bet · GD01SoU15 · 1989-12-31 00:00:00 — Motionärerna anser att del bör bli möjligt att förlänga den unges vistelse på låsbar enhet lill än för att garantera att de unga inte avviker, innan man hunnit motivera dem till en ordnad livsföring. Motionärer na redovisar vidare ett förslag till särlösning för ungdomar som dömts av domstol för brott. Dessa ungdomar bör omhändertas på särskilda ungdomsvårdsskolor under . Denna form av huvudmannaskap är logiskt, eftersom del är en av domstol utdömd påföljd för brott, anser motionärerna. Resultatet blir att de mest belastade ungdomarna omhändertas och således förhindras all begå ytterligare brott. Dessutom kommer hemmen att få en avskräck ande effekt på unga personer som överväger att begå brott, menar motionärerna. I motion1988/89:So259 av m.fl. (s) hemställs om ett 1989/90:SoU15 tillkännagivandeom att det fortsatta utredningsarbetet angående ändringar i LVU inriktas påall alla ungdomar garanteras behandling i § 12-hemmen eller garanteras seriösavårdalternativ med adekvat uppföljning (yrkande 2). Motionärerna ifrågasättermöjligheterna att ungdomar vägras intagning på § 12-hemmen därför att de ansessom "störiga" och i stället skrivs ut för vård i hemmet. Sådan vårdkräver, enligt motionärernas mening, att det finns seriösa vårdalternativ. Somexempel nämner motionärerna upprättande av vårdkontrakt med stabilavuxenkontakter och kontinuerlig uppföljning. I motion 1988/89:So293 av och (båda c) yrkas tillkännagivanden dels om behovet av särskilda åtgärder för vårdav unga (yrkande 1), dels om statligt huvudmannaskap för den verksamhet som haransvaret för vård av unga med särskilt svåra problem (yrkande 2). Motionärernaframhåller att man på flera vårdhem inte vill ta emot de ungdomar som har deallra svåraste problemen. Man anser sig inte kunna vårda utagerande kriminellaungdomar tillsammans med dem som har mindre uttalade problem. Även familjehemmenhar svårt att ta ansvaret för de kriminellt mest belastade ungdomarna.Motionärerna framhåller vidare att det inte finns någon reell möjlighet atthjälpa alla ungdomar enligt den s.k. närhetsprincipen. Del behövs en vårdformdär del finns resurser och kompetens att, under en begränsad lid, ta om handungdomar med särskilt svåra problem. Detta kan, enligt motionärernas mening,inte lösas enbart genom en förändring av statsbidraget. För all alla ungdomarsom har behov av högt kvalificerad vård skall kunna få tillgång till sådankrävs ett statligt huvudmannaskap, anförs det. I motion 1989190:SoI av m.fl. (m) hemställsom ett tillkännagivande om förändringar av socialtjänstförordningens 21 och 26§§ (yrkande 3). Motionärerna hänvisar till JO;s undersökning av § 12-hemmen. Depåpekar att det inte skall få förekomma att någon som är intagen på ett sådanthem "straffar ut sig", dvs. får lämna hemmet därför att han eller honuppträtt på ett sådant sålt alt vård inte kan ges vid hemmet. Motionärernaanser vidare att det skall vara möjligt att placera en intagen på en låsbarenhet, så länge det anses nödvändigt. fåi rättssäkerheten inte sättasur spel, påpekas det. I motion 1989/90:So2 av () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs om nödvändighetenav en snabb utbyggnad av § 12-hemmen (yrkande I) samt alt hosregeringen begär utredning om möjligheten att ha ett delat huvudmannaskap fördessa hem (yrkande 2). Motionären anser att bristen på vårdplatser vid §12-hemmen inger oro. Motionären känner också oro bl.a. för den påtagligaregionala obalans som råder när det gäller hemmen. Om lösningen är ändrat ellerdelat huvudmannaskap eller särskilda statsbidrag måste dock enligt motionärenankomma på regeringen att lösa i samverkan med de båda kommunlörbunden, heterdet i motionen. I motion1989/90:So6 av m.fl. (c) yrkas alt 28 hos regeringen begär förslag om ändrat huvudmannaskap lör § 12-hemmen(yrkande 6) samt att som sin mening ger rege- 1989/90:SoU15 ringentill känna vad i motionen anförts om behovet av speciella insatser för särskiltvårdkrävande ungdomar (yrkande 9). Motionärerna anser att frågan om hursamhället på bästa sätt skall ta hand om den lilla, vårdkrävande skaranasociala ungdomar alltjämt, framstår som oklar. Erfarenheten visar att detbehövs en vårdform som motsvarar de tidigare ungdomsvårdsskolorna, där detfinns kompetens att ta hand om ungdomar med särskiltsvåra problem. Det krävs ett statligt huvudmannaskap för § 12-hemmen för attalla ungdomar som har behov av högt kvalificerad vård skall kunna få tillgångtill sådan, framhåller motionärerna. Motionärerna påpekar att man på fleravårdhem inte vill ta emot de ungdomar som har de allra svåraste problemen. I motion 1989/90:So7 av m.fl. (fp) yrkastillkännagivanden dels om jourplaceringar inom (yrkande 3) , delsom ungdomar som visat sig alltför våldsamma eller ohanterliga lör § 12-hem(yrkande 4). Platsbristen måste enligt motionärerna hävas genom kraftfullainsatser från samhällets sida. Om plats inte kan beredas , måste detfinnas möjlighet till någon form av jourplacering. Ungdomar som omhändertagitsför vård får inte lämnas ulan tillsyn och insatser i awaktan på planeradplacering, anförs det i motionen. En liten grupp ungdomar har visat sig varaalltför våldsamma för att kunna vistas på § 12-hem. För detta speciellaklientel krävs det samverkan, och staten bör ta initiativ till en lösning avproblemet, framhåller motionärerna. övergick huvudmannaskapet för deinstitutioner som avses i 12 § LVU från staten lill landstingskommuner ochprimärkommuner. Hemmen för särskild tillsyn ersatte de förutvarande statligaungdomsvårdsskolorna. I socialtjänstpropositionen 1979/80:1 markerades bl.a.behovet av kvalificerad personal och speciella lokalmässiga resurser vidhemmen. Det framhölls att institutionsvården bör ingå som ett led i ett längrevårdprogram (s. 342 f.). Även socialutskottet (SoU 1979/80:44, s. 79 f.) framhöllvikten av att institutionsvården ses som en del av ett störrebehandlingsprogram. Utskottet erinrade om vad det vid flera tidigare tillfållenanfört i fråga om nödvändiga resurser för vård vid ungdomsvårdsskolor.Utskottet hade bl.a. framhållit att utvecklingen måste följas med uppmärksamhet,så att inte vården försämras allvarligt i kvalitativt avseende. , , har i beslut den 31 mars 1987redovisat en undersökning om hemmen för särskild tillsyn (JO:s ämbetsberättelse1987/88 s. 144 1.). I beslutet anfördes bl.a. följande. Utgångspunkten för mina överväganden har varit den iförarbetena lill socialtjänstlagen klart uttalade målsättningen att hemmen försärskild tillsyn skall finnas kvar som en särskilt kvalificerad resurs inomsocialtjänsten för de mest utsatta gruppernas behov. De reglerom resursansvar och planeringsansvar som socialtjänstla- 29 geninnehåller har emellertid visat sig på silcl kunna äventyra en sådan målsättning.Det finns påtagliga risker för att de i lagstiftningen anvisa- 1989/90:SoU15 deområdena för en resursplanering är för små. Det framstår inte längre som likaförsvarbart att med landstingsområdet som bas hålla den kostnadskrävande resurssom hemmen utgör för att tillgodose behoven hos de relativt sett få ungdomarsom det är fråga om här. Kraven på ett effektivt resursutnyttjande driver framen breddning av verksamheten så att resurserna kan tas i anspråk för allt fler.Hemmens särskilda kompelens att möta de mest utsatlEis behov kan gå förlorad.Den minskade kostnadsläckning som huvudmannen numera får och det ökadekostnadsansvar som har lagts på kommunerna medverkar till denna förändring. som verksamheten vid hemmen för särskild tillsynstår inför förändringar, som kan leda till en knapphet på resurser,läggs den målsättningen fast att skall ta ett ökande ansvar förde unga lagöverträdarna. En förutsättning för sådana av statsmakterna uttaladeförväntningar sägs vara att bibehålls vid sitt ansvar för attgenom särskilt anpassade, väl kvalificerade insatser kunna möta behoven hosdessa unga. Det råder obalans mellan å ena sidan den målsättning som haruttalats i fråga om de unga lagöverträdarna och å andra sidan de förändringarsom nu sker inom . Utvecklingen aktualiserar behovet av en breddning av basenför den verksamhet som hemmen för särskild tillsyn skall bedriva. Del kanifrågasättas om inte landet bör indelas i större regioner för att på så sätt nåett tillräckligt underlag för att dessa särskilt kvalificerade insatser skallkunna bibehållas som en resurs inom . Behovet av ett centraltintagningsförfarande bör uppmärksammas. bör förnyade övervägandengöras beträffande samhällets ekonomiska ansvar för denna begränsade grupp. Utvecklingen befinner sig enligt min mening nu i ett skededär det framstår som i hög grad angeläget att regeringen i samråd med huvudmännenlör hemmen, personalen vid dessa hem och med förtroendemän och tjänstemän hossocialnämnderna lill överläggning tar upp de frågor som har berörts här.Särskild uppmärksamhet bör ägnas den grupp unga som befinner sig i gränsskiktetmellan och psykiatrin. Min undersökning har således kommit att gälla denväsentliga frågan om samhällets vilja och beredskap att möta behoven hos deunga, som behöver särskilt kvalificerade insatser från samhällets sida. Det kanenligt min mening inte accepteras att regelsystemet på sätt nu sker lederutvecklingen bort från den grupp unga som systemet är satt att skydda. Som ett led i vården på hemmet får den unge tas in på enlåsbar enhet. En sådan enhet är genom sin personaltäthet och den lokalmässigautformningen särskilt inrättad så att den unge skall kunna stå under särskiltnoggrann tillsyn. Vård på sådan låsbar enhet får pågå högst . Av behandlihgsskäl får vid flera hem den unge stanna kvarpå en sådan låsbar enhet . Man låter därvid inom denangivna tidsfristen med stöd av en undanlagsregel vården övergå i öppnareformer. Det finns skäl som talar både för och emot en sådanordning. Jag redovisar mina överväganden i den delen och finner slutligen att detta är en fråga som bör tas upp vid de överläggningar som enligt vad förut har sagts bör äga rum. En centralfråga gäller på vilket sätt den kunskap som personalen 1989/90:SoU15 vid hemmetfår om den unge bäst skall kunna tas tillvara sedan behandlingen vid hemmetavslutats. Enligt de regler som gällde tidigare hade hemmet ett ansvar för denunge såväl som den unge vistades i som utom skolan. Några reglersom på så sätt skapar garantier för en effektiv eftervård finns inte längre.Detta har lett till att hemmet i många fall efter utskrivning helt förlorarkontakten med den unge. De stora värden som ligger i den kunskap som har nåttsom den unge och i de relationer som har uppkommit går helt förlorade. Vid mångahem söker man finna lösningar som möjliggör en fortsatt kontakt med denunge. Bl.a. förekommer s.k. eftervårdskon-Irakl. En förutsättning för sådanakontrakt är att socialnämnden är villig att medverka. Många kommuner avhållersig av kostnadsskäl från att i en sådan ordning finna en form för eftervården. Det framstår som i hög grad angeläget att de kunskaper ocherfarenheter som personalen vid hemmen får bättre las till vara än vad nu ärfallet. Jag har därför ansett del särskilt angeläget att den frågan las upp vidde överläggningar som bör komma till stånd. Hemmen för särskild tillsyn skall tillgodose kvalificeradebehandlingsbehov hos svårt störda ungdomar. De erfarenheter personalen når kanbättre tas tillvara i en nära samverkan mellan hemmen. Den undersökning som gjorts ger anledning lill anlagandeatt hemmen står isolerade från varandra. Från många håll framhålls alterfarenhetsutbyte, utbildning och vägledning starkt begränsats med den risk förstandardsänkning och ojämn vårdkvalitet detta kan leda till. Särskilt framhållsatt personalutbildningen eftersatts. Det är nödvändigt att inom ramen för sintillsynsfunktion medverkar till en bättre kontakt mellan hemmen och attstyrelsen verkar för att personalen ges den utbildning och fortbildning som ärnödvändig för all hemmen skall kunna tillgodose behoven hos de mest utsattaungdomarna. Efter överenskommelser mellan statens förhandlingsnämndoch de båda kommunförbunden har i olika omgångar (1981, 1985 och1989) godkänt konstruktionen av statsbidragen lör missbrukarvården ochungdomsvården. Det nuvarande bidragssystemet gäller fr.o.m. . I proposition 1989/90:25 med förslag om tilläggsbudget Itill statsbudgeten för /90 hemställde regeringen bl.a. allriksdagen skulle godkänna en ny bidragskonstruktion. I propositionen uppges attantalet platser vid § 12-hem har minskat . Minskningentorde ha fortsatt . Även om det totala antalet våldsbenägna ochkriminella ungdomar inte torde ha ökat i någon större omfattning, verkar detsom om problembilden har förändrats och förvärrats. Många av § 12-hemmen har uppenbara problem, anför föredraganden. finns ca 140 platser på de slutna avdelningarna,vilket enligt föredraganden inte är tillräckligt. Hemmen tvingas ofta avvisasökande på grund av platsbrist. Vidare avvisas ett inte obetydligt antal ungdomarmed hänvisning till alt de inte passar i de vårdprogram hemmen erbjuder. Ettvisst antal ungdomar har också skrivits ut från § 12-hemmen på grund av sittbeleende på hemmen. Föredraganden konstaterar att ett antal ungdomar inte fårerforderlig vård vilket enligt hans mening är oacceptabelt. Föredragandenanser det vidare angeläget att en betydligt mer diffe- 1989/90:SoU15 rentieradvårdstruktur utvecklas för att kunna möta de ibland mycket speciella vårdbehovvissa ungdomar har. Detta ställer emellertid krav på ett ökat samarbete och enökad regional samverkan så att specialiserade resurser utnyttjas på etteffektivt sätt. Det statsbidragssystem som föreslås tar särskilt hänsyn lillbl.a. de mest utslagna ungdomarna, framhåller föredraganden. Statsbidraget förplatser på § 12-hemmens slutna avdelningar föreslås höjt från . För att huvudmännen skall kunna erhålla platsbidragskall platserna vara godkända av för vård enligt 12 § LVU. Detär angeläget att en noggrann bedömning av platsbehov samt vårdkvalitet på nyainstitutioner sker, framhålls det i propositionen. Dessa frågor bör beredas aven beredningsgrupp inom i vilken företrädare för och ingår. Vidare föreslås ett särskilt bidragom 30 milj. kr. till utveckling av missbrukarvården. Föredraganden anser attdet är ytterst angeläget att utvecklingen av institutionsvården fortsätter.Socialstyrelsen fattar beslut om utvecklingsbidraget. Frågor om bidrag börberedas av den beredningsgrupp inom i vilken företrädare förLandstingsförbundet och ingår. De föreslagna förändringarnaskall vara vårdpolitiskt förankrade, anförs det (s. 17 ff.). I propositionen (s. 19 f. och 24) påpekas att vissavårdresurser är speciella till sin karaktär och all man inom ettplaneringsområde ofta inte har tillräckligt underlag för sådana insatser. Detkan exempelvis gälla kvalificerade insatser för de mest utsatta ungdomarna. Föratt detta behov skall kunna tillgodoses bör enligt propositionen en länsövergripandeplanering av resurserna ske. och skall tillsammans med ta initiativ till att en sådan planeringsnarast påbörjas. Inriktningen på detta arbete skall vara dels att alla som äri behov av vård skall kunna få adekvata vårdinsatser, dels att erforderligaomstruktureringar genomförs i syfte att åstadkomma en effektivisering och ettbättre utnyttjande av tillgängliga vårdresurser. Från dessa utgångspunkterskall i ett första skede genomföras en rikstäckande inventering av behov ochmöjliga lösningar med belysning av ekonomiska konsekvenser. Denna förutsättsvara genomförd . Det nya statsbidraget trädde i kraft den 1januari 1990 och skall gälla . Propositionen har behandlats avsocialutskottet (1989/90:SoU14). Med anledning av en motion (c)om förstärkta resurser till § 12-hemmen uttalade utskottet alt det delademotionärernas uppfattning att resurserna måste förslärkas och antaletvårdplatser öka (s. 12). Det i propositionen föreslagna statsbidragssystemet,som har ett uttalat syfte att skapa bättre förutsättningar för merkvalificerade insatser för de mest belastade ungdomarna, tillgodosåg enligtutskottet dessa krav. I den nuaktuella propositionen uppges att § 12-hemsvårdens andel av institutionsvårdenhar minskat från lill . Platsantalel på § 12-hemmen uppgår lill drygt 500. Enligtuppgift från avvisades drygt 500 ansökningar om 1989/90:SoU15 intagningav ungdomar i sådana hem . Det rörde sig om ca 100150 ungdomar.Som skäl för awisningarna angavs att det förelåg brist på platser och/ellerpersonal, att ungdomarna inte tillhörde upptagningsområdet samt, i vissa fall,att de ansågs för svårbehandlade. Ett fyrtiotal ungdomar skrevs ut till annanvård, eftersom institutionerna inte ansåg sig klara av att ta hand om dem inominstitutionsvårdens ram (prop. s. 47 ff.). Det poängteras att en ung människa,som vårdas på en institution med stöd av LVU, inte får skrivas ut till vård idet egna hemmet, därför att personalen på institutionen i fråga anser att deninte klarar av honom eller henne. Om så skulle vara fallet måste, enligtföredraganden, andra lösningar sökas. Den grundläggande principen är att ungalagöverträdare skall beredas vård inom . Om detta råder enighet,såväl inom som inom rättsväsendet. Den vård som kan erbjudas de mest utsatta ungdomarnaär otillräcklig i flera avseenden, både vad gäller antalet platser och vårdenskvalitet, framhålls det. Det gäller exempelvis vården av tonårsflickor,ungdomar med invandrarbakgrund och ungdomar med tidiga störningar, heter detvidare. Enligt föredragandens mening finns det ett klart behov av ökaddifferentiering och regional samordning för att tillgodose de mest utsattaungdomarnas vårdbehov. Föredraganden hänvisar i sammanhanget till förslaget omnya statsbidrag till missbrukarvården och ungdomsvården (s. 55 och 57). behandlade utskottet i betänkandet1988l89:SoUl en motion (m) om bl.a. statligt huvudmannaskap för § 12-hemmen.Utskottet uttalade därvid att de unga lagöverträdare som vårdas vid hemmenkräver intensiva behandlingsinsatser av kvalificerad personal. Ungdomarnauppvisar ofta en komplicerad problembild med avancerad brottslighet, missbruk,relationsstörningar och andra psykiska problem, framhöll utskottet. Vidareuttalade utskottet följande (s. 21). De uppgifter som redovisats om resursbrist vid hemmen ochotillräcklig eftervård är alarmerande och ger anledning till överväganden påskilda fålt som rör hemmen. De överväganden som krävs gäller utformning avstatsbidrag, hemmens upptagningsområden, kontinuitet i vården och eftervård,personalutbildning m.fl. frågor. Det bör exempelvis övervägas om inte störreupptagningsområden än landstingsområdet kan skapas genom samverkansavtalomfattande två eller flera län. Utskottet, som bl.a. hänvisade till den pågående översynenav statsbidraget, utvärderingen av socialtjänstlagen och översynen av LVU,ansåg inte att då hade anledning att ompröva huvudmannaskapet. Utskottet gör nu följande bedömning. Utskottet har redan tidigare framhållit vikten av att desociala myndigheterna arbetar förebyggande och att insatser för utsatta barnoch ungdomar sätts in i ett tidigt skede. Utskottet har vidare ställt sig 3 1989/90. bakompropositionens förslag om möjlighet att ingripa tidigare än /90:SoU15 närvarandemed tvång när det gäller ungdomar som, på grund av sitt eget beleende, riskerarhälsa och utveckling. I det närmaste 150 ungdomar kunde inteberedas plats i § 12-hem. Socialnämnderna ansökte vid totalt ca 500 lillfållenförgäves om plats för dessa ungdomar. Inget tyder på att situationen därefter,på ett mera påtagligt sätt, har förbättrats. Snarare finns uppgifter om attfler platser läggs ned än som tillkommer. Utskottet anser att denna situationär helt oacceptabel. Ungdomar med ofta svåra sociala problem och behov avkvalificerad vård får alltså, konstaterar utskottet, imånga fall över huvud taget ingen vård, eller en helt otillfredsställandesådan. Dessutom sker inte den nödvändiga reaktionen från samhällets sida, t.ex.när en ung människa begått brott eller hamnat i missbruk. Föredraganden anser ocksåi proposition 1989/90:25 om bl.a. statsbidraget till missbrukarvården ochungdomsvården att antalet platser på de slutna avdelningarna är otillräckligtoch att hemmen därför har måst avvisa sökande. Vissa ungdomar avvisas vidareför alt de inte passar in i hemmens vårdprogram, och åter andra skrivs ut frånhemmen med anledning av sitt beleende där. måste skaffa sig mycket god kännedom om denunge och de problem som ligger bakom hans eller hennes beteende för att adekvatvård skall komma lill stånd. När socialnämnden ansöker hos länsrätten om vårdenligt LVU, skall nämnden redogöra för den vård som nämnden avser alt anordnaför den unge. Innehållet i utredningen som ligger lill grund för ansökan ochvård- och behandlingsplanen är av den största betydelse. Utskottet villunderstryka vikten av att utredningarna är så noggranna och allsidiga att valetav vård blir riktigt. 1 många fall torde en barn- och ungdomspsykiatrisk ellerbarnpsykologisk undersökning vara nödvändig som komplement till den socialautredningen. Del kan finnas djupgående problem bakom en ung människasdestruktiva beteende. I likhet med vad som anförs i propositionen anserutskottet att det vid valet av vård inte är tillräckligt att enbart utgå frånden unges beteende. Det är nödvändigt att beakta också de bakomliggandeförhållandena. Särskilt viktigt är det, enligt utskottets mening, attungdomar med psykiska problem undersöks noggrant så alt rätt diagnos kanställas och de kan få den vård som de behöver. Utskottet återkommer senare tillfrågan om barn- och ungdomspsykiatrins ansvar när det gäller dessa ungdomar. För all möta efterfrågan på vård för de svårast stördaungdomarna krävs inte enbart ett tillräckligt antal platser på hem lör vård eller boende. En betydligt mer differentierad vård än måste kunna erbjudas. Mycket kvalificerade, ibland helt individualiserade, insatser torde behövas. Kommunerna måste kunna genomföra place ringar även i akuta situationer. Ytterligare underlag för den utveckling av vården som behövs torde föreligga när redovisat sitt uppdrag att följa upp och utvärdera verk- 34 samhetbland barn och ungdom, främst utsatta grupper. Landstingenoch kommunerna har tillsammans ansvaret för att god 1989/90:SoU 15 vård itillräcklig omfattning finns tillgänglig. Med god vård avses bl.a. all vårdenskall tillgodose behoven hos de ungdomar som är aktuella. Det får enligtutskottet inte föreligga någon tvekan om fördelningen av ansvaret landsting ochkommuner emellan. T.ex. måste förhindras all landslingen inte bygger utvården, eftersom de saknar garantier från de berörda kommunerna om ersättningför de vårdplatser som skulle behöva ordnas. I proposition 1989/90:25 angesatt och socialstyrelsenskall ta initiativ lill att en länsövergripande planering av resurserna kommertill stånd. Enligt vad utskottet har erfarit har en sådan planering redanpåbörjats. För vissa typer av vård bör, enligt utskottets uppfattning,övervägas att inrätta hem som har hela riket som upptagningsområde. Det är heltnödvändigt all en samverkan på riksnivå om denna vård nu kommer lill stånd.Personalen vid dessa hem bör ha en hög kompelens och stor erfarenhet av vård avt.ex. våldsamma, utagerande ungdomar med mycket skiftande problem. Hemmen börha resurser och kapacitet för en mycket individuellt anpassad vård. De börockså kunna ta emot akuta placeringar under kort lid. I sammanhanget bör ocksåövervägas vilka möjligheter som bör finnas att vårda utagerande ungdomar pålåsbara enheter. Enligt socialtjänslförordningen är det i första handföreståndaren för ett hem för vård eller boende som beslutar om inskrivning.När det gäller inskrivning i hem för särskild tillsyn och framför allt i dehem som kan komma att ha hela riket som upptagningsområde finns det enligtutskottet skäl all överväga en annan ordning. Det torde behövas ett system förinskrivning, som omfattar hela landet. Inskrivningsreglerna bör därför enligtutskottet bli föremål för översyn. Garantier måste skapas för att den länsövergripandeplanering som skall ske verkligen leder till det önskade resultatet.Socialstyrelsens ansvar för planeringen bör, enligt utskottets mening,förslärkas.