bet · GD01JuU9 · 1989-12-31 00:00:00 — En reform av den psykiatriska tvångsvården ochbehandlingen av de psykiskt störda lagöverträdarna är under utarbetande iregeringskansliet, och regeringen har att i samband med kommandebudgetberedning ta ställning till den fråga om förstärkning av psykiatrin inomkriminalvården som tas upp i motion JuSOl. Om den kommande lagstiftningenresulterar i att allt fler psykiskt störda lagöverträdare blir föremål förkriminalvårdsinsatser, krävs också ökade resurser. I nuvarande situation finnsdet, enligt utskottets uppfattning, ingen anledning för att ta någotinitiativ i ärendet. Mot bakgrund av det anförda avstyrks bifall till motionJuSOl i behandlad del. Rehabiliteringsfrågor i989/90:JuU9 Itvå motioner tas upp frågor som handlar om vistelse utanför anstalt jämlikt 34§ KvaL. I motion Ju506 begärs en utvärdering av olika sådana vistelser.Motionen inriktar sig på frågan huruvida en sådan placering tillvärnpliktstjänstgöring bidrar till den enskildes anpassning till samhället ijämförelse med andra slags placeringar. I motion Ju808 (yrkande 17) begärs etttillkännagivande om att intagna som har behov av behandling för missbruk skallberedas plats på behandlingshem eller i familjehem i form av en 34 §-placering.Enligt vad motionärerna påpekar är det svårt att erhålla en sådan plats fördessa missbrukare. Enligt34 § KvaL kan en person som är intagen i kriminalvårdsanstalt irehabiliteringssyfte få vistas utanför anstalt . Förutsättningarnaär att den intagne genom en sådan vistelse kan bli föremål för särskildaåtgärder som kan antas underlätta hans anpassning i samhället. För vistelsenskall ställas de villkor som kan anses erforderliga. Intagna som avses i 7 §tredje stycket KvaL har inte rätt till sådan placering. Iförarbetena till bestämmelsen (prop. 1974:20 s. 96) uttalas att vistelseutanför anstalten enligt 34 § inte får bli något mer eller mindre regelmässigtförekommande utan endast användas i de fall då det verkligen föreliggersärskilda skäl för att åtgärden skall främja den intagnes anpassning isamhället. Vad som skall avgöra om vistelse utanför anstalten skall medges ärden rehabilitering som därigenom blir möjlig. I propositionen nämns olika slagav placering av den intagne som kan komma i fråga, t.ex. i skola medintematförläggning, i behandlingshem för narkotikamissbrukare, i särskiltlämpligt enskilt hem eller värnpliktstjänstgöring. budgetproposition(prop. 1985/86:100, bil. 4 s. 98) uttalade justitieministern attkriminalvårdens personal i ökad utsträckning borde försöka arbeta fram lämpligas.k. 34 §-placeringar för HlV-positiva intagna med narkotikamissbruk. Inomkriminalvården har man sedermera utarbetat en sammanställning överbehandlingsenheter, som tar emot 34 §-placeringar. Sammanställningen är ettkomplement till förteckning över hem för vård eller boende.Kriminalvårdsstyrelsen har också utfårdat allmänna råd i ämnet (ARK 1987:3).Genom ett tillägg till bestämmelsen om 34 §-vistelser beslutade år1987 om en utvidgad tillämpning av bestämmelsen genom en föreskrift att det vidövervägande av frågan om 34 §-placering kan tillgripas särskilt skall beaktasom den intagne behöver vård eller behandling mot missbruk avberoendeframkallande medel (prop. 1986/87:106, bet. JuU 32, rskr. Beslut om 34 §-vistelse fattas av kriminalvårdsnämnden om den /90:JuU9 intagne dömtstill Sngelse i lägst och annars av övervakningsnämnden (54 § KvaL). Under /89 påbörjades 901 vistelser jämlikt34 §. Av dessa fullföljdes 454 fram till villkorlig frigivning. 407 avbrötvistelsen före villkorlig frigivning och 40 var fortfarande placerade vidbudgetårets slut. Av de 901 placeringarna avsåg 668 behandlingshem, 171familjevård, 16 militärtjänstgöring, 13 utbildning och 33 övrigt. Underbudgetåren 1986/87 och 1987/88 beviljades i 26 resp. 23 fall 34 §-vistelsertill militärtjänst. forsknings- och utvecklingsgrupphar undersökt tillämpningen av 34 § KvaL och utfallet av beviljade vistelser.Resultaten har publicerats i KVS rapport nr 25/1977 och Rapport 1985:1.1 densenare rapporten beskrivs i vilken utsträckning 34 §-vistel-ser har beviljatsunder budgetåren 1978/791982/83. Dessutom har de vistelser som beviljades år1978/79 särskilt granskats. Alla intagna som påbörjade en vistelse under dettabudgetår har följts upp fram . Deras sociala anpassning mellan åren19801982 har jämförts med anpassning . De olikaplaceringsalternativen jämförs med varandra. Övervägande antalet vistelserhade under /79 beviljats till behandlingshem och familjehem (ca55 %). Vistelse i militärtjänst svarade för . Lägst andel avbrutnavistelser förekom för dem som placerats i militärtjänstgöring. Denna grupp ärockså den minst belastade i ett flertal faktorer. Högst andel avbrutnavistelser hade behandlingshemmen där avbröt sina vistelser underverkställighetstiden. planerar nu att åter göra enuppföljning av 34 §-vistelser. Samtliga intagna som erhåller 34 §-vistelseunder skall följas upp . Syftetmed utredningen är att kartlägga förberedelser och avbrott och om möjligt fåförklaringar på avbrotten. Utskottet har med anledning av motionervid två tillfållen behandlat frågan om 34 §-placering i samband med militärtjänstgöring(JuU 1986/87:20 och JuU 1987/88:31). Utskottet fann då i sina av riksdagengodkända betänkanden att det saknades anledning att avskaffa den möjlighet tillrehabilitering som det kan innebära för vissa intagna att få avtjäna enbegränsad del av Sngelsestraffet i form av värnpliktstjänstgöring (se även JuU1986/87:32 s. 28). Som framgått ovan skall vid beslut om 34 §-placeringsärskilt beaktas om den intagne är missbrukare och i behov av vård för sittmissbruk. Sådan vård förekommer i olika former. Behandling kan förekomma i vård eller boende eller i familjehem. På flera håll i landet finnssärskilda familjevårdsenheter med anställd personal för administration ochhandledning av familjevärdarna. Vissa är kommunala och andra drivs avföreningar eller stiftelser. Kriminalvården har representation i ett flertalsådana. Kriminalvården abonnerar platser avsedda för placeringar enligt 20 34 § KvaLvid vissa hem för vård eller boende och vid familjevårdsen- Vidflertalet enheter finns särskilda kontaktmän för det fortlö- 1989/90:JuU9 pande samarbetet med kriminalvården. En aktuell förteckning överabonnerade platser och kontaktmän publiceras fortlöpande i kriminalvårdsstyrelsensinformation (INFO). Enligt vad utskottet inhämtat från finns totalt 1 107 platser i hem för vård eller boende för långsiktig behandlingav narkotikamissbrukare och 104 motivationsplatser. För några gruppermissbrukare är antalet behandlingsplatser begränsat. För kvinnliganarkotikamissbrukare finns således 40 behandlingsplatser inriktade enbart påkvinnor, och för psykiskt störda missbrukare finns 83 platser. Frånsocialstyrelsens sida beräknas att ca 300 nya platser för bl.a. dessamissbrukare kommer att tillskapas . Väntetiden föratt få plats på behandlinghem uppgår . Antalet platser förbehandling i familjevård uppgår till ca 540. Antalet behandlingsplatser föralkoholmissbrukare uppgår till ca 3 000. intogs totalt 17 600personer i missbruksvård. I anslutning till önskemålet i motion Ju506 om ettriksdagsuttalande med begäran om en utvärdering av placeringar utom anstaltjämlikt 34 § KvaL kan utskottet konstatera att flera sådana utvärderingar redanägt rum och att ytterligare en utvärdering skall ske under innevarande höst.Utskottet vill också hänvisa till sina tidigare överväganden angående 34§-placering i samband med militärtjänstgöring. Något uttalande i frågan frånriksdagens sida behövs inte och utskottet avstyrker bifall till motion Ju506. När det gäller frågan om behovet av fler vårdplatser ibehandlingshem och familjehem för s.k. 34 §-vistelser har utskottet noteratatt antalet vårdplatser för intagna med speciella vårdbehov intemotsvarar behovet. Enligt utskottets mening är det angeläget att ytterligaresådana vårdplatser tillskapas. Utskottet vill understryka vikten av ettfortlöpande samarbete mellan och i dessafrågor. Mot bakgrund av att det som sagts pågår arbete på inrättande avplatser för intagna med speciella vårdbehov inom den närmaste tvåårsperiodenfinns det emellertid ingen anledning för att göranågot särskilt uttalande i frågan. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotion Ju808 i nu behandlad del. I motion Ju701 begärs en utredning med syfte att förkortahäktningsti derna. Utredningen bör enligt motionären bl.a. överväga införandet av en tidsgräns, efter vilken det skulle krävas "synnerliga" skäl föratt häktningsbeslutet skall bestå. Åven andra och bättre lösningar vad gäller förkortade häktningslider bör utredas. Bakgrund 1989/90.JuU9 Beslut om häktning meddelas av domstol. Förutsättningarnahärför framgår av (RB). Förutsättningarna för att besluta omhäktning och de tidsfrister inom vilka ett frihetsberövande på grund av misstankeom brott måste prövas av domstol ändrades genom lagstiftning, som trädde ikraft (prop. 1986/87:112, bet. JuU 1987/88:7, rskr. Enligt gällande ordning krävs för häktning av en personatt denne är på sannolika skäl misstänkt för ett brott (24 kap. RB). Utöverdenna kvalificerade misstanke om brott fordrjis för häktning enligt huvudregelni 24 kap. I § första stycket RB att för brottet är föreskrivet minst ett årsSngelse och att det finns risk för att den misstänkte antingen avviker,undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning ellerfortsätter sin brottsliga verksamhet. Vid grövre brott gäller en särskild regelom häktning. Är strafEminimum Eör brottet fångelse skallenligt 24 kap. 1 § andra stycket häktning ske, om det inte är uppenbart attanledning härtill saknas. Som en allmän förutsättning gäller att häktningendast får ske om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigtsom åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motståendeintresse (24 kap. 1 § tredje stycket). Av 24 kap. 2 § RB framgår att den som på sannolika skäl ärmisstänkt för brott får häktas oberoende av brottets beskaffenhet om han ärokänd och vägrar att uppge namn och hemvist eller om hans uppgift om detta kanantas vara osann, eller om han saknar hemvist inom riket och det finns risk föratt han genom att bege sig från riket undandrar sig lagföring eller straff. s.k. utredningshäktning kan jämlikt 24 kap. 3 § RB ske avden som är skäligen misstänkt för brott, om förutsättningarna för häktning iövrigt är uppfyllda, och om det är av synnerlig vikt att han tas iförvar i avvaktan på ytterligare utredning om brottet. När domstol har beslutatom utredningshäktning skall omprövning av häktningsfrågan göras av domstolensenast inom efter det första beslutet. För att fortsatt häktning dåskall tillåtas måste sannolika skäl för misstanke om brott föreligga (24 kap.19 § RB). Då rätten beslutar om häktning skall, om inte åtal väckts,rätten sätta ut den tid inom vilken åtal skall väckas. Tiden får inte bestämmaslängre än vad som är oundgängligen nödvändigt. Väcks inte åtal ,skall rätten så länge den misstänkte är häktad och till dess åtal har väckts,med högst hålla ny förhandling i häktningsfrågan ochdärvid särskilt se till att uredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. Undervissa omständigheter får rätten bestämma längre tids mellanrum. Har åtal inteväckts eller framställning om förlängning av tiden inte kommit in till rätteninom föreskriven tid, skall rätten genast frige den häktade. Även i de fall dådet inte längre föreligger skäl för häktning skall den häktade omedelbartfriges (RB 23 kap. 19 § andra stycket). Sedan åtal väckts skallhuvudförhandling i målet enligt huvudregeln i 45 kap. 14 § andra stycket hållasinom en vecka från den dag då åtalet väcktes. Denna frist får emellertid 1989/90:JuU9 överskridasom det är nödvändigt för att få utredningen fullständig, t.ex. då rätten harförordnat om rättspsykiatrisk undersökning. I betänkandet (SOU 1985:27) Gripen, anhållen, häktadredovisas en enkät om bl.a. häktningstider. Av enkäten framgår att huvudförhandlinghölls i av fallen. Av dem som var frihetsberövade ändafram till domen hade blivit dömda efter anhållandet. Trefjärdedelar av de häktade dömdes från anhållandet. Utredningenkonstaterade (s. 156-157) att våra strafEprocessuella frihetsberövanden vid eninternationell jämförelse framstår som korta, och bortsett från tidsfristenmellan gripandet och den första domstolsprövningen föreslogs inga genomgripandeändringar. har fått i uppdrag att utvärdera de nyahäktningsregler som infördes . Arbetet, som kommer att belysa tidernaför frihetsberövandet, beräknas vara klart . Beträffande långa häktningstider för misstänkta som skallgenomgå rättspsykiatrisk undersökning har JO (1986/87 s. 151 ff) uttalat att delånga väntetiderna i dessa fall strider mot gällande lagstiftning och enligtJO:s mening inte är godtagbara med tanke på att bl.a. häktade hålls inspärradeför rättspsykiatrisk undersökning som flerfaldiga gånger överstigerden av lagstiftaren förutsedda. har också i frågan gett regeringentill känna att regeringen omgående måste vidta åtgärder för att bringa ner delånga väntetiderna (se 1988/89:SoU16 och där gjorda hänvisningar, rskr. I ett frågesvar i kammaren harsocialministern bl.a. anfört att en särskild rättspsykiatriskundersökningsverksamhet som syftar till att arbeta av köerna av dem som väntarpå rättspsykiatrisk undersökning bedrivs i samverkan med ochVästerbottens läns landstingskommuner fram . /90 har i regleringsbrevet för den rättspsykiatriskaverksamheten avsatts vissa medel till regeringens disposition. Avsikten är attdessa medel vid behov skall utnyttjas för att lösa de problem som kan uppkommai det kortare tidsperspektivet under innevarande budgetår. Behovet avytterligare åtgärder övervägs i det budgetarbete som pågår.Socialministern anförde också att situationen förbättrats det senaste halvåretnär det gäller väntetider på rättpsykia-trisk undersökning. Således har antalethäktade som väntar på rättspsykiatrisk undersökning nästan halverats undertiden februariaugusti 1989 jämfört med (se riksdagenssnabbprotokoll 1989/90:6 s. 21 ff). Utskottets överväganden /90:JuU9 Imotion Ju701 begärs en utredning med syfte att förkorta häktningstiderna. Somframgår ovan har en utredning uppmärksammat frågan omhäktningstiderna. Utredningen har inte funnit anledning att föreslå någragenomgripande förändringar på detta område. Utskottet vill i sammanhangetockså erinra om den utvärdering av de nya häktningsreglerna som domstolsverketnu utför. Ivissa fall kan, som motionären antyder, häktningstiderna bli längre än vadlagstiftaren tänkt sig, t.ex. vid rättspsykiatrisk undersökning. Som framgårovan har förhållandena där genomgått en förbättring och fråganbehandlas fortlöpande i budgetarbetet. I den mån långa häktningstider kan varaatt hänföra till bristande polis- och åklagarresurser vill utskottet erinra omatt också detta är en fråga som regelbundet prövas i det återkommandebudgetarbetet. Mot bakgrund av vad nu anförts anser utskottet att någonsärskild utredning om förkortning av häktningstiderna på sätt som föreslås imotionen inte är påkallad. Utskottet avstyrker därför bifall till motion Ju701. Imotion Ju511 begärs dels införande av ett system med medborgarvittnen påsamtliga större häkten i landet, dels en försöksverksamhet med sådan inriktningvid i . Enligt motionärerna skulle ett system medutomstående, särskilt utvalda medborgarvittnen, ha en lugnande inverkan påsåväl intagna som personal. En sådan ordning skulle, enligt motionärerna, kunnaleda till mindre användning av våld vid awisitering och borde även vara ägnadatt förhindra övergrepp mot intagna i allmänhet. Motionärerna hänvisar till degoda erfarenheterna av medborgarvittnen inom polisen. Enhäktad förvaras i allmänt häkte. Det finns 24 allmänna häkten i landet, vilkalyder under . Vid vissa kriminalvårdsanstalter finns dessutomsärskilda häktesavdelningar. Föreskrifter om behandling av häktade och anhållnafinns i lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna. Utskottetbehandlade en motion med begäran om införande av en försöksverksamhetmed medborgarvittnen vid landets häkten. Motionen var skriven mot bakgrund avatt justitieombudsmannen (ämbetsberättelsen 1979/80 s. 178) anfört audet skulle vara av stort värde om man ordnade awisiteringen enligt 2 § lagen ombehandlingen av häktade och anhållna på sådant sätt att de intagna skyddas mototillåten våldsanvändning och personalen skyddas mot obefogade anklagelser. skulle enligt JO vara att låta utomstående, särskilt utvalda personer,s.k. En sådan ordning skulle enligt JO vara mycket 1989/90:JuU9 värdefull. Utskottet avstyrkte bifall till motionen med hänsyntill att frågan var aktualiserad i (JuU 1979/80:34 s. 15 f). Inom polisväsendet finns ett system med medborgarvittnen.Enligt lagen (1981:324) om medborgarvittnen får en kommun i syfte atttillgodose allmänhetens intresse av insyn i polisverksamheten utse trovärdigapersoner att som medborgarvittnen följa polisens arbete i polisdistriktet. Somexempel på uppgifter för medborgarvittnen kan nämnas närvaro vid polisförhöroch när frihetsberövade personer förs in på polisstationerna. Lagen ger kommunerna en rätt men inte en skyldighet attutse medborgarvittnen. En ordning med medborgarvittnen finns i sedan30 år. I andra städer, bl.a. , har en ordning med medborgarvittnentillämpats i varierande utsträckning. Ett tidigare utgående särskiltstatsbidrag för medborgarvittnen har slopats fr.o.m. /87 (prop.1985/86:100, bil. 15 s. 61, bet. BoU 19 s. 7). Lagen om medborgarvittnen byggde på betänkandet (SOU1979:6) Polisen, avlämnat av polisutredning. Vid remissbehandlingen avbetänkandet begärde att systemet med medborgarvittnenskulle prövas på allmänna häktet i . I propositionen (prop.1980/81:13 s. 76) anförde departementschefen att kommunalt huvudmannaskap förmedborgarvittnen inom kriminalvården inte var en lämplig konstruktion. Fråganom medborgarinsyn inom kriminalvården krävde därför särskilda överväganden,varvid bl.a. måste uppmärksammas då pågående utredningav frågorna om förtroendemannastyrelser inom kriminalvården och arbetsuppgifternaför sådana styrelser. Departementschefen var av dessa skäl inte beredd att taupp frågan om medborgarvittnesorganisation för kriminalvårdens del. Fängelsestrafflcommittén lade i sitt betänkande (SOU1981:92) Villkorlig frigivning samt nämnder och lekmannamedverkan inom kriminalvårdeninte fram något förslag om medborgarvittnen vid de allmänna häktena. Däremotföreslog man inrättandet av lekmannanämnder med uppgift att svara förallmänhetens insyn i kriminalvården. Förslaget ledde inte till lagstiftning. Utskottet behandlade en motion med begäran omlekmannainsyn genom övervakningsnämnderna i häktesverksamheten. Utskottet,som ställde sig bakom önskemålet i motionen, ansåg att frågan hur enlekmannainsyn lämpligen kan anordnas borde närmare övervägas av regeringen. med anledning av motionen uttalat gav som sin meningregeringen till känna (JuU 1982/83:26, s. 43 f, rskr. Utskottet behandlade under /88 en motion medbegä ran om utveckling av verksamheten med medborgarvittnen inom polisen. Utskottet framhöll, liksom tidigare, att medborgarvittnen kan medverka till att trygga rättssäkerheten och stärka förtroendet för polisverksamheten samt inte minst vara en garanti mot obefoga de anmälningar mot befattningshavare inom poliskåren. Utskottet vid- 25 höll sin positiva grundsyn till frågan om ett vidgat bruk av systemet med medborgarvittnen menkonstaterade att det ankom på 1989/90:JuU9 de enskilda kommunerna attfatta beslut i saken. Motionsyrkandet avstyrktes därför (se JuU 1987/88:30 s.25 f och där gjord hänvisning). anförde i fråga om medborgarvittnen inom polisverksamhetenkan en sådan ordning medverka till att trygga rättssäkerheten och stärkaförtroendet för den verksamhet där en sådan lekmannainsyn kommer till stånd.Utskottet delar således motionärernas uppfattning att ett system medutomstående, särskilt utvalda medborgarvittnen, som skall vara närvarande vidintagningen av personer som tas in på häktet skulle vara av värde för såvälintagna som personal. Utskottet förordar att en sådan ordning införs. Frågan omhur ett system med lekmannainsyn på de allmänna häktena kan anordnas börövervägas av regeringen i lämpligt sammanhang. Vad utskottet med anledning avmotion JuSll nu uttalat bör som sin mening ge regeringen till känna. 1. beträffandeutvärdering av kriminalvårdsreformen att avslårmotion 1988/89:JuS01 i denna del (yrkande 1(m, fp, c, mp) 2. beträffandesärbehandling av vbsa långtidsdömda att avslårmotion 1988/89:Ju501 i denna del (yrkande 8), motion 1988/89:Ju805 i denna del(yrkande 10) och motion Ju808 i denna del (yrkande 32), 2 (m, fp, c) 3. beträffandeavkortning av anstaltstiden att avslårmotion 1988/89:Ju513 i denna del (yrkande 3 (mp) 4. beträffandestramare permissionsbeståmmeber att avslårmotion 1988/89:Ju501 i denna del (yrkande 9) och motion 1988/89:Ju805 i dennadel (yrkande 11), 4(m, fp, c) 5. beträfibndeutvärdering av permbsionsbeståmmeberna att avslårmotion 1988/89:Ju513 i denna del (yrkande 6. beträfendebevakning i anstalt att avslårmotion 1988/89:Ju805 i denna del (yrkande 13). res.5 (m, fp, c) 1. beträffande yrkesutbildning i anstalt m.m. att avslår motion 1988/89:JuS04 och motion 1988/89:Ju80S i denna del(yrkande 14), 6 (m,mp) 26 8. beträSandepsykiatrin inom kriminalvården /90:JuU9 att avslårmotion 1988/89:Ju501 i denna del (yrkande 7(fp, vpk, mp) 9. beträffandeutvärdering av 34 §-vbteber att avslår motion 1988/89:Ju506, 10. beträffandeplaber för missbruksvård att avslårmotion 1988/89:Ju808 i denna del (yrkande 8 (c) 11. beträfEande utredning omhåktningstider att avslår motion 1988/89:Ju701, att medanledning av motion 1988/89:Ju511 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört i detta hänseende. Stockholmden På justitieutskottets vägnar Närvarande:Britta Bjelle (fp), (), (), (), (), (), (), EvaJohansson (s), (), (), (vpk),(), (), (), Kjell-ArneWelin (fp), () och (). Utvärdering av kriminalvårdsreformen (mom. 1) BrittaBjelle (fp), (), (), (), KentLundgren (mp), (), () och ()anser debatt den del av utskottets yttrande på s. 4 som börjar med "" och slutar med "behandlad del" bort ha följandelydelse: Detråder i huvudsak politisk enighet om att skall slå vakt om den humana kriminalpolitik som kriminalvårdsreformen var ett uttryck för. Detta innebär emellertid inte att reformen är utan brister. I likhet med motionärerna kan utskottet konstatera att utvecklingen i samhället har varit en annan än vad det fanns anledning att planera för vid mitten och slutet av när kriminalvårdsreformen 27 Inte minstnarkotikabrottsligheten och narkotikamissbru- ket på anstalterna harkommit att försvåra genomförandet av en del av 1989/90:JuU9ambitionerna i reformen. De ursprungliga målen kan enligtutskottets uppfattning inte ses som realistiska. En genomgripandeutvärdering av kriminalvårdsreformen bör därför äga rum. Enparlamentariskt utsedd utredning bör tillsättas med uppgift att överväga om dehittillsvarande målen för kriminalvården fortfarande i alla avseenden skallgälla och om de medel som står till förfogande i så fall är de riktiga. Vidarebör övervägas om den s.k. närhetsprincipen skall ha samma styrande effekt vidplaceringen i anstalt som . Denna princip har visat sig ha mindreönskvärda sidoeffekter, såsom att de intagna berövas möjligheterna till att tasig ur ett destruktivt socialt umgänge. Vidare bör utredningen övervägaformerna för att i större utsträckning än differentiera de intagna medhänsyn framför allt till missbrukssituationen. Här bör särskilt belysashuruvida anstalternas nuvarande utformning och byggnadssätt kan vara ett hinderför ett utpräglat sådant differentieringssystem och om så befinnes vara falletbör förslag lämnas till en framtida anstaltsorganisation där ett sådantdifferentieringssystem kan fungera. Utredningen bör vara oförhindrad att även iövrigt ta upp och belysa de frågor rörande kriminalvårdens innehåll ochutformning som kan aktualiseras under arbetets gång. Vad utskottet nu uttalatmed anledning av motion JuSOl bör som sin mening ge regeringen tillkänna.