrkande 2, 1988/89:5075 yrkande 4 och 1988/89:Sf245inte behöver föranleda någon åtgärd. sjukreseförordning har fr.o.m. den 1 maj 1987ersatts av en ny förordning (1987:82) om ersättning vid sjukresa. Sådanersättning beräknas i princip efter det fårdsätt som har använts. Frånresekostnaden görs avdrag med karensbelopp för fram- resp. återresa, vid resamed egen bil eller taxi med , annars med . Vid samåkning i taxieller bil är karensbeloppet . för varje vårdtagare. Om vårdlagarna tillhörsamma familj görs dock avdrag endast med ett karensbelopp, .