bet · GD01JoU25 · 1989-12-31 00:00:00 — (JN) använts som bakgrundsmaterial vidutformandet av förslaget till ny livsmedelspolitik. Med anledning av den parlamentariska arbetsgruppensförslag har regeringen gett ett antal utredningsuppdrag som avser uppföljningaroch konkretiseringar av LAG:s förslag. Vidare har jordbruksnämnden lämnatförslag om disposition av införselavgifter och av anslagspostenLåginkomstsatsning m.m. inom jordbruket under punkten C 3 under regleringsåret1990/91. Den nuvarande livsmedelspolitikens effektivitet 1 propositionen görs en analys av den nuvarande livsmedelspolitikenseffektivitet i olika avseenden. Bl.a. anförs följande. 1 beslut har beredskapsmålet formulerats så attden fredstida jordbruksproduktionen i stort sett bör motsvara den inhemska konsumtionen.Beslutet innebär också alt produktionsmål formulerats för vissaproduktionsinriktningar. Bl.a. bör produktionen av mjölk och mjölkprodukter istort sett motsvara den inhemska förbrukningen. Dessutom bör produktionen påöverskottsarealen utgöras av spannmål. Produktionsmålen har varitöveruppfyllda. Den största skillnaden mellan inhemsk produktion och konsumtionfinns för spannmål där överskottet vid normalskörd uppgår till ca 1,8 miljonerton av en total skörd på ca . Även av mjölk och fläsk producerasi dag ett överskott. Dagens livsmedelspolitik innebär att vi producerarbetydligt mer än vad som kan avsättas inom eller utom landet med fullersättning för produktionskostnaderna. Den fredstida produktionsapparaten äröverdimensionerad, medan specifika beredskapsåtgärder, främst lagring, i vissaavseenden är otillräckliga. Försörjningsförmågan under kriser och i krig är inteenbart beroen de av den fredstida självförsörjningsgraden, formulerad i olika produk tionsmål. Den är också beroende av olika anpassningar som i sådana situationer kan göras i både produktions- och konsumtionsled. Den viktigaste anpassningsåtgärden är en övergång till kriskost med ett högre inslag av vegetabilier än i normalkosten. Dessutom är jordbruks produktionen beroende av en mängd importerade insatsvaror. Om dessa inte finns tillgängliga, t.ex. i form av beredskapslager, måste avkastningen i produktionen sänkas drastiskt, vilket riskerar att försvå ra anpassningen. 1 krig ställs vidare särskilda krav på den regionala 32 försörjningsförmågan. Inkomstmålet 1989/90:JoU25 Inkomstmålet syftar till att jordbrukarna skall få en medjämförbara grupper likvärdig standard. Målet skall i första hand avseheltidssyssel-satta vid rationellt drivna jordbruksföretag. I målet ingår ocksåfrämjande av en jämnare inkomstfördelning mellan olika kategorier jordbrukare.Vid inkomstjämförelsen med andra grupper skall hänsyn tas till att jordbruketskall bära kostnaderna för en produktion utöver den samhällsekonomisktmotiverade. Det är trots mycket omfattande utredningsinsatser omöjligtatt entydigt avgöra om målet är uppfyllt eller inte. Orsakerna är flera, bl.a.föreligger en mycket stor spridning i inkomsterna beroende på företagensstorlek och driftsinriktning. Det är också svårt att jämföra nivån påstandarden mellan olika grupper. Inkomstjämförelser kompliceras också avskattereglernas inverkan och svårigheten att skilja privatekonomin från ekonomininom företaget. Dessutom härrör en stor del av jordbrukarnas inkomster frånandra inkomstkällor än jordbruket. Av 100 000 jordbruksföretag harknappt sin huvudsakliga inkomst från jordbruksföretaget. Trots i stort settfull kostnadskompensation uppvisar jordbruket omfattande lönsamhetsunderskott,enligt de beräkningar som redovisar i sin . Enligt kan underskottet i huvudsakförklaras genom de omfattande kostnaderna för att exportera överskotten. Klartär att dagens exportkostnader som huvudsakligen betalas av producenterna genominterna avgifter allvarligt sänker lönsamheten inom jordbruket, framför alltgäller detta produktionen av spannmål. Det huvudsakliga medlet för att uppnå inkomstmålet ärprisstödet genom pris- och marknadsregleringen. Försöken att långsiktigtpåverka inkomsterna med hjälp av prisstödet har emellertid små förutsättningaratt lyckas. På grund av ett omfattande läckage i form av bl.a. kapitaliseringoch exportkostnader kostar prisstödet konsumenterna betydligt mer än vad somkommer jordbrukarna till del i form av inkomster. Genom kapitaliseringen bindsprisökningar upp i markpriserna m.m. utan att jordbrukarnas nettoinkomsterförbättras. Enligt gjorda undersökningar finns det inget som talar för att etthögt jordbruksskydd automatiskt resulterar i höga inkomster för jordbrukarna.Tvärtom tyder gjorda undersökningar redovisade i WorldDevelopment Report 1986 på det omvända förhållandet: ju högre skydd, destolägre relativa inkomster för jordbruket. Huvudorsakerna bakom den trots alltpositiva inkomstutvecklingen åren 19651983 inom jordbruket räknat perbrukningsenhet är inte ökade jordbruksinkomster, utan ökade inkomster frånandra källor och det faktum att antalet brukningsenheter blivit både färre ochstörre. 3 1989/90. Konsumentmålet l989/90:JoU25 Konsumentmålet innebär enligt beslut att konsumenternaskall få tillgång till livsmedel av god kvalitet och till rimliga priser.Konsumenterna skall också ges goda möjligheter att välja mellan livsmedel avolika slag. Vidare skall livsmedlen vara fullgoda från kost-ochnäringssynpunkt. Konsumentmålet innehåller alltså många måluppsättningar somrör hygien, kvalitet, pris, mångfald samt kost- och hälsoaspekter. Det grundläggande hygienkravet, som ärlivsmedelslagstiftningens ena huvudsyfte, är förhållandevis väl uppfyllt i dag.Lagstiftningens andra huvudsyfte är att tillgodose det s.k. redlighetskravet.Detta är framför allt ett ekonomiskt skydd, dvs. bestämmelserna syftar till som konsument inte skall bli lurad. 1 fråga om detta krav harmåluppfyllelsen visat stora brister. beslutaderiksdagen om en skärpt livsmedelskontroll (prop. 1988/89:68, JoU14, rskr. 263),ett beslut som bl.a. innebär en förstärkning av redlighetskontrollen. Jordbruksprisregleringen utgör ett komplicerat ochsvårgenomträngligt system som gör att önskemål från konsumenterna har svårtatt nå producenterna. Konsumenter och producenter avskärmas från varandra. Debeslut som producenterna fattar grundas på vad konsumenternaefterfrågar, utan snarare på signaler från regleringssystemet. Detta skalldock inte uppfattas som kritik mot producenterna utan mot prisregleringen somsådan. Denna stimulerar inte heller produktutveckling av nya varor. Den garanterade avsättningen till ett fastställt pris påde reglerade produkterna skapar en lönsamhetströskel för produkter som inte ärprisreglerade. Detta kan vara en av anledningarna till att produktionen avalternativodlade varor har haft svårt att slå igenom, trots att sådana varor iallt större utsträckning efterfrågas av konsumenterna. Svårigheterna föralternativa och småskaligt eller lokalt producerade varor att nå ut påmarknaden har också förstärkts av att distributionssystemet främst är uppbyggtför långa serier och enhetliga varor. Prisregleringssystemet premierar inte heller i tillräckligutsträckning kvalitet, trots att ett visst kvalitetsarbete utförs inomregleringens ram. Inom regleringen finns olika former av kvalitetsbetalning somdelvis får ersätta en fungerande marknad. Informationen om kvalitetsskillnaderförs dock i mycket liten utsträckning vidare till konsumenterna. När det gäller livsmedelsprisernas utveckling ärsituationen anmärkningsvärd. Under såväl 1970- som harlivsmedelspriserna i stigit snabbare än konsumentprisindex. Detta harvisat sig vara en utveckling där skiljer sig från övriga . 1övriga europeiska har i genomsnitt priserna på livsmedel stigitlångsammare än konsumentprisindex . Frågor kring konsumentmålet belystes av 1986 årslivsmedelsutredning. Denna pekade bl.a. på prisregleringens indirekta effekterpå prisutvecklingen både genom att påverka konkurrensförutsättningar ochprissättningsbeteendet hos livsmedelskedjans aktörer. När dettill sist gäller kost- och hälsoaspekten kan konstateras att 1989/90:JoU25 prisregleringeni vissa fall direkt motverkar kostmålet. Ett exempel finns inommejeriregleringen där prissättningen av olika produkter sker på ett sätt somnärmast främjar konsumtionen av animaliskt fett. Miljö- och resursmålet innebär att jordbruket måste tahänsyn till kravet på god miljö och behovet av en långsiktig och planeradhushållning med våra naturresurser. Jordbrukets negativa miljöeffekter tillföljd av närsaltutlakning och användning av kemiska bekämpningsmedel måsteminimeras och produktionsförmågan hos marken bevaras. 1 rimlig utsträckningskall jordbruket bedrivas så att det bidrar till att bevara genetisk variationoch värdefulla delar av flora och fauna i odlingslandskapet. I regeringens proposition (1987/88:85) om miljöpolitikeninför 90-talet anges några generella miljömål som också avser jordbruket. Målet för det fortsatta arbetet med att bevara naturtyperanges vara att säkerställa alla förekommande naturtyper, såväl naturliga sorrikulturpräglade, i en sådan utsträckning och på ett sådant sätt att delångsiktigt kan bibehållas i ekologisk stabilitet och med bevarat artinnehåll. Målet för det fortsatta arbetet inom fauna- ochfloravården anges vara att bibehålla en rik och varierad fauna och flora, attinom ramen för rimliga krav på hänsyn och resursinsatser bevara de naturligtförekommande växt- och djurarterna i livskraftiga och reproducerandepopulationer i naturen. Miljöhänsynen har också kommit till uttryck i bl.a.skötsellagens bestämmelser om miljöskyddsföreskrifter och skyldigheter att tahänsyn till naturvårdens intressen samt i lagen om hushållning mednaturresurser. Det finns en bred insikt om det positiva miljö- ochnaturvårdsvärde som jordbruket har, men även om de miljöproblem som jordbruketorsakar. 1 vissa områden, framför allt i , ärjordbruket den huvudsakliga källan till läckage av kväve till vårakustvattenområden. Nitratförorening av grundvattnet är också ett dokumenteratproblem i många jordbruksbygder, särskilt i områden med sandjordar och intensivdjurhållning. Jordbruket bidrar också till kvävetillförseln till luften, ihuvudsak genom ammoniakavdunstning vid hantering av stallgödsel. Användningenav bekämpningsmedel inom jordbruket innebär framför allt risker för denomgivande miljön och arbetsmiljön. Dessutom kan användningen innebära en riskför rester i livsmedel. Eftersom den helt dominerande delen av stödet tilljordbruket betalas över priserna skapas incitament för jordbrukarna att ökaintensiteten i produktionen. Därmed blir insatser av t.ex. handelsgödsel ochbekämpningsmedel mera lönsamma. Höga markpriser gör användningen av inköptaproduktionsmedel mer intressant, eftersom de blir relativt sett billigare vidett högre marknadsvärde. Strukturförändringeni jordbruket under framför allt efterkrigstiden /90:JoU25 harminskat mångfalden av miljöer i jordbrukslandskapet. De drastiska förändringari markanvändning och brukningsmetoder som skett innebär,förutom förändringar i landskapsbilden, även stora förändringar för ochfaunan. Många arter finns numera inom begränsade delar av ett äldrekulturlandskap, t.ex. naturliga betes- och slåttermarker, öppna diken,åkerholmar och stengärdesgår-dar. Inte minst prisstödets konstruktion harbidragit till en successiv utarmning av de natur- och kulturmiljövärden viförknippar med det svenska odlingslandskapet. Ett aktivt och levande jordbruk är emellertid avutomordentligt stor betydelse för vården av de natur- och kulturmiljövärden somt.ex. ängs- och hagmarker utgör. Utan ett aktivt jordbruk skulle dessa spårfrån tidigare generationers arbete och brukningsmetoder försvinna. En av orsakerna till jordbrukets negativa miljöeffekter ärnuvarande prisstöd. Oavsett orsakerna kan konstateras att det är angeläget medkraftfulla motåtgärder. Ett antal sådana åtgärder har också vidtagits för altpåbörja en omställning i riktning mot större hänsyn till miljön och bättrehushållning med våra naturresurser. tas en miljöavgift ut på handelsgödsel ochbekämpningsmedel i syfte att minska användningen. Ett handlingsprogram har utarbetats för att minskariskerna för hälsa och miljö vid användningen av bekämpningsmedel i jordbruket.Detta skall ske genom övergång till medel med mindre risker, utbildning och enhalverad användning av bekämpningsmedel . Regeringenuppdrog åt lantbruksstyrelsen, ,kemikalieinspektionen och arbetarskyddsstyrelsen att utreda möjligheterna attytterligare reducera användningen av bekämpningsmedel efter år 1990.Myndigheterna redovisade den sina förslag till regeringen i rapportenMinskad kemisk bekämpning. beslutade om miljöförbättrande åtgärderi jordbruket, m.m. (prop. 1987/88:128, JoU24, rskr. Enligt beslutetskall åtgärder vidtas som syftar till att reducera växtnäringsläckaget, främstkväve, . Lantbruksstyrelsen har fått i uppdrag att följautvecklingen på området och har redovisat ett förslag till ytterligareåtgärder för att begränsa växtnäringsläckaget. finns möjlighet för det enskildajordbruksföretaget att få ekonomiskt stöd för vård av värdefulla naturtyper. .Genom beslut om miljöförbättrande åtgärder i jordbruket harytterligare medel anvisats för åtgärder i odlingslandskapet. Sedan år 1989finns också möjligheter att lämna ersättning till lantbrukare som ökarvariationen i slättbygderna och minskar spannmålsarealen. Genomdessa nya inslag i landskapet främjas naturvård, kulturmiljövård ochmiljöskydd. Som ett ytterligare led i strävan att minska jordbruketsnegativa miljöpåverkan har regeringen beslutat att lämna ett omläggningsstöd 36 till s.k.alternativ odling. Behovet avdessa riktade åtgärder som ännu inte fått full effekt är 1989/90:JoU25 oomtvistligt.Åtgärderna har delvis varit nödvändiga för att motverka de problem somnuvarande prisstöd för med sig. 1 livsmedelspolitiska beslut ingår ettregionalpolitiskt mål som innebär följande. För att främja en god regionalbalans bör jordbruket bedrivas i hela landet, med hänsyn till den betydelse somjordbruket har för sysselsättningen i bygder där det råder brist på andraarbetstillfällen. Med hänsyn till jordbrukets stora betydelse för befolkning,sysselsättning, service och natur- och kulturmiljö i norra finns detanledning att behålla ett regionalpolitiskt motiverat stöd till näringen idenna del av landet. Detta är betydelsefullt även från beredskapssynpunkt. Despeciella förhållanden som råder i norra skall särskilt beaktas vidjordbrukspolitikens utformning. Det finns vidare enligt riksdagsbeslutet"flera skäl som talar för en geografiskt väl differentieradjordbruksproduktion av i stort sett nuvarande storlek i norra ".Däremot ansågs det enligt riksdagsbeslutet inte möjligt att ha som mål attytterligare öka jordbruksproduktionen i norra . Inte heller var detmöjligt att, med hänsyn till den fortsatta rationaliseringen som sker ijordbruket, garantera att en viss resursmängd bibehålls i jordbruket inomdetta område. Det generella prisstöd som ges till jordbruket i helalandet i form av gränsskydd och marknadsregleringar hamnar till den heltövervägande delen i södra och . Detta utfall beror främst påatt stödet ges i direkt proportion till producerad kvantitet och att denstörsta delen av produktionen sker i Syd- och . Det generellaprisstödet är därför inte ett effektivt medel för att uppnå regionalpolitiskamål. Det särskilda prisstödet till jordbrukare i norra till att kompensera jordbruket i dessa delar av landet för de högreproduktionskostnaderna och att utjämna lönsamheten mellan norra och mellerstaSveriges jordbruk. Prisstödet leder således till en utjämning avförutsättningarna för jordbruket i dessa båda delar av landet, däremot intetill någon tydlig regionalpolitiskt motiverad förskjutning av stödet motlandets norra delar. Stödet ges även här med ett belopp per producerad enhet.Det är dock differentierat mellan olika delar av området så att det störstastödet tillfaller de områden som har sämst naturliga förutsättningar. Trotsdetta får även stödet till jordbruket i norra en profil som liknar detgenerella stödet, dvs. att huvuddelen av stödet går till områden med bättreförutsättningar för jordbruk, dvs. i huvudsak kustbygden och Storsjöområdet.Detta förklaras av att det utgår per producerad enhet. Därigenom uppstår ettbehov att komplettera det särskilda prisstödet med andra riktade insatser somexempelvis glesbygdsstöd. Strukturförändringarna i det norrländska jordbruketinnebär bl.a. att det i inlandet sker en fortlöpande minskning av antaletjordbrukare som produktionen förskjuts alltmer mot kusten. utvecklingblir ur regionalpolitisk synvinkel negativ då befolkningen i 1989/90:JoU25 inlandetminskar, med negativa effekter för servicenivån och natur-och kulturmiljön m.m. har denna utveckling uppmärksammats bl.a.på jordbrukspolitikens område. Ett särskilt åtgärdsprogram för jordbruket inorra genomförs, där sysselsättningen sätts i centrum och går företraditionella krav på storleksrationaliseringar. Genom bl.a. investeringsstöd,utvecklingsprojekt, forsknings- och försöksverksamhet samt utbildning ochrådgivning har ett stöd lämnats från samhällets sida för tillkomsten avkombinationsföretag, där jordbruk ingår som en del. Även glesbygdsstöd kan lämnas till jordbruksföretag,vilket också har en stimulerande effekt i de delar av norra , bl.a.inlandet, där förutsättningarna för jordbruk är mindre gynnsamma och prisstödetföljaktligen har mindre effekt. Slutsatsen av den genomgång som gjorts är enligtjordbruksministern att dagens livsmedelspolitik kännetecknas av en dåligmåluppfyllelse. Vi har en kostsam överproduktion, inkomstmålet urholkasav överskottskostnaderna och av kapitaliseringseffekten. Prisutvecklingen pålivsmedel överstiger i inflationen. avskärmas konsumenter ochproducenter från varandra. Jordbruket belastar också på olika sätt miljön,bl.a. leder prisstödet till höga markvärden, vilket stimulerar intensiteten ijordbruksproduktionen. Även de regionalpolitiska målsättningarna motverkas avprisstödets konstruktion. Många av problemen förklaras av att vi i daghuvudsakligen har ett stöd, prisstödet, för att uppnå de olikalivmedelspolitiska målen. Det har visat sig vara ineffektivt och på fleraviktiga punkter direkt motverka målen. För att vi bättre skallkunna uppnå de . nationella livsmedelspolitiska målen krävs att dagenslivsmedelspolitik reformeras. 1 det följande redovisas förslag om nya medel föratt uppnå målen och att prisstödets roll som livsmedelspolitiskt medel tonasned. Utskottet konstaterar i likhet med jordbruksministern attdet föreligger en bristande måluppfyllelse i dagens livsmedelspolitik och attdenna politik behöver reformeras. 1 det följande återkommer utskottet med ennärmare diskussion av de mål och medel för livsmedelspolitiken sompropositionen och motionerna omfattar. I detta avsnitt tar utskottet upp deyrkanden om avslag på propositionen som framlagts i två motioner. I motion Jo67 (c) yrkande 1 framförs ett avslagsyrkande påpropositio nen i dess helhet som i huvudsak motiveras med att en långsiktig jordbrukspolitik inte kan läggas fast utan att hänsyn tas till den globala livsmedelssituationen. Även om man skulle bortse från denna fråga :, finns detenligt motionen flera andra skäl att bibehålla den resurs som densvenska jordbruksnäringen utgör nu och . bör hosregeringen begära förslag om en offensiv livsmedelspolitik som tar hänsyn tillden globala situationen. Även i partimotion Jo80 yrkas avslag på helapropositionen (yrkande 1). I motiveringen anförs bl.a. att regeringen misslyckatsmed att lägga fram ett förslag till ny livsmedelspolitik som uppfyllermiljömålet och bidrar till en bättre hushållning med naturresurserna. Övrigayrkanden i motionen synes dock vara utformade så att trotsavslagsyrkandet förutsätts göra en sakprövning av den framlagda propositionen. Utskottet anser att det är angeläget för samtliga berördaparter och framför allt för jordbruksnäringen att fåklarhet om vad den nya livsmedelspolitiken kommer att innebära. Ytterligaredröjsmål i detta avseende skulle inte gagna vare sig jordbruksnäringen ellerkonsumenterna. Ett avslag på propositionen är således inte något realistisktalternativ. Det bör dessutorn påpekas att vissa frågor beträffanderegleringsåren 1989/90 och 1990/91 med nödvändighet måste behandlas avriksdagen under innevarande . Vid bifall till motionerna skulle bl.a.frågan om kostnadskompensation till jordbruket för angivna regleringsår ejkunna lösas i detta sammanhang. Utskottet avstyrker således motion Jo67. Med sammamotivering avstyrks motion Jo80 yrkande 1. Vissa internationella frågor redovisas i propositionen pås. Avsnittet innehåller dels en analys av den globala livsmedelsförsörjningen,dels en redovisning av det internationella sarriarbetet i och ochförhandlingarna mellan EFTA och EG. Vidare behandlas utvecklingen i . Enligt propositionen är svält och undernäring fortfarandeen plågsam realitet i många . har världens samlade livsmedelsproduktionper capita ökat . Enda undantaget från denpositiva utvecklingen var , som under periodens senare hälft hade enstörre ökning av befolkningen än av livsmedelsproduktionen. Enligt andAgriculture Organization of the United Nations (FAO) har andelen undernärda avu-ländernas befolkning sjunkit påtagligt resp. 1983och 1985. Fördelningen av världens livsmedelsresurser är mycket ojämn varförsvält och undernäring inte minskat i samma takt som livsmedelsproduktionenökat. Produktionsökningen förklaras delvis av denlivsmedelspolitik som många industriländer för, inkl. . Det stödsystem som bl.a. EG och tillämpar driver fram en överskottsproduktion som med -9 hjälp avomfattande exportsubventioner dumpas på världsmarknaden. Dessaöverskott säljs bl.a. till där de billiga importerade 1989/90:JoU25 jordbruksprodukternakonkurrerar ut den inhemska jordbruksproduktionen. Bönderna i hardärför svårt att konkurrera med importerade råvaror. Deras produktion fårdärmed en mycket låg lönsamhet, vilket bromsar investeringar i jordbrukssektornoch hämmar utvecklingen av det nationella jordbruket. I-ländernas dumpadeexport hindrar åtskilliga med goda förutsättningar för jordbruk attutveckla en export av jordbruksprodukter. Det bästa sättet för i-länderna attlångsiktigt bekämpa problemen i är därför att sluta dumpa överskottpå världsmarknaden, minska dagens stöd till jordbruket och sänka gränsskyddet.Det är också viktigt att bidra till en utveckling av egenjordbruksproduktion genom rådgivning, tekniköverföring, hjälp medväxtförädling m.m. Den globala livsmedelsförsörjningen är också förknippadmed andra problem. Dessa hänger ofta samman med en rad allvarliga miljöproblem,vilka kräver insatser från i-ländernas sida. I olika regioner i världenpåverkas produktionskapaciteten negativt av bl.a. jordförstöring, vattenbristoch klimatförändringar. Jordförstöring eller jorderosion innebär att matjordförs bort med vind och nederbörd i en sådan takt att markens produktionsförmågalångsiktigt försämras. Jordförstöringens utbredning och omfattning är intekänd i detalj, men FAO har uppskattat den till mellan 5 och 7 miljoner haårligen. FAO har i sin framtidsbedömning World Agriculture Toward 2000 angettett nettotillskott på 83 miljoner ha odlad areal i , motsvarandedrygt , fram . I vissa länder kan vattenförsörjningen bli ett växandeproblem beroende på fallande grundvattennivåer och vattenstånd i floder ochsjöar. Konstbevattning är en betydelsefull faktor. 1 många områden ärbristen på vatten den viktigaste orsaken till att potentiellt odlingsbar jordinte brukas. I vissa delar av världen har växtförädlingen inriktats på mindretorkkänsliga grödor. Med en bättre bevattningsteknik skulle en större arealkunna bevattnas. Bland övriga osäkerhetsmoment i dessa bedömningar nämnsockså de klimatförändringar som kan bli följden av en ökad halt av främstkoldioxid i atmosfåren. Detta skulle på många olika sätt påverkaproduktionsbetingelserna både i faktiska och potentiella odlingsområden, menmera precisa slutsatser om olika långsiktiga effekter kan knappast göras i dag.Det förefaller dock allmänt accepterat att det mest närliggande resultatet bliren ökning av livsmedelsproduktionen.