bet · GD01JuU5 · 1989-12-31 00:00:00 — Reglering en innebär sammanfattningsvis att var och en som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar person- eller sakskada i princip skall ersätta skadan (2 kap. 1 §). Vid personskada utgår ersättning för sjukvårdskostnader m.m., inkomstförlust och ideell skada (förluster av icke-ekonomisk natur). I sistnämnda hänseende utgår ersättning för sveda och värk, . lyte ellerannat stadigvarande men samt olägenheter i övrigt till följd av skadan(5 kap, 1 §), Vid brott mot den personliga friheten och vissa 1989/90:JuU5 andraintegritetskränkande brott föreligger det också skyldighet att utge ersättningför lidande (1 kap. 3 §). Ersättning för ren förmögenhetsskada, dvs. ekonomiskskada som uppkommit utan samband med att någon lidit person- eller sakskada,kan också utgå vid brott (2 kap. 4 §). Ersättning för skada på grund av brott kan utgå ur olikaförsäkringar, t.ex. hemförsäkringen. I vissa fall finns möjlighet att Sersättning av staten. Sådan ersättning utgår enligt brottsskadelagen (1978:413)och förordningen (1988:842) om ersättning och belöning åt den som hjälperpolisen. Möjligheterna att S ersättning enligt brottsskadelagenutvidgades (prop. 1987/88:92, bet. JuU 37, rskr. Brottsskadelagensersättningsregler innebär i korthet följande. Brottsskadeersättning utgår för personskada. Sompersonskada ersätts även skada på kläder, glasögon eller liknande som denskadelidande bar på sig vid skadetillSIIet. Ersättning utgår också för lidande (kränkning) som någontillfogat annan genom brott mot den personliga friheten eller genom annatofredande som innefattar brott. Brottsskadeersättning utgår vidare för sakskada och renförmögenhetsskada. I dessa fall krävs som regel att skadan vållats av enperson som är intagen på kriminalvårdsanstalt eller vissa andra institutioner.Sådana skador kallas ibland rymlingsskador. Dock finns vissa möjligheter tillersättning även när det inte är fråga om rymlingsskada i den mån denskadelidandes möjligheter att försörja sig allvarligt har äventyrats genomskadan. Ersättning kan också utgå om den annars framstår som särskiltangelägen, I sistnämnda fall utgår ersättning alltså utan behovsprövning. Det finns också viss möjlighet att S ersättning förkostnader i ett ärende om brottsskadeersättning. Om ersättning utgått enligt brottsskadelagen övertarstaten rätten till motsvarande skadestånd av den som vållat skadan. Frågor om ersättning enligt brottsskadelagen prövas av ensärskild nämnd, brottsskadenämnden. Enligt förordningen om ersättning och belöning åt den somhjälper polisen, som trädde i kraft , kan den få ersättningav staten som ingriper för att hjälpa polisen eller en ordningsvakt attverkställa en tjänsteåtgärd och som till följd av detta skadas. Sådanersättning kan också den S som på egen hand, innan polisen eller enordningsvakt kommit till platsen aller annars tagit sig an saken, i nödvärneller med laga rätt ingriper för att avvärja ett påbörjat eller överhängandeangrepp mot annan eller annans egendom eller hindrar angriparen från att kommaundan. Ersättning lämnas för personskada, sakskada och renförmögenhetsskada. För att S ersättning skall den skadelidande lill statenöverlåta sin rätt till motsvarande skadestånd av den som är ansvarig för skadan, 11 Frågor omersättning enligt förordningen prövas av i 1989/90:JuU5 det läningripandet gjorts. Regeringen har utSrdat direktiv till en utredning omersättning för ideell skada i samband med personskada (dir, 1988:76). Enligtdirektiven skall utredas bl.a. frågan om skadestånd för integritetskränkningarpå grund av brott. Ersättning enligt brottsskadelagen utgår som framgått ovanför personskada i allmänhet och för kränkning vid vissa integritetskränkandebrott. Dessutom kan ersättning för sakskada utgå men när det gäller sådanaskador är rätten till ersättning begränsad och gäller i första hand s.k.rymlingsskador. Det sagda innebär att ersättning enligt brottsskadelagennormalt utgår för personskada m.m. Att staten i dessa fall i enlighet medönskemålen i motionerna Ju808 och Ju817 i princip förskotterar skadeståndet harframgått ovan. När det gäller förskottering av skadestånd för personskada Srmotionsönskemålen således anses tillgodosedda redan genom det gällanderegelsystemet. Vid sakskada gäller som sagts begränsningar i rättentill brottsskadeersättning, och statens skyldighet att förskottera skadeståndhärför är i motsvarande mån inskränkt. Enligt utskottets mening är detta enändamålsenlig ordning, och ett generellt åtagande från statens sida attförskottera brottsskadestånd i här aktuella fall är knappast aktuellt. Medhänsyn till att sakskada normalt täcks av hemförsäkringen skulle en sådanordning för övrigt i första hand.gynna försäkringsbolagen och inte de skadelidande.Utskottet är inte berett att tillstyrka bifall till motionerna Ju808 och Ju817i här behandlade delar. När det sedan gäller yrkandet i motion Ju808 om ersättningvid ingripande mot brott vill utskottet hänvisa till den förordning omersättning och belöning åt den som hjälper polisen som trädde i kraft den 1augusti 1988, Några ytterligare åtgärder i detta hänseende torde inte varaerforderliga, och utskottet avstyrker bifall till motionen i denna del, I motionerna Ju808 och Ju814 framförs krav på utredningarom brottsskadestånd m,m. Utskottet anser för sin del att den nuvaranderegleringen är på det stora hela tillfredsställande. Enligt skadeståndslagenär ju den som uppsåtligt eller av vårdslöshet orsakat skada, t.ex, genom brott,också skyldig att ersätta skadan. Sannolikt finns emellertid utrymme för vissaförbättringar när det gäller ersättning för ideell skada. Som framgått ovan harregeringen utSrdat direktiv till en utredning som skall granska bl.a. frågan omskadestånd för integritetskränkningar på grund av brott. Mot den bakgrunden äringa ytterligare åtgärder nu erforderliga från sida, och utskottetavstyrker bifall till motionerna. I motionerna Ju225, Ju603, Ju612. Ju617, Ju619, Ju643,Ju808, Ju812 och Ju817 föreslås olika åtgärder för att göra lagen ombesöksförbud effektivare, t.ex. genom att höja straffmaximum till Sngelse ettår. Motionärerna vänder sig i första hand mot att en överträdelse av ettbesöksförbud inte kan leda till tvångsingiipanden i form av frihetsberövande(häktning). I motionerna Ju603 och Ju812 framförs också önskemål om attöverträdelse av besöksförbud skall utan begränsning ligga under allmänt åtal,och i motion Ju612 begärs att kontraktsvård skall vara påföljden vidöverträdelse av besöksförbud. Lagen om besöksförbud trädde i kraft (prop, 1987/88:137, bet, JuU 42, rskr. Syftet med lagstiftningen är attförbättra situationen för främst de kvinnor som utsätts för förföljelse ochtrakasserier av män de tidigare sammanlevt med. Också andra utsatta personerges motsvarande skydd. Besöksförbud kan utSrdas om det på grund av särskildaomständigheter finns risk att någon kommer att begå brott mot, förfölja ellerpå annat sätt allvarligt trakassera en annan person. Vid bedömningen skallsärskilt beaktas om den mot vilken förbudet avses gälla har begåttbrott mot den andra personens liv, hälsa, frihet eller frid. Besöksförbud skalli första hand avse förbud att besöka eller på annat sätt ta kontakt med enannan person eller att följa efter denne. Om ett sådant förbud inte ärtillräckligt kan ett utvidgat besöksförbud meddelas. Ett sådant förbud kaninnebära t.ex. förbud att uppehålla sig i närheten av den andra personensbostad eller arbetsplats. Besöksförbud meddelas för högst i taget.Straffet för överträdelse av besöksförbud är böter eller Sngelse i högst sexmånader. Överträdelse av besöksförbud Sr åtalas av åklagare endast ommålsäganden anger brottet till åtal eller åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Regeringen gav BRÅ i uppdrag attfölja upp tillämpningen av besöksförbudslagen, och BRA har publicerat enpromemoria (PM 1989:2) i ämnet. Uppföljningen avser erfarenheterna av lagenunder . BRA anser att några större förändringar av lageneller dess tillämpning inte är påkallade . Den fortsattatillämpningen bör dock följas noggrant, och en ny uppföljning kan bli aktuellom . BRA understryker också att den korta uppföljningstiden gör bör vara försiktig med att dra alltför långtgående slutsatser av materialeti promemorian. Promemorian remitterades till riksåklagaren () och (). Den bereds nu i . Avpromemorian framgår bl.a. att besöksförbud under uppföljnings- 11, tidenmeddelades i 84 fall medan 37 ansökningar avslogs. där åtal väcktstorde, enligt promemorian, detta ha skett efter angivelse 1989/90:JuU5 1 åtta fall har åtal för överträdelse av besöksförbud dockansetts påkallat ur allmän synpunkt. I dessa fall har åtal alltså kunnat skeutan angivelse. Fram till hade sex personerdömts för överträdelse av besöksförbud. som dömts för överträdelse av besöksförbud dömdes för andrabrott riktade mot den som förbudet avsåg skydda. Av RA:s yttrande över promemorian framgår bl.a. att RÅbeslutat att meddela föreskrifter om tillämpningen av lagen om besöksförbud.Bl.a. skall åklagaren som regel fatta beslut i fråga om besöksförbud inom envecka från det att ansökan gjorts. Ingripande i akuta situationer för att förhindra ellerstoppa en pågående överträdelse av besöksförbud kan ske med stöd av reglerna i23 kap. (RB) om skyldighet att medfölja och kvarstanna förförhör eller enligt 13 § polislagen (1984:387). Enligt reglerna i RB har den som är tillstädes på platsdär brott förövas skyldighet att följa med till förhör som hålls omedelbartdärefter. Den som är misstänkt för brottet kan i vissa fall hållas kvar hospolisen för förhör i . Enligt 13 § polislagen Sr en polisman avvisa elleravlägsna den från visst område eller utrymme som genom sitt uppträdande störden allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, när det ärnödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas. Detsamma gäller om ensådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling skall kunna avvärjas. Omnågon av de nu nämnda åtgärderna inte är tillräcklig får den störande personentillSlligt omhändertas för högst . Av BRÅ:s promemoria framgår att 13 § polislagen tillämpatsi två fall och reglerna i 23 kap. RB om skyldighet att medfölja till förhör iytterligare två fall. De nu nämnda reglerna Sr inte användas för att avvärjabrott annat än i akuta situationer. När det gäller andra frihetsberövanden pågrund av risk för fortsatt brottslig verksamhet krävs att förutsättningar förhäktning föreligger. Häktningsreglerna är emellertid inte tillämpliga vidöverträdelse av besöksförbud, då en grundförutsättning för häktning i principär att det för det aktuella brottet är stadgat Sngelse (se 24kap. 1 § RB). Som nämnts är överträdelse av besöksförbud ett s.k.angivelsebrott. Åtal Sr alltså normalt endast ske efter angivelse; endast om det är påkallat ur allmän synpunkt Sr åtal ske utan angivelse. Den sistnämn da regeln kan få betydelse t.ex. om målsäganden inte vågar ange överträdelsen lill åtal eller om hon efter påtryckningar återtagit sin angivelse. Om enöverträdelse av besöksförbud sker i samband med annan 1989/90:JuU5 straffbarhandling gäller enligt 20 kap. 4 § RB att åklagaren åtala även överträdelsenav besöksförbudet utan angivelse under förutsättning att det eller de andrabrotten som handlingen innefattar faller under allmänt åtal. Detta är fallett.ex, om den som överträder besöksförbudet i samband därmed misshandlar densom förbudet avser skydda. Sammantaget innebär regleringen att åtalsregeln vidöverträdelse av besöksförbud saknar betydelse om ett brott underallmänt åtal begås. Om å andra sidan det andra brottet också är ett angivelsebrott,t.ex. ofredande som inte förövats på allmän plats, kommer överensstämmelse attråda för de olika brotten. Utskottet, som i lagstiftningsärendet om besöksförbud hadeatt behandla ett yrkande om allmänt åtal utan begränsning, fann (s. 12) attåtalsregeln i besöksförbudslagen på ett lämpligt och ändamålsenligt sätt anknöttill åtalsreglerna i och avstyrkte motionsyrkandet. Som framgått är straffet för överträdelse avbesöksförbud böter eller Sngelse . När det gäller valet av påföljd gäller brottsbalkensregler om straö-mätning och påföljdsval (prop. 1987/88:120, bet. JuU 45, rskr,404), som innebär bl,a, alt den lindrigaste påföljden skall väljas som i detenskilda fallet är länkbar. I propositionen med förslag till lagstiftning ombesöksförbud (s. 35) framhöll justitieministern bl.a, alt en särskildstraffbestämmelse för överträdelse av besöksförbud främst skulle S betydelseför sådana handlingar som inte är straffbara enligt andra lagrum. Hon anfördevidare att det under remissbehandlingen av den promemoria (Ds Ju 1987:13)Besöksförbud som låg till grund för lagstiftningen uppmärksammats all den ipromemorian föreslagna straffekalan böter eller Sngelse innebar att personella tvångsmedel i form av anhållande eller häktning somregel inte skulle kunna tillgripas vid överträdelse av besöksförbud. Hon ansågdock alt straffvärdet på de handlingar som enbart består i en överträdelse avbesöksförbud inte torde vara sådant alt anhållande eller häktning borde komma ifråga. Om överträdelsen av elt besöksförbud begås i samband med ett brott avannat slag, t.ex. misshandel eller olaga hot, kan reglerna om anhållande ochhäktning på vanligt sätt bli tillämpliga. Utskottet hade ingenting att erinramot dessa uttalanden. När det galler frågan om konkurrens mellan överträdelse avbesöksförbud och andra brott, l,ex, enligt BrB, anförde justitieministern ipropositionen (s, 52) att det i sådana fall normalt skall dömas ibrottskonkurrens. Enligt allmänna principer bör undantag gälla för det falletatt det sakliga innehållet i straffbestämmelserna är identiskt. ansåghon, vara fallet vid hemfridsbrolt som innebär en överträdelse avbesöksförbud. I den mån hemfridsbroltet inte är grovt har överträdelsen avbesöksförbud den strängaste straff- skalan,och hemfridsbroltet torde då konsumeras av sistnämnda brott, I 1989/90:JuU5 övrigafall bör dömas för såväl överträdelse av förbudet som del andra brottet ibrottskonkurrens, slutade ministern. När det gäller påföljden konstaterar RPS i sitt yttrandeöver BRA:s utvärdering att många av de drabbade kvinnorna befinner sig i enoacceptabel situation. Ett besöksförbud och konsekvenserna av en överträdelseav elt sådant förbud torde inte på något avgörande sätt förbättra dessakvinnors situation annat än marginellt. Det krävs, anser RPS, under hänvisningtill BRA:s promemoria andra och mera genomgripande åtgärder för detta. Kontraktsvård, som infördes (prop, 1986/87:106,bet, JuU 32, rskr, 279) är en specialform av skyddstillsyn, som innebär alt dentilltalade i stället för Sngelse döms till vård enligt en fastställd behandlingsplan.En förutsättning är all den tilltalade förklarar sig beredd att undergå denplanerade behandlingen. Kontraktsvård skall enligt propositionen användas somersättning för Sngelsestraff huvudsakligen i sådana fall då brottsligheten harsin grund i alkohol- eller narkotikamissbruk, I lagstiftningsärendet om kontraktsvård anförde utskottetbl.a. (s. 24) att flera skäl talade mot att begränsa tillämpningsområdet förkon-traklsvård till endast missbrukare. Det kunde, ansåg utskottet, även finnasandra kategorier där förhållandena är sådana att vård eller annan behandling ärpåkallad, t,ex, då ett begånget brott står i samband med ett psykisktinsufficienstillstånd men detta inte är så allvarligt att sluten psykiatriskvård kommer i fråga. Utskottet utgick dock ifrån att bestämmelserna fårtillämpning främst beträffande alkohol-och narkotikamissbrukare och endast iundantagsfall beträffande andra grupper. Lagrådet har yttrat sig över ett inom utskottet underdetta ärendes beredning upprättat förslag till lag om ändring i lagen ombesöksförbud. Utskottels förslag innebär att straffmaximum för överträdelse avbesöksförbud höjs till Sngelse samt att den särskilda åtalsregeln tasbort. Lagrådetsyttrande fogas som bilaga till delta betänkande. Enligt utskottets mening visar hittillsvarandeerfarenheter av lagen om besöksförbud att lagstiftningen är ett alltförtrubbigt instrument när det gäller att förhindra förföljelse och trakasserierav utsatta kvinnor. Utskottet tänker då såväl på straffekalans utformning somden särskilda åtalsregeln. Utskottet kan visserligen instämma i lagrådets uppfattningatt straffet för en överträdelse av besöksförbud i normalfallet bör bli böter. Detta gäller naturligtvis särskilt om det handlar om en enstaka överträdelse. Inom bestämmelsen faller emellertid även mycket allvarliga överträdet- 15 ser varsstraffvärde ligger över den nuvarande straffekalans. tänker dåpå t,ex. ofta förekommande överträdelser med starka inslag 1989/90:JuU5 av passivthot som pågått . Det finns således enligt utskottets meninganledning att överväga en höjning av straffmaximum. Härför talar också att detmed gällande bestämmelser normalt inte är möjligt att avbryta en pågående serieallvarliga överträdelser av besöksförbud genom att häkta den som överträderförbudet, BRÅ:s utvärdering visar också att en sådan häktningsmöjligheterfordras i vissa svårartade fall. När det gäller den särskilda åtalsregeln kan utskottetinte dela lagrådets uppfattning. Utskottet vill här för sin del dra enparallell till åtalsregleringen i fråga om misshandel som inte ägt rum påallmän plats. upphävdes en motsvarande regel om åtalsbegränsning viddetta brott. Som skäl härför anförde utskottet bl.a. att kravet på angivelse,som brukar motiveras med att samhället inte bör ingripa med straffrättsligaåtgärder när den som har kränkts genom brottet inte vill att samhället skallingripa, innebär att man förutsätter att den som har kränkts genom brottet harmöjlighet att ge uttryck för sin uppfattning i åtalsfrågan. Enligt utskottetsmening gällde detta emellertid knappast i allmänhet vid kvinnomisshandeleftersom de kvinnor som misshandlats säkerligen ofta utsätts för starkapåtryckningar av män som har misshandlat dem. Utskottet pekade också på att mangenom att lägga avgörandet på kvinnan försätter henne i en svår valsituation.Utskottet anförde vidare att man genom att upphäva åtalsbegränsningen bestämtslår fast att misshandel i hemmet är minst lika straffvärd som de former avmisshandel beträffande vilka ingen särskild åtalsbegränsning gäller. Härtillkom bl,a, att åklagarna skulle få större möjlighet att väcka åtal i sådanafall då misshandeln har dokumenterats i anslutning till gärningstillSllet menkvinnan tar tillbaka sin angivelse (prop, 1981/82:43, bet, JuU 18, rskr, 104), Enligt utskottets mening gör sig skäl av samma typ som denu nämnda gällande med samma styrka också i fråga om åtalsregleringen vidöverträdelse av besöksförbud. Det sagda leder utskottet till slutsatsen attstraffmaximum för överträdelse av besöksförbud bör höjas till Sngelse ett åroch att den särskilda åtalsregeln bör upphävas. Härjämte bör, som lagrådetpåtalat, en följdändring göras i . Som lagrådet anför bör de principer för bedömningen avkonkurrensfrågorna som angavs i propositionen om besöksförbud gälla även efteren skärpning av straffekalan. Enligt utskottets mening är det angeläget att de nuföreslagna lagändringarna kan genomföras , och utskottetkan för sin del inte se att det skulle finnas anledning för att i häraktuellt hänseende avvakta regeringens ställningstagande i fråga om BRÅ:sutvärdering. De av utskottet med anledning av motionerna Ju225. Ju612.Ju617, Ju619, Ju643, Ju808, Ju812 och Ju817 förordade lagstiftningsåtgärdernabör sålunda vidtas nu och träda i kraft , När detsedan gäller yrkandet i motion Ju612 om kontraktsvärd som 17 påföljdvid överträdelse av besöksförbud vill utskottet hänvisa till sitt 2 1989/W. gjorda ställningstagande i fråga om kontraktsvård vid 1989/90:JuU5 sexualbrottoch grova misshandelsbrott (se bet. l989/90:JuU8 s, 11 f). Utskottetkonstaterade där att kontraktsvård tillämpas i viss om än ringa omfattning viddessa brott. Utskottet fann denna praxis väl förankrad i förarbetena tilllagstiftningen och ansåg att ett riksdagsbeslut syftande till en utvidgning avtillämpningsområdet för kontraktsvård inte var aktuellt; härför krävdes enlängre tids tillämpning av de nya reglerna och en utvärdering av dem. Utskottetanser att samma synsätt gäller även vid överträdelse av besöksförbud. Utskottetvill också erinra om att kontraktsvård i princip ersätter Sngelsestraff ochdärför endast sällan torde komma i fråga vid normalfallet av överträdelse avbesöksförbud. Utskottet avstyrker bifall till motion Ju612 i här behandlad del. Information till brottsoffer in.in. I motion Ju817 begärs ökade insatser för att förbättrainformationen till brottsoffer. Motionärerna föreslår att brottsoffer, t.ex. ien broschyr som kan överlämnas av polisen, bör S information.om utredningsförfarandetoch rätten till skadestånd m.fl. frågor. I samma motion krävs också attmålsäganden skall underrättas om rättegången mot den som förövat brottet. I motionerna Ju643 och Ju808 framförs önskemål om att ettvåldsoffer skall underrättas när en våldsverkare lämnar Sngelset. 1 motion Ju808 föreslås andra trygghetsskapande åtgärdersåsom ökat sekretesskydd resp. trygghetslarm som vid svåra fall av förföljelseskulle vara kopplade direkt till polisen. gav ut en broschyrBrottsoffer information till dig som drabbats av brott. Broschyren, somtillhandahålls av bl.a. polisen, innehåller bl.a. en redogörelse förförfarandet fram till rättegång och dom samt vilka möjligheter som finns tillstöd och hjälp åt målsäganden. Också har tagit fram visstinformationsmaterial att tillhandahållas dem som koinmer i kontakt medrättsväsendet. För brottmålsförfarandet finns broschyrerna Brottmålsrättegångenoch Att vittna vid domstol. Som nämnts ovan har polisen enligt en infördbestämmelse i polisförordningen en särskild skyldighet att ge råd och stöd till brottsoffer. Sådana frågor är en integrerad del i polisutbildningen, och de utgör dessutom särskilda s.k. ämnesblock i ämnena psykologi och etik. Där tas bl.a. upp frågor öm att möta människor i kris. 1 sammanhanget bör också nämnas RPS rapport (1986:18) Hjälp och stöd till brottsoffer, som bl.a. resulterat i en minneslista för informa tion till målsäganden som används i polisverksamheten. Enligt 13a och 14 §§ förundersökningskungörelsen (1947:948) gäl- l989/90:JuU5 ler bl.a.att målsäganden om möjligt skall underrättas om att åklagaren kan föra talan omskadestånd i brottmålsrättegången samt, i tillämpliga fall, om att det ärmöjligt att få målsägandebiträde. Vidare skall målsäganden underrättas omresultatet av förundersökningen. Enligt 20 § skall det avförundersökningsprotokollet bl.a. framgå om målsäganden vill bli underrättadom tidpunkten för huvudförhandlingen i målet. I departementspromemorian (Ds Ju 1986:10) Ändrade reglerom enskilt anspråk vid förundersökning och rättegång mm. diskuterades (s. 65 Omöjligheten att ålägga domstolarna att alltid meddela målsäganden om tid ochplats för rättegången men tanken avvisades. Skälen härför var flera, främst kunde utgå från att målsäganden som regel inte önskade närvara eller attmålsäganden var en juridisk person som kunde antas sakna intresse av attnärvara. Mot den bakgrunden, och med tanke på det onödiga merarbete som skulleuppstå, ansågs det inte rimligt att underrätta alla målsägande om rättegången.I stället förordades att målsägandens önskemål om en eventuell underrättelseantecknades i samband med förundersökningen. Detta skulle göra det möjligt fördomstolen att i tillämpliga fall underrätta målsäganden. har med hänvisning till vad som anförts ipromemorian UtSrdat anvisningar av innebörd att målsäganden skall underrättasom rättegången om han uttryckt önskemål om detta under förundersökningen. När det sedan gäller information till målsäganden isamband med att en person som dömts för våldsbrott lämnar Sngelset finnsallmänna råd (ARK 1988:5) utSrdade av . Behovet av sådan information skall undersökas så snartstraffverkställigheten börjar. Därvid skall kontakt tas med målsäganden samt iförekommande fall med polisen, åklagaren och sociala myndigheter.