bet · GD01JuU8 · 1989-12-31 00:00:00 — Idetta betänkande behandlar utskottet ett antal motioner om påföljdssystemet.De rör bl.a. straffekärpning vid återfall, kontraktsvård vid sexualbrott ochvillkorligt Sngelse. Samtliga motionsyrkanden avstyrks. Ett antalreservationer har fogats till betänkandet. 1988/89:Ju501 av m.fl. (fp) variyrkas 3. att beslutar om ändringar i reglerna om kontraktsvård i enlighet med vad som harförordats i motionen, 6. att hosregeringen begär förslag till ändring i tillämpliga lagar som föranleds av vadi motionen anförts om skärpning av straff 1988/89:Ju804 av m.fl. (fp) variyrkas 1. att beslutar att upphäva lagen om företagsbot. 1988/89:Ju805av m.fl. (m) vari yrkas 6. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om villkorligt fangelse, 7. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om stramare skyddstillsyn, 8. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad som i motionen anförts om strängare straff vid vanebrottslighet. 1988/89:Ju808av m.fl. (c) vari yrkas 14.att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom villkorligt Sngelse i förening med kontraktsvård. 1988/89:Ju821av m.fl. (vpk) vari yrkas 12.att hos regeringen begär lagförslag om kontraktsvård i påföljdsdelenför sexual- och grova misshandelsbrott. 1Riksdagen 1989/90. 1989/90 JuU8 Motiveringar 1989/90:JuU8 I motionerna JuSOl och Ju805 tas frågan upp ompåföljdsvalet vid vanebrottslighet. Motionärerna kritiserar reglerna förpåföljdsbestämningen och anser att möjligheterna till straffekärpning vidåterfall är alltför begränsade. I motion Ju501 pekas särskilt på att det bordevara möjligt att skärpa straffet i större utsträckning än vad som är falletäven om villkorligt medgiven frihet förklaras förverkad. I motion Ju805 begärs ett uttalande av att densom dömts till skyddstillsyn och återfaller i brott normalt skall dömas tillSngelse. Motionärerna anser att varje brott i princip bör leda till en särskildreaktion och vänder sig mot möjligheten att låta en tidigare dom på skyddstillsynomfatta också brott som begåtts efter skyddstillsynsdo-men. I motion Ju805 konstateras också att påföljden villkorligdom ofta av såväl den dömde som omgivningen betraktas som ett frikännande.Villkorlig dom bör därför bytas ut mot villkorligt fangelse. Domstolen skullesålunda döma ut ett Sngelsestraff men medge anstånd med verkställigheten. Omden dömde återfaller i brott under en prövotid skulle fångeIsestraffetavtjänas, föreslår motionärerna. I motionerna JuSOl och Ju808 framförs önskemål om att dennya påföljden kontraktsvård skall förenas med villkorligt Sngelse. Enligt vadsom anförs i motion Ju501 skulle en sådan ordning förstärka denallmänpreventiva effekten av påföljden som det för den dömde görshelt klart vad som blir effekten av ett avbrutet vårdkontrakt. I motion Ju821 begärs ett lagförslag som går ut på attkontraktsvård skall kunna användas också vid sexualbrott och grova misshandelsbrott.I motionen anförs att ifrågavarande brott utförs av personer som är i uppenbartbehov av vård och att vård ofta är det enda behandlingsalternativet. I motion Ju804 slutligen framförs önskemål om attsanktionen företagsbot skall avskaffas. Som skäl härför anför motionärernadels att lagstiftningen strider mot elementära rättssäkerhetskrav, dels att lagstiftningeninte tillämpas. Med påföljd för brott förstås straffen böter och fangelsesamt villkorlig dom, skyddstillsyn och överlämnande till särskild vård enligtbl.a. lagen (1980:621) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen(1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall eller lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall. Påföljdssystemetär i princip uppbyggt så att i det enskilda fallet den /90:JuU8 lindrigastepåföljd skall väljas som är tänkbar med hänsyn till straffekalan för brottetoch omständigheterna i övrigt. Villkorlig dom resp. skyddstillsyn Sr alltsåbeslutas bara om påföljden bedöms inte kunna stanna vid böter. Och innan ettSngelsestraff döms ut måste domstolen pröva om inte villkorlig dom ellerskyddstillsyn är en tillräcklig påföljd. För överlämnande till särskild vårdgäller speciella förutsättningar. Villkorlig dom skall normalt förenas med ett bötesstraff.Skyddstillsyn, som kan förenas med föreskrifter om t.ex. vård och behandling,innebär att den dömde ställs under övervakning. Både villkorlig dom ochskyddstillsyn är förenad med en prövotid. Skyddstillsyn kan i vissa fallförenas med böter eller ett kort Sngelsestraff. Om den dömde missköter sig kansåväl en villkorlig dom som en dom på skyddstillsyn undanröjas och ersättas medannan påföljd. Ett specialfall av skyddstillsyn är den s.k.kontraktsvården som regleras i 30 kap. 9 § andra stycket tredje punkten och 28kap. 6 a § (BrB). Kontraktsvård används som en ersättning för Sngelsestraffhuvudsakligen i sådana fall då brottsligheten har sin grund i alkohol- ellernarkotikamissbruk och innebär att domstolen i domen fastställer enbehandlingsplan för gärningsmannen. En förutsättning är att denne förklarat sigberedd att undergå den planerade behandlingen. Fängelsestraff skall ådömas efter vad som är stadgat förbrottet; antingen , lägst och högst , eller pålivstid. Normalt blir den dömde villkorligt frigiven efter att ha avtjänathälften eller, i vissa fall av allvarlig brottslighet, två tredjedelar avstrafftiden. Villkorlig frigivning Sr dock inte ske förrän verkställigheten pågåttminst . För den som villkorligt friges gäller vanligen en prövotidav . Om den dömde begår nya brott innan påföljden är till fulloverkställd det vill säga innan straffet avtjänats resp. prövotiden enligtnyss nämnda regler gått till ända gäller särskilda regler i 34 kap. BrB.Domstolen har att välja på att låta den tidigare ådömda påföljden avse ocksådet nya brottet eller att döma särskilt till påföljd för det nya brottet eller,om den första domen vunnit laga kraft, att undanröja den tidigare påföljden ochdöma till gemensam påföljd av annan art. För den som är villkorligt frigivenfrån Sngelsestraff gäller vidare att hela eller del av den villkorligt medgivnafriheten kan förklaras förverkad om han begår nya brott . Vid återfall i brott gäller enligt 30 kap. 4 § BrB atträtten som skäl för Sngelse får beakta att den tilltalade tidigare gjort sig skyldig till brott. Vidare föreskrivs i 29 kap. 4 § BrB att rätten vid straffinätning- en i skälig utsträckning skall ta hänsyn till om en återfallssituation föreligger om detta förhållande inte kan tillräckligt beaktas genom påföljdsvalet eller genom förverkande av villkorligt medgiven frihet. Slutligen bör i detta sammanhang nämnas straffekärpningsregeln i 26 kap. 3 § BrB, som möjliggör ett överskridande av straffmaximum vid vissa fall av återfall i grov brottslighet. 1* 1989/90. Härutöver kan brott föranleda beslut om bl.a. förverkande och 1989/90:JuU8 företagsbot, frågor somregleras i 36 kap, BrB. Nyaregler om straffmätning och påföljdsval Imaj 1988 beslutade om nya regler för straffimätning och påföljdsval(prop. 1987/88:120, bet. JuU 45, rskr. De nya reglerna trädde i kraftden . Denya reglerna innebär att påföljdsbestämningen skall ske med utgångspunkt ibrottets straffvärde och inte som tidigare efter en avvägning mellanallmänpreventiva och individualpreventiva hänsynstaganden. Vidare görs eninbördes gradering av påföljdernas svårhet. Sålunda anses Sngelse vara ensvårare påföljd än villkorlig dom och skyddstillsyn. De sistnämnda påföljdernaanses inbördes jämställda, och böter är den lindrigaste påföljden. Regleringeninnebär också att i BrB utförligare än tidigare regleras vilken inverkantidigare brottslighet skall ha vid påföljdsbestämningen. Syftetmed den nya regleringen är främst att genom allmänna och mer preciserade reglerför påföljdsval och straffmätning öka möjligheterna till förutsebarhet ochenhetlighet i straffrättskipningen (se prop. s. 39). Regleringen anknyter isina huvuddrag nära till den praxis som utbildat sig vid domstolarna ochavsikten har inte heller varit att åstadkomma någon allmän förändring avtidigare, praxis. Denna bör tvärtom, enligt vad som uttalas i propositionen (s.38), i allmänhet kunna vara vägledande också för tillämpningen av de nyabestämmelserna. Somovan framgått beslutade om nya regler för straffinätningoch påföljdsval. I det sammanhanget behandlade utskottet utförligt frågan omstraffbestämningen vid återfall (se JuU 1987/88:45 s. 33 ff). Utskottetsställningstaganden vann gillande. Uukottetanslöt sig till den metod för att tillerkänna återfallet betydelse som dåföreslogs och som innebär att det är naöjUgt att beakta återfallet i trehänseenden: först genom påföljdsvalet, därefter genom att förverka villkorligtmedgiven frihet och slutligen genom att mäta ut ett strängare straff. Utskottetunderströk att möjligheterna att skärpa påföljden måste tillämpas så attresultatet av påföljdsbestämningen blir sådant att den samlade reaktionenframstår som rimlig. Närdet gällde frågan om påföljdsvalet vid återfall instämde utskottet i justitieministerns bedömningar i propositionen. Utskottet ansåg bl.a. att det i lagen klart bör anges att tidigare brottslighet är en av de faktorer som skall tillmätas särskild betydelse vid valet mellan Sngelse och andra påföljder. Om det nya brottet inte varit av särskilt allvarlig natur eller av sådan art att annan påföljd än fangelse normalt inte kan 4 komma i fråga, bör ettSngelsestraff utdömas endast i de fall det är påkallatmed hänsyn till gärningsmannens tidigare brottslighet. Vid en l989/90:JuU8 sådanbedömning blir faktorer som brottens art och svårhet, tiden mellan brotten ochgärningsmannens ålder av stor betydelse. Nuvarande praxis för val av påföljdvid återfall bör i princip kunna vara vägledande också för tillämpningen av denu föreslagna reglerna, ansåg utskottet. Också när det gällde straffmätning vid återfall, därutskottet hade att behandla motionsönskemål liknande de nu aktuella, anslöt sigutskottet till de bedömningar som gjordes i propositionen. Utskottet instämdesåledes i att det som utgångspunkt i en ny reglering uttryckligen bör framgåatt återfall endast skall påverka strafEmätningen i de fall återfallet inte kanbeaktas tillräckligt genom påföljdsvalet eller genom förverkande av villkorligtmedgiven frihet. Om återfallet har medfört att domstolen valt en svårarepåföljd än som annars skulle följt på brottet eller om den har beslutat attförverka villkorligt medgiven frihet saknas det således i allmänhet anledningatt beakta återfallet också i straffmätningen. Emellertid finns det, ansåg utskottet, situationer där detbör vara möjligt att, jämte förverkande av villkorligt medgiven frihet, ocksåskärpa straffet med hänsyn till att det är fråga om ett återfall. Det kan varafråga om situationer där av mer eller mindre tillSlliga omständigheter ettförverkande endast kan omfatta en relativt kort strafSterstod och fall därnågon har gjort sig skyldig till upprepade återfall i allvarlig brottslighet,t.ex. grov misshandel och grov stöld. Utskottet fann det naturligt attdomstolarna i situationer av sist nämnt slag liksom vid återfall i annan mycketallvarlig brottslighet genom straffmätningen markerar det allvar med vilketsamhället ser på sådan brottslighet. Utskottet konstaterade vidare att den föreslagna ordningeninnebär en skärpning i förhållande till den då gällande regleringen, särskilt ifråga om StrafEmätningen vid upprepade återfall i allvarlig brottslighet.Utskottet ansåg också att det var i första hand för dessa fall som en uppstramningav regelsystemet var påkallad, och utskottet fann sammantaget att förslaget ipropositionen fick anses utgöra en rimlig avvägning när det gäller vilkenbetydelse återfall i brott skall ha för påföljdsbestämningen. Kontraktsvård vid sexualbrott m.m. Kontraktsvård, som är en särskild form av skyddstillsyn,infördes (prop. 1986/87:106, bet. JuU 32, rskr. Kontraktsvård tar sikte på fall där det kan antas attmissbruk av beroendeframkallande medel eller något annat särskilt förhållandesom påkallar vård eller behandling har bidragit till att någon begått brott. Omden tilltalade då förklarar sig villig att undergå lämplig behandling enligt enför honom uppgjord plan och behandlingen kan anordnas skall kontraktsvård kunnaanvändas. Den tilltalade skall därvid åläggas att genomgå den avseddabehandlingen. Kontraktsvårdådöms genom en kvalificerad form av föreskrift vid 1989/90:JuU8 skyddstillsyn.Om den planerade behandlingen i avgörande grad har bidragit till att påföljdenbestämts till skyddstillsyn, skall rätten i domslutet ange hur långtSngelsestraff som skulle ha ådömts, om Sngelse i stället hade valts sompåföljd. Den institution eller liknande som svarar för behandlingen skall i sådanafall kunna åläggas att anmäla till åklagarmyndigheten och skyddskonsulenten, omden dömde inte fullföljer behandlingen enligt planen. Skyddstillsynen kan dågenom beslut av domstol ersättas med Sngelse. I motiveringen till förslaget om kontraktsvård uttaladedepartementschefen att kontraktsvård huvudsakligen bör få aktualitet när detär fråga om brott som har samband med alkohol- och narkotikaproblem, men attbåde principiella och praktiska skäl talade mot tanken på att uteslutakontraktsvård för andra fall där förhållandena påkallar vård eller behandling.Enligt departementschefen fanns alltså inte något hinder mot att kontraktsvårdtillämpas i fall av exempelvis kleptoman! eller exhibitionism och vissa formerav incest. I sistnämnda fall betonades dock att det naturligtvis måste krävasatt brottet är av förhållandevis lindrig art. Utskottet delade departementschefens uppfattning att fleraskäl talar mot att begränsa tillämpningsområdet för kontraktsvård till endastmissbrukare. Därefter anförde utskottet (s. 24): Det kan som nämnts finnas även andra kategorier därförhållandena är sådana att vård eller annan behandling är påkallad, t.ex. dåett begånget brott står i samband med ett psykiskt insufficienstillstånd mendetta inte är så allvarligt att sluten psykiatrisk vård kommer i fråga. Utskottetutgår ifrån att bestämmelserna får tillämpning främst beträffande alkohol- ochnarkotikamissbrukare och endast i undantagsfall beträffande andra grupper. Enligt uppgifter från (K-sektioneninformerar 1989:10) meddelades 357 domar på kontraktsvård . Avdessa avsåg 24 misshandel, nio grov misshandel och sammanlagt fem sexualbrott;sexuellt tvång, sexuellt utnyttjande, sexuellt utnyttjande av underårig (tvåfall) och sexuellt umgänge med barn. Det kan vidare nämnas att frågor om behandlingen av mänsom dömts för våldtäkt m.m. vid flera tillfållen behandlats av utskottet (bet. JuU 1983/84:20 s. 9 f, bet. JuU 1985/86:3 s. 22 f, bet. JuU 1985/86:30 s. 14 ff och bet. JuU 1987/88:31 s. 22 ff). I sina av godkända betänkanden har utskottet understrukit vikten av att man i rehabiliterande syfte söker utveckla metoder för särskilda insatser för de grupper av män som dömts för olika former av våldsbrott mot kvinnor. Utskottet har därvid uttalat att utskottet ser positivt på den försöksverksamhet som bedrivs inom kriminalvården i avsikt att finna lämpliga behandlingsmetoder. Däremot har utskottet av principiella skäl tagit avstånd från tanken på införande av en straffpå följd som skulle innebära ett obligatoriskt vårdprogram för de berörda till Sngelse dömda männen. Utskottet har därvid pekat på att frivillig het är förutsatt när det gäller vård enligt 10 § andra stycket lagen 5 (1974:203) om kriminalvård i anstalt enligt detta lagrum skall en intagen som har behov avmedicinsk-psykologisk eller annan särskild 1989/90:JuU8 behandling beredas sådanom det kan ske med hänsyn till anstaltstidens längd och den intagnesförutsättningar. Vidfrågans behandling uttalade utskottet att det är angeläget attförsöksverksamheten med behandling av personer som dömts för misshandel ochsexualbrott vidareutvecklas och att det då är viktigt att all personal har entillräcklig insikt i det arbete som bedrivs. Ansträngningar borde sättas in idetta syfte. Detta gav som sin mening regeringen till känna. Imars 1989 hölls i regi ett seminarium om behandling avmän dömda för kvinnomisshandel och sexualbrott. I seminariet deltog företrädareför bl.a. kriminalvårdsverket, brottsförebyggande rådet ochjustitiedepartementet samt personer med erfarenhet av behandling av sådanamän. Kriminalvårdsverkethar i sin anslagsframställning för /91 begärt medel för 2,5psykologtjänst. Psykologerna skall arbeta med behandling av män som dömts förövergrepp på kvinnor och barn. Vidare begärs medel för utbildning för denkriminalvårdspersonal som arbetar med sådana män. I anslagsframställningen (s.54 f) hänvisar kriminalvårdsverket till utvärderingen av den nyssnämndaförsöksverksamheten. Verket anför bl.a. att slutsatsen av försöksverksamhetenblev att det är befogat att satsa på denna målgrupp med särskildabehandlingsinsatser inom kriminalvården. Målgruppen har hög återfallsfrekvensoch ett straff utan behandling är i stort sett verkningslöst. Det har ocksåvisat sig; framhåller verket, att kriminalvården är den huvudman som kan nåoch motivera dessa män till behandling. Ävenfrågan om villkorligt Sngelse behandlades av utskottet i samband medpropositionen om straffmätning och påföljdsval. Frågan var aktuell också år1987, då med anledning av regeringsförslaget om kontraktsvård m.m. Utskottetanslöt sig ärende till bedömningen i propositio nen att villkorligt Sngelse inte borde införas som en självständig påföljd i påföljdssystem, vare sig med eller utan kombi nation med kontraktsvård. Som skäl för sitt ställningstagande anförde utskottet bl.a. att det var svårt att bortse från de olägenheter som det skulle innebära att införa villkorligt Sngelse som en självständig frivårdspåföljd. Utskottet ansåg att riskerna var påtagliga för att fri- vårdssystemet skulle bli svårhanterligt om villkorligt Sngelse infördes utan att villkorlig dom och skyddstillsyn avskaffades. Utskot tet pekade också på de uppenbara riskerna för en ojämn och varieran de praxis inom ramen för ett frivårdssystem med dessa olika påföljds varianter. Utskottet ifrågasatte slutligen om införandet av villkorligt Sngelse en reform av relativt begränsat slag kunde motivera ett så pass kraftigt ingrepp i påföljdssystemet och lagstiftningen i övrigt _ som det skulle vara frågaom (JuU 1986/87:32, s. 26). När utskottet på nytt behandlade frågan omvillkorligt /90:JuU8 Sngelse hänvisade utskottet till vad som anförts och avstyrkte bifall till de då aktuella motionerna. Riksdagenföljde utskottet (JuU 1987/88:45, s. 37 O- ärende underströk utskottet också att denföreslagna ordningen där domen på kontraktsvård, till skillnad från vad somnormalt gäller vid skyddstillsyn, skall innehålla uppgift om det tänktaSngelsestraffets längd innebär att den dömde på ett mer påtagligt sätt äneljest vid skyddstillsyn blir medveten om det latenta straffhot som vilar överhonom. Här kan tilläggas att vid enuppföljning av kontraktsvårdspåföljden (Tredje rapporten om kontraktsvård,) funnit att avkontrakts-vårdsdomarna undanröjts från domen. I två tredjedelarav dessa fall har undanröjande skett på grund av misskötsamhet(behandlingsplanen har inte följts) medan undanröjande i återstående fall sketti samband med dom för nya brott. Reglerna om företagsbot infördes (prop.1985/86:23, bet. JuU 13, rskr. Företagbot är en särskild rättsverkan av brott och innebäri princip att t.ex. ett företag i vissa fall kan åläggas att betala en bot omlägst . och högst 3 milj. kr. om brott begåtts i utövningen avnäringsverksamhet. Regleringen har gjorts i 36 kap. 710 §§ BrB. Regler omföretagsbot finns också i vissa andra lagar. För att företagsbot skall kunna komma i fråga krävs debatt brottsligheten har inneburit ett grovt åsidosättande av de särskildaskyldigheter som är förenade med verksamheten eller annars är av allvarligtslag, deb att näringsidkaren inte gjort vad som skäligen kunnat krävas för attförebygga brottsligheten. Företagsbot skall dock inte åläggas om brottslighetenvarit riktad mot näringsidkaren eller om det annars skulle vara uppenbartoskäligt. Företagsbotens funktion är, enligt uttalanden i motiven, rentbestraffande (prop. s. 114, JuU s. 12). lagstiftningsärende riktades i flera motionerinvändningar i rättssäkerhetshänseende mot den föreslagna ordningen. Utskottet(s. 18) kunde emellertid inte instämma i kritiken att förslaget skulle brista iklarhet och förutsägbarhet och strida mot tillämpadlagstiftningsteknik. Enligt utskottets mening var lagstiftningsförslaget välberett, och lagstiftningstekniken avvek inte heller från de normer som ärbrukliga i ärenden av sådan central straffrättslig art som det gällde. Någonlagreglering i detalj ansåg utskottet inte tänkbar och heller inte önskvärd.Utskottet ansåg att de enskilda bestämmelserna jämte de uttalanden som gjorts ipropositionen och av utskottet borde ge en tillfredsställande ledning för denpraktiska tillämpningen. Utskottet behandlade ett motionsyrkande medsamma innebörd som det nu aktuella (bet. JuU 1987/88:32 s. 6 f). fann då isitt av godkända betänkande bl.a. att behovet av 1989/90:JuU8den ifrågavarande regleringen var dokumenterat ärende och att ingaomständigheter då förelåg eller hade tillkommit som föranledde invändningar irättssäkerhetshänseende mot regleringen. Riksåklagaren () anordnade ettseminarium om företagsbot. Ett trettiotal åklagare, främst statsåklagare ochchefeåklagare samt biträdande chefeåkJagare, deltog i utbildningen. Frågor omföretagsbot tas också upp vid RÅ:s inspektioner. RÅ förhör sig då omåklagarmyndighetens praxis och informerar om företagsbot. Talan om företagsbothar väckts i flera mål under innevarande år men inget av dessa mål har ännuslutligt avgjorts. 1 detta betänkande behandlar utskottet ett antalmotionsyrkanden som rör olika frågor om påföljdssystemet. Det handlar omstraffekärpning vid återfall samt om kontraktsvård, villkorligt Sngelse ochföretagsbot. I motionerna JuSOl och Ju805 tas upp olika frågor ompåföljdsvalet vid vanebrottslighet. Motionärerna anser att möjligheten tillstraffskärpning vid återfall är alltför begränsad. I motion Ju805 pekassärskilt på att det borde vara möjligt att skärpa straffet i större utsträckningän som villkorligt medgiven frihet förklarasförverkad. Motionärerna vänder sig också mot möjligheten att låta en tidigaredom på skyddstillsyn omfatta också brott som begåtts efter skyddstillsynsdomen. beslutade om nya regler förstraffmätning och påföljdsval (prop. 1987/88:120, bet. JuU 45, rskr. Denya reglerna trädde i kraft . De nya reglerna innebär att påföljdsbestämningen skall skemed utgångspunkt i brottets straffvärde. I princip skall den lindrigastepåföljden väljas som i det enskilda fallet är tänkbar med hänsyn tillstrafekalan för brottet och omständigheterna i övrigt. Vid återfall i brott gäller enligt 30 kap. 4 § att rättensom skäl för fangelse Sr beakta att den tilltalade tidigare gjort sig skyldigtill brott. Vidare föreskrivs i 29 kap. 4 § (BrB) att rätten vidstraffmätningen i skälig utsträckning skall ta hänsyn till om en återfallssituationföreligger om detta förhållande inte kan beaktas tillräckligt genompåföljdsvalet eller genom förverkande av villkorligt medgiven frihet. Isammanhanget bör också nämnas straffekärpningsregeln i 26 kap. 1989/90:JuU8 3 § BrB,som möjliggör ett överskridande av straffmaximum vid vissa fall av återfall igrov brottslighet. Om den dömde begår nya brott innan påföljden är till fulloverkställd gäller särskilda regler i 34 kap. BrB. Domstolen har att välja påatt låta den tidigare påföljden avse också det nya brottet eller att dömasärskilt till påföljd för det nya brottet eller att undanröja den tidigarepåföljden och döma till gemensam påföljd av annan art. För den som ärvillkorligt frigiven från Sngelsestraff gäller vidare som framgått att helaeller del av den villkorligt medgivna friheten kan förklaras förverkad om hanbegår nya brott . Utskottet behandlade liknande motionsyrkanden isitt betänkande om straffmätning och påföljdsval. Utskottet anslöt sig då tillden metod för att tillerkänna återfallets betydelse som föreslogs ipropositionen.