bet · GD01SoU8 · 1989-12-31 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet en motion från allmänna motionstiden1989 om förbud mot halmbränning. Utskottet avstyrker motionen. 1988/89:So403 av och (båda s) Vari yrkas att hos regeringen av miljöskäl begär 'förslagtill lagändring innebärande förbud mot halmbränning. Häboskyddslagen (1982:1080) trädde i kraft den 1 juli 1983och ersatte den tidigare gällande hälsovårdsstadgan (1958:öö3).Hälsovårdsstadgan hade kompletterats genom annanlagstiftning för att man bättre skulle komma till rätta med miljöstörningarna.Sådan lagstiftning var t.ex. miljöskyddslagen (1969:387). fanns dock behov av en särskild lag som angavgenerella minimikrav på verksamheter inom hälsoskyddsområdet. Mot bl.a. dennabakgrund renodlades den nya hälsoskyddslagen till att innehålla endast sådanabestämmelser som har till syfte att hindra uppkomsten av s.k. sanitär olägenhetoch att undanröja sådan olägenhet. Lagen kan således endast användas föringripanden mot störningar som kan,ge upphov till eller förorsaka sanitäraolägenheter. I samband med att den nya lagen infördes ersattes dentidigare hälsovårdsnämnden av en miljö- och hälsoskyddsnärrind. Med sanitär olägenhet avses enligt I § hälsoskyddslagen enstörning som kan vara skadlig för människors hälsa och som inte är ringa ellerhelt tillfållig. Definitionen avser alla former av störningar som kan inverkaskadligt i såväl fysiskt som psykiskt hänseende på en människas hälsa. Enligt 6 § skall ägaren eller nyttjanderättshavaren tillberörd egendom vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att hindra upp- 1 1989/1980. \2 saml.Nr 8. 1989/90 SoU8 . komsten avsanitär olägenhet och för att undanröja sådan olägenhet. kan ingripa mot varje störning som innebäreller kan leda till sanitär olägenhet, oavsett på vilket sätt Det har inte bedömts möjligt att precisera i vilka fallåtgärder måste vidtas, utan detta får bedömas från fall till fall. 1711 §§ges närmare bestämmelser för vissa fall då sådana åtgärder kan kommai fråga. Enligt 18 § får miljö- och hälsoskyddsnämnden meddela deförelägganden och förbud som behövs för att lagen skall efterlevas och ävenutsätta vite. Nämnden kan även besluta om rättelse på den enskildes bekostnad.Enligt 13 § kan detaljföreskrifter meddelas av regeringen eller efterregeringens bemyndigande de enskilda kommunerna. Genom häboskyddsförordningen(1983:616) har kommunerna bemyndigats att utfårda lokala föreskrifter angåendevissa verksamheter vilka uttömmande regleras i 1012 §§ i förordningen. Beträffande bränning av halm eller annat växtavfallinnehåller varken hälsoskyddslagen eller hälsoskyddsförordningen någraspeciella bestämmelser. Lokala hälsoskyddsföreskrifter om bränning av halm kansåledes inte meddelas, utan detta förutsätter en ändring i hälsoskyddsförordningen.För det fall sådan verksamhet bedöms innebära sanitär olägenhet kan dockmiljö- och hälsoskyddsnämnden ingripa med stöd av den övergripande bestämmelseni 6 § hälsoskyddslagen. Miljöskyddslagen (1969:387) är enligt 2 § 3. i lagentillämplig på användning av mark på sådant sätt som kan medföra störning föromgivningen genom luftförorening. Störningen får dock inte vara helttillfållig, vilket torde vara fallet vid halmbränning. Enligt 20 § räddningstjänstlagen (1986:1102), som trädde ikraft , får regeringen samt efter regeringens bemyndigande myndighet eller kommun meddela föreskrifter bl.a. om förbud helt eller delvismot eldning utomhus samt om liknande förebyggande åtgärder mot brand. Genom 21§ räddningstjänstförordningen (1986:1107) har regeringen överlåtit åtlänsstyrelsen och kommunen att meddela sådana föreskrifter. Genom räddningstjänstlagen upphävdes bl.a. brandstadgan(1962:91), vilken angav att varje kommun skulle ha en brandordning. I brandordningarnaföreskrevs regelmässigt om bl.a. hygges- och halmbränning att meddelandeskulle lämnas till brandchefen före den planerade bränningen.Brandchefen hade därefter möjlighet att förbjuda bränningen om denna kundeinnebära risker från brandsynpunkt. Enligt 54 § räddningstjänstlagen utövar statensräddningsverk den centrala tillsynen över efterlevnaden av lagen. som avser hygges- och halmbränning har inte utfårdats avstatens räddningsverk och några lokala föreskrifter i nämnda hänseende harsåvitt känt hitintills inte meddelats. I har miljöministeriet genom Bekendtgörelse nr.142 om förbud mod markafbraending al halm m.v. förbud motbränning av halm och liknande delar av lanbruksgrödor. Vissa undantag görs dock,och dispenser kan meddelas av miljöstyrel- 1989/90:SoU8 sen för attbekämpa sjukdomar och skadedjur eller liknande. Bestämmelserna träder i kraftden . Fråganom ökade möjligheter att ingripa mot halmbränning behandlades i utskottetsbetänkande SoU 1984/85:1 med anledning av en motion (s), vari yrkades attsådana tillämpningsföreskrifter skulle utfardas till hälsoskyddslagen atttillstånd för halmbränning förutom från brandmyndigheten skulle krävas frånmiljö- och hälsoskyddsnämnden. Utskottet hänvisade till de då gällandekommunala brandordningarna som vanligen angav att bl.a. hygges- ochhalmbränning skulle anmälas hos brandchefen som avgjorde om bränningkunde ske utan risk från brandsynpunkt. Utskottet uttalade vidare att miljö-och hälsoskyddsnämnden med stöd av nuvarande lagstiftning kan ingripa mot t.ex.halmbränning, om verksamheten kan sägas medföra sanitär olägenhet. Ytterligarebestämmelser i detta avseende ansåg utskottet inte påkallat. Fråganbehandlades på nytt i utskottets betänkande 1988/89:SoU3 med anledning av enmotion. I motionen yrkades att som sin mening skulle ge regeringentill känna vad som anförts om förbud mot bränning av halm på . Utskottetframhöll att hälsoskyddslagstiftningen saknade specifika bestämmelser omhalmbränning. Miljö-och hälsoskyddsnämnderna kunde dock med stöd av nuvarandebestämmelser ingripa mot verksamheten i fråga, om denna kunde sägas medförasanitär olägenhet. Utskottet konstaterade att halmeldning som alternativ tillhalmnedplöjning hade kommit att minska trots avsaknaden av generella förbud.Enligt utskottets mening var det angeläget att denna minskning fortsatte.Miljö- och hälsoskyddsnämnden kunde verka för detta genom information ochupplysning. Några ytterligai-e bestämmelser i detta avseende krävdes inteenligt utskottet. Motioiien avstyrktes således. Det nu aktuella motionsyrkandet och motiveringen tilldetta Imotion 1988/89:So403 av och (båda s)hemställs att hos regeringen av miljöskäl begär förslag tilllagändring innebärande förbud mot halmbränning. Halmbränninghar påtagligt negativa effekter på miljön. Jordens egen skaper förändras. Så t.ex. minskar humushalten och näringsämnen urlakas lättare. De styva jordarna blir styvare och sandjordarnas vatten hållande förmåga minskar. Luftföroreningar i form av rök och sotned fall medför hälsorisker för känsliga personer, inte minst astmatiker. Röken kan också sprida sig över trafikleder och ge upphov, till olyckstillbud. kan verksamheten endast stoppas om,det innebär . en sanitär olägenhet och då har såväl förorening av, luften som 3 påverkar),påjorden redan,skett. Information och kampanjer 1989/90:SoU8 har haftringa inverkan när det gäller att få lantbrukare att frivilligt avstå från attbränna halmeri.' Om ett förbud införs kan, enligt motionärerna, dispenserbeviljas i de fall ett behov föreligger på grund av växtsjukdomar, skadedjureller liknande. Utskottet har inhämtat yttranden över motionen frånsocialstyrelsen, och .lantbruksstyrelsen. , som beretts tillfålle. att yttra sig, har avstått från attavge yttrande. Vidare har jordbruksutskottet beretts tillfålle att yttra sigöver motionen. Sociabtyreben, som bifogar yttrande från institutet förmiljömedicin, anför följande; Utsläppen från halmbränning utgör ett mindre problem.Troligen kan exempelvis lokala förhållanden, mycket utevistelse , närhet till bostäder m.m. innebära att speciellt känsliga grupper drab bas. Halmbränning medför sannolikt inte några allvarliga risker för hälsan. Det är dock angeläget att begränsa varje luftutsläpp i så stor utsträckning som möjligt. I detta'fall förefaller dét meir lämpligt och naturligt att i stället för bränning av halmen på något sätt tä till vara den. : - - . framhåller att verket under1970-talet behandlat frågan om halmbränning dels av liknande skäl som nuåberopas, dels i samband med användning av halm som energiråvara, I samband meddetta diskuterade verket med institutionen lör växtnäringslära vid Sverigeslantbruksuniversitet i vad mån halmen krävs för att upprätthålla mullhalten imarken. Man angav då att ca hälften av halmen borde återföras till jorden,aydetta skäl. Den andra hälften kunde då komma i fråga för eldning med halm. Rökgaserna från all förbränning innebär avgång avkväveoxider till atmosfåren. Av detta skäl är metoden med halmbränning påfallen olämplig. instämmer därför i att metoden bör begränsas. Lantbruksstyreben, som bifogar yttranden frånlantbruksnämnderna i , och samt SkånesFrö- och Oljeväxtodlare ekonomisk förening, anför följande: Regelbunden halmbränning har negativ inverkan på jordensegenska per, jämfört med om halmen plöjs ner. Däremot torde man inte få några påvisbara negativa effekter på jorden om halmen bränns enstaka år. Den övervägande delen av den halmsöm inte tas till vara för strö- och foderändamål hackas'och plöjs ner. 'Lantbruksnämnderna i de ovan nämnda länen anger också att halrnbränningen minskat kraftigt : I uppskattas att den eldade arealen i medeltal klart understiger 1 000 ,'ha nhedan mati i anger att halmen bränns på ca 10 av spannmålsarealen. Kristianstadslän är bränning av halm på fållen numera en sällsynt företeelse enligt uppgift. Anledningen till att halmbränningen har 1989/90:SoU8 minskat ärtroligen en ökad insikt om halmens positiva effekt på markstrukturen.Information och rådgivning från bl.a. lantbruksnämnderna har säkert spelat roll. Där halmen bränns är det oftast för att underlättahöstsådd. Halmeldning före sådd av höstoljeväxter ger en säkrare etablering avoljeväxterna samt väsentligt mindre problem med spillsäd, framför allt när detgäller direktsådd (dvs. sådd utan föregående plöjning). Halmeldning förehöstsädessådd kan också minska risken för angrepp av utvin-tringssvampar. Detär dock i vallfröodlingen som möjligheten till halmbränning är viktigast. Lantbruksstyrelsen är av den uppfattningen atthalmbränningen har minskat . Den vanligaste situationen medhalmbränning torde vara inför sådd av höstoljeväxter efter en stråsädesgröda.Det må här erinras om önskvärdheten att kunna så höstgrödor för att minskaväxtnäringsläckaget. Den situation då det är mest angeläget att kunna brännahalm torde dock vara i fleråriga gräsfrövallar. Det kan även finnas andrasituationer där halmbränning bör kunna godtas, t.ex. för att förhindraspridning av växtsjukdomar eller skadedjur. Mot bakgrunden av det anförda anser lantbruksstyrelsen attett förbud mot halmbränning skulle få begränsad praktisk betydelse, eftersomundantag från förbudet måste medges i angelägna situationer. Skulle ett förbudinföras måste detta förenas med dispensmöjlighet. har berett jordbruksutskottet tillfålleatt avge yttrande över motionen. yttrande, 1989/90:JoU2y,har fogats till betänkandet som bilaga. Jordbruksutskottetanför i sitt yttrande bl.a. följande: Utskottet ansluter sig i huvudsak till de synpunkter somredovisas i lantbruksstyrelsens yttrande. Enligt detta har regelbunden halmbränningnegativ inverkan på jordens egenskaper, jämfört med om halmen plöjs ner.Emellertid har halmbränningen enligt lantbruksstyrelsens bedömning minskat iomfattning . Anledningen till detta anses vara en ökad insikthos lantbrukarna om halmens positiva effekt på markstrukturen. Enligtlantbruksstyrelsen har information och rådgivning från bl.a. lantbruksnämndernaspelat en stor roll. En begränsad halmbränning kan ibland vara erforderlig.Utskottet anser i likhet med lantbruksstyrelsen att ett generellt förbud mothalmbränning är olämpligt. Även om utskottet sålunda avstyrker ett generelltförbud mot halmbränning anser utskottet det av främst miljö- och hälsoskälviktigt att metoden används med restriktivitet. Det finns i detta sammanhanganledning att understryka lantbruksrådgivningens viktiga funktioner när detgäller att främja ett utnyttjande av halmen som är mera fördelaktigt från bl.a.markstruktur- och energisynpunkt. Med det anförda föreslår jordbruksutskottet attsocialutskottet avstyrker motion So403. Utskottetsbedömning i989/90:SoU8 Regeringen kan med stöd av 13 § hälsoskyddslagen bemyndigakommunerna att meddela föreskrifter på detta område utöver de som finns ihälsoskyddslagen och hälsoskyddsförordningen. anser att frågan om förbud mothalmbränning är ett exempel på frågor där det kan övervägas om inte kommunernasjälva kan få avgöra om dét behövs generella föreskrifter till skydd motsanitära olägenheter. delar i allt väsentligtjordbruksutskottets bedömning och anser inte att börta något initiativ i frågan. Utskottet avstyrker därför motion 5o403 (s). att avslår motion 1988/89:5o403. Närvarande; (), (), AnitaPersson (s), (), (), (), IngridAndersson (s), Per Stenmarck (m), (), (), (), (), (vpk), AnitaStenberg (mp), (), () och (). Jor(Jbruksutskottetsyttrande 3, 1989/90:JoU2y ; ,"'' har berettjordbruksutskottet tillfälle att avge yttrande över motion 1988/89:So403 avBirthe Sorestedt och (båda s) vari yrkas att hosregeringen av miljöskäl begär förslag till lagändring innebärande förbud mothalmbränning. konstaterar inledningsvis att det i nugällande lagstiftning finns bestämmelser som ger statliga och kommunala myndighetermöjligheter att besluta om förbud eller andra restriktioner med avseende påeldning utomhus när sådan eldning bedöms förorsaka sanitär olägenhet eller närdet är påkallat för att förebygga brand. De ' grundläggande bestämmelserna häromfinns i hälsoskyddslagen'' (1982:1080) resp. räddningstjänstlagen (1986:1102). Yttranden över motionen har avgetts av ,lantbruksstyrelsen och . Utskottet ansluter sig i huvudsak till de synpunkter somredovisas i lantbruksstyrelsens yttrande. Enligt detta har regelbunden halmbränningnegativ inverkan på jordens egenskaper, jämfört med om halmen plöjs ner.Emellertid har halmbränningen enligt lantbruksstyrelsens bedömning minskat iomfattning . Anledningen till detta anses vara en ökad insikthos lantbrukarna om halmens positiva effekt på markstrukturen. Enligtlantbruksstyrelsen har information och rådgivning från bl.a. lantbruksnämndernaspelat en stor roll. En begränsad halmbränning kan ibland vara erforderlig.Utskottet anser i likhet med lantbruksstyrelsen att ett generellt förbud mothalmbränning är olämpligt. Även om utskottet sålunda avstyrker ett generelltförbud mot halmbränning anser utskottet det av främst miljö- och hälsoskälviktigt att metoden används med restriktivitet. Det finns i detta sammanhanganledning att understryka lantbruksrådgivningens viktiga funktion när detgäller att främja ett utnyttjande av halmen som är mera fördelaktigt från bl.a.markstruktur- och energisynpunkt. Med det anförda föreslår jordbruksutskottet attsocialutskottet avstyr- 1989/90:SoU8 ker motion So403. Närvarande; (), (),(), (), (), LarsErne-stam (fp), (), (), (),(), (vpk), (), (), (), (), () och (). gotab 99232, 1989