bet · GD01KU3 · 1989-12-31 00:00:00 — Det bör beaktas attprincipen ofta uppfattas som en strikt princip där varje litet överskottbetraktas som ett brott mot principen. Denna missuppfattning kan verka hämmandepå den kommunala avgiftspolitiken och bör arbetas bort. Det bör slås fast attsjälvko-stnadsprincipen inte hindrar tillfålliga överskott och inte hellerutesluter sådan kapitalbildning som behövs för att möta förändringar i denverksamhet som det kan vara fråga om i det enskilda fallet. 1 demokratiberedningens betänkande (SOU 1985:29) Principerför ny kommunallag föreslogs att självkostnadsprincipen skulle lagSstas, ochett lagförslag i saken framlades. Beredningen anmärkte att förslaget behövdeförtydligas. Kommunallagsgruppen (C 1986:A) behandlade frågan om attlagSsta självkostnadsprincipen i sitt delbetänkande (Ds C 1987:5) Den ekonomiskaförvaltningen i kommuner och landsting. Kommunallagsgruppen föreslog att ikommunallagen skrivs in att kommuner och landsting skall bestämma sinaavgifter så att överskott av verksamheten undviks (självkostnadsprincipen).Enligt förslaget skall regeln gälla om inte något annat är särskiltföreskrivet. Sedan förslaget remissbehandlats har kommunallagsgruppen i sitt slutbetänkande(Ds 1988:52) Ny lag om kommuner och landsting skrivit in självkostnadsprincipen(3 §) i det särskilda kapitel om ekonomisk förvaltning (8 kap.) som finns iarbetsgruppens förslag till ny kommunallag. I kommittédirektiven (Dir. 1988:50) till den kommitté (C1988:03) som skall utforma förslag till en ny kommunallag anges att kommittén med hänsyn till utvecklingen på det kommunalekonomiska området bör övervägaom reglerna om den ekonomiska förvaltningen i kommuner och landsting behöverbehandlas med förtur. Utskottet behandlade under /89 en motion (s)av samma innebörd som den nu aktuella. Utskottet (KU 1988/89:3) avstyrktemotionen under hänvisning till att den i motionen upptagna frågan skulle kommaatt behandlas av den kommitté som skall utforma förslag till en ny kommunallag.Riksdagen följde utskottet. Den i motionen upptagna frågan omfattas avkommunallagskommitténs uppdrag. Kommittén bedriver sitt arbete med sikte påatt avge sina förslag . bör inte föregripa kommitténsöverväganden i saken genom att nu ta ställning till den i motionen upptagnafrågan. Med det anförda får motion 1988/89:K610 anses besvarad. Vidgning av den kommunala kompetensen (u-landsbiständ) I motion 1988/89:K604 yrkande 1 av m.fl. (vpk)yrkas att hos regeringen begär förslag om att den kommunala kompetensenutvidgas till att omfatta rätten till att genomföra solidaritetsaktioner ochlämna u-landsbistånd också när det inte handlar om akut katastrofhjälp. I motionen erinras om att en kommuns eller landstingskommunsolika slags solidaritetsyttringar och bistånd till med vissaspeciella undantag anses falla utanför den kommunala kompetensen.Motionärerna anser att lagstiftningen bör ändras så att det blir möjligt förkommuner till en vänort att dels genomföra solidaritetsaktioner, t.ex. enkommunal bojkott, dels som ett led i en solidaritetsaktion skänkaöverskottsmateriel av olika slag. Det framhålls i motionen att det beträffandeviss materiel kan föreligga behov av att sakkunniga medverkar vid installationenav materielen. Motionärerna anser att av den nya lagen bör framgå att kommuneroch landsting äger rätt att ge sådan medverkan, antingen genom att svenskatekniker reser ut eller genom att kommunerna får rätt att ta emot besökare frånu-länder för utbildning här. Vidare pekas i motionen bl.a. på vikten av att denkommunala kompetensen vidgas så att det är helt klart att kommunerna kan gehjälp också på en mer långsiktig bas än vad som blir fallet när det gäller akutkatastrofhjälp. Gällande ordning 1989/90:KU3 Kommunalaopinions- och solidaritetsyttringar med anknytning till främmande länder ansesi princip falla utanför den kommunala kompetensen. Detta har sin grund i attutrikes-, handels- och biståndspolitiken anses vara en angelägenhet förriksdagen och regeringen. Sådana yttringar anses också sakna det nödvändigasambandet med den egna kommunen eller landstingskommunen och därför strida motden s.k. lokaliseringsprincipen. Vid olika tillSllen har dock genomlagstiftning gjorts undantag från grundsatsen att kommuner och landstingskommunerinte har befogenhet att avge internationella opinions- och solidaritetsyttringar.Sålunda har den kommunala kompetensen inom detta område blivit utvidgad genomlagen (1962:638) om rätt för kommun att bistå utländska studerande, lagen(1975:494) om rätt för kommun och landstingskommun att lämna internationellkatastrofhjälp och lagen (1985:1052) om rätt för kommuner ochlandstingskommuner att vidta bojkottåtgärder mot . Utskottetbehandlade vid 1985/86, 1986/87 samt 1988/riksmöten motioner (av AlfSvensson, c) med samma innebörd som den nu aktuella. Motionerna avstyrktes avutskottet, som inte ansåg att det fanns anledning för att ta någotinitiativ i den aktualiserade frågan (KU 1985/86:15, KU 1986/87:21 och KU1988/89:3). Utskottet har därvid bl.a. erinrat omatt stat-kommunberedningen i ett avgivet delbetänkande (Ds C1986:10) medverkan i internationella frågor behandlat frågan omkommuner och landstingskommuner skall ges ökade möjligheter att avgesolidaritetsyttringar i internationella frågor men att beredningen inte funnitskäl föreligga att föreslå någon vidgning i förevarande hänseende av denkommunala kompetensen. Detnyssnämnda betänkandet har remissbehandlats. 1 direktiven (Dir. 1988:50) tillden kommitté (C 1988:03) som skall utforma förslag till en ny kommunallag angesatt kommittén bör överväga de frågor som tagits upp i betänkandet. Defrågor som tas upp i motionen omfattas av kommunallagskommitténs uppdrag.Kommittén bedriver sitt arbete med sikte på att avge sina förslag i början avår 1990. bör inte föregripa kommitténs överväganden i saken genomatt nu ta ställning till de i motionen upptagna frågorna. Med det anförda fårmotion 1988/89:K604 yrkande 1 anses besvarad. 18.Kommunalt vänortsutbyte i vissa länder 1989/90:KU3 1 motion 1988/89:K604 yrkande 2 av m.fl. (vpk)yrkas att hos regeringen begär förslag om åtgärder för att uppmuntrakommunalt och landstingskommunalt vänortsutbyte, i synnerhet vänortsutbyte medorter och regioner i frontstaterna i södra och . Motionärerna anser att kommunernas initiativ till vänorteri bör stödjas och uppmuntras; 1 motionen erinras om att för närvarandedet mesta vänortsutbytet är riktat mot de nordiska länderna. Motionärernaförordar ett ökat vänortsengagemang med orter i den tredje världen, i synnerhetmed orter i frontstaterna runt södra och i . förekommer det att svenska kommunerupprätthåller vänortskontakter med kommuner i andra länder. Stat-kommunberedningenhar i delbetänkandet (Ds C 1986:10) medverkan i internationella frågorlämnat bl.a. följande redogörelse härför. Det vanligaste är att kommunerna har vänortsförbindelsermed kommuner i de övriga nordiska länderna. Vänortskontakter finns emellertidäven med kommuner i andra länder. Sålunda har svenska komfriu-ner vänorter ibl.a. , , , , och Tjeckoslovakien.Nordiskt vänortsutbyte som sker inom rimliga ekonomiska ramar har irättspraxis (RÅ 1981 2:81) uttryckligen förklarats falla inom den kommunalakompetensen. De svenska kommunernas deltagande i den internationellavänortsrörelsen torde vara allmänt accepterat. Kommunernas val av vänorterskulle visserligen kunna sägas ge uttryck för ett utrikespolitisktställningstagande. Valet av vänort överskuggas emellertid av det egentligasyftet med vänortsverk-samheten, nämligen att vänorterna skall kunna ge varandraett ömsesidigt utbyte på företrädesvis de kulturella och idrottsliga områdena.Det utrikespolitiska inslaget kan inte sägas vara särskilt stort, och någonavgörande vikt kan inte läggas vid vänortsverksamheten när det gäller att taställning till frågan om kommunerna och landstingskommunerna skall gesytterligare möjlighet att avge opinions- och solidaritetsyttringar på detinternationella området. Beredningens redogörelse utmynnar inte i något förslagtill ändring av gällande ordning. Den kommitté (C 1988:03) som skall utforma förslag till enny kommunallag skall överväga de frågor som tagits upp i ovannämnda betänkande. Utskottetsbedömning 1989/90:KU3 Utskottet har vid ett tidigare tillSlle (KU 1988/89:3)behandlat och avstyrkt ett motsvarande motionsyrkande som det förevarande. Vadsom nu anförts i den föreliggande motionen och som i övrigt framkommit iärendet ger inte utskottet anledning att föreslå att frångå sitt tidigareställningstagande. Med det anförda avstyrker utskottet motion 1988/89:K604yrkande 2. Den kommunala kompetensen i näringspolitiska frågor 1 motion 1988/89:K620 av () yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna att sysselsättnings- ochregionalpolitik bör vara en statlig uppgift i enlighet med vad som anförts imotionen (yrkande 1) samt att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om näringspolitik (yrkande 2). I motionen begärs att med kraft slår fast densedan mitten av knäsatta principen att regional- ochsysselsättningspölitis-ka åtgärder inte är en angelägenhet utantillhör statens ansvarsområde. Enligt motionären medförde den internationellalågkonjunkturen och att den tidigareklara skiljelinjen på förevarande område allt oftare övergavs innebärandeolagliga kommunala satsningar. Motionären anser att kommunallagsutredningen påett klart och entydigt sätt bör slå fast den angivna viktiga grundregeln. Imotionen framförs vidare bl.a. olika synpunkter på vilka näringslivsfrämjandeåtgärder som bör falla inom den kommunala kompetensen. Gällande rätt, utredningsförslag m.m. Den grundläggande bestämmelsen om den kommunalakompetensen finns i 1 kap. 4 § kommunallagen. Där stadgas att kommuner ochlandstingskommuner själva får vårda sina angelägenheter. De närmare gränsernaför kompetensen har dragits upp i i;ättspraxis. Förutom att ställning tagits tillarten av olika verksamheter har i rättspraxis fastlagts olika grundsatser(kompetensprinciper) avsedda att närmare precisera gränserna för den allmännaregeln i kommunallagen om den kommunala kompetensen. Exempel härpå ärlokaliserings-, likställighets- och självkostnadsprinciperna. Innebörden avlokaliseringsprincipen är att en uppgift, för att vara en kommunalangelägenhet, skall vara av betydelse för det egna kommunområdet eller dessinvånare. Likställighetsprincipen ger uttryck för ett krav att kommunmedlemmarna i möjligaste mån behandlaslika så att inte viss grupp av kommunmed- 1989/90:KU3 lemmarna obehörigengynnas eller missgynnas i förhållande till andra kommunmedlemmar. Självkostnadsprincipenär benämningen på regeln att kommunala avgifter inte får sättas högre än attkommunens egna kostnader blir täckta. Demokratiberedningenhar i betänkandet (SOU 1985:29) Principer för ny kommunallag föreslagit attvissa av de rättsprinciper som utvecklats om den allmänna kompetensen däribland lokaliseringsprincipen, likställighetsprincipen ochsjälvkostnadsprincipen skrivs in i kommunallagen. Stat-kommunberedningenhar bl.a. haft i uppdrag att analysera erfarenheterna av kommunernas näringlivsinsatseroch att belysa olika kommunala kompetensgränser inom näringslivsområdet (dir.1983:30). I delbetänkandet (Ds C 1986:16) näringslivspolitik.Samverkan med staten och näringslivet redovisar beredningen sin syn i dessafrågor. Beredningen anser att staten måste ha det övergripande ansvaret förnäringslivspolitiken. När det gäller medverkan till en från samhällssynpunktlämplig lokalisering av näringslivet skall det väsentligen vara en statligangelägenhet. Beredningen föreslår således ingen förändring av den nuvarandeuppgiftsfördelningen mellan stat och kommun. Beredningen anser dock samtidigtatt kommunernas och landstingskommunernas åtgärder inom näringglivspolitikenmåste tillmätas stor betydelse. När det gäller kompetensfrågan är beredningensslutsats att den nuvarande kompetensregeln och den rättspraxis som utvecklatsinnebär en lämplig avgränsning, som ger kommunerna möjlighet att göra betydandelokala näringslivsinsatser som gränser finns för alltför omfattandeåtaganden. Beredningen föreslår därför inga förändringar av den nuvarandekommunala kompetensen. Kommunallagsgruppen(C 1986:A) har i sitt slutbetänkande (Ds 1988:52) Ny lag om kommuner ochlandsting, såvitt nu är av intresse, föreslagit följande. I 3 kap. i arbetsgruppensförslag till ny kommunallag tas in bestämmelser om kommunernas ochlandstingens befogenheter. Förslaget grundar sig på demokratiberedningensovannämnda förslag. Förutom den grundläggande bestämmelsen om kommunernas ochlandstingens allmänna kompetens föreslås att det i kapitlet tas in bestämmelsersom ger uttryck för flertalet av de kommunalrättsliga grundprinciper och denpraxis som har utbildats i fråga om kommunernas och landstingens förhållandetill näringslivet. 1 sistnämnda hänseende föreslås dels en besSmmelse (3 kap. 4§) som i positiva ordalag anger när kommunerna och landstingen själva får drivanäringsverksamhet, dels en besSmmelse (3 kap. 5 §) som anger deförutsättningar som skall gälla för att individuellt riktat stöd till enskildanäringsidkare skall få ske. Kommunallagsgruppen (C 1986:A) har inte behandlatförslagen i 1989/90;KU3 ovannämnda betänkande (Ds C 1986:16) Kommunalnäringslivspolitik. 1 direktiven(dir. 1988:50) för kommunallagskommittén (C 1988:03) anges särskilt att den bör överväga de frågor som tagits upp i sistnämn da betänkande. Utskottet har tidigare vid flera tillfållen behandlatmotioner rörande den kommunala kompetensen i näringspolitiska frågor. År 1984behandlade utskottet (KU 1984/85:6) tre motioner (2 m, I c) i ämnet. Utskottetavstyrkte motionerna under hänvisning till att förslagen i motionerna tordeligga inom ramen för stat-kommunberedningens arbete. Moderata samlingspartietsledamöter i utskottet reserverade sig till förmån för en av motionerna (4 m).Reservanterna angav bl.a. att lagstiftningen om den kommunala kompetensen bordebygga på en mycket restriktiv inställning i fråga om stöd till näringslivet.Riksdagen följde utskottet. År 1986avstyrkte utskottet (KU 1985/86:15) fyra motioner (2 m, 2 fp)gällande olika förslag rörande den kommunala kompetensen i näringspolitiska frågor. Enligt utskottets mening fanns det mot bak grund av det då pågående utredningsarbetet inom stat-kommunbered ningen inte anledning för att ta i motionerna yrkade initia tiv. avstyrkte utskottet (KU 1986/87:21) en motion (m)vari begärts en översyn av kommunallagens regler beträffande den kommunalakompetensen. Utskottet ansåg inte att det fanns anledning för att tanågot initiativ i frågan. I en reservation (3 m) förordades en översyn avreglerna i fråga. I reservationen angavs att en utgångspunkt borde vara attkompetenslagstiftningen på området skulle bygga på en restriktiv inställning ifråga om stöd till näringslivet. De frågor rörande den kommunala kompetensen inäringspolitiska frågor som tas upp i motionen omfattas avkommunallagskommitténs uppdrag. Kommittén bedriver sitt arbete med sikte på attavge sina förslag . bör inte föregripa kommitténsöverväganden i saken genom att nu ta ställning till de i motionen upptagna frågorna.Med det anförda får motion 1988/89:K620 yrkandena 1 och 2 anses besvarade. 20.Åtgärder till stöd för kommunernas lednings- och 1989/90:KU3samordningsverksamhet m.m. Imotion 1988/89;K616 av Per () yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet avforsknings- och utvecklingsverksamhet till stöd för kommunernas verksamhet. 1motionen erinras om att den kommunala verksamheten i stor utsträckning reglerasgenom s.k. ramlagstiftning och att det ankommer på kommunerna att inom dessaramar utforma verksamheten. Frågor som därvid kan bli aktuella är enligtmotionen bl.a. hur kommunens olika organ skall utformas och arbeta när detgäller ledning och samordning av verksamheten. Motionären anser att åtgärderbör vidtas till stöd för kommunerna när de skall lösa dessa frågor. Motionärenföreslår vidare att en forsknings- och utvecklingsverksamhet genomförs.Inledningsvis bör därvid en sektorövergripande studie över de relevantaproblemen för olika kommuntyper klarläggas. Delegationenför forskning om den offentliga sektorn Medstöd av forskningspolitiska beslut (prop. 1983/84:107bil. 10, UbU 28) inrättades en delegation (C 1984:A) förforskning om den offentliga sektorn för en försöksperiod fram till den 30 juni1987. Försöksperioden har därefter förlängts med tre år.Forskningsdelegationens verksamhet skall i första hand inriktas på övergripandefrågor om folkstyrelsens samt kommunernas, landstingskommunernas och denstatliga sektorns roll i samhällsutvecklingen. Forskningsdelegationensarbete har koncentrerat sig till tre huvuduppgifter. En viktig uppgift är attinitiera och stödja forskningsinsatser på angelägna områden. I samband med attriksdagen beslutade om 1987 års forskningsproposition (prop. 1986/87:80, FiU26) gavs delegationen ökade möjligheter att ge direkt forskningsstöd. Genom enöverenskommelse mellan regeringen och de två kommunförbunden kommer sammanlagt10 milj. kr. att finnas tillgängliga under de tre budgetåren 1987/88- 1989/90.Andra viktiga uppgifter för delegationen är att verka för attforskningsresultaten blir kända och tillgängliga för olika intressenter samt attstimulera kontakter mellan forskare och avnämare. Forskningsdelegationenger ekonomiskt stöd till ett tjugotal olika forskningsprojekt.Några av projekten avser bl.a. studier av olika problemställningar som rörkommunal självstyrelse, ekonomi och decentralisering av kommunalverksamhet. I två rättsvetenskapliga projekt behandlas frågor med anknytningtill ramlagstiftning och myndighetsutövning. Vidare har professor och fil på forskningsdelegationens uppdrag studerat olika frågor omden kommunala självstyrelsen, jämlikheten 1989/90;KU3 och variationerna mellankommunerna i bl.a. servicehänseenden (Ds Forskningsdelegationenär knuten till . Ordförande i dess styrelseär statssekreteraren i , Forskningsdelegationensfortsatta verksamhet, som alltså är av för-sökskarakSr, kommer att tas upp iden forskningspolitiska proposition som regeringen avser att lägga fram ibörjan av . I samband därmed kommer frågan om forskning ochutvecklingsarbete för den kommunala sektorn att behandlas. Imotionen föreslås bl.a. olika åtgärder till stöd för kommunernas lednings- ochsamordningsverksamhet. Till viss del får de i motionen framförda önskemålenredan anses tillgodosedda genom den försöksverksamhet som delegationen förforskning om den offentliga sektorn bedriver. Delegationens fortsattaverksamhet kommer att tas upp i den forskningspolitiska proposition somregeringen avser att lägga fram . I samband därmed kommerfrågan om forskning och utvecklingsarbete för den kommunala sektorn attbehandlas. Mot angiven bakgrund saknas det anledning för att nu taställning till de i motionen upptagna frågorna. Med det anförda får motion1988/89;K616 anses besvarad. Imotion 1988/89:K617 av m.fl. (s) yrkas att hosregeringen begär att kommunallagskommittén genom tilläggsdirektiv ges iuppdrag att överväga och framlägga förslag om sådan ändring av 1 kap. 3 § ikommunallagen (KL) att de i motionen framförda kraven beträflande besvärsrätttillgodoses. Imotionen förordas att medlemskapsbegreppet i 1 kap. 3 § KL inskränks till attendast gälla den som är kyrkobokförd i kommunen eller är taxerad tillkommunalskatt där. Motionärerna anser således att det förhållandet att enperson äger fast egendom i kommunen inte längre skall utgöra grund förmedlemskap. Enligt motionen föreligger det nämligen inte något berättigatintresse att ge ägare av utbofastighet ställning som kommunmedlem med bl.a.möjlighet att anföra kommunalbesvär. Motionärerna anser det till fyllest attsådan fastighetsägare har möjlighet att i den mån han som part berörs av ettkommunalt beslut tillgripa överklagande enligt förvaltningslagen. I motionenförordas att , som ett led i sitt arbete att utveckla den kommunala självstyrelsen, förändrar kommunallagen på så sätt att besvärsrättendast tillerkänns de människor som genom uttaxering av 1989/90:KU3skattemedel eller som genom sin dagliga tillvaro deltar i den kommunalagemenskapen i dess helhet och att desamma får ställningen av kommunmedlem och därmed rätten att genom besvär bevaka de kommunala beslut som berörderas vardag. 1 motion 1988/89:K620 yrkande 3 av () yrkasatt som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom besvärsrätt även för andra än kommunmedlemmar beträffande kommuns beslut omnäringslivsstöd. I motionen påpekas att en kommuns åtgärder vidnäringslivsstöd kan skada företag utanför kommunen. Under hänvisning härtillanser motionären att kommunmedlemsbegreppet, såvitt gäller anförande avkommunalbesvär, bör utsträckas till att även gälla sådana fysiska och juridiskaicke-kommunmedlemmar som berörs av ett kommunalt näringslivsbeslut. Rätt att besvära sig över beslut av kommunfullmäktige ochlandsting tillkommer enligt 7 kap. 1 § KL varje medlem av kommunen resp.landstingskommunen. Medlem av kommun är enligt 1 kap. 3 § KL den som ärkyrkobokförd i kommunen, äger fast egendom där eller är taxerad tillkommunalskatt där. Medlem av landstingskommun är den som är medlem av kommuninom landstingskommunen. års taxering har den kommunala taxeringenav juridiska personer slopats. 1 kommunallag beskrivs fem grunder förkommunalbesvär. Den första är formell att beslutet inte kommit till i lagaordning. De fyra övriga rör beslutets sakliga innehåll; om det står i strid medlag eller annan författning, om det på annat sätt överskrider kommunfullmäktiges(eller annan beslutsfattares) befogenhet, om det kränker klagandens enskildarätt eller annars vilar på orättvis grund. De två sistnämnda besvärsgrundernahar till syfte att värna om enskilda invånare. Besvärsgrunderna i kommunalbesvärsmål har i stort settvarit oförändrade sedan 1862 års kommunalreform. Med ledning av en lång tidspraxis har därför med tiden ett antal konkreta principer för den kommunalakompetensen kunnat utformas, t.ex. lokaliserings-, likställighets- ochsjälvkostnadsprinciperna. En utgångspunkt för kommunalbesvärskommitténs förslag ibetänkan det (SOU 1982:41) Överklagande av kommunala beslut var att rätten för kommuninvånarna att anföra kommunalbesvär borde utformas så att den blir en viktig länk för att upprätthålla den kommunala demokratin. Utredarna föreslog därför att förbudet mot att besvära sig begränsas till beslut som gäller beredning eller verkställighet av full- 42 mäktigebeslut.Kretsen av dem som har rätt att föra talan mot kommu- 1989/90;KU3 nen borde enligt förslaget också utvidgas något, bl.a. föreslogs att ideellaföreningar vars styrelse har säte i kommunen i fråga skulle få besvärsrätt.Kommunalbesvärskommittén övervägde även frågan om att tillerkänna intressent talerätt i kommunalbesvärsmål men fann det svårt att påvisa något klart praktiskt behov av att utvidga kretsen meningtalade övervägande skäl för att en särskild regel om talerätt för intressenterej borde införas. I kommunallagsgruppens (C 1986:A) slutbetänkande (Ds1988:52) Ny lag om kommuner och landsting föreslogs inte några ändringar avmedlemskapsbegreppet, vilket i det i betänkandet framlagda förslaget till nykommunallag är intaget i 1 kap. 5 §. När det gäller besvärsgrunderna föreslogsatt två av de nuvarande prövningsgrunderna skulle slopas, nämligen att ettbeslut "kränker klagandens enskilda rätt" eller att det "vilarpå orättvis grund". Till kommunallagskommittén (C 1988:03) har överlämnatsframställningar från vissa kommuner om att äganderätt i fast egendom inteskall utgöra grund för medlemskap. De frågor rörande kommunmedlemsbegreppet ochkommunalbesvärs-rätten som förs fram i de föreliggande motionerna omfattas avkommunallagskommitténs uppdrag. Kommittén bedriver sitt arbete med sikte påatt avge sina förslag . bör inte föregripakommitténs överväganden i saken genom att nu ta ställning till de i motionernaupptagna frågorna. Med det anförda får motionerna 1988/89:K617 och1988/89:K620 yrkande 3 anses besvarade. JO:s talerätt på det oreglerade kommunala området