bet · GD01LU37 · 1989-12-31 00:00:00 — Som framgår av den lämnade redogörelsen har i ärendetolika uppfatt ningar framkommit huruvida skyddet för företagshemligheter faller bort om arbetsgivaren vid förhandling, varunder information lämnas om hemliga uppgifter, underlåter att påkalla tystnadsplikt i den särskil da ordning som är anvisad i 21 § medbestämmandelagen. anser sig i allt väsentligt böra ansluta sig till den uppfattning som framförts av lagrådet. Till ytterligare belysning av frågan vill utskottet emellertid framhålla att en grundläggande förutsättning för att skyddet för företagshemligheter skall inträda enligt den nya lagen är att nä ringsidkaren håller informationen hemlig. Följderna av att arbetsgiva ren inte över huvud taget tar upp frågan om tystnadsplikt med de fackliga förtroendemännen bör därför enligt utskottets mening bedö mas med utgångspunkt i huruvida han håller informationen hemlig 46 eller inte. Att arbetsgivaren inte begär tystnadsplikt torde regelmässigt kunnatolkas så att skyddet för informationen inte längre upprätthålls 1989/90:LU37gentemot de anställda i den mån informationen har betydelse for dem i derasanställning men att uppgifterna fortfarande skall hållas hemliga förutomstående. Arbetsgivarens underlåtenhet kan med andra ord tolkas som att hanpartiellt avstår från hemlighållandet. Om en arbetstagare i denna situation vare sig han fått del av informationen i sin egenskap av facklig förtroendemaneller han fått uppgifterna från sina fackliga företrädare på arbetsplatsen har anledning anta att det är fråga om information som skall hållas hemliggentemot utomstående blir han skadeståndsskyldig om han senare i strid med dentystnadsplikt som följer av anställningsavtalet obehörigen röjerinformationen. Fall kan emellertid tänkas då arbetsgivarens underlåtenhet attbegära tystnadsplikt bör ges en annan tolkning. Omständigheterna kan sålundavara sådana att arbetsgivaren över huvud taget inte kan anses ha några anspråkpå att informationen längre skall hållas hemlig. I enstaka fall kanomständigheterna föranleda att arbetsgivarens underlåtenhet bör tolkas i raktmotsatt riktning, dvs. så att han inte i någon mån lättat på sekretessen. Detkan exempelvis vara fallet när vid en förhandling parterna på båda sidornaaccepterat att det är fråga om för företaget ytterst känsliga uppgifter sominte bör föras vidare ens till andra anställda. Enbart det förhållandet attarbetsgivaren kanske på grund av rent förbiseende inte tagjt upp frågan omtystnadsplikt betrände informationen bör i sådana fall inte tolkas som att haninte längre hemlighåller uppgifterna mot andra anställda. Sammanfattningsvisvill utskottet alltså understryka att det bör bero på en tolkning avomständigheterna i varje enskilt fall om en i och för sig hemlig uppgift somlämnats vid förhandling då tystnadsplikt inte begärts fortfarande skall anses hemlig. I praktiken kan det inträffa att en anställd fackligförtroendeman på annat sätt än genom arbetsgivaren får kännedom om något somutgör en företagshemlighet och som omfattas av arbetsgivarensinformations- eller förhandlingsskyldighet enligt medbestämmandelagen. Omarbetsgivaren underlåter att informera eller förhandla i frågan bör det enligtutskottets mening inte medföra att den facklige förtroendemannen går miste omsin rätt enligt den ovan nämnda bestämmelsen i medbestämmandelagen att föraföretagshemligheten vidare till en styrelseledamot i sin organisation. Ettsådant röjande av företagshemligheten bör därför inte anses som obehörigt. Bestämmelserna i den nya 2 § medför att uttrycketobehörigen kan utgå ur 5 och 6 §§ i regeringens förslag liksom att lagrummenbetecknas 6 och 7 §§. I 6 § andra stycket i regeringens lagförslag finns ensärskild regel om skadeståndsansvar då en arbetstagare efter anställningens upphörande utnyttjar eller röjer en företagshemlighet. Enligt propositionen inträ der skadeståndsansvar i detta fall endast när arbetstagarens förfarande är otillbörligt. Mot bakgrund av de i propositionen redovisade uttalan dena från departementschefens och lagrådets sida rörande tillämpning en av bestämmelsen synes det utskottet som om termen otillbörligt inte 47 i erforderlig mån ger uttryck för de särskilda förutsättningar som skall föreligga för att skadeståndsansvaret skall uppkomma. Termen bör 1989/90:LU37 därförersättas med uttrycket synnerliga skäl. Härigenom uppnås också en terminologisköverensstämmelse med vad som enligt skadeståndslagen gäller i fråga omarbetstagares skadeståndsskyldighet. Departementschefens och lagrådets ipropositionen återgivna uttalanden om bestämmelsens tillämpning föranlederdäremot inte några erinringar från utskottets sida. Skadeståndsansvar i övriga fall 7 § i regeringens förslag kan ses som ett komplement tillskadeståndsbestämmelserna i 46 §§ och innebär att skadeståndsskyldighet inträderockså för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet obehörigen utnyttjareller röjer en företagshemlighet som en gång tidigare varit föremål för ettobehörigt angrepp enligt lagen och som han fått tillgång till så att säga iandra hand. För skadeståndsansvar krävs att han inser eller bör inse atthemligheten utsatts för ett obehörigt angrepp. En motsvarande bestämmelse finnsi IKL, men ansvaret enligt den nu föreslagna paragrafen sträcker sig längrebl.a. därigenom att ansvar kan utkrävas oavsett i hur många ledforetagshemligheten tidigare utnyttjats eller röjts. I lagrummets andra stycke föreskrivs att det inte ärobehörigt att utnyttja eller röja en företagshemlighet som förvärvats i godtro. Enligt utskottets mening innefattar den föreslagnaparagrafen en allmän skadeståndssanktionerad plikt att inte utnyttja eller röjaen företagshemlighet. Till skillnad från de i föregående avsnitt behandladereglerna om skadeståndsansvar i affårs- och anställningsförhållanden (5 och 6§§) bygger nämligen 7 § inte på att det föreligger något avtalsförhållande,utan tystnadsplikten gäller generellt, och det är i princip bortsett frånfall av förvärv i god tro utan betydelse under vilka omständighetervederbörande fått del av hemligheten. Som närmare framgår av den ovan lämnaderedovisningen för det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet får emellertidrätten att yttra sig i bl.a. tryckt skrift och lämna meddelanden förpublicering inte inskränkas genom bestämmelser i vanlig lag, utom i någrasärskilt angivna undantagsfall varom här inte är fråga (se avsnitt 3.5 ipromemorian, bilaga 3). Sker det ändå får dessa regler inte tillämpas i den månde inkräktar på yttrande- och meddelarfriheten. Det anförda innebär att skadeståndsbestämmelsen i 7 § ivissa situationer inte kan tillämpas därför att yttrandefrihetsreglerna taröver. Detta är t.ex. fallet om någon, som i ett senare led fått uppgift om enföretagshemlighet, vidarebefordrar hemligheten till dagspressen.Publiceringssyftet medför att meddelaren går fri trots att hans beteende annarsär skadeståndsgrundande. Inte heller riskerar exempelvis en journalist eller enförfattare, som röjer en företagshemlighet genom att publicera inhämtadinformation, att drabbas av skadeståndsbestämmelsen. Liksom när det gällerbrotten företagsspioneri och olovlig befatt- ning med företagshemlighet bör enligt utskottets mening den nu 1989/90:LU37 angivnabegränsningen av bestämmelsens räckvidd godtas med hänsyn till intresset av ettfritt informationsflöde i samhället. Som ovan angivits föreslår utskottet att regeringenslagförslag kompletteras med en ny 2 § om att lagen endast gäller obehörigaangrepp på företagshemligheter. Den samlade regleringen i paragrafen av vad somskall anses som inte obehöriga angrepp på en företagshemlighet fåråterverkningar även på skadeståndsansvaret enligt 7 §. Skadeståndsskyldighetkan således inte inträda om bl.a. en företagshemlighet utnyttjas eller röjs isyfte att brott eller andra allvarliga missförhållanden i ett företag skallavslöjas. Med en sådan ordning kan den situationen tänkas inträffa att någoninför en myndighet röjer en företagshemlighet för att avslöja en företeelse somvisar sig inte utgöra något allvarligt missförhållande. Ett obehörigt angrepppå en företagshemlighet föreligger då. Utskottet vill understryka attskadeståndsskyldighet för myndigheten enligt den nu aktuella bestämmelsen i 7§ givetvis inte föreligger om myndigheten därefter lämnar ut hemligheten medstöd av sekretesslagens bestämmelser eller utnyttjar informationen i sinvanliga verksamhet. I konsekvens med utskottets tidigare ställningstagandenbör uttrycket obehörigen utgå ur lagrummet och paragrafen betecknas 8 §. Vidarebör den särskilda bestämmelsen i andra stycket om inverkan av god tro, med denav lagrådet föreslagna redaktionella ändringen, överföras till den nya 2 §. Utskottets i förevarande och tidigare avsnitt gjordaöverväganden rörande den närmare innebörden av de tystnadsplikter som omfattasav skadeståndsbestämmelserna i 57 §§ (68 §§ i utskottets förslag) börföranleda en ändring i 8 § i regeringens lagförslag. I sistnämnda paragrafföreskrivs att ansvar enligt 20 kap. 3 § inte skall ådömas någonpå grund av överträdelse av 5, 6 eller 7 §. Straffetadgan-det i brottsbalkenriktar sig mot den som bryter en lagstadgad tystnadsplikt. Regierna omskadeståndsskyldighet i affårs- och anställningsförhållanden vid utnyttjandeeller röjande av företagshemligheter (5 och 6 §§ i regeringens förslag) innebäremellertid inte som ovan påpekats någon lagstadgad tystnadsplikt. Ansvar enligtbrottsbalken kan därför aldrig ifrågakomma när någon överträder de sistnämndabestämmelserna. Bestämmelsen i 8 § behöver därför enligt utskottetsuppfattning endast avse den i 7 § föreskrivna tystnadsplikten. En annan sak är,som framhålls i propositionen (s. 49), att ansvar enligt 20 kap. 3 §brottsbalken kan ifrågakomma vid överträdelse av någon lagstadgadtystnadsplikt. Så är t.ex. fallet när en företagshemlighet, som anförts,obehörigen röjts för en myndighet och en anställd vid myndigheten med vetskaphärom sedermera lämnar ut uppgiften i strid med sekretesslagens bestämmelser. 1 enlighet med det anförda förordar utskottet att hänvisningeni 8 § i regeringens förslag till 5 och 6 §§ utgår. Eftersom bestämmelsen ifråga endast har avseende på den särskilda tystnadsplikt som föreskrivs i 7 § 4 1989/90. bör den inte tas upp i en särskild paragraf i lagförslaget utan bör 1989/90:LU37 införassom ett andra stycke i sistnämnda lagrum som betecknjis 8 § i utskottetsförslag. Det skadeståndsansvar som föreskrivs i 7 § i regeringensförslag (8 § i utskottets förslag) gäller som tidigare nämnts endast då enföretags-hemlighet har angripits enligt lagen. 1 motion 1987/88:L10 avNic () framförs önskemål om att det skall skapas möjligheter tillingripande mot den som utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som lämnatsut i strid med bestämmelserna i sekretesslagen. Sekretesslagen ger skydd för uppgifter om bl.a. detprivata näringslivets ekonomiska förhållanden som på olika sätt kommit enmyndighet till hända. Rent allmänt kan sägas att sekretess hos en myndighetoftast gäller till förmån för uppgifter om förhållanden i privat näringsverksamhetsom är av den beskaffenheten att de typiskt sett omfattas av den föreslagnalagen om skydd för företagshemligheter. Sekretesskydd uppkommer såväl då enenskild näringsidkare lämnar en uppgift till en myndighet i samband med ettaflärsfö rhållande som då information lämnas till en myndighet i andrasammanhang, exempelvis vid tillsynsverksamhet, tillståndsgivning ocharbetsförmedling. Enligt utskottets mening förhåller det sig otvivelaktigtså att lagförslaget generellt sett inte ger skydd mot att någon utnyttjareller röjer en företagshemlighet som lämnats ut i strid med sekretesslagensföreskrifter. Den skadelidande näringsidkarens möjligheter att erhålla ersättningav exempelvis en konkurrent som utnyttjar hemligheten blir således beroende avpå vilket sätt hemligheten ursprungligen röjts. Har hemligheten lämnats ut aven av hans egna anställda kan han erhålla skadestånd av konkurrenten med stödav lagen om skydd för företagshemligheter. Har hemligheten i stället oriktigtlämnats till konkurrenten av en anställd hos en myndighet kan ersättning inteerhållas av konkurrenten. Näringsidkarens möjlighet att kompensera sig för denskada som åsamkats honom inskränker sig i det fallet till rätten att fåskadestånd från myndigheten enligt reglerna i skadeståndslagen (se avsnitt 3.8i utskottets promemoria, bilaga 3). Att ersättningsmöjligheterna i de angivna fallen skiljersig åt kan av den drabbade näringsidkaren upplevas som svårförståeligt ochomotiverat. För honom torde det i princip vara likgiltigt om företagshemlighetenröjts av en offentliganställd eller av någon annan person. Det väsentliga förhonom är att han kan erhålla kompensation från den som i andra hand utnyttjareller röjer företagshemligheten. Även sett i ett vidare perspektiv framstår detför utskottet som angeläget att företagshemligheter kan skyddas också sedan deoriktigt lämnats ut från en myndighet. Utskottet vill härvidlag peka på attsamarbetet mellan myndigheter och enskilda företag kan försvåras och företagenbli mindre benägna att fullgöra sina uppgiftsskyldigheter gentemot det allmännaom skyddet för företagshemligheter inte är enhetligt. Det finns också en riskför att illojala företag och enskilda personer i valet mellan att försöka kommaöver information direkt hos en näringsidka- re och attfå ut uppgifterna från en myndighet stannar för det senare 1989/90:LU37 alternativetoch utsätter myndighetens anställda för olika former av På grund av det anförda finner utskottet att övervägandeskäl talar för att skadeståndsansvar enligt den i propositionen föreslagna 7 §bör kunna inträda också när någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet somutlämnats i strid med sekretesslagen. En regel med denna innebörd medför intenågot utökat skadeståndsansvar för det allmänna utan riktar sig enbart mot densom på grund av det oriktiga utlämnandet fått hemligheten i sin besittning.För att skadeståndsansvar skall inträda bör i likhet med vad som skall gälladå en företagshemlighet utsatts för ett enligt lagen obehörigt angrepp krävasatt vederbörande har vetskap om det bakomliggande rättsstridiga förfarandeteller att han i vart fall bör inse detta. Det ligger i sakens natur att den sompå begäran får en uppgift från en myndighet i allmänhet kan förlita sig på attutlämnandet inte strider mot sekretesslagen. I de fall någon själv övatpåtryckningar på en offentliganställd för att få informationen torde dock iregel förutsättningarna för skadeståndsansvar vara uppfyllda. Ett annatexempel är då en offentliganställd på eget initiativ röjer en uppgift för ennäringsidkare vilken med sin erfarenhet bör förstå att det rör sig om hemliginformation. Det kan också vara så att en person med särskild branschkännedomhar anledning anta att en uppgift, som han fått del av i ett senare led, härrörfrån en myndighet. I det fallet bör det krävas att han iakttar särskildförsiktighet och undersöker förhållandena. Gör han inte det riskerar han attbli skadeståndsskyldig om han utnyttjar eller röjer informationen. Utskottet anser att en bestämmelse med angiven innebördlämpligen bör införas i 8 § första stycket i utskottets förslag och utformas såatt vad som gäller i fråga om skadeståndsansvar för den som utnyttjar ellerröjer en företagshemlighet som tidigare obehörigen angripits också skalltillämpas när någon utnyttjar eller röjer en företagshemlighet som, enligt vadhan inser eller bör inse, har röjts i strid med sekretesslagen. Utskottet villframhålla att den nya bestämmelsen blir tillämplig också på det allmännasföretagshemligheter eftersom lagen om skydd för företagshemligheter omfattarinformation i både enskild näringsverksamhet och det allmännas affårsdrivandeverksamhet. Ett obehörigt angrepp på en företagshemlighet som tillhör detallmänna kan innebära att sekretesslagens föreskrifter åsidosatts. Så är falletom en anställd i ett affårsdrivande verk utnyttjar eller röjer hemlig information.I en sådan situation skall skadeståndsansvaret för den som i ett senare ledutnyttjar eller röjer hemligheten bedömas enligt huvudregeln i 8 § iutskottets förslag och inte med tillämpning av den särskilda bestämmelsen omskadeståndsskyldighet när en hemlighet röjts i strid med sekretesslagen. Utskottets ställningstagande innebär att yrkandet i motion1987/88:L10 blir tillgodosett. Skadeståndetsbestämmande 1989/90:LU37 9 § i regeringens lagförslag innehåller en regel om hurskadeståndet skall beräknas dä obehöriga angrepp på en företagshemlighetförekommit. Stadgandet innebär att vid skadeståndets bestämmande hänsyn kantas både till den skada som drabbat näringsidkaren och till omständigheter sominte är av rent ekonomisk betydelse. Det utvidgade skadeståndsansvaretmotiveras enligt propositionen av att det i många fall kan vara svårt för ennäringsidkare att visa storleken av den skada som har tillfogats honom genomett angrepp på en företagshemlighet. Regeln torde få betydelse främst då denskadeståndsskyldige är en konkurrerande näringsidkare, som obehörigen utnyttjarföretagshemligheten. Den är emellertid tillämplig även då denskadeståndsskyldige är en anställd hos den näringsidkare som har åsamkatsskadan. Någon regel om jämkning av skadeståndsansvaret finns intei lagförslaget. Av propositionen (s. 43 och 60) framgår dock att skadeståndetskall kunna jämkas med stöd av den allmänna jämkningsregeln i 6 kap. 2 §skadeståndslagen. Vidare framgår att den särskilda bestämmelsen i 4 kap. 1 §skadeståndslagen om jämkning av arbetstagares skadeståndsansvar inte ärtillämplig då skadestånd skall bestämmas enligt lagen om skydd förföretagshemligheter. I de fall skadeståndet skall bestämmas enligtmedbestämmandelagen blir jämkningsbestämmelsen i den lagen tillämplig.Beträffande jämkningsmöjligheterna enligt 6 kap. 2 § skadeståndslagen och 60 §medbestämmandelagen har lagrådet i sitt yttrande över regeringens lagrådsremissanfört att det ligger närmast till hands att de tillämpas restriktivt. Utskottet konstaterar att den föreslagna regleringeninnebär särskilt i fråga om arbetstagare ett långtgående skadeståndsansvar.Även om det finns starka principiella skäl för att skadeståndsreglerna bör haden utformning som föreslås framstår det enligt utskottets mening som befogatatt skadeståndet i synnerhet när det gäller arbetstagare bör kunna jämkas inågot större utsträckning än vad som uttalandena i propositionen ger vidhanden. I 9 § bör därför efter mönster av 60 § medbestämmandelagen införas enregel om att skadeståndet kan sättas ned eller helt falla bort när det bedömssom skäligt. Jämkningsmöjligheten enligt den nya regeln bör som nämntskunna utnyttjas främst i fall då en arbetstagare blir skyldig att ersätta sinarbetsgivare för ett obehörigt angrepp på dennes företagshemlighet. I sådanafall är nämligen uppsägning eller avskedande oftast den viktigaste påföljden.Vid skälighetsbedömningen bör samtliga omständigheter i det enskilda falletvägas in. Exempelvis bör enligt utskottets uppfattning sådana förhållandenkunna beaktas som att arbetstagaren inte insett företagshemlighetens värde inäringsverksamheten eller att den oaktsamhet som ligger honom till last inteframstår som särskilt allvarlig. Hänsyn bör också kunna tas till det skadeståndsom skulle kunna utgå om skadeståndet i stället skulle bestämmas med tillämpningav medbestämmandelagen. Skulle vid en prövning enligt medbestämmandelagenskadeståndet utgå med lägre belopp än vad som följer av lagen om skydd förföretagshemligheter bör skadeståndet sättas ned. En annanfaktor som utskottet anser bör påverka bedömningen är den /90:LU37 skadelidandesbehov av ersättningen. Bland omständigheter som kan tala emoten jämkning vill utskottet särskilt nämna det förhållandet att arbetstagaren har en ledande eller eljest förtroendefull ställning i Jämkning bör i allmänhet inte heller komma i frågaom arbetstagaren genom sitt handlande berett sig betydande genom att börja framställa produkter med ledning av I rena undantagsfall bör enligt utskottets mening den nyajämkningsregeln kunna tillämpas för jämkning av skadestånd som skall utges avandra än arbetstagare. I sådana fall bör jämkningsmöjligheten dock tillämpasrestriktivt. I 11 § i regeringens lagförslag finns regler som medgeratt domstol vid vite kan förbjuda den som angripit en företagshemlighet attutnyttja eller röja hemligheten. Vitesförbud kan riktas inte endast mot den somgjort sig skyldig till företagsspioneri utan också mot alla andra som på ettenligt lagen otillåtet sätt befattat sig med en företagshemlighet. Om någon som har angripit en företagshemlighet i sinbesittning har bl.a. handlingar som innefattar en företagshemlighet kan enligt14 § domstol förordna att han skall överlämna dessa till den som utsatts fördet rättsstridiga angreppet. Vidare kan domstolen under närmare angivna förutsättningarförordna att handlingarna skall förstöras eller ändras eller utsättas för annanåtgärd som kan förebygga missbruk. I anslutning till behandlingen av de redovisadebestämmelserna framhölls i den till lagrådet remitterade promemorian att det i konsekvensmed reglerna i den nya 2 § inte borde vara möjligt för domstol att meddelavitesförbud eller förordna om åtgärder enligt 14 § för att hindra att någonutnyttjar eller röjer en företagshemlighet i sådana fall då förfarandet inteutgör ett obehörigt angrepp på företagshemligheten. 1 11 §borde därför stadgas att vitesförbud får meddelas endast om ett utnyttjande eller röjande är obehörigt. Vidare borde i 14 § det tillägget göras att förordnande inte får meddelas om ett utnyttjande eller röjande av företagshemligheten inte är obehörigt. När det gällde tillämpningsområdet för 11 och 14 §§ fannsdet enligt promemorian anledning att erinra om att det yttrandefrihetsrättsligaregelsystemet i vissa fall kan leda till att beslut om vitesförbud och andra åtgärderinte får meddelas. 1 promemorian påpekades att 1 kap. 2 § TFinnebär förbud för myndighet eller annat allmänt organ att genom olika åtgärder ingripa för att hejda yttranden innan de blivit offentliga exempelvis genom att hindra tryckning, utgivning eller spridning av en skrift på grund av dess innehåll. Motsvarande förbud finns i radioansvarighetslagen m.fl. författningar. Enligt promemorian torde beslut som domstol fattar med stöd av 11 och 14 §§ lagen om skydd för företagshemligheter i vissa situationer vara att uppfatta som hindrande åtgärd i dessa författningars mening. Den somhar tillgång ,, till en företagshemlighet och som vill användainformationen i en bok eller iett radioprogram torde därför inte, enligt vad som angavs i 1989/90:HJ37 promemorian,av domstol kunna förbjudas att röja hemligheten. Lika litet skulle i fall dåhemligheten tagits in i en bok eller tidning domstolen med stöd av 14 § kunnaförordna om överlämnande eller förstörande av bok- eller tidningsupplagan. I sitt yttrande över promemorian i denna del har lagrådetanfört att det föreslagna tillägget till 11 och 14 §§ om att paragraferna fårtillämpas endast om ett utnyttjande eller röjande är obehörigt bör utgå. Somskäl har lagrådet angivit att tillägget är onödigt, eftersom det redan i 2 §görs klart att lagen endast gäller obehöriga angrepp. Med anledning av vad somanfördes i promemorian om det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet harlagrådet vidare framhållit att det anförda exemplet inte är helt lyckat,eftersom det ger intryck av att ingen kan förbjudas att t.ex. i bokform röja enföretagshemlighet. Lagrådet har därvid anmärkt att förbudet i 1 kap. 2 § andrastycket TF mot att hindra tryckning eller spridning av en skrift inte gällermot enskilda. Lagrådet har med hänvisning till rättsfallet NJA 1971 s. 571konstaterat att det således är möjligt i vissa fall att på privaträttslig grundutverka ett förbud mot spridning av en tryckt skrift. ansluter sig till lagrådets bedömning att deti den nya 2 § uppställda kravet på obehörighet måste gälla också föringripanden med stöd av 11 och 14 §§.