bet · GD01LU23 · 1989-12-31 00:00:00 — I betänkandet övervägde utredningen bl.a. fråganom det skulle öppnas en möjlighet till äktenskap för homosexuella par.Utredningen konstaterade dock att värderingarna om äktenskapet som mellan man och kvinna var så grundmurade attdet inte var möjligt att införa bestämmelser som ger två personer av samma könmöjlighet att ingå äktenskap med varandra. Utredningen diskuterade ocksåmöjligheten att införa en form av registrering av homosexuell samlevnad somskulle möjliggöra att lagreglerna för äktenskap skulle kunna helt eller delvistillämpas vid sådan samlevnad. Utredningen påpekade att ett registreringssystemskulle innebära ett nytt rättsinstitut som bara hänförde sig till denhomosexuella samlevnadsformen. Ett sådant nyskapande framstod som ett onödigtutpekande av en grupp människor i samhället, och utredningen kunde inte bortsefrån risken att ett registreringssystem kunde befåsta rådande fördomar. Ettregistreringsalternativ för enbart homosexuella borde därför redan av dennaanledning inte genomföras. I proposition 1986/87:124 om de homosexuellas situation isamhället anslöt sig föredragande statsrådet till utredningens uppfattning attdet inte var möjligt att införa bestämmelser som ger två personer av samma könrätt att ingå äktenskap med varandra. En sådan lagstiftning skulle enligtstatsrådet stå i strid med den allmänna opinionen på ett centralt livsområde.Även i fråga om registrering av homosexuell samlevnad delade statsrådetutredningens uppfattning. I samband med propositionen behandlade utskottet (bet. LU1986/87:28) bl.a. två motioner vari framfördes önskemål om att denfamiljerättsliga lagstiftningen i sin helhet skulle göras tillämplig påhomosexuella par. Av samma skäl som anförts i propositionen ställde sigutskottet avvisande till motionärernas förslag och avstyrkte bifall tillmotionerna. prövade utskottet med anledning av motionerfrågan om införandet av en ny samlevnadsform, nämligen registrerat partnerskap för homosexuella. I sitt av godkända betänkande , 1988/89:LU22avstyrkte utskottet motionerna med hänvisning till att 1989/90:LU23 några nyaomständigheter som borde föranleda ett ändrat ställningstagande frånriksdagens sida inte framkommit. I betänkandet behandlar utskottet tolv motioner om olikaäktenskaps-och arvsrättsliga frågor. Flertalet av motionerna har anknytningtill de genomförda reformerna på familjerättens område. Som en allmän bakgrund till motionsyrkandena villutskottet erinra om att den familjerättsliga lagstiftningen under de tvåsenaste årtiondena varit föremål för en genomgripande omarbetning. Efter enlång rad av delreformer fattade (prop. 1986/87:1,bet. LU18) beslut om att (GB) skulle ersättas meden ny balk, (ÄktB). beslöts viktiga ändringar iärvdabalken (ÄB) och införandet av lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem(sambolagen). antog också lagen (1987:788) om införande aväktenskapsbalken samt annan följdlagstiftning till m.m. (prop.1986/87:86, bet. Till grund för lagstiftningen låg familjelagssakkunnigashuvudbetänkande Äktenskapsbalk (SOU 1981:85). infördes lagen(1987:813) om homosexuella sambor (prop. 1986/87:124, bet. Den nyalagstiftningen trädde i kraft . På grundval av bl.a. deerfarenheter som vunnits sedan ÄktB:s ikraftträdande genomfördes vidare hösten1989 (prop. 1989/90:30, bet. LUll) vissa ändringar i ÄktB:s regler ombodelning. Dessa ändringar trädde i kraft . Vissa frågor om makars försäkringar, m.m. Liksom GB delar ÄktB in makars egendom i giftorättsgodsoch enskild egendom. All egendom som inte är enskild utgör giftorättsgods. Enskildegendom i ett äktenskap kan enligt ÄktB uppkomma endast genom äktenskapsförord,genom villkor vid gåva från någon annan än den andra maken eller genomföreskrift i testamente (7 kap. 2 § ÄktB). Det är alltså inte möjligt atttillskapa enskild egendom genom t.ex. förmånstagarförordnande i försäkring. Äktenskapsförordet har enligt ÄktB inte givits någon annanfunktion än att möjliggöra för makarna att bestämma i vad mån deras egendomskall vara enskild egendom eller giftorättsgods. Till skillnad från vad somgällde enligt GB skall äktenskapsförord alltså inte användas för gåvor mellanmakarna. När ett äktenskap upplöses skall makarnas egendom fördelasmellan dem genom bodelning. I likhet med GB bygger ÄktB på principen att makarnas giftorättsgods vid bodelningen skall delas lika mellan dem sedan vardera maken erhållit täckning för sina skulder. Skuldtäckning skall normalt ske ur giftorättsgodset (11 kap. 2 § ÄktB). förenademed särskild förmånsrätt i enskild egendom eller har de eljest särskildanknytning till enskild egendom, t.ex. skulder för underhåll av 1989/90:LU23 enfastighet som är enskild egendom, får en make dock täckning för skulden ur sittgiftorättsgods endast i den mån värdet av den enskilda egendomen inte räckertill för betalning av skulden. I 10 kap. 3 § ÄktB finns bestämmelser om att viss egendomeller rättighet skall undantas från bodelning trots att egendomen eller rättighetenutgör giftorättsgods. Av lagrummets första stycke följer att exempelvis rättentill pension från arbetsgivaren skall hållas utanför bodelningen. Detsammatorde gälla en anställds rätt enligt en pensionsförsäkring som arbetsgivarentecknat. Enligt andra stycket i paragrafen får också rätt till pension på grundav en privat försäkring som någon av makarna äger undantas, dock endast omutfallande belopp skall beskattas som inkomst och om försäkringen gäller rätttill (1) ålderspension eller invalidpension, eller (2) efterlevandepension ifall då rätt till utbetalning av pension föreligger vid bodelningen. Efter enändring av 10 kap. 3 § ÄktB som genomfördes (prop. 1989/90:30, bet.LUll) gäller vidare enligt en särskild bestämmelse att rätt till nu angivetslag av pension helt eller delvis ingår i bodelningen om det med hänsyn tilläktenskapets längd, makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna iövrigt skulle vara oskäligt att undanta pensionsrätten från bodelning. Underförarbetena uttalades att den nya jämkningsbestämmelsen får ses som enundantagsregel och därför bör tillämpas restriktivt. Enligt 11 kap. 4 § ÄktB har make rätt till kompensationvid bodelning för det fall att den andra maken inför en föreståendeäktenskapsskillnad gjort vederlagsfria transaktioner. Bestämmelsen innebär attresultatet av bodelningen skall korrigeras om den ena maken sommed giltighet från förlängts från till föreansökan om äktenskapsskillnad genom gåva avhänt sig giftorättsgods i inteobetydlig omfattning eller använt sitt giftorättsgods till att öka värdet avsin enskilda egendom. Detsamma gäller när giftorättsgodset använts till attöka värdet av en sådan pensionsförsäkring som enligt 10 kap. 3 § ÄktB inteskall ingå i bodelningen. Korrigeringen i fråga skall göras så att man vidbodelningen beräknar den andra makens andel i boet som om det aktuellagiftorättsgodset alltjämt hade frinnits kvar. Sedan den egendom som inte skall ingå i bodelningenfrånskilts och korrigering gjorts för skuldtäckning och för dispositioner, som någon av makarna gjort från ansökan om äktenskapsskillnad, skall som huvudprincip makarnas samlade giftorättsgods delas lika mellan dem. Denna princip kan emellertid frångås i vissa situationer då ett strikt fasthållande vid en likadelningsregel skulle leda till ett oskäligt resultat. Sålunda stadgas i 12 kap. 1 § ÄktB att vid bodelning som förrättcis under makarnas livstid ena maken av sitt giftorättsgods kan få behålla mer än sin andel av giftorättsgodset om en likadelning skulle vara oskälig med hänsyn särskilt till äktenskapets längd men även till makarnas ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt. I ÄktB har vidare införts en särskild regel om jämkning av 28 Imotion L403 av m.fl. (m) tas upp frågor 1989/90:LU23 medanknytning till reglerna i 10 kap. 3 § ÄktB om behandlingen avpensionsförsäkringar vid bodelning. Motionärerna kritiserar vissaför-arbetsuttalanden som innebär att möjligheten att dra in privata pensionsförsäkringari bodelningen skall tillämpas restriktivt och bara komma till användning iundantagsfall. I motionen begärs (yrkande 2) ett uttalande från omatt bestämmelsen i fråga inte skall ges en restriktiv tolkning. Motionärernaframhåller vidare att makar som vill och kan sinsemellan ordna sinapensionsfrågor och andra ekonomiska förhållanden bör ha en möjlighet attträffa avtal om hur pensionsförsäkringar skall fördelas dem emellan vid eneventuell framtida bodelning. Motionärerna yrkar (yrkande 1) att hosregeringen begär förslag till lagändring i enlighet med det anförda.Slutligen tas i motionen upp frågan om behandlingen av makarnas samtligapensionsrättigheter vid bodelningen. Motionärerna anför att det bl.a. motbakgrund av urholkningen av ATP-systemet kan finnas skäl att vid bodelningentill viss del väga in även makarnas kollektiva pensionsrättigheter, ochmotionärerna begär ett tillkännagivande härom (yrkande 3). Imotion L420 av () påpekas att det genom förordnande isamband med gåva eller testamente med rättslig verkan kan föreskrivas att denegendom som avses med förordnandet skall vara mottagarens enskilda. Motionärenanser det omotiverat och in-konsekvent att motsvarande möjlighet inteföreligger när det gäller förmånstagarförordnande i försäkring och yrkar att 7kap. 2 § ÄktB ändras så att det blir möjligt att åstadkomma enskild egendomockså genom förmånstagarförordnande. Vadförst angår förslaget i motion L403 yrkande 1 kan utskottet ha förståelse för tanken att makarna vid sidan av den nya jämkningsregeln i 10 kap. 3 § ÄktB bör ha en möjlighet att själva avtala om hur pensionsrättigheterna enligt föreliggande försäkringar skall fördelas vid en framtida bodelning. Som utskottet framhöll i samband med införandet av jämkningsregeln i fråga (prop. 1989/90:30, bet. LUll) kan det emellertid på goda grunder ifrågasättas huruvida det finns ett mera utbrett behov av en sådan möjlighet att träffa avtal. En avtalslösning har vidare vissa nackdelar eftersom den kräver aktivitet från båda makarnas sida innan bodelningen altualiseras och fordrar att båda makarna är överens samt förutsätter att makarna har goda kunskaper om lagens innehåll. Det kan därför antas att en möjlighet att avtala om pensionsförsäkringarna skulle kunna utnyttjas av ett relativt litet antal äkta makar. Särskilt när det gäller försäkringar som tecknats före avtalet är det vidare inte alltid givet att en uppdelning av försäkringen kan genomföras av försäkringstekniska skäl. Härtill kom mer att makarna redan enligt gällande rätt har en möjlighet att genom bodelning under pågående äktenskap omfördela rättigheterna på grund av pensionsförsäkringar, låt vara att det i enstaka fall kan vara vissa nackdelar förbundna med en sådan omfördelning. Mot motionärernas förslag talar vidare att regelsystemet i ÄktB skulle ytterligare komplice- 29 ras, och utskottet villhärvidlag bl.a. peka på att en avtalsmöjlighet sannoliktskulle kräva en särskild bestämmelse om jämkning. Inte 1989/90;LU23 heller frånmera principiella utgångspunkter är förslaget invändnings-fritt. ÄktB bygger påprincipen att avtal mellan makar om kommande bodelning skall träffas i form aväktenskapsförord. Endast inför en förestående äktenskapsskillnad fårs.k. föravtal träffas, och sådana avtal har inte verkan mot tredje man. Ommakar skulle få möjlighet att avtala om pensionsförsäkringar måsteöverenskommelserna således ha äktenskapsförordets form. Enligt ÄktB förhållerdet sig emellertid så att äktenskapsförord skall användas endast för avtal omegendomsordningen i äktenskapet, dvs. i fråga om uppdelningen i giftorättsgodsoch enskild egendom. Ett avtal om framtida delning av pensionsrättigheter hardock inte den karaktären utan avser den faktiska fördelningen mellan makarnaav det giftorättsgods som utgörs av pensionsförsäkringar. Att låta även sådanaavtal ha formen av äktenskapsförord skulle enligt utskottets mening brytasystematiken i ÄktB och medföra ytterligare komplikationer. Vidare skulle detstrida mot principerna bakom svensk äktenskapslagstiftning såväl den nuvarandesom den tidigare att tillåta att avtal ingås långt i förväg om hur vissegendom faktiskt skall fördelas vid bodelning. Det anförda leder utskottet till den uppfattningen att deti vart fall inte finns anledning att införa en sådan regel somförespråkas i motion L403, och utskottet avstyrker därför bifall till yrkande 1i motionen. Också den i motion L403 väckta frågan om tillämpningen avjämkningsbestämmelsen i 10 kap. 3 § tredje stycket ÄktB behandlades avutskottet i lagstiftningsärendet. Som utskottet då framhöll börprincipen alltjämt vara att rätten till pensionsförsäkring skall hållas utanförbodelningen. Jämkningsbestämmelsen får därför ses som en undantagsregel och börsåledes tillämpas restriktivt. 1 anslutning härtill vill utskottet betona attjämkning enligt den nya regeln inte är det enda medel som står till förfogandenär det gäller att förhindra oskäliga verkningar av bestämmelsen i 10 kap. 3 §ÄktB. Också reglerna om jämkning av bodelning och av äktenskapsförord liksombestämmelserna om engångsunderhåll kan utnyttjas i detta syfte. Utskottet villäven påpeka att den med jämkningsbestämmelsen i 10 kap. 3 § tredjestycket ÄktB införda ändringen av den s.k. vederlagsregeln i 11 kap. 4 § ÄktBger en make ökade möjligheter att få kompensation för värdet av depensionsförsäkringar som den andra maken tagit. Utskottet kan således likalitet nu som ställa sig bakom önskemålet om en mera liberaltillämpning av jämkningsbestämmelsen i fråga och avstyrker följaktligen bifalltill motion L403 yrkande 2. Vad slutligen gäller det i motionen framförda önskemåletom beak tande av makarnas kollektiva pensionsrättigheter erinrar utskottet om att den tillsatta pensionsberedningen (S 1984:03) har till uppgift att göra en översyn av vissa frågor inom den allmänna pensio neringen. Beredningen, som avser att slutföra sitt arbete , har i betänkandet (SOU 1987:55) Efterlevandepension uppmärk- 30 sammatfrågan om delning mellan makar av deras gemensamt intjäna- depensionspoäng inom ATP och därvid förklarat att den avser att 1989/90:LU23återkomma till frågan i samband med sina överväganden angående intjänande avATP-rätt. I avvaktan på resultatet av pensionsberedningens arbete anserutskottet i likhet med vad utskottet anförde då ett motionsyrkande med sammasyfte behandlades (se bet. 1989/90:LU11) att det inte finns skälatt förorda några förändringar av ÄktB:s bodelningsregler på sätt som begärts imotionen. Utskottet vill tillägga att rätten till egen pension i form av allmänpension eller avtalspension är en sådan rättighet som i regel inte kanöverlåtas och att den därför i likhet med andra sådana rättigheter enligt vadsom länge gällt inom äktenskapsrätten undantas från bodelning. En förändringi detta avseende skulle innebära att man frångick en grundläggande princip påområdet. Avslutningsvis vill utskottet peka på att den infördajämkningsregeln i 10 kap. 3 § ÄktB ger en viss möjlighet att i de fallprivata pensionsförsäkringar finns beakta makarnas totala pensionsskydd. Avbetydelse för bedömningen av makarnas ekonomiska förhållanden är nämligen hur makarnahar sitt pensionsskydd ordnat. Är det fråga om en stor pensionsförsäkring sominte balanseras av en motsvarande pension på den andra makens sida kan detfinnas skäl att överväga en indragning helt eller delvis av försäkringen ibodelningen. Med det anförda avstyrker utskottet bifall även till yrkande 3 imotion L403. När det sedan gäller det i motion L420 upptagna spörsmåletom det bör vara möjligt att göra belopp som utbetalas i enlighet med förmånstagarförordnandei försäkring till mottagarens enskilda egendom erinrar utskottet om att fråganberördes av familjelagssakkunniga i deras huvudbetänkande (SOU 1981:85)Äktenskapsbalk. De sakkunniga kom på närmare angivna skäl fram till att detinte bör vara möjligt att i samband med ett förmånstagarförordnande vidlivförsäkring bestämma att utbetalade belopp skall utgöra mottagarens enskildaegendom. Enligt de sakkunniga, som i denna fråga var eniga, borde det istället ankomma på de berörda makarna själva att genom äktenskapsförordbestämma om och i så fall i vilken omfattning ett belopp, som en av dem haruppburit som förmånstagare, skall hållas utanför en framtida bodelning. Iproposition 1986/87:1 med förslag till äktenskapsbalk m.m. anslöt sigdepartementschefen till familjelagssakkunnigas uppfattning i nu angivethänseende. Propositionen föranledde i denna del inte några uttalanden frånriksdagens sida (LU 1986/87:18). Enligt utskottets mening har några nya omständigheter sombör föranleda ett ändrat ställningstagande till spörsmålet inte framkommit, ochutskottet avstyrker därför bifall till motion L420. Verkningarna av dom på hemskillnad Enligt de bestämmelser som gällde före hade makar utom i vissa särskilda fall inte rätt till äktenskapsskillnad utan föregående dom på hemskillnad. Egendom som makarna förvär vade efter en hemskillnadsdom blev vardera makens enskilda. ändring härvidlag inträdde ej för det fall att makarna flyttade samman eller att hemskillnaden avannan orsak inte fullföljdes genom dom på 1989/90:LU23 äktenskapsskillnad.Hemskillnadsinstitutet avskaffades i samband med en partiell reform av GB år1973 (prop. 1973:32, bet. I övergångsbestämmelser till de nya reglerna iGB föreskrevs bl.a. att äldre lag fortfarande skulle gälla i fråga om verkan avhemskillnad. Av 5 § lagen (1987:788) om införande av följeratt övergångsbestämmelser fortfarande har giltighet såvitt avser verkningarnaav en dom på hemskillnad. Det innebär bl.a. att egendom som makar har förvärvatefter en hemskillnadsdom är enskild egendom och skall hållas utanför vid enbodelning mellan makarna. Imotion L419 av () kritiseras förhållandet att egendom som makarförvärvat efter en hemskillnadsdom utgör enskild egendom, och motionären anseratt bestämmelserna härom inte längre bör gälla i sådana fall då makarnaåterupptagit samlevnaden efter en dom på hemskillnad. Enligt motionären har detinträffat att makar inte insett att egendom som förvärvats efter enhemskillnadsdom blivit enskild, vilket lett till orättvisa resultat, särskiltför hustrun, när äktenskapet kanske senare har upplösts genomäktenskapsskillnad eller ena makens död. Med hänvisning härtill yrkar motionärenatt 5 § lagen om införande av upphävs med omedelbar verkan. Utskotteterinrar om att frågan om verkningarna av äldre domar på hemskillnad övervägdes i förarbetena till ÄktB:s promulgationslag. I proposition 1986/87:86 om följdlagstiftning till m.m. anförde chefen för sålunda att det naturligtvis kan inträffa fall då makar inte insett att deras egendom förblir enskild när de har flyttat samman efter en hemskillnadsdom, men att man å andra sidan måste räkna med att många har inrättat sig efter den lagstiftning som faktiskt har gällt. Enligt departementschefen ingav det därför betänkligheter att genom lag ändra den egendomsordning som bestått . Ett alternativ som hade övervägts av departe mentschefen var att föreskriva att egendom, som makar som har flyttat samman efter en hemskillnadsdom förvärvar efter ÄktB:s ikraftträdan de, skall vara giftorättsgods. Med hänsyn till det anförda och till de ökade möjligheterna till jämkning vid bodelning som ÄktB medger stannade departementschefen dock för att föreslå att övergångsreglerna om verkan av hemskillnad skulle gälla även i fortsättningen. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen (bet. LU 1986/87:26) föranled de departementschefens uttalande inte några erinringar från utskottets sida, och utskottet tillstyrkte att förslaget till promulgationslag till ÄktB genomfördes. mening har de skäl som anfördes för att övergångsreglerna om verkan av hemskillnad alltjämt skulle gälla fortfarande bärkraft. Utskottet är därför inte berett att förorda en lagändring som visserligen kunde vara ändamålsenlig för makar som underlåtit att skaffa sig kännedom om de ifrågavarande bestämmelser na men som skulle kunna leda till rättsförluster för alla dem som inrättat sig efter den lagstiftning som faktiskt har gällt . Utskottet vill isammanhanget understryka att det i åtskilliga fall torde varamöjligt att med stöd av ÄktB:s bestämmelser om jämkning vid 1989/90:LU23 bodelningkomma till rätta med orättvisor av det slag som motionären pekar på.Av betydelse är också som redan familjelagssakkunniga påpekade i sitt betänkande (SOU 1981:85) Äktenskapsbalk att domstolarnapå senare år i flera fall ansett att en fastighet som en makeensam förvärvat och haft lagfart på i själva verket ägts med samäganderättav båda makarna och att den andra maken följaktligen kunnatgöra anspråk på hälften av fastigheten (s.k. dold äganderätt). Medhänvisning till det anförda avstyrker utskottet bifall till motion Enligt gällande regler i ÄB (2 kap. ÄB) om rätt till arvhar bröstarvingar, dvs. barn och deras avkomlingar, i princip bästa rätt tillarv när någon har avlidit. Saknar den avlidne bröstarvingar är den avlidnesföräldrar eller om någon av dem eller båda har dött syskon och derasavkomlingar närmast berättigade till arv (andra arvsklassen). Finns inte någoni andra arvsklassen i livet går arvet i stället till far-och morföräldrar ochderas barn, dvs. den avlidnes farbröder, fastrar, morbröder och mostrar (tredjearvsklassen). Barn till den sistnämnda kategorin av arvingar dvs. denavlidnes kusiner har alltsedan en genomförd revision av detarvsrättsliga regelsystemet inte någon arvsrätt. I 3 kap. ÄB finns särskilda regler om makars arvsrätt.Efter de ändringar i ÄB som genomfördes i samband med att antog ÄktBgäller numera att den efterlevande maken har rätt till arv före såvälbröstarvingar som arvingar i andra och tredje arvsklassen. Om den avlidneefterlämnar bröstarvingar som inte är också den efterlevande makensbröstarvingar, s.k. särkullbarn, har de emellertid rätt att få ut sitt arv omedelbartvid förälderns död. Enligt 3 kap. 1 § andra stycket ÄB har den efterlevandedock alltid rätt att ärva så mycket av den avlidnes kvarlåtenskap att dettillsammans med hans eller hennes andel i giftorättsgodset och enskilda egendommotsvarar fyra basbelopp. Finns det inte någon efterlevande med ett så närasläktskap till den avlidne som ovan sagts tillfaller arvet en särskild fond,allmänna arvsfonden, vars medel skall användas för främjande av vård ochfostran av barn och ungdom samt omsorg om handikappade. Fonden får helt ellerdelvis avstå arv till annan, om det med hänsyn till uttalanden av arvlåtareneller andra särskilda omständigheter kan anses överensstämma med arvlåtarensyttersta vilja. Även i annat fall får arv avstås till arvlåtarens släktingeller annan person som har stått arvlåtaren nära, om det kan anses billigt. I motion L413 av och (båda m) framhålls att flera av de skäl som motiverade kusinarvsrättens upphörande såsom det samhällsskadliga i att jordbruksfastigheter uppsplittrades på många små enheter är gällande. Enligt -,-, motionärernahar utvecklingen i stället gått dithän att det nu finns 3 1989/90. starkaskäl för att återinföra arvsrätten för kusiner. Sålunda är det 1989/90:LU23 numeraganska vanligt att vuxna personer saknar egen familj. En sådan person kännerofta en familjesamhörighet med något mera avlägsna släktingar, t.ex. kusiner.Motionärerna framhåller att dessa släktingar som regel är i vederbörandes egenålder, vilket befrämjar kontakterna dem emellan. Enligt motionärerna har detsociala mönstret över huvud taget utvecklats i riktning mot allt livligarekontakter och bättre sammanhållning mellan släktingar utanför den trängrefamiljekretsen. En annan företeelse i det moderna samhället är, påpekarmotionärerna, att trafikolyckor och andra svåra olyckor i ett slag kan utplånaen hel familj. Har något testamente då inte skrivits kan följden bli attfamiljens egendom tillfaller allmänna arvsfonden. Om även kusiner hade arvsrättkunde det i sådana fall finnas en möjlighet att trots allt behålla familjensegendom inom släkten.