bet · GD01LU37 · 1989-12-31 00:00:00 — Censurförbudet innebär bl.a. att någon förhandsgranskning avmanuskript e.d. inte får utföras av myndighet eller annat allmänt organ. Medannat allmänt organ menas statliga och kommunala institutioner med offentligställning, t.ex. de statliga aflärsdrivande verken. Däremot är stats- ellerkommunalägda bolag inte att anse som allmänna organ under förutsättning attderas verksamhet inte innefattar myndighetsutövning. Inte heller på annat sätt än genom censur fårmyndigheterna ingripa för att hejda yttranden innan de blivit offentligt uttalade. De får, som framgår av 1 kap. 2 § TF, inte hindra tryckning, utgivning eller spridning av en skrift på grund av dess innehåll. Förbudet riktar sig 9 enbart motmyndighet eller annat allmänt organ. organisationerär således oförhindrade att vägra medverka till en skrifts 1989/90:LU37 tryckning,utgivning eller spridning, även om vägran motiveras av skriftens innehåll.Däremot är det inte tillåtet för exempelvis postverket, som är ett allmäntorgan, att vägra distribuera en tidning på grund av att denna innehålleruppgifter av visst slag. TF reglerar i princip inte förhållandet mellan enskildautan bara deras rättigheter och skyldigheter gentemot det allmänna. Reglernaanses därför inte hindra enskilda att avtala om inskränkningar i rätten attyttra sig i tryckta skrifter, att bedriva efterforskning av uppgiftsläm-nareetc. Begränsningar av tryckfriheten som det allmänna vill genomföra måstedäremot ske genom bestämmelser i . Den som överskrider de gränser för yttrandefriheten somuppställs i TF gör sig skyldig till tryckfrihetsbrott enligt 7 kap. 4 och 5 §§TF. I 7 kap. 4 § TF föreskrivs sålunda att som tryckfrihetsbrott skall ansesvissa gärningar som begås genom tryckt skrift och som är straffbara enligtbrottsbalken, såsom uppvigling och hets mot folkgrupp och efter lagändringsom trädde i kraft spioneri och obehörig befattning medhemlig uppgift. De tryckfrihetsbrott som avses med 7 kap. 5 § TF äroffentliggörande av allmänna handlingar som skall hållas hemliga, röjande avuppgifter som omfattas av kvalificerad tystnadsplikt enligt 16 kap.sekretesslagen samt när riket är i krig eller omedelbar krigsfara offentliggörande av uppgift om förhållanden vilkls röjande enligt laginnefattar annat brott mot rikets säkerhet än som anges i 7 kap. 4 § TF. En tryckt framställning kan vara brottslig i annatavseende än som ett överskridande av tryckfrihetens gränser. Exempelvis utgörtryckning av falska sedlar eller bedrägeri genom annons inte missbruk avtryckfriheten, beträffande vilket förfarande TF som nämnts är exklusivttillämplig, utan dessa och liknande brott skall beivras i vanlig ordning. Ett utmärkande drag för det tryckfrihetsrättsligaregelsystemet är att endast en av dem som medverkat vid tillkomsten av entryckt skrift kan göras ansvarig för innehållet i skriften. tidningar eller tidskrifter som utkommer med minstlyra nummer , gäller att det i första hand är den ansvarige utgivaren somsvarar för innehållet. De som på olika sätt, t.ex. som journalister och uppgjftslämnare,medverkar vid skriftens tillkomst går i princip alltid fria från ansvar. Föratt säkerställa denna ansvarsfrihet och därmed garantera tryckfriheten har i TFuppställts särskilda regler om anskaffarfrihet och om vad som sammanfattandebrukar benämnas meddelarskydd. Anskaffarfriheten innebär att var och en har rätt attanskaffa uppgif ter och underrättelser i vilket ämne som helst för att offentliggöra dem i tryckt skrift eller för att lämna meddelanden i publiceringssyfte. En av de regler som ingår i meddelarskyddet gäller den s.k. meddelarfrihe- ten, som innebär att det står var och en fritt att med vissa i TF särskilt angivna undantag meddela uppgifter och underrättelser i vad ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift. Meddelare, anskaffare och författare har vidare rätt till anonymitet. som tagitbefattning med tillkomsten eller utgivningen av en tryckt skrift ärvid straffansvar förbjudna att röja meddelare och författare. 1989/90:LU37Anonymitetsskyddet kompletteras med en regel som förbjuder myndigheter attutom i vissa angivna fall efterforska författare eller meddelare. Anskaffarfriheten och meddelarskyddet är inte oinskränktautan har givna gränser. Begränsningar i anskaffarfriheten och meddelarfrihetenkan emellertid i princip ske endast genom föreskrifter i TF. För vissaundantagssituationer har också sådana begränsningar införts. Beträffandeanskaffarfriheten gäller sålunda enligt 7 kap. 3 § TF bl.a. att den som anskaffaruppgifter i publiceringssyfte och därigenom gör sig skyldig till spioneri, grovobehörig befattning med hemlig uppgift samt vissa andra brott mot riketssäkerhet kan fållas till ansvar härför i sedvanlig straffrättslig ordning. Ett annat, väsentligt undantag från principen attanskaffaren går fri finns i 1 kap. 9 § 3 TF. Där sägs att utan hinder av TFgäller vad i lag är stadgat om ansvar och ersättningsskyldighet för det sätt påvilket uppgift eller underrättelse anskaffats. TF:s skydd för uppgiftsinhämtan-dei publiceringssyfte går alltså inte så långt att brottsliga metoder som användsvid uppgiftsinhämtandet inte skulle kunna bestrafes. Om en uppgift anskaffasgenom t.ex. inbrott kan anskafiaren i vanlig ordning åtalas och dömas för stöldeller annat brottsligt tillvägagångssätt som gärningen i rent straffrättsligthänseende innefattar. Som exempel på förfaranden som på grund av det nämndaundantaget från anskaffer-skyddet skall bedömas och handläggas på vanligt sättangavs under förarbetena (prop. 1975/76:204 s. 131) gärningar som utgör brottmot posthemligheten eller telehemligheten, intrång i förvar och olovligavlyssning eller som innefettar inbrott, egenmäktigt förferande, hemfridsbrott,olaga tvång eller olaga hot samt mutbrott. I likhet med anskaffarfriheten begränsas meddelarfrihetenav reglerna i 7 kap. 3 § TF. Sålunda skall vid vissa grövre brott mot riketssäkerhet, oriktigt utlämnande av hemlig handling som sker uppsåtligen ochuppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i fall som anges i särskild lag (16kap. sekretesslagen) gälla vad i lag är stadgat om ansvar för sådana brott. I motsats till vad som obestridligen gäller beträffandeförhållandet mellan å ena sidan principen om meddelarfrihet och å andra sidanlagregler om tystnadsplikt nämligen att meddelarfriheten tar över om intefall som avses i 7 kap. 3 § TF är för handen har det ansetts mera tveksamthuruvida mellan enskilda personer träffade avtal om tystnadsplikt generelltbryter meddelarfriheten. Skulle meddelarfriheten ha företräde även isistnämnda situation, blir konsekvensen att rätt till skadestånd inteföreligger vid åsidosättande av avtalad tystnadsplikt, om åsidosättandet beståri att ett meddelande lämnats i publiceringssyfte. Den uppfattning som iallmänhet kommit till uttryck i litteratur och i lagförarbeten är dock attavtalade tystnadsplikter bryter meddelarskyddet. När det gäller att närmare bestämma räckvidden av reglernaom meddelarfrihet kan frågan om vad som får publiceras av utgivaren av en tidning eller författaren till en bok tas till utgångspunkt. piellt sett kan nämligen den frihet som en person har att lämna uppgifterför publicering inte sträcka sig längre än friheten att såsom 1989/90:LU37 utgivareeller författare publicera uppgifterna, något som har direkt sambandmed den ovan nämnda principen om ensamansvar. verket ärgränslinjen mellan tillåtet och otillåtet uppgiftslämnande, som sker ipubliceringssyfte, att bestämma efter samma normer som om frågan i stället gällt en utgivares eller en författares ansvar för I radioansvarighetslagen (1966:756) och ytterligare ettantal lagar på det radiorättsliga området finns regler om bl.a. ensamansvar,yttrandefrihetsbrott och meddelarskydd, vilka i stor utsträckning hänvisartill eller överensstämmer med bestämmelserna i . De nämnda lagarna har intekaraktär av grundlag, och den yttrandefrihet som de är avsedda att tillförsäkrakan därför i princip inskränkas genom bestämmelser i vanlig lag. Lagarna äremellertid, i likhet med TF, exklusivt tillämpliga på de områden som dereglerar. Det innebär bl.a. att programutgivare och den som lämnat meddelandeeller anskaffat uppgift för offentliggörande i radioprogram inte får dömastill straff eller skadestånd om det inte finns stöd härför i de nämndaradiolagarna. En utförligare redogörelse för det tryckfrihetsrättsligaregelsystemet finns intagen i den till lagrådet remitterade promemorian (sebilaga 3 till betänkandet). Utredningsförslag om meddelarfrihet i förhållandet mellanenskilda På begäran (se bet. KU 1987/88:36) tillkalladeregeringen en kommitté (Ju 1988:03) med uppdrag att skyndsamtutreda frågan om meddelarfrihet i förhållandet mellan enskilda. Kommittén, somantog namnet meddelarskyddskommittén, avlämnade betänkandet (SOU1990:12) Meddelarrätt. I betänkandet föreslår kommittén att arbetstagare ienskilda företag och medlemmar i föreningar skall få en i TF inskriven rätt att utan hinder av enskilt åtagande i form av exempelvis avtalad tystnadsplikt i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter och meddela uppgifter ochunderrättelser i vilket ämne som helst samt rätt att till tidningsutgivare,författare m.fl. meddela uppgifter och underrättelser för offentliggörande itryckt skrift. De får enligt förslaget också en rätt att anskaffa uppgifter ochunderrättelser för att offentliggöra dem i tryckt skrift eller för att lämnameddelande för sådant offentliggörande. Förslaget innebär vidare att detinförs förbud mot sanktioner när någon utnyttjar sina rättigheter samt ettefterforskningsförbud. Den föreslagna meddelarfriheten skall dock inte varaoinskränkt utan vissa typer av information undantas. Begränsningarna avmeddelarfriheten skall enligt förslaget anges i en särskild lag, som inte skallha karaktär av grundlag. I den sist nämnda lagen skall enligtmeddelarskyddskommitténs förslag finnas särskilda bestämmelser om bl.a.begränsningar av meddelarfriheten när det gäller företagshemligheter.Kommittén utgår därvid (se kommitténs betänkande s. 160 (., 286 och 318) frånden definition av begreppet företagshemlighet som angivits i lagutskottetsbetänkande 1988/89:LU30och förutsätter att utskottets i betänkandet framlagda 1989/90:LU37 förslagtill lag om skydd för företagshemligheter kommer att antagas av efterutgången av . Utifrån denna förutsättning föreslår kommittén atten allmän begränsning i meddelarfriheten i förhållandet mellan enskilda skallgälla beträffande sådan uppgift som utgör företagshemlighet enligt lagen omskydd för företagshemligheter och som skyddas enligt den lagen. Under vissaförutsättningar skall emellertid enligt kommitténs förslag meddelarfrihet gällaäven beträffande företagshemligheter som skyddas enligt lagen. Kommitténföreslår att meddelarfriheten skall gälla fullt ut när det gäller förhållandensom har så väsentlig betydelse för miljön eller för människors hälsa ellerannars ett sådant allmänintresse att detta uppenbart väger tyngre än intressetav att skydda hemligheten. Den föreslagna undantagsregeln skall dock intetillämpas då fråga är om utrikes tryckt skrift som inte huvudsakligen är avseddför spridning inom riket och för vilket utgivningsbevis inte finns. I betänkandet föreslås vidare att den radiorättsligalagstiftningen anpassas till de föreslagna reglerna om meddelarfrihet mellanenskilda. förordar även att några smärreförändringar görs i den lag om skydd för företagshemligheter som kankomma att anta på grundval av lagutskottets betänkande 1988/89:LU30. Kommitténanser (s. 161) att ändringarna kan göras i en senare omgång sedan lagenantagits av . Ändringarna innebär bl.a. ett tillägg till 1 § i lagensamt en viss omformulering av 2 § andra stycket. Enligt meddelarskyddskommittén bör den av kommitténföreslagna lagstiftningen kunna träda i kraft den . Som tidigare redovisats hemställde utskottet i betänkandet1988/89:LU30 att med anledning av proposition 1987/88:155 skulle antaett av utskottet framlagt förslag till lag om skydd för företagshemligheterjämte vissa i propositionen föreslagna lagändringar. Förslaget innebar att IKLskulle ersättas av en ny lag om skydd för företagshemligheter som ger etteffektivare skydd för sådana hemligheter. Vid ärendets behandling i kammarenåterförvisades lagförslagen till utskottet för att bl.a. i vissa delar vilaunder . Det återförvisade förslaget om skydd förföretagshemligheter kritiseras i olika avseenden i tre motioner som väcktsunder allmänna motionstiden . I motion 1989/90:L805 av m.fl. (fp)framhålls att i en följdmotion till propositionen om skydd för före tagshemligheter yrkade avslag på propositionen och då hävdade att borde avvakta resultatet av meddelarskyddskom mitténs arbete innan beslut fattades om skydd för företagshemligheter. Mot bakgrund av att motionen avslogs av och att ärendet om skydd för företagshemligheter kommer upp till fortsatt , -, behandlingunder önskar motionärerna genom den nu väckta motionenfullfölja drivna linje i frågan. I motionen 1989/90:LU37 görssålunda gällande att det måste ske en samordning mellan meddelarfriheten iförhållandet mellan enskilda och skyddet för företagshemligheter. Om en sådansamordning sker i regering och riksdag ges garanti för det bästaslutresultatet. Det finns därför enligt motionärerna ingen anledning att nugenomföra en lagstiftning om skydd för företagshemligheter, som faktiskt berörgrundlagsskyddade rättigheter, och det allraminst då denövergripande meddelarfrihetsfrå-gan står inför ett näraliggande avgörande. 1motionen yrkas att avslår propositionen (yrkande 1) och som sinmening ger regeringen till känna vad som anförs i motionen om samordning avlagstiftningen om meddelarfrihet inom den enskilda sektorn och om skydd förföretagshemligheter (yrkande 2). I motion 1989/90:L810 av m.fl. (vpk) framhållsatt såväl privat som offentlig affärsverksamhet behöver visst sekretesskyddeftersom det inom normal sådan verksamhet givetvis förekommer handlingar ochuppgifter som bör hållas förtroliga inom företaget och mellan affärspartner.Enligt motionärerna är det rimligt att den privata företagsverksamheten får ettsekretesskydd som motsvarar vad som enligt sekretesslagen gäller för offentligupphandling. Det i propositionen framlagda lagförslaget om skydd förföretagshemligheter gynnar emellertid alltför mycket de privata företagensintressen på bekostnad av det berättigade intresset av att insyn kan erhållas iföretagen och att en fri och öppen demokratisk diskussion om den privataföretagsvärldens olika förhållanden kan föras. Sålunda är lagförslaget intealls ställt i relation till den informations- och tryckfrihet som gäller försekretessbelagda uppgifter i offentlig verksamhet. Lagen lägger enligtmotionärerna en fullständigt orimlig börda på den anställde därigenom attdenne, innan ett missförhållande hos arbetsgivaren får röjas, måste taställning till om arbetsgivaren utsätter sina anställda eller kringboende förmiljörisker eller allvarliga miljörisker. Bara om miljöriskerna är allvarligafår förhållandet avslöjas. Om den anställde t.ex. känner till att gifttunnorgrävts ner på ett fabriksområde, måste han ta ställning till hur giftigsubstansen är innan han röjer uppgiften. Om giftet inte är tillräckligt starkt,blir, fortsätter motionärerna, röjandet av uppgiften ett lagbrott. Om denanställde misstänker att arbetsgivaren gjort sig skyldig till brott, måstevidare den anställde bedöma om skälig misstanke efter mönster av terminologini föreligger. Om graden av misstanke är lägre, är det enligtmotionärerna ett brott mot den föreslagna lagen att avslöja förhållandet.Motionärerna påpekar vidare att meddelarskyddskommittén i sitt arbete utgåttfrån att propositionen om skydd för företagshemligheter kommer att antas avriksdagen och hävdar att kommittén därigenom allvarligt hindrats i sitt arbeteatt förstärka och utvidga meddelarskyddet. Om propositionen antas skulle deprivatanställda skrämmas till tystnad även om sådant som deras samvete ochrespekt för landets lagar bjuder dem att berätta. Med hänvisning till detanförda hemställer motionärerna att avslårpropositionen (yrkande 1) och hos regeringen begär ett nytt 1989/90:HJ37 lagförslagdär kraven på offentlig insyn i företag och möjlighet till ifrågasättandeoch demokratisk diskussion är tillgodosedda (yrkande 2). I motion 1989/90:L811 av m.fl. (mp) yrkasavslag på det vilande lagförslaget om skydd för företagshemligheter. Enligt motionärernafinns det över huvud taget inte något behov av en ny lag om skydd förföretagshemligheter, och de gör gällande att en sådan lag inte har efterfrågatsens inom näringslivet. Motionärerna påstår att lagen utgör ett klart angrepp påden grundlagsfåsta rätten till yttrandefrihet och informationsfrihet och attdess funktion inte i första hand är att förhindra illojal konkurrens utan attskrämma personer med goda avsikter till tystnad oavsett om förhållandena ifråga är värda rättsordningens skydd eller inte. Vidare innebär det nyalagförslaget att det pågående arbetet med att tillskapa en meddelarfrihet iförhållandet mellan enskilda föregrips och därmed försvåras. I motionen riktaskritik även mot den närmare utformningen av det vilande lagförslaget.Motionärerna framhåller bl.a. att endast sådana missförhållanden som ärallvarliga fritt skall få avslöjas. En felbedömning härvidlag kan enligtmotionärerna leda till att även den som med gott uppsåt, av ideella och alltsåinte av ekonomiska motiv, avslöjar missförhållanden inom ett företag för attväcka den allmänna opinionens intresse ådrar sig straffansvar och högaskadestånd. De föreslagna påföljderna borde vidare ha ställts i relation tillde förhållandevis lindriga straff som gäller för t.ex. miljöbrott. Motionärernaefterlyser också en analys av de föreslagna straffreglernas förhållande tillbrottsbalkens regler om straffvärde och påföljdsmätning. Sammanfattningsvisanser motionärerna att bör avvakta med sakbehandlingen av detvilande lagförslaget till dess aviserade förslag till ändringar i TF m.fl.lagförslag som rör meddelarskyddet förelagts och då behandla dessa frågori ett sammanhang. Utskottet vill för sin del understryka att det ligger ibåde samhällets, företagens och de enskilda konsumenternas intresse att det råder en effektiv, sund och på lika villkor baserad konkurrens inom näringsli vet. Det är således viktigt att det skapas goda betingelser för konkur rens på marknaden. Företagens konkurrensförmåga är som inlednings vis berörts i hög grad beroende av den samlade kunskap som finns i företaget om olika förhållanden av vikt för verksamheten, och företa gets kunnande kan i detta hänseende ofta vara av större betydelse än andra produktionsfaktorer. Mot denna bakgrund är det enligt utskot tets mening naturligt att det enskilda företaget betraktar sitt unika och strategiska kunnande som en värdefull tillgång som det gäller att slå vakt om. Från näringsidkarens synpunkt framstår därför, som anförs i propositionen, ett skydd för företagshemligheter som minst lika angelä get som skyddet för materiella tillgångar och immateriella ensamrätter. Till bilden hör också att möjligheterna för ett företag att skydda sina företagshemligheter indirekt kan påverka investeringsviljan. Ett brist- fålligt skydd kan vidare göra det svårt för svenska företag att förvärva betydelsefullt kunnande från utländska företag och försvåra samarbetet 15 mellanenskilda företag här i landet. Debestämmelser i gällande rätt, vilka är avsedda att ge skydd /90:LU37 företagshemligheter,har i sak varit oförändrade . Enligt utskottets mening torde detredan av denna anledning stå klart att nuvarande regler kan ansesmotsvara de krav som måste ställas på ett fungerande skydd förföretagshemligheter. Exempelvis har den tekniska utvecklingen medfört attutomstående har helt andra möjligheter än tidigare att olovligen skaffa siginformation om ett företags interna angelägenheter. Till de mest påfallandebristerna i IKL hör att lagstiftningen inte tar sikte på de fall då ettkonkurrerande företag genom industrispionage eller på annat sätt skaffar sigkännedom om ett företags hemliga kunskap. I viss utsträckning kan visserligeningripanden mot företagsspioneri ske enligt men i många fall ärtillvägagångssättet sådant att straffbestämmelser inte är tillämpliga.Bristerna i IKL visar sig vidare genom att reglerna inte ger möjlighet tillsnabba och effektiva ingripanden mot den som olovligen utnyttjar enföretagshemlighet och att den som tillgodogör sig effekterna av ett intrång iannans företagshemlighet sällan direkt träffas av någon sanktion. Deremissinstanser som yttrat sig över det till grund för propositionen liggandeutredningsbetänkandet har också varit eniga om att skyddet förföretagshemligheter behöver moderniseras. Enligt utskottets mening är det således angeläget att enmera tidsenlig lagstiftning om skydd för företagshemligheter kommer tillstånd. Det av regeringen i propositionen framlagda lagförslaget får i alltväsentligt anses tillgodose kravet på en modern och ändamålsenlig lagstiftningpå området. Förslaget innebär att bl.a. de luckor i skyddet som finns förnärvarande täpps till. Utskottet vill särskilt understryka att förslagetinnefattar en förstärkning av skyddet för företagshemligheter i allnäringsverksamhet och således till skillnad från IKL inte främst är avbetydelse bara för dem som har anställda. Ett genomförande av förslaget kommerdärför att medföra ett i väsentliga avseenden förbättrat skydd också för demsom t.ex. yrkesmässigt ägnar sig åt uppfinningsverksamhet. Även i andraavseenden utgör förslaget en välbehövlig modernisering. Sålunda föreslås t.ex.att den nuvarande kriminaliseringen av privatanställdas missbruk avföretagshemligheter avskaffas och att liksom när det gäller arbetslivet iövrigt ett åsidosättande av arbetsgivarens intressen enbart skall kunnaföranleda skadestånd, eventuellt i kombination med andra arbetsrättsligareaktioner såsom avskedande eller uppsägning. Hur behövlig en förstärkning av skyddet förföretagshemligheter än må vara får enligt utskottets uppfattning en lagstiftning på området emellertid inte medföra att den fria opinionsbildningen hotas och att andra angelägna intressen åsidosätts. Förslaget i propositionen kan inte heller anses ha till syfte att inkräkta på den fria opinionsbildningen eller att hindra annan verksamhet som är av betydelse för samhället och enskilda och som utövas av t.ex. fackliga och andra ideella organisationer. Tvärtom framhålls i propositionen att mot intresset av skydd för företagshemligheter måste ställas att det från allmän syn- 16 punkt är angeläget med ett brett och fritt kunskapsutbyte. departementschefenär det också viktigt att konkurrensen inom nä- 1989/90:LU37 ringslivetär effektiv och att den enskilde arbetstagaren har möjlighet att fritt kunna utnyttja sin erfarenhet och utveckla sitt kunnande. Vidare understryks att med skyddsintressena konkurrerar allmänna ochenskilda önskemål om insyn, information och kontroll samt att skyddetför företagshemligheter inte får sträcka sig så långt att det hotar denfria opinionsbildningen. Med anledning av vad som anförs i motion L811 villutskottet anmärka att det typiskt sett inte torde förhålla sig så att företagshemligheterangrips i det vällovliga syftet att den allmänna opinionen skall väckas i enfråga eller att hemligheterna eljest skall användas i ideell verksamhet.Angrepp på företagshemligheter sker ofta i det fördolda och för att ge ennäringsidkare konkurrensfördelar på en annans bekostnad. I många fall kan detockså ligga utländska intressenter bakom angreppen. Det torde därför höra tillundantagsfallen att det i praktiken uppkommer några konflikter mellan intressetav att skydda en företagshemlighet och andra väsentliga intressen. I de fallsådana konflikter kan uppkomma torde det i allmänhet röra sig om företagshemlighetersom inte får anses särskilt skyddsvärda från vare sig industrins ellersamhällets sida.