bet · GD01LU26 · 1989-12-31 00:00:00 — Motionerna berör frågor om ställföreträdare för dödsbo-och samägdajordbruksfastigheter, vilande lagfart, en översyn av arrendelagstiftningen ochutlänningars rätt att köpa fast egendom i . Dödsbo- och samägda jordbruksfastigheter Hösten1988 beslöt på förslag av regeringen att särskilda regler skulleinföras beträffande förvaltningen av dödsboägda och samägdajordbruksfastigheter (prop. 1988/89:9, LU12). De nya bestämmelserna, somträdde i kraft , innebär bl.a. att dödsbo som inneharjordbruksfastighet är skyldigt att avveckla fastighetsinnehavet senast fyra årefter utgången av det kalenderår då dödsfallet inträffade. I fråga omjordbruksfastigheter som innehas med samäganderätt av fler än två personergäller att det skall finnas en ställföreträdare med uppgift att utåt företrädadelägarna i angelägenheter som angår fastigheten och att inför delägarna svaraför den löpande förvaltningen. Närmare bestämmelser härom finns i lagen(1989:31) om förvaltning av vissa samägda jordbruksfastigheter. Imotion L501 av m.fl. (fp) yrkas (yrkande 1) att dödsbo sominnehar jordbruksfastighet skall vara skyldigt att ha enställföreträdare. Vidare begär motionärerna (yrkande 2) att lagen omförvaltning av vissa samägda jordbruksfastigheter ändras så att den blirtillämplig också när en fastighet innehas med samäganderätt av två personer somär varken gifta med varandra eller sambor. Somframgår av redogörelsen ovan under avsnittet Dödsbo- och samägdajordbruksfastigheter har utskottet behandlat liknande motionsyrkanden delshösten 1988, dels och därvid (bet. 1988/89:LU12 och LU18) bådagångerna avstyrkt bifall till yrkandena med motiveringen att det inte fannsbehov av de begärda lagändringarna. mening har det nu inte framkommit något som ger anledningatt frångå sina tidigare ställningstaganden. Utskottet avstyrker därför bifalltill motion L501. Densom med äganderätt förvärvat fast egendom är enligt 20 kap. jordabalken (JB)skyldig att hos vederbörande inskrivningsmyndighet ansöka om lagfart. Om någrahinder inte möter mot förvärvet på materiella eller formella grunder skallinskrivningsmyndigheten bevilja ansökningen.I 20 kap. 6 § anges olika fall när en lagfartsansökan skall 1989/90:LU26 avslås.Det är här fråga om klara fall där exempelvis förvärvet är ogiltigt eller intekan göras gällande. Om lagfart inte kan beviljas ochförutsättningarna för avslag på ansökningen inte heller är för handen gällerenligt 20 kap. 7 § JB att inskrivningsmyndigheten skall förklaralagfartsansökan vilande. Bland förutsättningarna för ett sådant beslut kannämnas att överlåtarens underskrift på köpehandlingen inte är bevittnad, attlagfart söks på grund av testamente, dom eller förrättning som ännu inte vunnitlaga kraft eller att förvärvet avser en del av fastighet och är beroende avfastighetsbildning eller en myndighets tillstånd. En ansökan som förklaratsvilande skall enligt 19 kap. 11 § JB upptas till ny prövning så snart anledningdärtill förekommer. I princip åligger det sökanden själv att vara verksam föratt undanröja hinder som föranlett vilandeförklaringen och att hosinskrivningsmyndigheten visa att så skett. haremellertid rätt och plikt att ta upp en vilandeförklarad ansökan till nyprövning så snart det finns anledning till detta. Sökanden kan därvidföreläggas att visa att hinder som föranlett vilandeförklaringen blivitundanröjt. kan förena ett sådant föreläggande med vite. I motion L502 av () framhålls att det i dagförekommer fall där lagfartsansökan varit vilande mycket länge, ibland i fleradecennier. Motionären anser att detta förhållande är olyckligt urrättssäkerhetssynpunkt och efterlyser striktare och entydigare regler för hurvilande lagfarter skall utsläckas eller fullföljas. Enligt motionären borde enlämplig tidsgräns härvidlag vara . I motionen begärs ett tillkännagivandeav vad som anförts. Utskottet vill för sin del understryka att det ligger ifastighetsägarens eget intresse att han får lagfart på fastigheten och attalltså en vilande-förklaring inte blir bestående. Sålunda är exempelvisfastighetsägarens möjligheter att utnyttja fastigheten som säkerhet förkrediter beroende av att lagfart beviljats. Vidare finns det som ovanredovisats särskilda bestämmelser som innebär att inskrivningsmyndigheten skallverka för att en vilandeförklaring omprövas. Av betydelse är också bestämmelsernaom lagfartssammanträde i 20 kap. JB. Reglerna ger en fastighetsägare möjlighetatt få det hinder för sin egen lagfart undanröjt som en tidigarevilandeförklaring medför. Såvitt utskottet har sig bekant har de nuvarandebestämmelserna om vilande lagfart inte inneburit några påtaliga generellaproblem. Det kan emellertid inte uteslutas att, som motionären hävdar,lagfartsansökningar i enstaka fall varit vilande . Attlångvariga vilandeförklaringar trots allt förekommer kan enligt utskottetsmening ofta ha sin orsak i andra förhållanden än brister i JB:s regelsystem.Något behov av skärpta regler för vilande lagfarter torde således inteföreligga. Härtill kommer att ett tillmötesgående av motionärens önskemål imånga fall skulle kunna leda till allvarliga rättsförluster förfastighetsägaren med hänsyn bl.a. till att olika rättsverkningar är knut- na till att lagfart givitspå en fastighet oavsett huruvida ansökningen 1989/90:LU26 blivitvilandeförklarad eller beviljad. Med det anförda avstyrker utskottet bifalltill motion L502. Genominförandet av JB tillskapades en enhetlig lagstiftning föralla jordbruksarrenden. JB innebar också bl.a. att jordägaren och arrendatornfick en i förhållande till äldre lagstiftning ökad avtalsfrihet i ekonomiskafrågor. som avtalsfriheten ökade fick jordbruksarrendatorn i fleraavseenden en bättre ställning, bl.a. när det gällde besittningsskyddet.Reglerna om jordbruksarrende har efter tillkomsten av JB förändrats iåtskilliga avseenden. Genom en reform (prop. 1978/79:183, bet. LU 23)ändrades bl.a. om arrendatorns besittningsskydd när jordägarensjälv vill överta arrendestället. Också bestämmelserna om hur arrendeavgiftenskall bestämmas fick en ny utformning som innebar att större hänsyn än tidigareskulle tas till arrendeställets avkastningsförmåga. Ytterligare ändringar ireglerna om jordbruksarrenden genomfördes (prop. 1983/84:136, bet. LU35), då jordägaren ålades en principiell skyldighet att göra sådanainvesteringar på arrendestället som påfordras av en myndighet. Vidareutvidgades arrendatorns rätt att överlåta arrenderätten, och arrendatorn fickockså i andra avseenden en stärkt ställning. Genom lagstiftning (prop.1983/84:136, bet. LU 1984/85:35) fick bl.a. jordbruksarrendatorn rätt att föreandra förvärva arrendestället när jordägaren avser att överlåta det. Närmarebestämmelser härom finns i lagen (1985:658) om arrendatorers rätt att förvärvaarrendestället. Imotion L503 av och (båda m) framhålls attändringar i arrendelagstiftningen som har beslutats har medförtatt balansen mellan jordägare och arrendator allvarligt rubbats. Samtligaändringar har enligt motionärerna inneburit en förstärkning av arrendatornsställning. Arrendatorns starka besittningsskydd, överlåtelserätt till nästageneration, förköpsrätt, m.m. har fått till följd en påtaglig tveksamhet och imånga fall en direkt ovilja bland främst privata jordägare att arrendera ut sinjord. Utvecklingen har också enligt motionärerna inneburit att samarbetetmellan jordägare och brukare tagit andra former i syfte att kringgå lagstiftningen.När nu en avreglering av svenskt jordbruk är förestående bör enligtmotionärerna också arrendelagstiftningen utformas på ett sådant sätt attmarknadskrafterna får ett ökat spelrum. Arrendelagstiftningen bör enligtmotionärernas mening bli föremål för en allmän översyn som bör syfta till attåstadkomma ett större inslag av avtalsfrihet på arrendemarknaden och bygga påsamma principer som gäller för andra företagare. I motionen begärs attregeringen tillsätter en utredning med uppgift att föreslå ändringar iarrendelagstiftningen syftande till en bättre balans mellan jordägare ocharrendatorer. Frågan om en allmänöversyn av arrendelagstiftningen behandlades . av utskottet hösten 1989med anledning av en motion med samma syfte somden nu aktuella. I sitt av godkända betänkande 1989/90:LU26 1989/90:LU6hänvisade utskottet till att jordägaren och jordbruksarrendatorn genominförandet av jordabalken fick en i förhållande till äldre rätt ökadavtalsfrihet i ekonomiska frågor. Avsikten var bl.a. att man därmed skulletillgodose jordbrukspolitiska effektivitetsmål. som avtalsfrihetenökade fick jordbruksarrendatorerna en starkare ställning. Enligt utskottetsmening var det självfallet angeläget att arrendelagstiftningen även i framtidenstod i samklang med jordbrukspolitiska målsättningar. Utskottet höll det förtroligt att en avreglering av jordbruket liksom andra förändringar förjordbruksnäringen som kan uppkomma till följd av bl.a. vårt framtidasamarbete med EG kan nödvändiggöra en översyn av arrendelagstiftningen.Utskottet ansåg emellertid att frågan om en sådan översyn var för tidigtväckt. Först i ett längre tidsperspektiv, framhöll utskottet, kan det bedömasvilka ändringar som erfordras. Med det anförda avstyrkte utskottet bifall tillden då aktuella motionen. Vad utskottet sålunda uttalade för mindre än ett halvårsedan äger fortfarande giltighet. Enligt utskottets mening bör således enutredning på området anstå till dess att man kan överblicka vad de föreståendeförändringarna för jordbruksnäringen kan innebära på arrendeområdet. Utskottetavstyrker således bifall till motion L503. Utlänningars rätt att köpa fast egendom i Enligt lagen om utländska förvärv av fast egendom m.m. fårutländska medborgare, såvida de inte är gifta med svenska medborgare, förvärvafast egendom här i landet endast efter särskilt tillstånd (förvärvstillstånd).Också för andra rättssubjekt t.ex. utländska bolag och svenska aktiebolag sominte har utlänningsförbehåll i bolagsordningen i lagen benämndakontrollsubjekt föreligger tillståndsplikt. Tillstånd krävs inte bara förförvärv av fast egendom utan också för förvärv av tomträtt och bostadsarrende. Förutsättningarna för förvärvstillstånd regleras i 1 kap.811 §§. Bestämmelserna innebär att förvärvstillstånd i princip skall meddelas om hinder inte möter med hänsyn till landets försvar eller säkerhet, egendomens lämplighet för avsett ändamål eller andra allmänna intres sen eller med hänsyn till förvärvarens förhållanden. I fråga om förvärv av fastighet som är taxerad som jordbruksfastighet skall en prövning också ske enligt bestämmelserna i jordförvärvslagen. För sådana områ den av landet där det råder stor efterfrågan på fritidsbostäder gäller därutöver en särskild bestämmelse. Enligt denna skall förvärvstillstånd vägras om förvärvet avser en fritidsfastighet som är belägen inom ett område dar efterfrågan på fritidsfastigheter är så betydande att på grund därav risk föreligger för en stegring av fastighetsvärdena. Kravet på förvärvstillstånd gäller dock inte om förvärvaren tidigare varit svensk medborgare eller på annat sätt har en särskild anknytning till . Frågor om förvärvstillstånd prövas av och i vissa fall av regeringen. I motionL504 av och (båda m) 1989/90:LU26 kritiserasbestämmelserna som innebär inskränkningar i utlänningars rätt att köpa fastegendom i . Motionärerna menar att det med hänsyn till utvecklingen avEG:s inre marknad är nödvändigt att öppnas för folk. Motionärernaser det som en storslagen möjlighet för jordbruksbefolkning att fåöverlåta sin överskottsmark till européer för fritids- och permanentboende. Motionärernayrkar att begär att regeringen återkommer med förslag om att slopaförvärvstillstånd vid förvärv av fast egendom utanför militära skyddsområdenför medborgare i och i . Frågan om lättnader i tillståndsplikten för nordiskamedborgare prövades av med anledning av en motion.Utskottet hänvisade därvid i sitt av godkända betänkande (LU1985/86:17) till att frågan aktualiserats inom . Utskottetförutsatte därvid att en sådan översyn som begärdes i motionen skulle kommatill stånd om behandlingen i gav anledning därtill. Någonriksdagens åtgärd med anledning av motionen ansågs inte erforderlig. har sedermera rekommenderat att utreda möjligheterna att ge nordbor möjlighet att frittförvärva fast egendom för bostadsändamål i hela . Rekommendationen är förnärvarande under behandling i . När det gäller slopande av tillståndsplikten förmedborgare inom EG erinrar utskottet om att inom ramen för EPTA förnärvarande aktivt deltar i förhandlingar som syftar till att förverkliga ettnärmare samarbete med EG. Målet för förhandlingarna är att etablera ettdynamiskt och homogent Europeiskt Ekonomiskt Samarbetsområde (EuropeanEconomic Space, EES) omfattande länderna inom EFTA och EG. Ett förverkligandeav detta samarbete kan bl.a. förutsätta ändringar av reglerna om utländskamedborgares och företags rätt att förvärva fast egendom i . I avvaktanpå att mera konkreta resultat av förhandingarna föreligger kan det enligtutskottets mening inte avgöras vilka lagstiftningsåtaganden som kommer attkrävas. Frågan om ändringar i de svenska reglerna om förvärvstillstånd ienlighet med motionärernas önskemål bör därför anstå. Med detanförda avstyrker utskottet bifall till motion L504. 1. beträffande ställföreträdare för dödsbo- ochsamägda jord bruksfastigheter att avslår motion 1989/90:L501, 1(fp) 2. beträffandevilande lagfart attriksdagen avslår motion 1989/90:L502, 3. beträffande ändringar i arrendelagstiftningen 1989/90:LU26 att avslår motion 1989/90:L503, 2(m, fp) 4. beträffande utlänningars rätt att köpa fastegendom i att avslår motion 1989/90:L504. 3(m) Närvarande: (), (), OweAndréas-son (s), (), (), (), AllanEkström (m), (), (), (),(vpk), (), (), GunillaAndersson (s), (), () och KarinStarrin (c). Ställföreträdare för dödsbo- och samägda jordbruksfastigheter(mom. 1) och (båda fp) anser deb att den del av utskottets yttrande på s. 10 som börjarmed "Som framgår" och slutar med "motion L50r' bort ha följandelydelse: I likhet med vad som anförts i motion L501 och vad somuttalades i en reservation till utskottets betänkande (bet.1988/89:LU18) anser utskottet det vara motiverat att dödsbo som inneharjordbruksfastighet skall vara skyldigt att ha enställföreträdare. I enlighet härmed förordar utskottet att i 18 kap. ÄB införsen ny paragraf, 8 §, av innebörd att om det i ett dödsbo ingår fast egendom somär taxerad som jordbruksfastighet skall lagen (1989:31) om förvaltning av vissasamägda jordbruksfastigheter tillämpas vid boets förvaltning avjordbruksfastigheten. Vad härefter gäller frågan om tillämpningsområdet förlagen om förvaltning av vissa samägda jordbruksfastigheter vill utskottetframhålla att det inte är ovanligt att även jordbruksfastigheter som ägs gemensamtav två personer förvaltas på ett ineffektivt sätt. Utskottet delar därförmotionärernas uppfattning att lagen om förvaltning av vissa samägdajordbruksfastigheter bör göras tillämplig redan då två personer som inte ärgifta eller sambor gemensamt äger en jordbruksfastig-het. deb att utskottetshemställan under moment 1 bort ha följande lydelse: 1989/90:LU26 1.beträffande ställföreträdare för dödsbo- och samägda jordbruksfastigheter att med bifall tillmotion 1989/90:L501 antar följande förslag till lag om ändring i ärvdabalkenoch lag om ändring i lagen (1989:31) om förvaltning av vissa samägdajordbruksfastigheter. Härigenom föreskrivs att i skallinföras en ny paragraf, 18 kap. 8 §, av följande lydelse. 8 § Om det i ett dödsbo ingår fast egendom som ärtaxerad som jordbruksfastighet skall lagen (1989:31) om förvaltning av vbsasamägda jordbruksfastigheter tillämpas vid boets förvaltning av jordbruksfastigheten. Dennalag träder i kraft . Lag omändring i lagen (1989:31) om förvaltning av Härigenom föreskrivs att 1 § lagen (1989:31) om förvaltningav vissa samägda jordbruksfastigheter skall ha följande lydelse. Omfast egendom som är taxe- Om fast egendom som är taxe rad som jordbruksfastighet ägs av rad som jordbruksfastighet ägs av minst tre gemensamt, tillämpas minst två gemensamt som inte är denna lag i stället för 26 §§ äkta makar eller sambor, tillämpas lagen (1904:48 s. 1) om samägan- denna lag i stället för 26 §§ derätt. lagen (1904:48 s. 1) om samägan- Avtalsom strider mot denna lag är utan verkan. Detta gäller dock inte avtal i frågorsom avses i 911 §§. Dennalag träder i kraft . Ändringari arrendelagstiftningen (mom. 3) 1989/90:LU26 RolfDahlberg (m), (), (), (),och () anser debatt den del av utskottets yrkande på s. 12 som börjar med "Frågan om"och på s. 13 slutar med "motion L503" bort ha följande lydelse: Medanledning av vad som anförts i motionen vill utskottet hänvisa till attjordägaren och jordbruksarrendatorn genom införandet av jordabalken fick en iförhållande till äldre rätt ökad avtalsfrihet i ekonomiska frågor. att man därmed skulle tillgodose jordbrukspolitiska effektivitetsmål.Samtidigt som avtalsfriheten ökade fick, som tidigare nämnts,jordbruksarrendatorerna en starkare ställning. Enligt utskottets mening är detangeläget att arrendelagstiftningen även står i samklang medjordbrukspolitiska målsättningar. Arrendeinstitutionen har dock en storbetydelse för det svenska jordbruket. Onekligen är det så att det på senare århar skett stora förändringar på jordbrukets område och att jordbruket ocksåfortsättningsvis kommer att undergå betydande förändringar. Redan av detskälet finns det enligt utskottets mening anledning att nu se överarrendelagstiftningen. Härtill kommer att vissa nu gällande arrenderegler kanha en mindre lämplig utformning. Pågrund av det anförda anser utskottet att arrendelagstiftningen nu bör bliföremål för en allmän översyn. Det bör ankomma på regeringen att medutgångspunkt i motionen närmare bestämma formerna för utredningsarbetetsbedrivande. sålunda anfört med anledning av motion L503 bör som sinmening ge regeringen till känna. deb att utskottets hemställan under moment 3 bortha följande lydelse: 3. beträffande ändringar i arrendelagstiftningen attriksdagen med anledning av motion 1989/90:L503 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört. Utlänningars rätt att köpa fast egendom i (mom. 4) RolfDahlberg, och (alla m) anser debatt den del av utskottets yttrande på s. 14 som börjar med "Fråganom" och slutar med "motion L504" bort ha följande lydelse: Utskottetdelar den uppfattning som förs fram i motionen att den förestående avregleringen av det svenska jordbruket kräver en mängd olika åtgärder bl.a. för att förhindra en negativ inverkan på kultur landskapet. Som motionärerna är inne på kan en tänkbar åtgärd i detta syfte vara att införa möjlighet för den som äger jordbruksmark att fritt få överlåta överskottsmark till utlänningar. Enligt utskottets mening skulle en sådan frihet innebära möjlighet att åter befolka den svenska landsbygden och därmed förhindra att landskapet växer igen. Enligt utskottet bör denmöjlighet att bevara karaktären på den svens- ka landsbygden sommotionärernas förslag innebär tas till 1989/90:LU26 Utskottet äremellertid inte berett att på det underlag som nu föreligger föreslå vilkaändringar i jordförvärvslagstiftningen som bör komma till stånd. Det får enligt utskottets mening ankomma på regeringen att utformaerforderliga lagförslag och därefter återkomma sålunda anfört bör med bifall till motion L504 som sinmening ge regeringen till känna. deb att utskottets hemställan under moment 4 bortha följande lydelse: 4. beträffande utlänningars rätt att köpa fast egendom iSverige att med bifall till motion 1989/90:L504 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört.