bet · GD01SoU24 · 1989-12-31 00:00:00 — Propositionen erinrar om att det vid tillkomsten av HSLbedömdes nödvändigt med regler för ledningen av den medicinska verksamheteninom den offentliga hälso- och sjukvården. Syftet var att patienterna skulletillförsäkras en säker och ändamålsenlig vård. Inom hälso- och sjukvårdenbedrivs en omfattande verksamhet av omedelbar betydelse för patientens liv ochhälsa. I propositionen framhålls att ledningen av en sådan verksamhetförutsätter en hög medicinsk kompetens hos den ledningsansvarige och att detfinns entydiga och enhetliga ansvarsförhållanden. Socialministern betonar atthon i likhet med flertalet av de remissinstanser som yttrat sig över förslageni departementspromemorian delar uppfattningen att det finns behov av att i lagha bestämmelser om den hälso- och sjukvårdsverksamhet som kan vara förenad medsärskilda risker för patienternas säkerhet i vården. Hon delar ocksåuppfattningen att ledningen av sådan verksamhet bör ligga på en läkare.Bestämmelserna bör ingå i HSL. I propositionen redovisas att uppdelningen i ettmedicinskt och ett administrativt ledningsansvar och avsaknaden av en lagreglering av vem som skall utöva den administrativa ledningen ansetts vara mindre ändamålsenlig och kritiserats från flera håll. Socialministern hänvisar till bl.a. som ansett att ett sammanhållet lednings ansvar är nödvändigt för att verksamheten skall kunna bedrivas effek tivt. Hon framhåller att de medicinska delarna av verksamheten är så nära sammankopplade med de resursmässiga, organisatoriska och per sonella i den moderna hälso- och sjukvården att ledningen av dem inte bör ligga på olika händer. Socialministern säger sig ha förståelse för bl.a. personalorganisationernas invändningar mot att endast läkare 10 skullekunna komma i fråga för ledningsansvar och att även verksam- heter därläkarens roll är av mindre betydelse för verksamheten skulle 1989/90:SoU24 Dessa invändningar är emellertid enligt hennes mening interelevanta beträffande frågan om de medicinska och administrativaledningsfunktionerna skall föras samman eller ej. Däremot anser hon attinvändningarna har relevans beträffande vilka verksamheter som skall omfattasav lagbestämmelserna. I departementspromemorian föreslogs attlagbestämmelserna skulle gälla alla enheter för diagnostik eller vård ochbehandling. I propositionen stannar socialministern för att föreslå attbestämmelserna om ett samlat ledningsansvar skall begränsas till de enheterdär hänsynen till patienternas säkerhet i vården kräver att verksamheten ledsav en läkare. Beträffande andra enheter bör det enligt förslaget överlåtas tillsjukvårdshuvudmännen att själva bestämma adekvat kompetens hos den som skallleda verksamheten. Socialministern nämner här avdelningar för sjukhusfysik ochannan teknisk verksamhet, sjukgymnastik och arbetsterapi. Vidare nämnskuratorsverksamhet, logopedverksamhet, hemsjukvård och verksamhet vid sjukhem.Också inom psykiatrin anses det kunna finnas enheter som inte nödvändigtvismåste ha en läkare i ledningen för verksamheten. Yrkanden om avslag på propositionen, ny utredning m.m. I fem motioner som väckts med anledning av propositionen(m, fp, c, vpk och mp) yrkas avslag på propositionens förslag om ett samlatledningsansvar. I motion 1989/90:SoI2 av m.fl. (m) hemställssålunda att avslår regeringens förslag om förändrad lydelse avhälso-och sjukvårdslagens 14 § (yrkande 1). Motionärerna anser inte att de skälsom åberopas i propositionen för att begränsa landstingens nuvarande frihetatt organisera det administrativa ledningsansvaret inom hälso- och sjukvårdenär tillräckligt starka. Den nuvarande ordningen anses tillfredsställande. Denadministrativa ledningen av en klinik eller vårdcentral bör organiseras avvarje enskilt landsting och bestämmas med utgångspunkt i de lokalaförutsättningarna. Motionärerna anser det inte vara till fördel för patientenssäkerhet att ett adminstrativt ledningsansvar läggs till det medicinska.Motionärerna påtalar att det saknas en bred uppslutning bland dem som berörs avförslaget. Motionärerna avvisar även ändringen av titulaturen från överläkaretill chefeöverläkare och övriga föreslagna konsekvensändringar vad gäller detsamlade ledningsansvaret. Även i motion 1989l90:Sol5 av m.fl. (fp)yrkas avslag på förslaget om ett samlat ledningsansvar. till att de landsting som önskar tillämpa den i propositionen föreslagnaordningen kan göra det . Motionärerna anser inte att socialstyrelsenhar någon överlägsen förmåga att bedöma vilken ledningsorganisation som är meständamålsenlig i det enskilda fallet. Enligt motionärernas uppfattning är detinte heller självklart att den medicinsktmest kompetente alltid är bäst skickad att bära det admini- 1989/90:SoU24 Motionärerna hänvisar till att utbildningsnivån under senare år höjts för all hälso- och sjukvårdspersonal och att det på många områden i stor utsträckning tillämpas lag- och teamarbete. Särskildinom de delar av sjukvården som rymmer stora moment av omvårdnadanser man att sjuksköterskor är väl skickade att utöva ett I motion 1989/90:Soll av m.fl. (c) yrkasdels avslag på propositionen (yrkande 1), dels ett tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs i motionen som sammanfattande helhetsomdöme(yrkande 2). Motionärerna ifrågasätter behovet av lagstiftning på området ochanser det viktigt att finna lösningar som tillgodoser de behov av nyordning sombehövs för hälso- och sjukvården. Det behövs en helt ny organisation som bättremotsvarar patientens krav på flexibilitet, närhet och effektivitet. MotionSoll (c) innehåller också en begäran om ett tillkännagivande till regeringen omvad som anförs i motionen om ett samlat ledningsansvar (yrkande 3 delvb).Motionärerna efterlyser bl.a. en bättre utbildning i administrativa frågor.För att ett samlat ledningsansvar skall kunna fungera krävs att läkare ochövrig sjukvårdspersonal befrias från en mängd onödiga administrativa uppgifter,anförs det också i motionen. Klinikchefen bör med sådana ändringar som nämns imotionen mycket väl kunna ta det administrativa ledningsansvaret. Även motionerna 1989190:So 14 av m.fl. (vpk)och 1989/90:Sol8 av m.fl. (mp) innehåller avslagsyrkanden(yrkande 1 i resp. motion). I vpk-motionen anförs att en lagstiftning som gerläkarna, utom undantagsvis, hela ledningsansvaret motverkar möjligheterna attge detta ansvar till den mest kompetente. En sådan lag minskar ävenlandstingskommunernas möjlighet att organisera ledningsfrågorna efter de lokalaförutsättningarna. Lagförslaget motverkar också decentraliseringssträvandenaatt hälsovårdsorganisationen skall ligga så nära patienten som möjligt och attdenne skall ha möjligheter att påverka den vård som ges. I mp-motionen begärsen omarbetning av förslaget och ett tillkännagivande till regeringen om atthuvudmannen själv skall ha möjlighet att avgöra vilken kompetens som bästbehövs hos den som skall leda olika delar av verksamheten (Sol8 yrkande 2).Benämningen huvudläkare på den ledningsansvarige läkaren bör utgå, yrkas detockså (yrkande 3). I flera motioner framförs uppfattningen att frågan omledningsansvaret bör utredas vidare. I motion 1989l90:Sol 1 (c) anförs bl.a.att ansvaret och befogenheterna hos de olika yrkeskårerna inom sjukvården behöverdefinieras ytterligare. Innan detta är genomfört anser man det närmast ogörligtatt ta ställning till vem som i alla lägen har bäst kompetens.Tillsynsutredningen (S 1987:03) bör enligt motionärerna få tilläggsdirektiv attbelysa dessa frågor. Motionen innehåller en begäran om tillkännagivande tillregeringen om vad som anförs i denna del (yrkande 5). Även i motionerna1989/90:Sol4 (vpk) yrkande 2 och 1989/90:Sol7 av och (båda fp) finns I motion 1989l90:Sol8 (mp) begärs ett tillkän- 1989/90:SoU24nagivande till regeringen om att en översyn och omarbetning avförslaget i propositionen bör ske skyndsamt (yrkande 7). Motioner om en utredning av psykologersansvarsförhållanden behandlas under nästa avsnitt. I ett flertal motioner framförs uppfattningen att ävenandra personalkategorier än läkare bör kunna ha ledningsansvar. I motion 1989l90:Soll (c) hemställs att som sinmening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts i detta hänseende(yrkande 4). Motionärerna hänvisar till att många sjukvårdsutbildade besitteren hög medicinsk kompetens genom bl.a. utbildning och lång erfarenhet avarbetet. Denna kompetens bör tas till vara bättre. Detta skulle enligtmotionärerna kunna ske genom att till posten som klinikchef i högreutsträckning utsågs exempelvis vidareutbildade sjuksköterskor. För ett samlatansvar krävs också kunskaper i omvårdnadsfrågor. Liknande synpunkter framförs i motion 1989l90:Sol3 avBarbro och (båda fp) i vilken också begärsett tillkännagivande om vad som anförs i motionen om enheter som bör kunnaledas av andra befattningshavare (yrkande 2). Motionärerna anför att ensjuksköterska ofta kan vara lämplig att ha det administrativa ledningsansvareteftersom arbetsuppgifterna där främst gäller omvårdnad. På geriatriskakliniker och habiliteringskliniker kan det vara lämpligt att en sjukgymnasteller arbetsterapeut har det administrativa ledningsansvaret. Motionärernaframhåller vikten av att det öppnas nya karriärvägar för hälso- ochsjukvårdspersonal med olika utbildningar. Därmed underlättas rekryteringen ochrisken minskar att bra yrkesfolk lämnar hälso- och sjukvården. Motsvarandesynpunkter framförs också i motion 1988/89:So546 av m.fl. (fp)(yrkande 2). I några motioner från allmänna motionstiden tasfrågan om psykologernas ansvarsförhållanden upp. I motion 1988l89:So428 av och förste vice talman (båda m) hemställs att hos regeringen anhåller om utredning och förslag beträffande psykologers ansvarsförhållanden inom främst barn- och ungdomspsykiatrin samt allmänpsykiatrin i enlighet med vad som anförs i motionen. Motionärerna anför bl.a. att det inom hälso- och sjukvården finns behov av och används kunskaper från andra friståen de verksamheter än den strikt medicinsk-biologiska. Det påtalas i motionen att det finns vetenskapliga företrädare och tillämpare inom den psykologiska disciplinen som också har en legitimation som markerar den kompetens som de besitter inom bl.a. hälso- och sjuk vården. Motionärerna anser det inte relevant att dessa yrkesutövare skall vara underställda andra yrkesutövare med kompetens inom andra verksamhetsfålt. Motionärerna framhåller vikten av kontinuitet i vår- 13 Ensådan skulle lättare kunna upprätthållas om den som fått ansvaretför en behandling också får det fulla patientansvaret. Motio- 1989/90:SoLI24närerna anser att en psykolog borde kunna tilldelas de befogenheter som ettodelat patientansvar innebär. Ett speciellt psykologiskt patientansvar jämställtoch utbytbart mot det medicinska ledningsansvaret borde kunna åläggas gruppenlegitimerade psykologer. Motionärerna anser att psykologernasansvarsförhållanden bör utredas. Det kan lämpligen göras inomtillsynsutredningens ram. Likalydande yrkanden finns i motionerna 1988l89:So413 avGudrun och (båda vpk) och 1988l89:So407 av (). Motiveringen i motionerna är densamma. Enligt propositionen skall chefeöverläkaren kunna uppdraåt kompetenta och erfarna befattningshavare vid enheten att fullgöra enskildaledningsuppgifter. Det konstateras att chefeöverläkaren kommer att ställasinför många svåra avgöranden där det gäller att tillgodose delvismotstridiga intressen, såsom kraven på god kvalitet, patientsäkerhet,effektivitet och ekonomi. För att han skall kunna klara sina omfattande ochmångskiftande uppgifter anses det inte sällan bli nödvändigt för honom attdelegera enskilda ledningsuppgifter till sina medarbetare. Delegeringen avledningsuppgifter utvecklas särskilt på s. 30 ff. i propositionen. I propositionen anförs att det i ledningsansvaret naturligger att det inte är möjligt för chefeöverläkaren att överlåta det samladeledningsansvaret till någon annan genom delegering eller på något annat sätt.En sådan överlåtelse anses förutsätta ett uttryckligt lagstöd. Chefeöverläkarensledningsansvar för verksamheten vid enheten anses odelbart. Ansvaretsodelbarhet anses vidare innebära att det inte är tillåtet att genom delegeringöverföra det samlade ledningsansvaret för en viss del, sektor eller liknande avenheten på någon annan. En annan sak anses dock överlåtelse av enskildaledningsuppgifter vara. Att chefeöverläkaren kan lägga sådana uppgifter pånågon annan anses vara lämpligt i många fall och i vissa fall nödvändigt. Chefeöverläkaren avgör själv om och till vem en vissledningsuppgift skall delegeras. Att han vid dessa bedömningar måste beaktaförhållanden såsom verksamhetens organisation anses vara en självklarhet. Ledningsuppgifteranses därför kunna delegeras endast till personer som har sådana befattningar iorganisationen att de praktiskt har möjlighet att utföra dem. Chefeöverläkarenanses vara tvungen att följa den gällande organisationen när han delegerarledningsuppgifter. I departementspromemorian ansågs delegeringsrätten vara avsådan beskaffenhet att den borde omgärdas av särskilda föreskrifter i HSL.Socialministern anför med anledning härav i propositionen att det är angelägetatt förutsättningarna för en flexibel organisation inte begränsas i onödan ochatt särskilda bestämmelser som begränsar chefeöverläkarens handlingsutrymme vid delegering av ledningsuppgifter kan I motion1989/90:Soll (c) anförs bl.a. att det förhållandet att chefe- 1989/90:SoU24 överläkarenskall ha ett samlat ledningsansvar innebär att överläkarnas ochdistriktsöverläkarnas lagreglerade ställning som ytterst anvariga för denmedicinska verksamheten upphör. Motionärerna framhåller den allmänmedicinskaverksamhetens särart och distriktsläkarens självständiga ställning i sittarbete. Detta fordrar fortsatt medicinskt ledningsansvar för varjedistriktsläkare. Om detta inte kan genomföras får chefeöverläkarens ledningsansvarkombineras med långtgående delegering till primärvårdens specialistkompetentapatientansvariga läkare. Motionärerna begär ett tillkännagivande tillregeringen om detta (yrkande 3 delvis). I samma motion begärs också ett tillkännagivande om delegeringensbetydelse (yrkande 6). Motionärerna anknyter till propositionens uttalanden omchefeöverläkarens möjligheter att delegera enskilda ledningsuppgifter ochframhåller att det är viktigt att delegering av chefeöverläkarensadministrativa uppgifter sker även till andra yrkesgrupper än läkare. Enligtmotionärerna föreligger det en risk att det inte blir så många uppgifter kvaratt delegera om ledningsuppgifter avseende diagnostik samt vård och behandlingskall förbehållas specialistkompetenta läkare. Därför kan också delegeringenspraktiska betydelse ifrågasättas. Frågan om ledningsansvaret inom hälso- och sjukvården harövervägts vid åtskilliga tillfållen . hadeöverläkaren vid varje klinik ett samlat ledningsansvar för den medicinskaverksamheten. infördes dock en möjlighet för sjukvårdshuvudmannen attha flera överläkare på en och samma klinik, varje överläkare med ettsjälvständigt medicinskt ledningsansvar för det verksamhetsområde inom kliniken/enhetensom sjukvårdshuvudmannen bestämt. När det fanns mer än en överläkare påkliniken skulle det administrativa ledningsansvaret anförtros åt en avöverläkarna (klinikchefen) som en särskild tilläggsfunktion. Införandet avhälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL) innebar att endast detmedicinska ledningsansvaret lagfåstes. Syftet var att ge sjukvårdshuvudmännenbättre möjligheter att anpassa organisationen till lokala behov ochförutsättningar. I propositionen och under riksdagsbehandlingen förutsattesdock att ansvarsfrågorna inom hälso- och sjukvården skulle utredas vidare. År1984 lade den s.k. fram sitt förslag. Förslaget fick dock ett blandat mottagande. Efter enytterligare utredning inom , ny remissbehandling och beredningi har regeringen nu lagt fram förslag om ett lagregleratsamlat ledningsansvar för läkare vid vissa enheter inom den offentliga hälso-och sjukvården. Den nuvarande regleringen av det medicinska ledningsansvarethar utsatts för stark kritik, särskilt från sjukvårdshuvudmännen och vissafackliga organisationer. I kritiken framhålls främst att bestämmelserna innebärhinder för en flexibel organisation och en rationellt bedriven verksamhet.Bestämmelserna om det medicinska ledningsansvaret sy- 1989/90:SoU24 nes ocksåkunna innebära ett hinder för den organisatoriska utvecklingen avverksamheten. Utvecklingen som rör exempelvis akutverksamhet, gemensamma vårdavdelningaroch central intagning till sjukhem försvåras. Gränsen mellan administrativtoch medicinskt ledningsansvar tycks vara svår att dra. Likaså synes gränsenmellan överläkarens resp. distriktläkarens medicinska ledningsansvar och övrigpersonals yrkesansvar i vissa avseenden vara oklar. I syfte att få frågorna kring ledningsansvaret inom denoffentliga hälso- och sjukvården ytterligare belysta har utskottet hållit enutfrågning med företrädare för , , hälso-ochsjukvårdens ansvarsnämnd, , och . Utskottet kankonstatera att det vid utfrågningen rådde stor enighet om behovet av ett samlatledningsansvar för den offentliga hälso- och sjukvården för att patienternassäkerhet i vården skall kunna garanteras och för att hälso- och sjukvårdensresurser skall användas effektivt. harpåtalat att den hittillsvarande regleringen av ansvarsfrågorna inom hälso- ochsjukvården inte sällan medfört problem när det gällt att fastställa ansvaretför felaktiga åtgärder som vidtagits i vården. I praktiken har det råttoklarhet om vad som ingått i det medicinska ledningsansvaret. och har vid utfrågningenifrågasatt om det är nödvändigt att lagstifta om ett samlat ledningsansvar.Landstingsförbundet har dock förklarat att förbundet hellre ser ettlagreglerat samlat ledningsansvar än nuvarande reglering. Från TCO harframförts kritik mot att det samlade ledningsansvaret endast skall kunnaanförtros läkare. Enligt TCO finns det fler personalkategorier som bör kunnakomma ifråga för ett samlat ledningsansvar. Det väsentliga måste vara att setill att den som anförtros ett sådant ledningsansvar har den nödvändigakompetensen för uppgiften. Inom är man enig om att ett samlatledningsansvar bör lagregleras. Man är också enig om att det samladeledningsansvaret bör anförtros en chefeöverläkare när det gäller verksamhetinom den somatiska vården som har stor betydelse för patientsäkerheten.Läkarförbundet anser att samma synsätt bör tillämpas även inom psykiatrin.Psykologförbundet har inställningen att det inom psykiatrins enheter fördiagnos och vård och behandling bör vara möjligt att anförtro legitimeradepsykologer ett samlat ledningsansvar. liksom vissa motionärer har ifrågasattom det bör uppdras åt regeringen eller att föreskriva vid vilkaenheter det skall finnas chefeöverläkare. Utskottet delar grundsynen i propositionen att denoffentliga hälso-och sjukvården i allt väsentligt måste bedrivas enligt sammaorganisatoriska principer som annan verksamhet i samhället. Sjukvårdshuvudmännenmåste enligt utskottet i princip ha frihet att organisera verksamheten på detsätt som de själva finner mest rationellt med hänsyn bl.a. till lokalaförutsättningar och behov samt till utvecklingen på området. Hälso- ochsjukvården består av många olika verksamhetsgre- nar medstora skillnader i storlek och inriktning. Hälso- och sjukvår- 1989/90:SoU24 den är endynamisk verksamhet som undergår stora förändringar. Inskränkningar isjukvårdshuvudmännens frihet att organisera verksamheten bör göras endast iden mån särskilda skäl kräver det. måste också konstateras att hälso-och sjukvården är en speciell verksamhet. Hänsynen till patienternas säkerhetkan motivera inskränkningarna i sjukvårdshuvudmännens frihet. Inskränkande bestämmelsermåste självklart utformas så att de inte motverkar en rationell verksamhet. I propositionen föreslås nu att ett lagregleratledningsansvar för vissa läkare bibehålls men att det begränsas till enheterför diagnos eller vård och behandling och under förutsättning att ettledningsansvar för läkare behövs med hänsyn till patientsäkerheten. Frågan är då om ledningsansvaret bör lagregleras och omdet i så fall endast bör läggas på vissa läkare. Utskottet konstaterar att ledningsansvaret i propositionenbegränsats till sådana enheter där patientsäkerheten kräver ett samlatledningsansvar för en läkare med specialistkompetens och insikter iadministrativa och ekonomiska frågor. Hänsynen till patienternas säkerhet ivården och till att ansvaret för felaktiga åtgärder i vården måste kunnaklarläggas motiverar, enligt utskottet, den inskränkning i sjukvårdshuvudmännensfrihet som föreslås i propositionen. Utskottet kan inte finna att bestämmelsenså som den utformats i regeringens förslag strider mot kravet på att hälso- ochsjukvården liksom all annan verksamhet skall ledas av den som just i dettasammanhang är mest kompetent för uppgiften. Utskottet konstaterar vidare att del av den offentliga hälso- och sjukvården enligt förslaget inte kommeratt omfattas av något lagreglerat ledningsansvar. Under utfrågningen har nämntsatt hälften av alla slutenvårdsplatser kan förväntas falla utanför detlagreglerade området. Inom den i detta avseende sålunda oreglerade delen avhälso- och sjukvården kan alltså andra personalkategorier, t.ex. sjuksköterskoroch psykologer, komma ifråga för ett samlat ledningsansvar. Att i författningföreskriva att hälso- och sjukvården skall ledas av den för uppgiften mestkompetente ger knappast någon ledning för den som skall tillämpa bestämmelsen.En sådan bestämmelse har därför inte heller någon större betydelse för patientsäkerheten.Syftet med bestämmelser om t.ex. ledningsansvar och om behörighet ärnaturligtvis att på ett mera preciserat sätt garantera att den mest kompetentefår ansvaret för verksamheten. Att det överlag krävs hög kompetens hos dem somarbetar i och leder hälso- och sjukvården följer redan av flera paragrafer iHSL, bl.a. 2 a § om kraven på hälso-och sjukvården. Vad särskilt gäller andra personalkategoriers möjligheteratt leda verksamhet inom hälso- och sjukvården anförs i propositionen att det finns många områden inom sjukvården där även andra kompetenta personer än läkare bör kunna svara för ledningen av arbetet. Proposi tionen nämner avdelningar för sjukhusfysik och annan teknisk verk samhet, sjukgymnastik och arbetsterapi, kuratorsverksamhet, logoped- 17 verksamhet,hemsjukvård och verksamhet vid sjukhem. Det nämns 1989/90:SoU24 ocksåsärskilt att det även inom psykiatrin kan finnas enheter som inte nödvändigtvismåste ha en läkare i ledningen för verksamheten. Utskottet delar den grundläggande inställningen som finnsi flertalet av de nu aktuella motionerna att det är viktigt med enpersonalpolitik som kan skapa utrymme för eget ansvar och engagemang i vårdarbetetoch att möjligheterna för bl.a. sjuksköterskor och psykologer att få ansvarutöver yrkesansvaret och leda verksamhet bör tas till vara. Utskottet ser intenågon egentlig motsättning mellan vad som anförs i propositionen och motionernai dessa delar. har vid flera tillfållen, framför allt isamband med behandlingen av personalförsörjningsfrågorna inom vården,framhållit betydelsen av att det riktas en större uppmärksamhet mot frågor omändrad arbetsorganisation och ett förändrat arbetsinnehåll för vårdpersonalen.Utskottet har också framhållit att det behövs en personalpolitik som kan skapamer utrymme för eget ansvar och engagemang i vårdarbetet. Vid utfrågningen rådde som redan framhållits storenighet om att ledningsansvaret av patientsäkerhetsskäl och effektivitetsskälbör vara samlat, dvs. avse såväl det medicinska som det administrativaansvaret. Även i propositionen och vid den remissbehandling som föregickpropositionen har detta framförts. Utskottet instämmer i förslaget attledningsanvaret bör vara samlat. Det är angeläget att sjukvårdshuvudmannen ärmycket tydlig när det gäller att bestämma vilka uppgifter en chefeöverläkareskall ha. En skriftlig handling bör upprättas med angivande av dessauppgifter. Ledning vid angivande av uppgifterna ges i propositionen, bl.a. iuppräkningen av de viktigaste uppgifterna för sådana läkare (prop.