bet · GD01AU13 · 1989-12-31 00:00:00 — Regionalpolitiken måste enligt utskottetsmening ha en mobiliseringspolitisk utgångspunkt. Regional balans skall uppnåsgenom att understödja lokal mobilisering, enskilda initiativ och skaparanda. En rad sektorer vilka inte traditionellt definierats som"regionalpolitiska" får relevans. Politiken måste syfta till attskapa och understödja allmänna miljöer där skapande och enskilda initiativfrodas. Frågor om utbildning och forskning, kommunikationer och även kulturblir viktiga vid sidan av stödsystemet. Det är enligt utskottets mening avmycket stor vikt att man även i de delar av landet som upplever problem kanskapa förutsättningar för god utbildning och goda kontakter med landet iövrigt. Regeringen har föreslagit en förändring avstödområdesindelningen som främst är motiverad med att behovet avkostnadssänkande styrmedel är störst i en mer begränsad del av landet än vadsom motsvarar dagens omfattning av stödområdet. I en allt högre utsträckning ärdet insatser av infrastrukturen art som kommer i fråga. Ett viktigt inslag i den mobiliserande regionalpolitik somutskottet förordar är insatser för att förbättra infrastrukturen i utsattadelar av landet, t.ex. genom förbättrade kommunikationer och ökad tillgång tillutbildning och forskning och utveckling. En förändring i den riktningen fårinte innebära minskade ambitioner vad gäller tilldelning av länsanslag tillregioner som inte ingår i stödområdet. Utskottet kan inte finna att regeringen presenterat någonfullgod argumentation för den föreslagna nya stödområdesindelningen. Varjesådan förändring innebär gränsdragningsproblem. Det är enligt utskottetsmening nödvändigt att klart redovisa vilka överväganden som legat bakomförslagen. Så har inte skett i propositionen. Utskottet anser därför att den hittillsvarandestödområdesindelningen bör behållas tills vidare i avvaktan på att regeringenpresenterar ett så gott beslutsunderlag att man kan ta ställning till hur enlämplig avvägning bör ske. bör därför hos regeringen begära enutredning av den framtida stödområdesindelningen. När det gäller tillfållig stödområdesindelning bör detenligt utskottets mening understrykas att detta bör ske vid plötsligtuppkommande lokala kriser, där hela bygder hotas som följd av nedläggningar. Utskottet har tidigare framhållit skogsnäringens storaregionalpolitis ka betydelse. Den ger både sysselsättning och försörjningsmöjligheter i bygder som annars brottas med stora avfolkningsproblem. emellertidenligt utskottets mening angeläget att slå vakt också om skogensandra värden, inte minst dess betydelse för naturvården och 1989/90:AU13 dess rollsom livsmiljö för många växt- och djurarter. Särskilda regionalpolitiskainsatser bör därför göras i områden där naturskyddsbesluten är särskiltomfattande inte minst för att stimulera kombinationsverksamheter. Det finns slutligen enligt utskottets mening anledning atti regionalpolitiken ställa stora krav på länsorganens förmåga till överblick,planering och sektorssamordning. Det är inte svårt att finna exempel påbrister i detta avseende. Det förekommer exempelvis att decentralisering av enviss statlig verksamhet inom länen neutraliseras genom att annan verksamhetsamtiidigt flyttas in till huvudorten. Det är utskottets förhoppning att dennyligen beslutade nya regionala förvaltningen skapar bättre förutsättningar föratt i länen väga olika sektorsintressen mot varandra. deb att utskottets hemställan under6 bort ha följande lydelse: 6. beträffiande geografiska prioriteringar attriksdagen med bifall till motion 1989/90:A97 yrkandena 4 i motsvarande del samt5 och 11 samt med anledning av motionerna 1989/90:A69 yrkande 4 i motsvarandedel och yrkande 6, 1989/90:A72 yrkande 1 i motsvarande del, 1989/90:A73 yrkande2 och 1989/90:A75 yrkande 1 i motsvarande del och med avslag dels påpropositionen i motsvarande del, dels på motionerna 1988/89:A434, 1988/89:A435yrkandena 2 och 3, 1988/89:A438 yrkande 2, 1988/89:A457 yrkande 2, 1989/90:A50yrkande 3, 1989/90:A52 yrkande 4, 1989/90:A68 yrkande 2 i motsvarande del,1989/90:A91, 1989/90:A103 yrkandena 4-6, 1989/90:A107 yrkande 2 i motsvarandedel, 1989/90:A112 yrkandena 1 och 2, 1989/90:A114 yrkande 2, 1989/90:A117yrkande 2 i motsvarande del, 1989/90:A118 yrkandena 6-11 samt 1989/90:A463 somsin mening ger regeringen till känna vad utskottet anfört, Geografiska prioriteringar (mom. 6) och (båda c) anser deb att utskottets överväganden i avsnittet Geografiskaprioriteringar bort ha följande lydelse: Regional balans förutsätter enligt utskottets mening attstatsmakterna vid beslut inom alla samhällssektorer tar hänsyn till vad måletkräver. Samhällets alla insatser måste samordnas så att en positiv regionalutveckling främjas. Målsättningen för regionalpolitiken måste vara att skapaförutsättningar för fungerande regioner, dvs. regioner som fungerar ekonomiskt,socialt, kulturellt och ekologiskt. Detta förutsätter en decentralistiskhelhetssyn. Utskottetdelar uppfattning om att begreppet "region" bör 279 varaliktydigt med de lokala arbetsmarknaderna. landet i123 lokala arbetsmarknader som SCB gjort på grundval av 1989/90:AU13 faktiskapendlingsströmmar är emellertid enligt utskottets mening alltför grov.Avgränsningarna kan vara vilseledande när det gäller de faktiska möjligheternaför människor att arbeta utanför hemorten. beslut om försämradereseavdrag och höjda bensinpriser gör de lokala arbetsmarknaderna mindre.Eftersom kollektivtrafiken inte heller byggs ut utan tvärtom minskas i glesareregioner begränsas pendlingsmöjligheterna avsevärt. När man avgränsar denlokala arbetsmarknaden måste man således ta hänsyn till dessa faktorer. Dettapåverkar givetvis bedömningen av vilka regioner som bör prioriteras när detgäller regionalpolitiska insatser av olika slag. Utskottet vill först anlägga några principiella synpunkterrörande indelningen i resursområden. har den s.k.stodområdesindelningen ändrats i snitt oftare än . Detta äroacceptabelt mot bakgrund av de långsiktiga spelregler som måste gälla förföretag och kommuner. Det finns visserligen behov av att kontinuerligtförändra regionalpolitiken. Ändringar måste dock bygga på målet om ett stabiltoch differentierat näringsliv och en balanserad befolkningssammansättning.Alltför stora och snabba förändringar av de ekonomiska villkoren ställer ocksåtill stora problem för de företag och kommuner som måste planera långsiktigt.Om förändringar av reglerna sker med alltför korta intervaller vart femte åreller mindre innebär detta en betydande osäkerhet för företagen videtableringar. Både företagen och kommunerna har rätt att få långsiktigaspelregler för sitt handlande. Enligt utskottets mening bör täta ändringar avresursområdenas utbredning undvikas. Skälen för denna princip är i korthetföljande: -ettföretag som söker stöd tvingas planera på än andra eftersom detmåste redovisa till många organ/personer som ställer frågor om företagetslångsiktiga policy -en kommun i ett resursområde kan inte än tioår lösa de grundläggande strukturproblem som föranlett inplaceringen iStödområdet -erfarenheterna av inplacering av kommuner i tillfålligtresursområde visar vådan av alltför kortsiktiga satsningar med alltför snabbtigångsatta projekt och löften om nya arbeten som inte kan fullföljas -företagsom nyetablerar sig med regionalpolitiskt stöd planerar ofta att expandera inomde första tio åren; osäkerhet om samma villkor skall gälla under hela periodenkan äventyra projektet som helhet eller en expansion - tillfålliga och kortaperioder kan leda till spektakulära och riskfyllda projekt. Lokalaentreprenörer vågar inte starta ett nytt företag eftersom de behöver mer tidoch större trygghet Om en tillfållig stödområdesinplacering trots allt skullebli en realitet för vissaområden utanför de fasta resursområdena bör enligt utskottets mening enminsta period användas för de särskilda statliga I samband med ett regionalpolitiskt beslut är det såledesväsentligt 1989/90:AU13 med en markering om att inplacering iresursområde är en permanent åtgärd . När det gäller område C kan det nu enligt utskottetsmening däremot vara rimligt med vissa förändringar. Om utvecklingen har gett enbalanserad ålders- och könsstruktur och en bredare och stabilare arbetsmarknadbör kommuner eller framför allt relativt tätbefolkade kommuncentra avstadskaraktär kunna tas ur området. Möjligheten bör bestå att tillfålligt placera kommuner somdrabbats av akuta problem genom företagsnedläggningar i resursområde. mening är det dock viktigt att denna möjlighet utnyttjas på ett merarättvist och konsekvent sätt än vad som skett. En akut industrikrisoch en pågående strukturförändring med minskande arbetstillfållen som följdbör likabehandlas av statsmakterna. Regeringen använder sig av begreppet"stödområde". Enligt utskottets mening bör en ny benämning,"resursområde", införas. Därmed markeras att avsikten med attprioritera vissa områden i fråga om regionala stödinsatser är att derasresurser och inneboende möjligheter till en positiv utveckling skall tas tillvara. Den ändrade benämningen motiveras också av att dessa områden tillfplkhushållet har bidragit med miljarder kronor i t.ex. vinster frånvattenkraften och exportinkomster från skogs- och gruvnäringarna. Dessa områdenhar också utgjort en resurs för rekrytering av ung och välutbildad arbetskrafttill de expansiva orterna i Syd- och . Områdena har bidragit tillvälståndsutvecklingen och bör därför slippa beteckningen"stödområden". Utskottet delar därför uppfattning om attområdena utgjort "resursområden" som varit till gagn för hela landet. Utskottet anser inte att det finns några skäl att övergåfrån den nuvarande ordningen med tre områden. Regeringens förslag till stödområdesindelningär alltför grovt och inte anpassat till de verkliga regionalpolitiska behov somföreligger. Förslaget får helt oacceptabla effekter för vissa kommuner.Begränsningarna skulle medföra att kommuner med likartade förhållanden fårhelt skilda förutsättningar beroende på om de hamnar inom eller utanförresursområdet. Utskottet förordar därför liksom att indelningen sker iresursområdena A, B och C. När man bedömer behovet av regionalpolitiska insatser måsteman vara observant på att syftet inte bara är att skapa fungerande landsdelar eller län. Det är också fråga om att sträva efter inomregional balans. En fungerande landsdel eller ett fungerande län kan mycket väl innehålla många utsatta orter. En positiv befolkningsutveckling, låga arbetslöshetssiffror etc. i ett län kan vara ett uttryck för att de största kommunerna i länet utvecklas positivt. Länet fungerar, men många enskilda kommuner kan ha stora problem. utveckling illustrerar detta. Den gynnsamma utveckling som länet uppvisat vad gäller befolkningsutveckling är till stor del ett resultat av mycket kraftiga expansion. De gynnsamma siffrorna visar i själva verket endast att spelar en alltmer dominerande roll i länet. Om man däremot medfungerande regioner menar att de lokala 1989/90:AU13 arbetsmarknaderna skallfungera, blir länens utveckling av underordnat intresse. I stället skallintresset inriktas mot hur de olika lokala arbetsmarknaderna fungerar. Somtidigare sagts bör "region" vara liktydigt med de lokala arbetsmarknadernaoch den geografiska avgränsningen av berättigade resursområden knytas tillkommuner eller i inte så få fall till delar av mycket ytvida kommuner. Föratt kunna bedöma det långsiktiga behovet av utvecklingsinsatser måste man ocksåse till befolkningens ålderssammansättning. Detta är en faktor som regeringeninte analyserat i sina överväganden rörande områdesindelningen. /Vnalysen avbefolkningsutvecklingen bör dessutom avse en längre tidrymd än ett decennium.Enligt utskottets uppfattning borde analysen omfatta tiden ochframåt. Närdet sedan gäller den geografiska omfattningen anser utskottet att indelningenbör bygga på REK 87:s förslag, dock att områdena A, B och C skall finnas kvar.Nuvarande område C bör således i princip bibehållas. Den hittillsvarandeutveckJingen med bl.a. en stark centralisering till storstadsregionerna är ettklart motiv för ett större geografiskt område än det regeringen föreslagit.Högst prioriterat är emellertid insatser som förbättrar situationen iskogslänen och inlandsområdena. REK87:s enhälliga förslag innebar vidare att stora delar av sydöstra ingå i regionalpolitiskt prioriterat område. Området sönderfaller iekonomiskt hänseende i två grupper. Dels finns lands-bygdsdominerade områdensom har vissa problem gemensamma med inlandet i skogslänen även om avstånd ochgleshet i bebyggelsen inte är desamma, dels finns områden som har en hel delgemensamt med Bergslagen. Det förra gäller de östra delarna av länoch stora delar av län. Det senare gäller men också vissa avbrukssamhällena i län. Enligt utskottets mening bör hit hänföras ocksåde tre södra länsdelarna i , nämligen , och och delar av bör med hänsyn till dessa regioners speciellaförhållanden ingå i område C. Vidarebör fler Bergslagskommuner än vad regeringen föreslagit ingå i resursområde. mening finns vidare anledning att fåsta uppmärksamheten på någrakommuner i de nordligaste länen som enligt regeringens förslag skall ingå istödområde 2. Flera ytvida kommuner består av ett antal tidigare självständigakommuner. Om regeringen hade analyserat dessa kommundelar, vilket skulle haskett ifall de varit självständiga kommuner, hade man kunnat iaktta en mycketkraftig folkminskning . Situationen är mycket bekymmersamoch helt jämförbar med den i inlandet. Det gäller t.ex. de inre delarna avSollefteå, och som bör placeras i resursområde A.Detsamma gäller , , och i län.Utskottet anser att även i Norr- bottenslän företer likheter med kommuner som ingår i regeringens /90:AU13område 1. Starka skäl talar för att även den kommunen placeras i resursområdeA. Utskottet anser sammanfattningsvis att resursområden börläggas fast i enlighet med vad ovan sagts och i enlighet med den bilaga somfogats till motion Al 18. Såvitt utskottet kan bedöma är 'stödjepunkterna" motbakgrund av deras tilltänkta roll och funktion liktydigt med mellanstäder. Enligt regeringens förslag skall utlokalisering av privata tjänsteföretag och statlig verksamhet i vissa fall kunna ske med statligt stöd till dessa orter. Utskottet anser liksom att förslaget innebär ännu större risker än REK 87:s förslag. Redan kraftiga inomregionala oba lanser kommer att förstärkas genom att mellanstäder existerar reellt utan att vara formellt utpekade. Staten kan stödja ett större antal mellanstäder, i princip enbart residensorterna. Det finns risk att statli- i gautlokaliseringar fokuseras till mellanstäderna och hindrar en allsidiggeografisk utlokalisering av statliga verksamheter. "Mellanstäderna"får en roll av regionala motorer som de inte alls visat sig ha några politiskaeller praktiska förutsättningar att klara. Förslaget om stödje-punker innebären koncentration av resurser till länens redan mest gynnade områden. Det gerpotentiella företag en signal om att det är residensorterna som staten främstkommer att stödja i fortsättningen. Systemet med permanenta resursområdenavseende små och medelstora kommuner blir verkningslöst. Det är enligtutskottets mening anmärkningsvärt att regeringen nonchalerat en i stort enigremissopinion mot s.k. mellanstäder genom att i stället använda begreppetstödjepunkter. På anförda skäl avstyrker utskottet liksom bestämtregeringens förslag i denna del. Avgränsning av glesbygds- och landsbygdsområden Det är enligt utskottets mening väsentligt att ingenglesbygds- och landsbygdsdel i landet genom olika regler undantas frånmöjligheterna till utveckling. De medel som anslagits för landsbygdsutvecklingbör som påpekar avse hela landet. Enligt utskottet bör detankomma på resp. länsstyrelse att avgöra vilka projekt som kan komma i fråga.Detta bör ges regeringen till känna. Storstäderna och den regionala utvecklingen Ett väsentligt mål för regionalpolitiken är att skapa enbra livsmiljö i storstäderna. Befolkningstillväxten måste begränsas. En förnyelse av regionalpolitiken krävs för att bevara och utveckla storstadsmiljön. Den förda koncentrationspolitiken är enligt utskottets mening till fördel enbart för ett litet antal personer som sysslar med den spekula tion som bygger på de konstlade värdestegringar som den ökande koncentrationen medför. Investeringsskatten på s.k. oprioriterat byg- 283 gande ärenligt utskottets mening ett värdefullt inslag i ansträngningar- 1989/90:AU13 na för att dämpa överhettningen. Utskottet anser emellertid ilikhet med att åtgärden satts in alldeles . deb att utskottets hemställan under6 bort ha följande lydelse: 6. beträffande geografiska prioriteringar attriksdagen med bifall till motionerna 1988/89:A435 yrkandena 2 och 3,1989/90:A118 yrkandena 6-11 samt 1989/90:A463 och med anledning av motionerna1988/89;A438 yrkande 2, 1989/90:A68 yrkande 2 i motsvarande del, 1?89/90:A103yrkandena 4-6, 1989/90.A112 yrkandena 1 och 2, 1989/90:A114 yrkande 2,1989/90:A117 yrkande 2 i motsvarande del, samt med avslag dels på propositioneni motsvarande del, dels på motionerna 1988/89:A434, 1988/89:A457 yrkande 2,1989/90:A50 yrkande 3, 1989/90:A52 yrkande 4, 1989/90;A69 yrkande 4 i motsvarandedel och yrkande 6, 1989/90:A72 yrkande 1 i motsvarande del, 1989/90:A73yrkande 2, 1989/90:A75 yrkande 1 i motsvarande del, 1989/90:A91, 1989/90:A97yrkandena 4 i motsvarande del samt 5 och 11 samt 1989/90:A107 yrkande 2 imotsvarande del, ger regeringen till känna vad utskottet anfört, Geografiska prioriteringar (mom. 6) (vpk) anser deb att utskottets överväganden i avsnittet Geografiskaprioriteringar bort ha följande lydelse: Det har pågått en koncentration till storstäderna under enföljd av år. Det gäller företag, statsapparat, kultur, undervisning,trafiksystem m.m. Denna koncentration har inneburit överhettning i ekonomin,spekulation i mark och bostäder, bostadsbrist och köer för vård och omsorg. Denständigt ökande biltrafiken i storstadsregionerna har skapat en dåligstadsmiljö och en farlig livsmiljö. Den sociala serviceti blir inom vissasektorer alltmer krisbetonad. finns det stora delar av som har heltmotsatta problem. Särskilt märkbara är dessa i inland. Utskottet ställer sig bakom flera av de tankar som försfram i propositionen. Regionalpolitiken skall aktiveras. Utslagningen från arbetslivetmåste minskas. En utbyggnad och breddning av infrastrukturen måste komma tillstånd och en ansvarsfull hushållning med naturresurserna likaså. Regionalpolitikens mål måste vara likställdhet ochlikvärdighet mellan landets regioner. Liksom regeringen anser utskottet attpolitiken skall inriktas på att ge människor tillgång till arbete, service,bostad, kultur och god miljö oavsett var de bor i landet. Utskottet kan emellertid inte ställa sig bakom förslagetatt halvera nuvarande stödområde, sett till hur stor andel av befolkningen i landet som bor inom det. Minskningen är intesakligt motiverad. Enligt utskottets mening är 1989/90:AU13 den mer att se som ettutslag av EG-anpassning. Utskottet förordar i stället en viss ökning av antaletkommuner i stödområde samt vissa förändringar inom och mellan stödområdena. Utskottetförordar att nuvarande stödområde A skall ingå i kommande stödområde 1.Nuvarande stödområden B och C behålls och ingår i kommande stödområde 2. Fråndenna princip bör göras vissa undantag. Sålunda bör några kommuner/kommundelari och föras över från nuvarande område B tillstödområde 1. Kommande stödområde 2 bör utökas med en kommun. En närmareredovisning av utskottets ställning deb att utskottets hemställan under 6 bort haföljande lydelse: 6. beträffande geografbka prioriteringar att medavslag dels på regeringens förslag, dels på motionerna 1988/89:A434,1988/89:A435 yrkandena 2 och 3, 1988/89:A438 yrkande 2, 1988/89:A457 yrkande 2,1989/90:A50 yrkande 3, 1989/90:A52 yrkande 4, 1989/90:A68 yrkande 2 imotsvarande del, 1989/90:A69 yrkande 4 i motsvarande del och yrkande 6,1989/90: A72 yrkande 1 i motsvarande del, 1989/90A73 yrkande 2, 1989/90:A75 yrkande1 i motsvarande del, 1989/90:A91, 1989/90:A97 yrkandena 4 i motsvarande delsamt 5 och 11, 1989/90:A103 yrkandena 4-6, 1989/90:A112 yrkandena 1 och 2,1989/90:A114 yrkande 2, 1989/90:A117 yrkande 2 i motsvarande del, 1989/90:A118yrkandena 611 samt 1989/90:A463 och med bifall till motion 1989/90:A107yrkande 2 i motsvarande del som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört, Allmänna principer för omlokalisering (mom. 7) AndersG Högmark, och (alla m) anser debatt utskottets överväganden i avsnittet Allmänna principer för omlokaliseringbort ha följande lydelse: Under1970-talet genomfördes utlokalisering av ett stort antal myndigheter frånStockholm till andra orter i landet. Det fanns anledning att vara kritisk närden första utlokaliseringsomgången genomfördes. Det finns enligt utskottetsmening emellertid också anledning att ifrågasätta de senare besluten attutlokalisera , delar av RSV och och det nyinrättadebanverket. Utvärderingarnaav de tidigare utlokaliseringarna visar att resultatet i form av minskad effektivitet och ökade kostnader varierat mellan olika verk. I viss mån har de bidragit till att ge de orter som fick del av utlokaliseringarna en mera mångfasetterad arbetsmarknad. Samti digt innebar utlokaliseringarna påfrestningar för enskilda människor. För ämbetsverkens del har det i flera fall inneburit svårigheter att ., 20 1989/90. I fallet med kan detta enligt 1989/90:AU13 utskottets uppfattningmenligt påverka järnvägstrafikens utvecklingsmöjligheter. Starkaskäl talar för att centrala ämbetsverk bör lia i landets huvudstadsregion. Detkan dock finnas myndigheter eller delar av myndigheter som utan förfång kanfiyttas till andra orter, givetvis under förutsättning att beslutet är välförberett. Istället för att utlokalisera finns det anledning att decentralisera genom attsprida beslutsfattandet i olika frågor. Den viktigaste decentraliseringen ärenligt utskottets mening att i högre utsträckning ge de enskilda människornaökat inflytande över sina egna aktiviteter. Endecentralisering inom den offentliga förvaltningen som innebär att fler beslutfattas på lägre nivåer bidrar till att minska avståndet mellan beslutsfattarnaoch de enskilda individerna. De centrala verken blir mindre ochförhoppningsvis effektivare som den regionala nivåns beslutskraft stärks,vilket gynnar den regionala kompetensen. deb att utskottets hemställan under 7 bort haföljande lydelse: 7. beträffande allmänna principer för omlokalbering attriksdagen med bifall till motion 1988/89:A422 yrkande 5 och med avslag påmotionerna 1988/89:A432, 198S/89:A435 yrkandena 9 och 10, 1988/89:A453 yrkande5, 1988/89:A460 yrkande 2, 1988/89:A472 yrkandena 3 och 4, 1988/89:A479,1989/90:A77, 1989/90:A103 yrkande 10, 1989/90:A106 yrkande 33, 1989/90:A111yrkande 10, 1989/90:A118 yrkandena 17-19, 1989/90:A409, 1989/90:A416 yrkande 1,1989/90:A422, 1989/90: A427 samt 1989/90:A432 yrkandena 1 och 2 som sin meningger regeringen till känna vad utskottet anfört, Allmänna principer för omlokalisering (mom. 7) BörjeHörnlund och (båda c) anser debatt utskottets överväganden i avsnittet /Vllmänna principer föromlokalisering bort ha följande lydelse: mening är en betydelsefull del i utvecklingen mot ett decentraliserat och vitalt samhälle att beslut och befogenheter läggs så nära dem det berör som möjligt. En omfattande decentralisering av funktioner från den centrala nivån till läns- och kommunnivå bör ske. En reducering av centrala uppgifter medför att ansvar och kompetens fiyttas över till den regionala nivån. I första hand skall funktioner decentraliseras från centrala till kommunala och regionala nivåer. Detta skall prövas innan utlokaliseringar av myndigheter föreslås. Ett aktivt och systematiskt arbete måste komma till stånd för att minska de centrala myndigheterna både vad avser storlek och inflytande. Otidsen liga uppgifter måste utmönstras. De centrala verken behöver en mind re stab med hög kompetens som länk mellan regering/riksdag och kommun/länsförvaltning. Målsättningen bör enligt utskottet vara att -yf.