bet · GD01JoU16 · 1989-12-31 00:00:00 — Inom statens ansvarsområde ligger även atttillgodose behovet av forskning och utveckling. På många håll i samhället skeren kontroll av att lagstiftningen tillämpas på rätt sätt genom att etttillsynsansvar har lagts på en central myndighet. Utskottet anser i likhet medmiljö- och energiministern att det är viktigt att följa utvecklingen i alla ledav en hantering som leder fram till avfall. Vidare är det viktigtatt kunna följa det slutliga omhändertagandet av avfallet. Regeringens förslagatt göra till central tillsynsmyndighet synes väl tillgodosenu nämnda behov. Med det anförda anser utskottet syftet med motion1988/89:Jo772 yrkande 12 i allt väsentligt tillgodosett. Motionen avstyrkssåledes i denna del. Utskottet anser även att motion Jo827 yrkande 19 i storutsträckning tillgodoses med det anförda och avstyrker motionen i motsvarandedel. Kommunernahar genom sina nämnder fått ett allt större lokalt tillsynsansvar i frågor om människors hälsa och miljön. Miljö- och hälsoskyddsnämnderna har sålunda lokalt tillsynsansvar i frågor om bl.a. hälsoskydd, livsmedelshantering, kemikaliekontroll och miljö skydd. Renhållningsfrågor är en angelägenhet särskilt vad avser avfall från enskilda hushåll. Från gäller också enligt 4 § renhållningsförordningen (1979:904) i princip ett kommunalt monopol i fråga om bortforsling av miljöfarligt avfall. Genom bemyndiganden i renhållningslagen (1979:596), RL, har kom munerna fått rätt att föreskriva att även annat avfall än hushållsavfall och miljöfarligt avfall skall forslas bort genom kommunens försorg. I likhet med miljö- och energiministern anser utskottet att det mot denna bakgrund framstår som naturligt att kommunerna och främst deras miljö- och hälsoskyddsnämnder skall ha ett vidare ansvar med utökade befogenheter för att stärka samhällets överblick och kontroll över avfallet. Utskottet, gör samma bedömning som miljö- och energi- 57 ministern beträffandekommunernas möjligheter att vidta de åtgärder som ett utökat ansvar avmer omfattande slag medför. Kommunerna 1989/90:JoU16 borde således efter detatt ordentliga inventeringar gjorts i första hand överta ansvaret för det s.k.icke-branschspecifika avfallet. Enligtvad utskottet erfarit motsvarar det icke-branschspecifika avfallet cirka 4,5milj. Avfallet uppstår hos ett stort antal företag med varierandestorlek. Med hänsyn till de många brister som vidlåder omhändertagandet avifrågavarande avfall och till avsaknaden av ett helhetsgrepp om de samlade avfallsflödenaanser utskottet att det yttersta ansvaret bör läggas hos kommunen. Ett utvidgatkommunalt ansvar med skyldighet för kommunen att upprätta en kommunalavfallsplan förutsätter en effektiv och nära samverkan med industrin.Kommunernas avfallskunnande i kombination med industrins kännedom om avfalletssammansättning och egenskaper bör ge goda förutsättningar för ett bättreomhändertagande. Utskottet anser att kommunerna inom ramen för sitt utvidgadeansvarsomåde skall se till att hanteringen fungerar, genom egna insatser ellergenom upphandling av tjänster från privata, kooperativa, kommunala ellerstatliga företag för att verkställa insamling, förvaring, transport ochbehandling. Ett vidgat kommunalt renhållningsansvar innebär sålunda inte att kommunernamåste äga eller driva behandlingsanläggning eller själva hantera avfallet. Detutvidgade kommunala ansvaret betyder ytterst att kommunerna har ansvaret föratt någon tar hand om ifrågavarande avfall. Utskottet utgår ifrån att det efterslutförd avfallsplanering följer förutsättningslösa överläggningar mellanberörda parter. Innan det av regeringen föreslagna bemyndigandet i RL användsoch kommunerna inledningsvis övertar ansvaret för det icke-branschspecifikaavfallet måste erforderliga kunskaper finnas tillgängliga om vad detta avfallbestår av och hur det skall hanteras. Enligt utskottets mening kan det såledesfinnas skäl att avvakta ytterligare någon tid innan tidpunkten fastställs förikraftträdandet av det utvidgade kommunala avfallsansvaret. Med det anfördatillstyrker utskottet regeringens förslag till ändring i 6 § RL. bedömning kan syftet med motionerna Jo744 yrkande 6, Jo843 yrkande 1och Jo868 yrkandena 13 och 16 mot bakgrund av det anförda i allt väsentligtanses tillgodosett. Yrkandena påkallar således ingen ytterligare riksdagensåtgärd. Med det anförda avstyrks även motion Jo827 yrkande 6 i den mån den intekan anses tillgodosedd. Med samma motiveringavstyrks även motion Jo868 yrkande 17. Ävenmotionerna Jo720 yrkandena 1 och 2 samt Jo827 yrkande 7 synes i allt väsentligtkunna tillgodoses med vad utskottet anfört ovan. Utskotteterinrar om vad som tidigare anförts om producenternas ansvar för att minska uppkomsten av avfall och reducera dess innehåll av skadliga ämnen. Ökad hushållning med råvaror och minskat pro cesspill förutsätter att industrins förmåga att själv ta hand om en del av sitt avfall genom återtagning i processerna och återanvändning förbätt ras. Principen om att den som skapar avfall skall betala därmed förenade kostnader bör tillämpas fullt ut. För att industrin skall beakta produkternas egenskaper från miljösynpunkt behöver kunskapen om 58 olika verksamhetersinverkan på miljön förbättras. Ett sätt att tillfreds- ställadetta behov vore som utskottet tidigare anfört att införa obligato-1989/90:JoU16 riska miljökonsekvensbeskrivningar för olika verksamheter. Ettutvidgat kommunalt ansvar i enlighet med vad utskottet redovisat ovanförutsätter en effektiv och nära samverkan med industrin för att lösa de medavfallshanteringen förenade problemen. Det utvidgade kommunala ansvaret föravfallshanteringen innebär således inte att man fråntar industriföretagen derasgrundläggande ansvar från hälso- och miljöskyddssynpunkt för såväl produkternasom avfallet i tillverkningsprocessen. Mot bakgrund av det anförda avstyrksmotion Jo744 yrkande 7 i den mån den inte kan anses tillgodosedd. Utskottet gör samma bedömning som miljö- ochenergiministern beträffande behovet av utvidgade regler om kommunalavfallsplanering och tillstyrker regeringens förslag. Med hänvisning härtilloch mot bakgrund av vad som anförts ovan beträffande det utvidgade kommunalaansvaret för avfallshanteringen avstyrker utskottet motion J0868 yrkandena 14och 18. I anslutning till yrkande 14 i motion J0868 bör framhållas att denföreslagna ordalydelsen i 9 § RL också bör inrymma den tolkning som görs imotionen, dvs. att den kommunala redovisningen av åtgärder för att minskaavfallets mängd och farlighet bör kunna avse även åtgärder som inte direktutförs av kommunen. Detta överensstämmer också med utskottets uttalanden ovanom ansvarsfördelning och samarbete m.m. mellan berörda parter. I likhet med vad som anförs i propositionen anserutskottet att kommunens kostnad för planering skall ingå i den kostnad somligger till grund för avgiften enligt RL. Med hänsyn härtill avstyrks motionJ0868 yrkande 19. Med anledning av motionerna 1988/89:Jo772 yrkande 9 och1988/89: Jo774 yrkande 4 vill utskottet anföra följande. Som framhållits ipropositionen åligger det kommunerna att vidta de åtgärder som kan föranledasav kommande inventering av gamla avfallsupplag. Även resultatet avnaturvårdsverkets utredning om flödet av kemiska ämnen som kommer ut i avfalletkan innebära att såväl de rådande principerna för lokalisering avavfallsupplag som tekniken för uppläggning av t.ex. aska från förbränning måstemodifieras. I detta sammanhang bör även påminnas om det fleråriga projekt 90 som driver tillsammans med . I projektet studeras avfallsupplagens miljöpåverkan och för vilkettidsperspektiv miljöskyddsåtgärder skall utformas och vidmakthållas. Somtidigare anförts under avsnittet om källsortering bör dessutom deponeringen avosorterat avfall ha upphört vid utgången av . De problem som ärförenade med deponeringen av avfall är således föremål för ett omfattandeintresse både från myndigheter och andra intressenter. Resultatet kan enligtutskottets mening förväntas ge ökade möjligheter att i allt väsentligttillgodose syftet med ifrågavarande motioner. Motionerna avstyrks således imotsvarande delar. Med sammamotivering avstyrks även motionerna Jo749 yrkande 2 59 och Jo827yrkande 18. Obligatoriskt omhändertagande av lakvatten frånavfallsupplag är en fråga som enligt vad utskottet tidigare anfört 1989/90:JoU 16 bör överlämnasåt vederbörande myndighet. Utskottet förutsätter att bl.a. frågor om tekniskakrav på drift och utformning av avfallsupplag övervägs och avgörs i samband medde villkor som ställs vid koncessionsprövningen enligt ML av varje enskiltavfallsupplag. Med det anförda och då det inte ankommer på attta ställning till enskilda projekt avstyrks även motion 1988/89:Jo759. Som utskottet tidigare framhållit är renhållning ochskyldighet att åtgärda sanitära olägenheter enligt gällande ordning en kommunalangelägenhet (senast l988/89:JoU 13). Med det anförda avstyrks motionernaJo708 yrkandena 1 och 2, 1988/89:Jo712 yrkandena 1 och 2, Jo721 och Jo742yrkande 1. Enligt renhållningsförordningen (1979:904) ansvararkommunerna för bortforsling av miljöfarligt avfall. Utanför denna regleringfaller sådant miljöfarligt avfall som ingår i hushållsavfall enligt RL ochsådant avfall som slutligt omhändertas i anslutning till den anläggning där detuppkommit. I förordningen (1985:841) om miljöfarligt avfall anges vilka grupperav kemiskt avfall som skall anses som miljöfarliga. harkompletterat förordningen med en vägledande förteckning över miljöfarligtavfall. Miljöfarligt avfall får yrkesmässigt transporteras på väg endast avkommun eller företag som drivs av kommun eller den som av länsstyrelse fåttsärskilt tillstånd. Miljöfarligt avfall får yrkesmässigt omhändertas slutligtendast av () eller den som fått särskilttillstånd av regeringen. Industriföretag får dock i egen anläggning slutligtomhänderta miljöfarligt avfall, som ej uppkommit i anslutning till anläggningen,om anläggningen drivs med stöd av tillstånd enligt miljöskyddslagen och endasten mindre del av anläggningen nyttjas för detta. Utskottet vill i likhet medmotionärerna betona betydelsen av att gällande bestämmelser på ifrågavarandeområde efterlevs. Utöver tillsyn och kontroll förutsätter en säkerställdhantering av miljöfarligt avfall alltid berörda intressenters medverkan.Utskottet finner mot bakgrund av det anförda inte anledning att föreslåriksdagen någon åtgärd i anledning av motionerna 1988/89:Jo717 yrkande 8 och1988/89:Jo822 yrkande 6. Motionerna avstyrks således i berörda delar. Vidareavstyrks motion 1988/89:Jo866 yrkande 8. Med anledning av motionerna 1988/89:Jo717 yrkande 7, Jo803yr kande 2, Jo819 yrkande 12, 1988/89:Jo846 yrkande 2 och Jo869 vill utskottet anföra följande. Information till konsumenterna t.ex. genom märkning gör konsumenterna mer medvetna i sitt produktval och i sin hantering av miljöfarligt avfall. Det förslag till positiv frivillig miljö märkning som lämnade utan erinran torde avsevärt förbättra möjligheterna att göra allmänheten medveten om problemen kring den vardagliga hanteringen av bl.a. miljöfarligt avfall. Vid behandling av förslaget framhölls att miljömärkningen så långt det är möjligt bör utformas utifrån ett helhetsperspektiv. Hänsyn skall tas till alla faktorer i en produktcykel vilket inkluderar 60 Vidare framhölls det angelägna i att såsnart som möjligt ansluter sig till den gemensamma nordis- 1989/90:JoU16 kaordningen för miljömärkning. Som framgått av tidigare redovisning förberedsdessutom negativa miljömärkningssystem och miljövarudeklarationer. Även denkommunala avfallsplaneringen torde enligt utskottets mening ge ett avsevärtförbättrat underlag för kommunerna och andra intressenter att utforma nödvändiginformation om miljöfarligt avfall. Utskottet finner att det anförda till stordel bör kunna tillgodose syftet med ifrågavarande motioner. Utskottet är därförinte nu berett att föreslå någon åtgärd i anledning av motionerna. Försäljning av aktier i () m.m. I propositionen betonas att ett utökat kommunalt ansvarför avfallshanteringen förutsätter ett väl fungerande samarbete mellan kommunernaoch industrin. Kommunens avfallskunnande tillsammans med industrins kännedom omavfallets sammansättning och egenskaper bör ge goda förutsättningar för enförbättrad hantering av det miljöfarliga avfallet. Enligt miljö- ochenergiministern drivs kvalificerade industriella anläggningar av den typ SAKABrepresenterar mest rationellt om de har normala företagsekonomiskaförutsättningar. Statens hittillsvarande engagemang i drift och övrigaskötsel bör därför kunna begränsas. Staten kan ändå behålla kontrollen över attverksamheten bedrivs på ett tillfredsställande sätt och under uppfyllande avbl.a. Enligt miljö- och energiministern behöver detta intevara detsamma som att vara ansvarig för verksamheten enligt aktiebolagslagen(1975:1385). Samhällets kontroll och statens inflytande kan effektivt utövaspå annat sätt än genom ägarskap. Regeringen bör därför bemyndigas att säljaaktier i . En sådan försäljning förutsätter enligt miljö- ochenergiministern att 13 § i lagen (1985:426) om kemiska produkter upphävs. Föratt samordning i tiden med aktieförsäljningen skall kunna ske bör regeringen fåbemyndigande att föreskriva när upphävandet skall träda i kraft. Beträffande framtida verksamhet framhålls attbehand lingskapaciteten är för liten i förhållande till pågående och förväntad tillförsel av avfall. Bolaget kommer att behöva öka sin lagringskapaci tet, och en utökning av behandlingskapaciteten är ofrånkomlig. Inom pågår ett arbete med att finna lämplig lokalisering för såväl lagring som slutbehandling. Miljö- och energiministern erinrar om att det i betänkandet (SOU 1989:105) Prövning av industrilokalisering enligt naturresurslagen föreslås att anläggningar med uppgift att från hela landet ta hand om miljöfarligt avfall skall vara prövningspliktiga enligt 4 kap. naturresurslagen. föreslås att, om det från nationell synpunkt är synnerligen angeläget att en sådan anläggning kommer till stånd i landet och om ingen lämpligare plats för anlägg ningen stått att finna, regeringen skall få lämna tillstånd även om ,. kommunalfullmäktige i berörd kommun inte har tillstyrkt detta. framhållas attnaturvårdsverket som central tillsynsmyndighet spelar en 1989/90:JoU16 viktig roll när det gällerall hantering av miljöfarligt avfall. Mot bakgrund av det anförda och dåSAKAB:s verksamhet är föremål för vederbörlig myndighetsprövning enligtgällande lagstiftning avstyrks motionerna 1988/89:Jo772 yrkande 11 och J08O6yrkandena 9 och 10. Vidareavstyrks motionerna J08O6 yrkande 11 och 1988/89:Jo962 yrkande 9. Utskottetgör samma bedömning som miljö- och energiministern beträffande framtidaverksamhet. Behandlingskapaciteten är för liten i förhållande till pågående ochförväntad tillförsel av avfall. Bolaget kommer att behöva öka sinlagringskapacitet, och en utökning av behandlingskapaciteten är ofrånkomlig.Inom pågår ett arbete med att finna lämplig lokalisering för såvällagring som slutbehandling. En proposition om ändring i lagen (1987:12) omhushållning med naturresurser m.m. har förelagts förbehandling (prop. 1989/90:126). Förslaget innebär bl.a. att tillkomsten ochlokaliseringen av stora anläggningar med uppgift att slutligt omhändertamiljöfarligt avfall skall prövas av regeringen. Den kommunala vetorätten skallfinnas kvar som huvudregel. Endast i vissa noggrant angivna situationer och dåför vissa särskilda typer av anläggningar skall regeringen få meddela tillståndutan att kommunftillmäktige tillstyrkt etableringen.Lagändringarna föreslås träda i kraft . I avvaktan på enkommande riksdagsbehandling avstyrks motion J08O6 yrkande 12. Slam från kommunala reningsverk Enligtpropositionen skall ett åtgärdsprogram inledas med inriktning på att senast år1995 få slam som kan garanteras vara riskfritt att använda även i ettlångsiktigt perspektiv. Programmet bör ingå som en del i den kommunalaavfallsplaneringen. Programmet bör omfatta identifiering av ämnen som med tankepå deras farlighet inte skall förekomma i slammet, begränsning av användningenav sådana ämnen, skärpning av riktvärden för metaller och framtagning avriktvärden för organiska farliga ämnen samt utvidgad kontroll av slammetsinnehåll. Deponering av slam bör upphöra. Enligt miljö- och energiministernkommer att påbörja en systemanalys över hur samhället bör lösasina avloppsproblem vilket har stor betydelse för att uppnå en slamkvalitet medpåtagligt mindre metaller och statiska organiska ämnen. Vidare skallnaturvårdsverket ges i uppdrag att utarbeta förslag till sänkta riktvärden förde farligaste metallerna och riktvärden för organiska miljöfarliga ämnen vidspridning av slam från kommunala reningsverk. Motionerna 1989/90:JoU16 I motion Jo737 (s) framhålls att samhällsansvaret föromhändertagandet av det miljöfarliga avfallet innebär ett ansvarstagande foren långtgående kontrollerad process som för sin trovärdighet kräver ettstatligt ägande på . Enligt motion J08O6 yrkande 13 skall statenbehålla kontrollen över ägandet i () men att kommunerna ochindustrins ägarandel och ansvar skall öka. Skärpta krav på hanteringen av miljöfarligt avfall försfram i motion 1988/89:Jo772 (fp) yrkande 11. Utsläppsbegränsningarna vid SAKABmåste skärpas och bolagets verksamhet bör omfatta både destruktion ochåtervinning. Vidare begärs förslag om ekonomiska styrmedel och förbättradtillsyn för ökad återvinning av olja samt kontrollerad export av miljöfarligtavfall. I motion J08O6 (vpk) yrkas att PCB-förbränning-en stoppasvid (yrkande 9). Vidare krävs att regeringen åtgärdar bristerna vid bolaget(yrkande 10) och att ges i uppdrag att utreda alternativametoder för omhändertagandet av miljöfarligt avfall (yrkande 11). Enligtyrkande 12 skall besluta om både en miljökonsekvensutredning införlokaliseringen av ett nytt och om dess slutliga lokalisering. I motion1988/89:Jo962 (vpk) yrkande 9 begärs en utredning och analys av . Ett utökat kommunalt ansvar för avfallshanteringenförutsätter ett väl fungerande samarbete mellan kommunerna och industrin. Kommunensavfallskunnande tillsammans med industrins kännedom om avfalletssammansättning och egenskaper bör ge goda förutsättningar för en förbättradhantering av det miljöfarliga avfallet. Utskottet gör samma bedömning sommiljö- och energiministern beträffande behovet av att kvalificeradeindustriella anläggningar av den typ representerar skall drivasrationellt under så normala företagsekonomiska förutsättningar som möjligt.Statens hittillsvarande engagemang i drift och övriga skötsel bördärför kunna begränsas. Utskottet anser dock att samhällets ansvarstagandebeträffande omhändertagandet av miljöfarligt avfall förutsätter en fortsattsamhällelig kontroll av verksamheten. Samhällets kontroll bör bibehållas genomatt stat och kommuner gemensamt kontrollerar av aktierna i anförda innebär att utskottet tillstyrker regeringens förslag om enförsäljning av aktier i med den begränsning som följer av det nyssanförda samt att som sin mening bör ge regeringen till känna vadutskottet anfört med anledning av motionerna Jo737 och J08O6 yrkande 13 omformerna för ett bibehållet samhälleligt ansvar. Enligt vad utskottet erfarit skärpte regeringen i december1989 koncessionsnämndens beslut beträffande SAKAB.s utsläpp av dioxin. Måletär att utsläppen skall motsvara de s.k. ENA-kraven. skallkoncessionsnämnden pröva villkoren för dioxinutsläpp. Motionerna 1989/90:JoU16 I motionerna Jo803 (m) yrkande 1 och 1988/89:Jo846 (m)yrkande 1 hemställs att begär att regeringen utarbetar ett förslagtill lag om slamhantering. Som alternativ kan lagen om kemiska produkterutvidgas och en slamförordning utfårdas med stöd därav. Stopp alternativtförbud mot fortsatt spridning av rötslam på yrkas i motionerna Jo270(vpk) yrkande 9, Jo827 (vpk) yrkande 20 och Jo843 (c) yrkande 13. Spridningenskall upphöra i avvaktan på att alla skadliga ämnen är borta alternativt atterforderliga gränsvärden fastställts. I motion 1988/89:Jo738 (fp) yrkas att enutredning tillsätts med uppgift att föreslå en strängare lagstiftning förindustrins utsläpp av giftiga och svårnedbrytbara ämnen till de kommunalareningsverken. Det är viktigt att minska halterna av miljöfarliga ämnen islammet genom åtgärder redan vid källan. 1 detta sammanhang bör särskilt betonas att tillverkare och importörer av kemiska produkter är skyldi ga att beakta hälso- och miljöriskerna i alla hanteringsled såväl vad gäller existerande produkter som innan nya produkter förs ut på marknaden. Alla användare av sådana produkter måste göras medvetna om miljöriskerna. Detta gäller både vid yrkesmässig hantering och vid användning i hushållen. De centrala myndigheterna har en mycket viktig uppgift i att identifiera sådana ämnen som är särskilt miljöstö rande och se till att dessa byts ut mot mindre farliga ämnen. Detta har stor betydelse för att komma till rätta med det miljöskadliga innehållet i såväl avloppsvatten som avfall. Utskottet anser i likhet med miljö- och energiministern att i arbetet med ovan omnämn da analys särskilt har att beakta den betydelse en sådan systemanalys har för att uppnå en slamkvalitet med påtagligt mindre metaller och statiska organiska ämnen. I detta sammanhang bör även beaktas det uppdrag till kemikalieinspektionen och att utarbeta konkreta förslag till hur användningen av de mest hälso- och miljö skadliga ämnena radikalt skall minskas eller upphöra. I likhet med det åtgärdsprogram som skall ingå i den kommunala avfallsplaneringen syftar detta arbete till att ha slam som inte innehåller särskilt miljöfarliga ämnen. I propositionen aviseras ett uppdrag till natur vårdsverket att upprätta förslag dels till sänkta riktvärden för de farligaste metallerna, dels till riktvärden för organiska miljöfarliga ämnen vad gäller spridning av slam från kommunala reningsverk på jordbruksmark. Detta uppdrag bör enligt utskottets mening skapa ett gott underlag för den fortsatta bedömningen av hur och på vilken mark slam skall kunna användas. Som utskottet tidigare framhållit bör kommunerna genom ökade informationsinsatser kunna påverka kon sumenter och yrkesmässiga användare att göra från miljösynpunkt bättre produktval och att slutligt omhänderta dessa produkter på ett riktigt sätt. Även de olika formerna för kommande miljömärkning har en stor betydelse i detta sammanhang. Enligt utskottets mening får 64 syftet medmotionerna Jo803 yrkande 1 och 1988/89:Jo846 yrkande 1 1989/90:JoU 16 anses varatillgodosett mot bakgrund av vad utskottet anfört. Motionerna avstyrks iberörda delar. Med samma motivering avstyrks även motionerna Jo270 yrkande9, Jo827 yrkande 20 och Jo843 yrkande 13. Utskottet har tidigare (1989/90:JoU6) framhållit attprövningsmyndigheterna i samband med tillståndsprövning enligtmiljöskyddslagen av industriell verksamhet bör göra en bedömning av omavloppsvattnet är av sådan beskaffenhet att det är lämpligt att behandlavattnet i ett kommunalt reningsverk eller om vattnet bör behandlas på annatsätt. Vidare bör uppmärksammas att kommunerna i egenskap av huvudmän harmöjlighet att ställa krav på anslutna industrier och därigenom begränsatillförseln av sådant avloppsvatten som påverkar reningsverkets drift inegativ riktning. Miljö- och hälsoskyddsnämnderna har dessutom genom sintillsyn enligt lagen om kemiska produkter att kontrollera att företagen inteförorenar avloppsvattnet med kemikalieavfall. Utskottet vill med det anfördabetona betydelsen av att berörda myndigheter i de konkreta fallen utövar sintillsynsuppgift så att de kommunala reningsverkens effektivitet kanupprätthållas. Med ett utvidgat kommunalt ansvar för avfallshanteringentorde förutsättningarna för att så blir fallet avsevärt förbättras. Utskottetutgår dessutom ifrån att berörda statliga och kommunala myndigheter följer denfortsatta utvecklingen med uppmärksamhet och vidtar de åtgärder som kan anseserforderliga för en fortlöpande förbättring av situationen. Motion1988/89:Jo738 avstyrks. Internationellt samarbete på avfallsområdet