bet · GD01KU30 · 1989-12-31 00:00:00 — Enligt utskottet ger den av UDH utarbetade promemorian enkorrekt beskrivning av hur de tryckfrihetsrättsliga reglerna skall tillämpas isåväl i gruppernas verksamhet som i beredningen av integrationsfrågan iregeringskansliet i övrigt. Det är angeläget att alla de tjänstemän iregeringskansliet som deltar i detta arbete eller har att befatta sig med dehandlingar som förekommer i verksamheten har en god kännedom om de regler somgäller. Det får enligt utskottet inte råda någon tvekan om att ambitionen äratt ge varje framsSllan om utbekommande av handlingar en skyndsam och korrektbehandling. Diarieföringav allmänna handlingar hos arbets- och 1989/90:KU30 Bestämmelserom registrering av allmänna handlingar ges i 15 kap. 12 §§ sekretesslagen.Enligt den grundläggande regeln (1 §) skall en allmän handling registreras utandröjsmål när den kommit in till eller upprättats hos en myndighet, om det inteär uppenbart den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. Enligt2 § första stycket skall av registret framgå 1) datum då handlingen kom ineller upprättades, 2) diarienummer eller annan beteckning som har åsattshandlingen, 3) i förekommande fall från vem handlingen har kommit in eller tillvem den har expedierats samt 4) i korthet vad handlingen rör. Myndigheternasskyldighet att registrera allmänna handlingar skall fylla den funktionen attallmänheten därigenom kan få vetskap om vilka handlingar som finns hos enmyndighet. Ett register eller diarium skall därför kunna hållas allmänttillgängligt. Uppgifter om vem som gett in en handling eller vad handlingen rörkan dock i vissa fall behöva hemlighållas av hänsyn till något allmänt ellerenskilt intresse. För att i sådana fall inte alla diarieförda uppgifter om enhandling i registret skall hemlighållas föreskrivs i 2 § andra stycket attuppgifter som rör en handlings avsändare, ingjvare eller mottagare eller dessinnehåll skall utelämnas eller särskiljas om det behövs av sekretesskäl.Därigenom kan registret i övriga delar hållas allmänt tillgängligt. BesSmmelseni 2 § andra stycket är tvingande. Regeringen får dock enligt 2 § tredje stycketför visst register föreskriva att denna bestämmelse inte skall tillämpas.Anledningen är enligt proposition 1979/80:2 att en tillämpning av bestämmelseni andra stycket inom vissa områden eller beträffande vissa slag av handlingarskulle komma att leda till öppna register som beträflande alla eller flertalethandlingar skulle komma att innehålla endast de obligatoriska uppgifterna om handlingensdatum och diarienummer. Dehandlingar som inkommer till de olika arbets- och referensgrupperna diarieförsi den ordning som gäller för de departement grupperna tillhör. För handlingarsom inkommer till integrationssekretariatet gäller att de diarieförs iutrikesdepartementets huvuddiarium. Detta diarium innehåller dels en öppen delsom innehåller administrativa och konsulära ärenden, dels en del som innehållersamtliga övriga handlingar som registrerats. Den senare delen är enligt 6 §sekretessförordningen och med stöd av den ovan nämnda bestämmelsen i 15 kap. 2§ tredje stycket sekretesslagen sluten. Det innebär att den till skillnad fråndet öppna diariet innehåller såväl offentliga som sekretessbelagda uppgifter.Det är därför inte möjligt att enbart med åberopande av offentlighetsprincipenfå del av denna del av diariet. Inte heller kan man utan föregåendesekretessprövning erhålla ett utdrag ur diariet över handlingar som inkommittill en viss enhet vid departementet. UDsarkivchef, , har vid utfrågningen uppgett att anledningentill att handlingar som inkommit till ISEK diarieförts i huvuddiarietoch inte i handelsavdelningens egna diarium är att i det 1989/90:KU30 senarediarieförs departementsärenden där utrikeshandelsministern är föredragande,medan övriga ärenden som har att göra med utrikespolitik ochutrikeshandelspolitik diarieförs i departementets huvuddiarium. En avFredriksson utarbetat redogörelse för diariesystem ges ibilaga till förra årets granskningsbetänkande (1988/89:KU30, bilaga A 7 B). Att de till ISEK inkomna handlingarna diarieförs iutrikesdepartementets huvuddiarium medför sannolikt fördelar ur adminstrativsynpunkt. Detta diarium är modernt och datoriserat och möjlighet finns attutnyttja såväl ett stort antal sökbegrepp som fulltextsökning. Uroffentlighetssynpunkt är det dock ett problem att detta register, utom vadgäller konsulära och administrativa ärenden, inte är öppet. Som tidigareframhållits är ett huvudsyfte med reglerna i 15 kap. sekretesslagen omregistrering av handlingar att det skall gå att konstatera vilka allmännahandlingar som finns hos myndigheterna. Diarierna bör därför i så storutsträckning som möjligt vara öppna. Den ovan nämnda föreskriften i 6 § sekretessförordningenom undantag, utom vad gäller administrativa och konsulära ärenden, frånbestämmelsen i 15 kap. 2 § andra stycket i sekretesslagen för handlingar sominkommit till eller upprättats inom tillkom 1980. fanns i ett särskilt handelsdepartement. Denförändring i departementsindelningen som gjordes 1982 medförde atthandelsdepartementet upphörde att existera. Utrikeshandelsfrågorna överfördestill en utrikeshandelsavdelning inom UD. Härigenom kom en ny grupp ärenden atthandläggas inom och omfattas av den ovan nämndaföreskriften i sekretessförordningen. Enligt utskottet kan det med tanke på vikten av offentlighetsprincipenfinnas anledning för regeringen att överväga om inte ytterligare ärendegrupperborde föras till huvuddiariets öppna del. Det tekniskt avancerade och modernadiariesystem som tillämpas vid borde ge ökade möjlighetertill en sådan hanteringsordning. Som nämnts uttalade utrikesutskottet i betänkandet1988/89:UU19 att man utgick ifrån att regeringen gav den utvidgadeEFTA-delegationen tillgång till allt relevant material så att den hölls fortlöpandeoch regelbundet informerad om utvecklingen av de svenska kontakterna med EG. Riksdagsledamoten begärde i en skrivelse den26 till EFTA-delegationen att man hos ISEK skulle begära enförteckning över allt befintligt EG-relevant material. EFTA-delegationen antog med anledning av Gahrtonsskrivelse en av dess ordförande utarbetat promemoria i vilken det bl.a. sägs: Samspelet mellan regeringen och EFTA-delegationenbygger på ett förtroendefulltsamarbete och EFTA-delegationen utgår ifrån att rege- jqI ringenredovisar allt relevant material. Det måste ankomma på rege- ringen attbedöma i vilken utsträckning skriftligt material i regeringens /90:KU30 löpandeberedningsarbete skall överlämnas som information till . Hänsyn måstetas till den konstitutionella uppdelningen vad gäller regeringens respektiveriksdagens ansvarsområde. Per begärde en protokollsanteckning om att hanstod fast vid sitt krav på en förteckning från UDH/ISEK över allt befintligtEG-relevant material. anförde vid utfrågningen inför utskottetatt regeringen i varje fas har lämnat all relevantinformation till EFTA-delegationen. Det har inte endast gällt offentligahandlingar, utan även sådant som varit hemligstämplat. Enligt Sohlman kommerman från regeringens sida att fortsätta med denna inriktning ochtillfredsställa delegationens krav så gott man kan. Utskottet vill för sin del betona vikten och värdet av attriksdagspartierna genom sina representanter i EFTA-delegationen hålls underrättadeom förhandlingarbetets utveckling. Partierna kan givetvis komma att Ssta olikaavseende vid olika aspekter av integrationsarbetet. Härav följer att man ocksåkan ha skilda uppfattningar om vad som är i sammanhanget relevant material.Utskottet noterar därför med tillfredsställelse att det är regeringensuttalade ambition att så långt möjligt efterkomma delegationens önskemål ominformation. Notifiering till om jordbrukspolitiken avgav inom ramen för den s.k.Uruguay-rundan i GATT-förhandlingarna en notifiering om vilka åtgärder manämnade vidta för att sänka gällande stöd- och skyddsnivåer påjordbruksområdet. Notifiertngen skedde i form av en redogörelse för bakgrundtill och huvudtankarna i det förslag om minskat jordbruksstöd som enparlamentariskt sammansatt arbetsgrupp, den livsmedelspolitiska arbetsgruppen(LAG), lagt fram samt att man uttryckte avsikten att inleda enprocess som gör det möjligt att sedermera genomföra den jordbrukspolitiskareformen. Det har gjorts gällande att notifieringen föregrep såvälremissbehandlingen av LAGs förslag som beslut om jordbrukspolitikensframtida inriktning och att arbetsgruppens förslag genom notifieringen fåttställning av officiella ståndpunkt i . har yttrat sig i ärendet genom enpromemoria utarbetad inom (bilaga A 34). I denna fram hålls att det av notifieringen klart framgår att det som redovisats är ett förslag från en arbetsgrupp, att meningsskiljaktigheter föreligger i skilda frågor, att förslaget sänts på remiss, att regeringen avser att inleda konsultationer innan den lägger fram en proposition i om en reform och att det är sak att ta ställning. Enligt promemorian har man genom notifikationen inte iat på någotsätt föregripit kommande beslut. har regeringen i notifikationen till ingående 1989/90:KU30 redovisat den livsmedelspolitiska arbetsgruppens ställning iberednings-och beslutsprocessen. Den företagna granskningen föranleder inte någotuttalande från utskottet. Utländska fartyg i svensk kustfart Utskottethar till granskning tagjt upp ett beslut som regeringen har fattat den 9februari 1989 i fråga om tillstånd att använda utländskt fartyg i svenskkustfart. Kustfartoch insjöfart med utländska fartyg är i princip inte tillåtet. Detta följer avbestämmelserna i förordningen angående De Främmandes Fahrtpå och (det s.k. produktplakatet) och i förklaringen den 28februari 1726 över denna förordning. Förordningen och förklaringen finnsintagna i bilaga A 35. Produktplakatetgäller bara i fråga om kustfart och insjöfart och det har sedermeraockså upphävts såvitt gäller fartyg från vissa länder. Enligt1 § förordningen (1974:235) om tillstånd till sjöfart i inrikestrafik prövasfråga om undantag i visst fall från förbudet i produktplakatet mot sjöfart iinrikes trafik av . I den paragrafen ges också en upplysning omatt det finns särskilda överenskommelser om undantag i fråga om fartyg som ärregistrerade i vissa främmande länder. Genomkungörelsen (1858:34 s. 11) fick danska fartyg av en viss storlek fr.o.m. den 1juli 1858 användas i kustfart mellan svenska hamnar. Kungörelsen grundades påen deklaration som utväxlats mellan de svenska och danska regeringarna och somgällde rätten att idka kustfart. Denna överenskommelse ändrades såvittgällde fartygens storlek (SÖ 1925:29). Genom ett beslut den 24 oktober 1958förklarade den att danska fartyg fr.o.m. den 1 januari 1959oberoende av storlek fritt fick användas i kustfart i Svenska farvatten. Enmotsvarande förklaring hade avgivits av den danska regeringen beträffandesvenska fartyg i danska vatten med undantag av den Sröiska ögruppen. Genomministeriella noter överenskom de svenska och norskaregeringarna att norska fartyg fick användas i svensk kustfart och att svenskafartyg fick användas i norsk kustfart fr.o.m. (SÖ 1958:45). Iett beslut ansåg att ett fartyg som var registrerat i det norska internationella skeppsregistret () inte med stöd av överenskommelsen fick användas i svensk kustfart. Beslutet har tagjts in som bilaga A 36. Beslutet överklagades och regeringen avslog jq3 den 22 juni 1988överklagandet, bilaga A 37. fattade regeringen ett beslut i frågan om 1989/90:KU30 användningen av norskaoch danska fartyg i svensk kustfart. Enligt utdrag av protokoll vidregeringssammanträde den dagen antecknades först i protokollet att norska ochdanska fartyg får användas i svensk kustfart enligt avtal medNorge och med . Därefter antecknades attföreträdare för berörda regeringar efter överläggningar kommit överens om attfartyg registrerade i de norska och danska internationella skeppsregjstrenskall omfattas av avtalen. Slutligen antecknades att regeringen godkänneröverenskommelsen. Protokollsutdraget finns i bilaga A 38. Enredogörelse för vad som förevarit mellan de två regeringsbesluten finns i enpromemoria som har upprättats inom den 9 januari1990 och som har översänts till utskottet från statsrådsberedningen. Enligtpromemorian fick efter regeringsbeslutet den 22 juni 1988underhandsförfrågningar om möjligheterna för fartyg registrerade i det danskainternationella skeppsregistret () att användas i svensk kustfart med stödav överenskommelsen med den danska regeringen. intog sammaståndpunkt till kustfart med dessa fartyg som man hade gjort beträffande fartygregistrerade i . Dedanska och norska regeringarna delade emellertid enligt promemorian inte densvenska synen på hur kustfartsöverenskommelserna skulle tolkas. Frågandiskuterades på tjänstemannanivå på ett nordiskt sjöfartspolitiskt möte den 15och . Den danske industriministern skrev också till densvenske kommunikationsministern i saken och begärde att överläggningar skulletas upp. I promemorian anförsvidare följande. hade dittills intagit inställningen att, även om fartygregistrerade i de danska och norska internationella registren i de flestafallen var danska respektive norska fartyg enligt definitionen i den danskarespektive norska sjölagen, hade dessa register inte funnits vid tiden föröverenskommelsemas ingående. Det var således rimligt att hävda att reglerna fördessa fartyg var så speciella att de inte skulle tillåtas att gå i svenskkustfart med stöd av överenskommelserna. På dessa skepp var det möjligt attanställa utländsk arbetskraft och därigenom kraftigt sänkabemanningskostnaderna. Denna möjlighet skapade ekonomisk obalans i konkurrensenmellan å ena sidan svenska fartyg och å andra sidan NIS- och DIS-registreradefartyg i svensk kustfart. En sådan obalans fanns inte när överenskommelsernaslöts . Hade konkurrensförutsättningarna då varit så olika för svenskafartyg i förhållande till vissa danska respektive norska fartyg, hade det medsäkerhet påverkat överenskommelsernas utformning och kanske omöjliggjort attöverenskommelser ingicks. Överenskommelsernas andemening talade således inteför att dessa fartyg omfattades av överenskommelserna. Fråndansk och norsk sida menade man emellertid att NIS- och DIS-registrerade fartyg var norska och danska fartyg, varför de hade rätt att med stöd av överenskommelsen gå i svensk kustfart. Då det gällde den obalans som förelåg i konkurrensen hävdade och att den skulle utjämnas då de i beslutade subventioner na till svensk rederinäring var fullt införda /89. p.. och hade inte för avsikt att neka svenska fartyg som uppbarsubventioner att gå i dansk respektive norsk kustfart med stöd 1989/90:KU30 Denna ståndpunkt hade man emellertid för avsikt att omprövaom vidhöll sin inställning. Företrädare för de tre regeringarna enades slutligen omtolkningen att fartyg registrerade i NIS- och DIS-regjstren omfattades avöverenskommelserna. Eftersom regeringen i ettförvaltningsärende fattat ett beslut som grundade sig på den tidigare svenskauppfattningen i tolkningsfrågan godkände den den 9 februari1989 vad företrädarna för regeringarna överenskommit om tolkningen avöverenskommelserna. Som framgår av redogörelsen för överläggningarna mellanregeringarna innebär inte detta beslut att regeringen godkänt någon nyöverenskommelse om tillstånd för utländska fartyg att användas i svenskkustfart och inte heller att överenskommelse ändrats. Man hade endastgett till känna vad regeringarna enats om beträffende tolkningen av 1958 årsöverenskommelser, då det visat sig att regeringarna initialt haft olikauppfattningar härom. Någon överenskommelse i egentlig mening har alltså inteträffats. För att från svensk sida kunna ge ett besked om denna tolkningfattade regeringen sitt beslut . Att regeringens beslut inte innebär någon överenskommelsemed främmande makt framgår också av det förhållandet att de danska och norskaregeringarna inte fattat motsvarande beslut om att godkänna tolkningen av 1958års överenskommelser och dessa regeringar har inte heller ansett att de träffatnågon ny överenskommelse. Det har således inte slutits någon sådanöverenskommelse som avses i 10 kap. 2 § regeringsformen och riksdagensgodkännande av regeringsbeslutet har inte krävts. Enligt 10 kap. 1 § regeringsformen ingås överenskommelsemed annan stat av regeringen. Regeringen får dock enligt 2 § i samma kapitel inte ingå för riket bindande internationell överenskommelse utan att riks dagen godkänt denna, om överenskommelsen förutsätter att lag ändras eller upphävs eller att ny lag stiftas eller om den i övrigt gäller ämne i vilket skall besluta. Föreskrifter som gäller förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, meddelas enligt 8 kap. 3 § regeringsformen genom lag. Detta gäller oavsett om den enskilde är svensk eller utländsk. Bestäm melserna om förbud för utländska rättssubjekt att bedriva kustfart i och de undantag från förbudet som genom årens lopp har medgivits är sådana föreskrifter som avses i paragrafen. Utan hinder av paragrafen kan regeringen enligt 8 kap. 7 § 3 regeringsformen efter bemyndigande i lag genom förordning meddela föreskrifter om annat än skatt, om föreskrifterna avser kommunikationer. Genom 1 § första stycket 5 lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer har regeringen bemyndi gats att meddela föreskrifter som avses i 8 kap. 3 § regeringsformen, om föreskrifterna gäller rätt att driva sjöfart inom Sveriges sjöterrito rium med utländskt fartyg. I förarbetena till lagen anförs att bestäm melser som avses i punkten 5 finns i förordningen 1724 angående De Främmandes Fahrt på och och i . förklaringen över denna förordning (prop. Av detta följer att godkännande inte krävs om det med andrastater träffas överenskommelser som gäller undantag från förbudet. 1 det nu aktuella fallet har regeringen i ettförvaltningsbeslut först kommit till slutsatsen attöverenskommelsen mellan rörande kustfarten inte omfattarfartyg som är registrerade i det norska internationella skeppsregistret. Dennauppfattning har grundat sig på en tolkning av överenskommelsen. Regeringen hardärefter ändrat uppfattning och låtit den ändrade inställningen komma tilluttryck i regeringsbeslutet . Till sin utformning och tillsitt innehåll avviker detta beslut i väsentliga hänseenden från den beskrivningom bakgrunden till och de närmare omständigheterna kring beslutet som lämnats ikommunikationsdepartementets promemoria. Enligt beslutets ordalydelse godkänderegeringen en överenskommelse som företrädare för regeringarna i ,och träffat och som innebar att fartyg registrerade i de danskaoch norska internationella skeppsregistren skulle omfattas av 1958 årsöverenskommelser om undantag från kustfartsförbudet. Utskottet kan för sin delgodta förklaringen i promemorian om att beslutet till sin innebörd är ettbesked om regeringens ändrade inställning i tolkningsfrågan och inte en nyöverenskommelse. Utskottet kan dock inte underlåta att anmärka att beslutet harfått en i väsentliga avseenden felaktig utformning. Regeringsbeslutet reser emellertidfrågor även från en annan utgångspunkt. Regeringens inställning hade tidigarekommit fram genom att regeringen i ett förvaltningsärende avslog ettöverklagande. Det kan med fog hävdas att den ändrade inställningen borde haantingen kommit till uttryck i samband med prövningen av ett liknande ärendeeller i föreskrifter meddelade genom förordning med stöd av det nämndabemyndigandet. 1 sammanhanget kan man emellertid inte bortse från att det varangeläget med ett snabbt besked med hänsyn till de intressen som stod på spel.Utskottet finner att det inträffade visar att regleringen om kustfarten iformellt hänseende är otidsenlig och anser att bestämmelserna bör ses över inågot lämpligt sammanhang. Beslut om vissa hastighetsbegränsningar hade trafiksäkerhet, särskiltefterlevnaden av hastig hetsbestämmelserna och stigande olyckstal, diskuterats bl.a. mot bak grund av förslag från trafiksäkerhetsverket om åtgärder för att påverka trafikanterna att frivilligt öka trafiksäkerheten. Regeringen ansåg emel lertid att olycksutvecklingen var så oroande att omedelbara åtgärder måste vidtas. utfårdade regeringen en förordning (1989:263) om särskild hastighetsbegränsning, varigenom högsta tillåt na hastighet under två sommarmånader bestämdes 106 oavsett om högre hastighet annars var tillåten. beslöt bl.a. att högsta 1989/90:KU30 tillåtna hastighet på vissa närmareangjvna vägsträckor skulle vara från ,dagen efter det att regeringens generella beslut upphört att gälla. Regeringen avslog sedermera överklaganden med anledning av verkets beslut. Utskottet har till granskning tagjt upp delsregeringsbeslutet , dels frågan om regeringen utövade någonotillbörlig påverkan inför trafiksäkerhetsverkets beslut. I ärendet har inhämtats upplysningar frånregeringskansliet och från trafiksäkerhetsverket, bilagorna A 39 och A 40. Det skall inledningsvis erinras om att högsta tillåtnahastighet utom tätbebyggt område är , men atttrafiksäkerhetsverket kan föreskriva att den skall vara 90 eller 110 kilometerper timme. Vidare kan i vissa fall eller kommunen föreskrivaannan, lägre hastighet; detta framgår av 64 § och 147 § andra stycket 6 p.vägtrafikkungörelsen (1972:603). Den senare bestämmelsen har ändrats. Utskottet konstaterar att miljöhänsyn numera vägs in närden tillåtna hastigheten på enskilda vägsträckor bestäms (jfr prop. 1987/88:50,bilaga 1, s. 87 ff., , rskr. Vad gäller regeringens behörighet attmeddela föreskrifter som vägtrafikkungörelsen och den UtSrdadeförordningen finns nu ett sådant bemyndigande jfr 8 kap. 7 §regeringsformen i 1 § första stycket 8 p. lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer. Däremot kan det enligt utskottets mening diskute ras om tillSlliga avvikelser från vägtrafikkungörelsen lagtekniskt sett lämpligast meddelas i en särskild förordning eller genom en ändring i kungörelsen. Utskottet går emellertid inte i detta sammanhang närma re in på denna fråga eller på rollfördelningen mellan trafiksäkerhets verket, andra verk och regeringen när det gäller trafiksäkerhet och miljöaspekter. Det kan noteras att regeringen har uppdragit åt trafiksä kerhetsverket att redovisa en utredning om bl.a. utveckling av dagens system för att fastställa hastighetsgränser, varvid hastighetsgränsernas betydelse för miljön skall belysas särskilt. Enligt utskottet framstår det som naturligt att regeringensom ett led i strävan att minska trafikolyckorna prövade en generell, tiliSlligsänkning av högsta tillåtna hastighet 1989. Detförhållandet att trafiksäkerhetsverket i stället i första hand hade förordat eninformationskampanj m.m. kan inte leda till en annan bedömning. Utskottet, somhänvisar till den inom upprättade promemorian och detskriftliga yttrandet från trafiksäkerhetsverkets generaldirektör ,har utöver det anförda inte funnit anledning till något uttalande. Resultatetav den i det föregående redovisade granskningen av statsrådens tjänsteutövningoch regeringsärendenas handläggning samt av regeringens skrivelse 1989/90:75med redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen fårutskottet härmed för Närvarande:Olle (), (), (), (), (), (), (), Hans Nyhage (m),(), (), (), (), (), (), (vpk), Hans Leghammar(mp) och (). Vid behandlingen av punkt 9 krigsmaterielexport har () ersatt ()och Per () ersatt Hans Leghammar (mp); punkt 11 utlänningsärenden har () ersatt (); punkt 12 utnämningsärendenm.m. har () ersatt (); punkt 13 c tillämpning i visst fall av priskontrollregeln i jordförvärvslagen har HugoAndersson (c) ersatt (); punkt 15 beredningen av vissaEG-frågor har Per () ersatt Hans Leghammar (mp); punkt 16 notifiering till om jordbrukspolitiken har () ersattBengt Kindbom (c); punkt 17 utländska fartyg i svensk kustfart har HugoAndersson (c) ersatt (); punkt 18 beslut om vissahastighetsbegränsningar har () ersatt () ochHugo () ersatt ().