bet · GD01SoU13 · 1989-12-31 00:00:00 — Vad sedan gäller kraven i motionerna 5o30ö (mp) och So283(s) om anställning i ökad utsträckning av anhörigvårdarna och om ersättningentill dem erinrar utskottet om de uttalanden som utskottet tidigare gjort om attdel är viktigt att de anhörigas insatser tas till vara och att de anhöriga fårsamhällets stöd genom ersättning för arbetet och samma sociala trygghet somandra. Det har också blivit allt vanligare att kommuner ochlandsting anställer närstående som frivilligt vill göra en vårdinsats under längretid. Utskottet vill vidare erinra om den syn på anhörigvård ochobjektanställning som redovisades av regeringen i äldreproposilionen. Det finnsenligt utskottets bedömning inte några motsättningar i sak mellan vad somanförs i motionen och inriktningen av den förda politiken. Utskottet anser detinte motiverat med några uttalanden från sida med anledning av denämnda motionerna. Motionerna So30é (mp), yrkandet delvis, och So283 (s)avstyrks. Vad slutligen gäller ersättningen till äldre som görväntjänster erinrar utskottet om det tidigare uttalandet om att engagemang ochomtanke från grannar, vänner eller andra frivilliga måste tas till vara inomäldreomsorgen och att äldre här kan göra viktiga insatser för andra äldre.Utskottet anser dock att motionsyrkandet inte påkallar något intiativ frånriksdagen sida. Utskottet avstyrker därmed motion So225 (c) yrkande 2. I motion 1988/89:So261 av m.fl. (c)hemställs att hos regeringen skall begära en utredning rörande förändringari motionens riktning för att säkerställa en hög vårdstandard iålderdomshemsboende. Enligt motionärerna behövs bl.a. en översyn av de reglersom styr tillhandahållandet av tekniska hjälpmedel för den som bor påålderdomshem (motionsyrkandet delvb). Motionärerna tar också upp utbildningenav personal som arbetar som föreståndare på ålderdomshem. Denna del av yrkandetbehandlas i ett senare avsnitt om personalpolitiska frågor. Riksdagenhar, för all säkerställa en god utveckling inom ålderdoms- 1989/90:SoU13 hemmen,fattat vissa beslut om statsbidrag till social hemhjälp ochgjort vissa uttalanden i övrigt. För en sammanfattande redovisning däravhänvisas lill betänkandet 1988/89:SoU6 (bl.a. s. 15). I det nämnda betänkandet uttalade utskottet bl.a. medanledning av uttalanden i den då aktuella budgetpropositionen och vissa motioner att utskottet givetvis förutsatte alt de uttalanden som tidigaregjort när det gäller den särskilda boendeformen ålderdomshem kommer attefterlevas (s. lö). Utskottet erinrade om att det råder politisk enighet om attvårdformen ålderdomshem skall finnas kvar. De nya statsbidragsreglerna tillsocial hemhjälp antogs väl kunna medverka till en god omsorg på ålderdomshem.Utskottet förutsatte att inom ramen för sitt allmännatillsynsansvar skulle komma att följa upp beslut när det gällerålderdomshemmen. Utskottet ansåg det angeläget och delade därvidbedömningarna i propositionen och aktuella motioner med utvecklingsarbete ochutvärdering när det gäller de särskilda boende- och vårdformerna för gamla ochdärmed även när det gäller ålderdomshemmen. Regeringen beslutade i oktober 198é att en särskildutredningsman skulle tillkallas med uppgift att bl.a. kartlägga och analyseraden nuvarande situationen på hjälpmedelsområdet. Utredningsmannen, som antognamnet , avlämnade betänkandet (SOU 1989:39)Hjälmedelsverksamhetens utveckling karlläggning och bedömning. Utredningenhar bl.a. uppmärksammat olika hjälpmedelsbehov som behöver uppmärksammas.Därvid nämns bl.a. att personer som permanent vistas i institutionsliknandeboendeformer i många fall inte får sina behov av individuellt utprovadehjälpmedel tillgodosedda. Utredningens uppfattning är att behoven av hjälpmedelför personer boende i sådana boendeformer behöver uppmärksammas i ökadutsträckning. förslag har remissbehandlats ochbereds nu i . Utskottet gör följande bedömning. Utskottet erinrar om de uttalanden som utskottet tidigaregjort om utvecklingen för ålderdomshemmen. Hela hjälpmedelsverksamheten ochdärmed även frågan om hjälpmedel lör äldre har utretts.Hjälpmedelsbehovet lör dem som permanent vistas i institutionsliknandeboendeformer har därvid uppmärksammats särskilt. Utredningsförslaget beredsför närvarande i . Det finns enligt utskottets meninganledning anta att de frågor som tas upp i motion 5o2öl (c) blir uppmärksammadeutan något initiativ från sida. Utskottet avstyrker därför motionen(yrkandet delvis). I motion l988/89:So517 av och av (båda mp) begärs ett tillkännagivande till regeringen om att tidigare försökmed mobila pensionärsbostäder bör utvärderas och eventuellt utvidgas (yrkande3). Motionärerna anför att ett försök inom landsbygdens åldringsvård hargjorts i där man prövat Dessa ställdes upp på gården eller tomten 1989/90:SoU 13 hos någonanförvant till den som hjälpligt kunde klara sig sälv, men som ändå behövdeviss tillsyn. När den mobila bostaden inte längre behövdes, flyttades den lillnågon annan behövande. Utskottet är medvetet om att många äldre, när hälsansviktar, vill ha möjlighet att bo nära sina anförvanter. Utskottet är dock inteberett att ställa sig bakom kraven på en utvärdering och en eventuellt utökadanvändning av mobila pensionärsbosläder som föreslås i motion So517 (mp).Yrkande 3 i motionen avstyrks därmed. I motion l988/89:So224 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen om statsbidragtill gruppboende för handikappade (yrkande 2). Motionärerna tar upp densärskilt svåra situation som råder för människor med flera eller gravafunktionsnedsättningar, som har ett så stort service- och omvårdnadsbehov att etteget boende inte är tänkbart. För att boendealternativen för denna grupp gravtfunktionshindrade skall kunna utvecklas kan det behövas särskilda statsbidragtill gruppboende. Enligt motionen bör denna fråga prövas i samband med deöverväganden som görs rörande huvudmannaskapet för primärvården. Utskottet har denna dag, i betänkandet 1989/90:5oU12,utförligt redovisat sin syn på gruppboende för dementa och på statsbidrag försådana verksamheter. Utskottet har därvid avstyrkt särskilda statsbidrag föratt stimulera utbyggnaden av gruppboenden. Utskottet har samma uppfattning ifråga om det nu aktuella motionsyrkandet. Med detanförda avstyrker utskottet motion So224 (m) yrkande 2. I motion So225 (c) hemställs att beslutar att geregeringen till känna vad som anförs i motionen om utvecklingsarbete vad gällervård- och omsorgspersonalens arbetsvillkor, arbetsmiljö, personalutveckling,utbildning och rekrytering (yrkande 1). I motionen begärs också alt regeringenskall få i uppdrag alt initiera ett utvecklingsarbete för bättreresursutnyttjande i vård och omsorg för äldre i enlighet med vad som anförs imotionen (yrkande 6). Motionärerna anför att den påfrestning vård och omsorgstår inför ställer krav på att resurserna utnyttjas på ett effektivt sätt i enrationell organisation. Det är nödvändigt all samhället har en övergripandeoch offensiv strategi för ett effektivt utnyttjande i vård och omsorg.Motionärerna anför vidare att det krävs konstruktiva insatser för att lösapersonalkrisen. Lyhördhet för de anställdas erfarenheter och uppslag samtutrymme för de anställdas initiativ och kreativitet måste vara utgångspunkten.Det måste också till en ökad anpassning när det gäller arbetstider, enmänskligare helgtjänstgöring och någon form av återförande av vinster somarbetslaget gör. Motionärerna tar upp behovet av arbetsorganisation bl.a. såatt de yngsta kan slippa ensamarbete. behöverett åtgärdsprogram tas fram med det snaraste för alt öka 1989/90:SoU13 attraktiviteten i utbildningar som leder fram till vård- ochserviceyrken inom äldreomsorgen. Ett åtgärdsprogram för all öka attraktiviteten iutbildningar som leder fram till serviceyrken inom äldreomsorgen begärs också imotion 1988l89:So254 av och (båda c). Motionärernabegär ett tillkännagivande till regeringen om detta (yrkande 2). Ett sådantprogram måste enligt motionärerna innefatta åtgärder för att öka utbildningskapaciteten,förstärka kvaliteten i utbildningen, öka fortbildningsinsatserna ochmöjligheterna lill utveckling i jobbet. Även motion So26l (c) tar upp vissa utbildningsfrågor.Sålunda tas utbildningen för personal som arbetar som föreståndare på ålderdomshemupp. Motionen mynnar ut i en begäran om en utredning för att säkerställa en högvårdstandard i ålderdomshemsboende (motionsyrkandet delvb). Utskottet har vid flera tillfållen tidigare under densenaste tiden utförligt behandlat personalförsörjningen inom vården. Här kannämnas betänkandena SoU 1987/88:22, 1988/89:SoU6 och l988/89:SoU15. Ibetänkandena redovisades det omfattande arbete med personalfrågorna som inlettspå hela vårdområdet, såsom regeringsinitiativ, offentliga utredningar, arbeteinom , , , enskilda landsting ochkommuner. I de nämnda betänkandena gjorde utskottet flera uttalanden. Sådanaåtgärder som efterlyses i de aktuella motionerna utvecklingsarbete på en radområden där sådant som arbetstider, arbetsorganisation, åtgärder för att ökamöjligheterna till utveckling i vårdarbetet, insatser för att ökaattraktiviteten i utbildningar som leder fram till vård- och serviceyrken ochandra utbildningsinsatser betonades särskilt (se bl.a. 1988/89:SoU6 s. 2831och SoU 15 s. 2022). Utskottet har i de nämnda betänkandena avstyrktmotionsyrkanden av motsvarande allmänna innehåll som de nu aktuella medhänvisning framför allt till det omfattande arbete med personalfrågorna somredan inletts inom hela vårdområdet. Utskottet gör nu följande bedömning. Utskottet erinrar om de uttalanden som utskottet tidigaregjort om behovet av Insatser på det personalpolitiska området och att dessainsatser måste ges hög prioritet. Utskottet delar motionärernas uppfattningalt det behövs flera olika, konstruktiva insatser för att lösa de på många hållsvåra problemen med att rekrytera och behålla personalen som arbetar inomvården. De aktuella motionerna kan sägas understryka de uttalanden somutskottet tidigare gjort. Ett omfattande utredningsarbete på detta områdepågår också. Utskottet anser inte alt det nu föreligger något behov avytterligare uttalanden från sida. Därför avstyrker utskottetmotionerna So225 (c) yrkandena 1 och 6, So254 (c) yrkande 2 och So261 (c),yrkandet delvis. 3 1989/90. Vissasärskilda frågor om handikappade i989/90:SoUi3 I motion l988/89:So255 (fp) begärs ett tillkännagivandelill regeringen om vad som anförs i motionen om en utvidgad personkrets iomsorgslagen (yrkande 14). I motionen begärs också ett tillkännagivande om vadsom anförs i motionen om ändrade direktiv till handikapputredningen vad gällerförslag om omsorgslagens personkrets (yrkande 15). Motionärerna anför attpersonkretsen i den nya omsorgslagen är begränsad i förhållande till detförslag som omsorgskommillén lade fram . Motionärerna delar denuppfattning som den tidigare omsorgskommittén hade att alla handikappade barnoch ungdomar som är i behov av särskilda omsorger borde omfattas av lagen ochha en garanterad rätt till dessa omsorger. Motionärerna redovisar att frågansedan dess utretts av en arbetsgrupp tillsatt av regeringen varefter denhänskjulits till den nu arbetande handikapputredningen. Frågans lösning harenligt motionärerna dragit ut så långt i tiden att handikapputredningen bör gesi uppdrag att presentera ett förslag i den delen. Lagen (1985:568) om särskilda omsorger om psykisktutvecklingsstörda m.fl. (omsorgslagen) trädde i kraft (prop.1984/85:176, SoU 1984/85:27, rskr. I anslutning till beslut omen ny omsorgslag uttalade socialutskottet att den utvidgning av personkretsensom då skedde borde ses som ett första steg i reformarbetet och att allahandikappade barn och ungdomar borde ges samma stöd som de tre av lagenomfattande grupperna. Enligt utskottet fordrade dock en sådan fortsattutvidgning av personkretsen ett ytterligare utredningsarbete. Utskottetkonstaterade att detta utredningsarbete borde inriktas på att precisera vilkagrupper som borde omfattas av lagen och belysa behovet av kompletterandesärskilda omsorger. Vad utskottet anförde i denna del föreslogs geregeringen till känna. följde utskottet (rskr. 1984/85:386). Mot bakgrund av uttalanden tillsattes efterregeringsbeslut en särskild arbetsgrupp, som antog namnetAnsgar, för att utreda bl.a. en utvidgning av personkretsen i omsorgslagen. överlämnade sin slutrapport lillregeringen. Arbetsgruppen ansåg det inte möjligt att utan vidare åtgärder utvidga personkretsen i omsorgslagen. Gruppen ansåg att de ändringar som man diskuterat innebär att omsorgslagen skulle kunna gälla lör samtli ga barn och ungdomar med funktionshinder och att socialtjänstlagen utvidgas till att omfatta vissa specificerade rättigheter åt samtliga barn och ungdomar med funktionshinder som medför betydande svårighe ter i livsföringen. De diskuterade lagändringarna innebar att vissa särskilda omsorger skulle föras över från omsorgslagen till socialtjänst lagen. 1 socialtjänstlagen skulle dessa särskilda omsorger benämnas stöd. Ansvaret för dessa omsorger skulle således föras över från lands tingskommunerna till kommunerna. menade att en sådan förändring skulle kunna vara ett ytterligare steg på vägen att i enlighet 22 medomsorgslagens intentioner överföra samtliga särskilda omsorger 1989/90:SoU13 till de huvudmän som har ansvaret för och sompå sikt bör ha hela ansvaret för även de särskilda omsorgerna. Slutrapporten överlämnades utan eget ställningstagandefrån arbetsgruppens sida. föreslog att den då aviserade handikapputredningenborde svara för den fortsatta beredningen av frågan. återkom till frågan om omsorgslagenspersonkrets i betänkandet SoU 1987/88:20. Därvid redovisade utskottet att detinhämtat all frågan om att utvidga omsorgslagens personkrets visat siginnehålla komplicerade överväganden av bl.a. ekonomisk natur. Det framgickockså att () i en skrivelse tillregeringen begärt att skulle befrias från sitt uppdrag såvitt avsågpersonkretsen och alt detta uppdrag i stället skulle läggas på en ny utredning.Utskottet hade också inhämtat att en då aviserad och tillsatt handikapputredning skulle överta arbetsgruppens uppdrag. Utskottet anfördevidare (s. 9); Utskottet anser mot bakgrund av vad som upplysts om svårigheternaatt nå resultat i arbetsgruppen att det är bra att frågan om omsorgslagenspersonkrets tas upp i del större sammanhang som handikapputredningen utgör.Frågan måste dock bringas lill en snar lösning. Utskottet förutsätter därföratt utredningsarbetet bedrivs så att ett delförslag beträffande personkretsensnabbt kan lämnas. Med hänsyn till vad som anförts ansåg utskottet att delinte fanns anledning lill något särskilt uttalande från sida ochavstyrkte därför de då aktuella motionsyrkandena. Regeringen beslutade att tillkalla enparlamentarisk utredning om samhällets stöd till människor med funktionshinder(dir. 1988:53). 1 direktiven lill utredningen, som antagit namnet 1989 årshandikapputredning, anförs att del är väsentligt att utredningen behandlarfrågorna om omsorgslagens framtida personkrets och ansvarsfördelningen mellankommuner och landsting i fråga om stöd lill barn och ungdomar medfunktionshinder. Enligt vad som erfarits från utredningens sekretariat avserutredningen att behandla frågan om omsorgslagens personkrets i sillslutbetänkande. Ett sådant kan förväntas före utgången av . Utskottet gör nu följande bedömning. Utskottet konstaterar att omsorgslagens personkretsövervägs genom handikapputredning. Frågan om en utvidgning avpersonkretsen har av utredningen bedömts ha sådan betydelse att den börsamordnas med övriga huvudfrågor i utredningens slutbetänkande. Ulskotlel ansersig inte kunna ifrågasätta denna bedömning. Mot denna bakgrund anser utskottetatt bör avstå från uttalanden i enlighet med motionskraven. Motion5o255 (fp) yrkandena 14 och 15 avstyrks. Även i andra motioner begärs förändringar av direktiventill handikapputredningen. I niotionSo252 (c) hemställs att som sin mening skall ge 1989/90:SoU13 regeringentill känna vad som anförs i motionen om en vidgning av handikapputredningensdirektiv (yrkande 5). Motionärerna anser att det är viktigt att utredningensarbete kan bedrivas på ett allsidigt och förutsättningslöst sätt. Därför är detviktigt att de generella s.k. nolldi-rektiven för statliga utredningar i dettafall inte uppfattas som en restriktion vilken överordnas centrala handikappolitiskamål. Ett liknande motionsyrkande finns i motion So255 (fp)yrkande 17. Utredningsdirektiven måste enligt motionärernas uppfattning ändrasså att det blir möjligt alt föreslå ökade resurser till handikappområdet. I motion 1988l89:So289 av m.fl. (vpk)hemställs att av regeringen begär ändrade direktiv för handikapputredningenoch andra utredningar inom handikappområdet, så att de undantas frånnolldirektiven. gäller för samtliga kommittéer och särskildautredare vissa generella direktiv (Dir. 1984:5). Dessa direktiv, som oftakallats nolldirektiven, innebär i princip att förslag från kommittéer inte fåröka de offentliga utgifterna eller minska statsinkomsterna. Kommittéerna skallvisa hur förslag som innebär utgiftsökningar eller inkomstminskningar skallfinansieras. Detta skall ske genom att kommittéerna anger konkreta förslaglill rationaliseringar eller omprövningar som innebär besparingar inomutredningens område eller närliggande områden. Förslagen skall således kunnagenomföras med oförändrade eller minskade resurser. Kraven gäller oavsett omförslagen avser staten, kommunerna eller socialförsäkringssektorn. Enligtdirektiven skall kostnadsberäkningarna vara väl genomarbetade och ta hänsyntill alla kostnader för olika intressenter, såväl direkta som indirekta. I olika sammanhang har uttalats att den s.k. ansvars- ochfinansieringsprincipen skall gälla inom handikappområdet. Denna principformulerades av den dåvarande handikapputredningen.Innebörden av principen är att miljöer och verksamheter skall utformas ochbedrivas så att de blir tillängliga för alla medborgare. Om en verksamhet måsteanpassas i något avseende för att bli tillgänglig för en viss grupp människor,skall den aktuella anpassningsåtgärden finansieras inom ramen för denordinarie verksamheten. Varje huvudman skall beakta denna princip och planeraoch utforma verksamheten därefter. 1 den nya handikapputredningens uppdragingår även att göra en uppföljning och en analys av i vilken utsträckningprincipen kommit att tillämpas. Utredningen bör enligt direktiven klargöra deproblem och hinder som kan föreligga för en mer konsekvent tillämpning avansvars- och finansieringsprincipen och föreslå hur dessa skall kunna lösas.Del bör också enligt direktiven slå kommittén fritt att peka på sådanaverksamheter som inte tillämpar principen, men där detta av kommitténbedöms som möjligt, samt att visa hur detta kan ske. Utskottet gör följande bedömning. Enligt utskottets mening och därvid delar utskottetuppfattningen i de aktuella motionerna är det helt nödvändigt althandikappområdet kan tillföras sådana resurser att nödvändiga åtgärder påområdet kan komma lill stånd. Detta förutsätter att handikapputredningoch andra utredningar på området inte begränsas av regeringens nolldirektiv. Vad utskottet anfört med anledning av motionerna 5o252 (c)yrkande 5, So255 (fp) yrkande 17 och So289 (vpk) bör som sin meningge regeringen till känna. I motion 1988l89:So309 av och (båda c) hemställs alt hos regeringen begär åtgärder lör all få tillstånd en bättre framkomlighet för handikappade i enlighet med vad som anförs imotionen. Motionärerna hänvisar till det grundläggande målet i den svenskahandikappolitiken att handikappets effekter i den enskildes tillvaro skallelimineras. En central fråga för många handikappade är möjligheterna attförflytta sig. Efterlevnaden av de regler som finns är mycket bristfållig.Därför finns det anledning för regeringen att ta initiativ till att förbättrasituationen. Aktuella åtgärder kan enligt motionärerna vara förbättradinformation till allmänheten, butiks- och restaurangägare m.fl., en skärpttillsyn och skärpta straffbestämmelser. Utskottet delar givetvis motionärernas uppfattning attsamhället måste inrättas så all det grundläggande målet i den svenskahandikappolitiken om att handikappets effekter i den enskildes tillvaroelimineras kan uppnås. De handikappades möjligheter att förflytta sig ärdärvidlag av central betydelse. Utskottet erinrar om att en omfattande analys av olikaproblem på handikappområdet sker. Utskottet är mot denna bakgrundinte berett att nu ställa sig bakom krav på särskilda åtgärder i enlighet medmotionen. Motion 5o309 (c) avstyrks därför. I motion So255 (fp) begärs tillkännagivanden lillregeringen om behovet dels av en samordnad barnhabilitering (yrkande 10), delsav en samordnad vuxenhabilitering (yrkande 11). Enligt motionärerna är detväsentligt att en ökad samordning av barnhabiliteringen kommer lill stånd.Vidare bör enligt motionen en samordnad vuxenhabilitering kunna göra storainsatser med praktiskt och psykologiskt stöd när en ung handikappad skallflytta ut till eget boende. Utskottet behandlade i betänkandet SoU 1987188:20motionsyrkanden av motsvarande innehåll som de nu aktuella. Ulskotlel hänvisadelill att den då aviserade handikapputredningen skulle komma att ägna sig åtfrågor som gäller habilitering och rehabilitering. Utskottet förutsatte altfrågor om samordnad barn- och vuxenhabilitering skulle komma att tas upp tillövervägande av utredningen. Ulskotlel ansåg det med hänsyn därtill inteerforderligt med någon åtgärd från sida och avstyrkte då aktuellamotionsyrkanden. Som framgårav den tidigare redovisningen tillsatte regeringen hös- 1989/90:SoU 13 ten 1988en ny handikapputredning. Utredningen har till huvuduppgift att kartlägga ochanalysera de insatser för funktionshindrade som görs inom samthabiliteringen och rehabiliteringen. Utgångspunkt för utredningsarbetet skallenligt direktiven vara situationen för barn, ungdomar och vuxna med omfattandefunktionshinder samt de små och mindre kända handikappgrupperna. Om utredningenfinner alt det föreligger brister i ochhabilitering-ens/rehabilileringens insatser för dessa grupper, bör den, enligtdirektiven, lämna förslag som kan leda till förbättringar inom områdena ochsom innebär att grupperna bör kunna tillförsäkras ett välfungerande stöd. Utskottet gör följande bedömning. Enligt utskottet bör det pågående utredningsarbetet påhandikappområdet avvaktas innan gör några uttalanden i de frågor somtas upp i motionen. Utskottet avstyrker därför motion So255 (fp) yrkandena 10och 11. I motion So252 av m.fl. (c) begärs etttillkännagivande om de centrala ämbetsverkens tillsynsansvar påhandikappområdet (yrkande 2). Motionen lar bl.a. upp frågor om rehabilitering.Enligt motionärerna är det nödvändigt med aktiva åtgärder lör all öka möjligheternatill rehabilitering. Inte minst gäller del gruppen nyhandikap-pade. Ansvaretför rehabiliteringsinsatserna åvilar flera myndigheter. Samarbetet mellan dessabehöver utvecklas. Över huvud taget är del enligt motionärerna viktigt att dehandikappades egna erfarenheter kan påverka rehabiliteringen. Erfarenheternafrån rehabiliteringsverksam-hel i handikapporganisationers regi måste tas tillvara. Den tillsatta rehabiliteringsberedningen avlämnadehösten 1988 betänkandet (SOU 1988:41) Tidig och samordnad rehabilitering. Enhuvudfråga för beredningen har varit all klarlägga ansvarsfrågorna irehabiliteringsarbetet samt undersöka om det går all bättre samordnarehabiliteringsinsatserna. Beredningen föreslår bl.a. en lagfåst skyldighetför rehabiliteringsaktörerna att samverka i rehabiliteringsfrågor. Dennaskyldighet föreslås införas i de lagkomplex som reglerar resp. aktörsverksamhet. Rehabiliteringsberedningens förslag har remissbehandlatsoch bereds i . En proposition beräknas kunnaöverlämnas lill . Som framgått av den tidigare redovisningen är det enhuvuduppgift för den nya handikapputredningen alt kartlägga och analysera de insatser som görs för människor med funktionshinder inom social tjänsten och habiliteringen och rehabiliteringen.