bet · GD01JuU22 · 1989-12-31 00:00:00 — Inomkriminalvårdsstyrelsen pågår vidare arbete med alt utarbeta ett program förnarkotikamissbrukare där personalen mer strukturerat skall ha droginformationoch kurser för dessa intagna. Här kan vidare nämnas alt justitieministern för kommandebudgetår beräknar 14 milj. kr. under anslaget E 1 för fortsatta insatser motaids inom kriminalvården, vilket utskottet i ett föregående avsnitt ställt sigbakom. Det kan tilläggas att regeringen under femte huvudtiteln föreslår medelsanvisningför insatser mot aids inom andra områden, bl.a. för effektivare samverkanmellan narkomanvård och kriminalvård. Den tidigare nämnda översynen av kriminalvårdens innehålloch verksamhetsformer som bedrivs inom har bl.a. resul terat i ett uppdrag till beträffande lokala hand lingsplaner vid kriminalvårdsanstalterna. Strävan bör enligt uppdraget vara att varje anstalt utformar mål och metoder anpassade lill anstal tens särskilda förutsättningar bl.a. i fråga om klientel och andra lokala förutsättningar. På anstalter med en hög andel narkotikamissbrukare 11 börinriktningen vara alt lokala handlingsplaner mot narkotika upp- I ett första skede bör de slutna lokalanstalterna i 1989/90:JuU22 Samverkansformerna mellan anstalten och socialtjänstensnarkomanvård bör, enligt uppdraget, ägnas särskild uppmärksamhet närhandlingsplanerna utarbetas. Uppdraget skall redovisas genom delrapporter samtslutligt . I .sammanhanget kan också erinras om attkriminalvårdsstyrelsen enligt ett regeringsuppdrag sett över urinprovstagningeninom kriminalvården. Ett huvudsyfte med översynen är att provtagningen skallske så ändamålsenligt som möjligt, och ett annat syfte är att få lill ståndenhetliga regler för verksamheten. har i skrivelse till regeringen den20 redovisat vissa synpunkter härvidlag. Styrelsen har för avsiktatt utarbeta allmänna råd angående urinprovstagningen. De behandlings-mässigaåtgärderna skall vara mer framträdande än vad som kommer lill uttryck ianstaltsföreskrifterna. Vidare föreslås att alla nyinlagna på anstalt bör lämnaurinprov för att personalen skall få ett utgångsläge vidbehandlingsplaneringar. Det redovisas att några anstalter har egna instrumentför analys av urinprov. Detta bedöms ha påverkat anstalt-sarbelet i positivriktning. Del redovisas vidare att har för avsikt attsamla samtliga styresmän vid såväl riks- som lokalanstalter för att tillsammansmed dem slutgiltigt fastställa enhetliga regler för kriminalvårdensurinprovslagning. Ulskoltet vill rent allmänt uttala att sådant arbete somnu beskrivits är mycket angeläget. När det gäller tankarna i flertalet motioner på etteffektivare kontrollsystem inom anstalterna mot narkotika m.m. vill utskottetanföra följande. Vad motionärerna eftersträvar är bl.a. skärpta kontrollerav intagna och besökande i anstalt och kännbara sanktioner vid positivaurinprov m.m. En arbetsgrupp inom som arbetar medförslag från personalen om åtgärder mot narkotika på anstalterna har under år19S9 lagt fram olika sådana förslag. Bl.a. har urinprovskon-Iroller ochbesöksrutiner setts över. Arbetsgruppen har föreslagit bl.a. att urinprov fårställas som villkor för obevakade besök, för permissioner utan tillsyn och förandra typer av utevistelser. Förslag har också lagts fram om begränsningar i denintagnes besökskrets, skärpt besökskontroll och besöksförbud i vissasituationer. Arbetsgruppens förslag bereds nu inom . Utskottet kan konstatera alt ettmålmedvetet och mycket ambitiöst arbete mot narkotika bedrivs inomkriminalvårdens olika organ. Under det år som gått sedan utskottet senast hadeatt ta ställning lill motionsönskemäl av likartat innehåll som i de nu aktuellamotionerna bar ytterligare insatser planerats eller vidtagits. Sammanfattningsvis anser utskottet mot den angivnabakgrunden att det inte finns anledning för alt göra något uttalande om ytterligare åtgärder utöver dem som redan pågår eller planeras. Utskottetavstyrker på grund av del anförda bifall lill motionerna 1989/90:JuU22 Ju607,Ju617, Ju802 och Ju804 i här behandlade delar. I motion JuSlö begärs ett uttalande om behovet avnarkotikahundar på kriminalvårdsanstalterna. Enligt motionären skulle redanvetskapen om att sådana hundar finns på anstalterna motverka förekomsten avnarkotika. Inom kriminalvården finns visitalionspatruller, varsverksamhet är att förhindra insmuggling och förekomst av bl.a. narkotika påanstalterna. Verksamheten med visitalionspatruller har successivt byggts ut,och förfogar kriminalvården över sex sådana patruller. 1 patrullernaingår en hundförare med narkotikahund. Visitationspatrullerna är knutna tillanstalterna , Kumla, , , och Tidaholm.Kriminalvårdsstyrelsen har planer på alt eventuellt inrätta ytterligare envisitationspatrull. Härför finns en hundförare med narkotikahundplacerad på kriminalvårdsanstalten i . Patrullerna svarar för särskilda visitalioner ochsäkerhetsarbete i första hand vid den egna anstalten. Därutöver skall patrullenockså utföra visitationsuppdrag vid ett antal anstalter och häkten som geografisktligger nära hemanstallen. Landels anstalter och häkten har därför indelats isex zoner. Beslut om särskild visitalion vid övriga anstalter ochhäkten fattas av efter framställning från styresmannenvid berörd anstalt eller häkte. Slickprovsvis utförda kontroller utan sådanframställning förekommer också. utfördes totalt ca 275 kontrollerutanför den egna anstalten. Enligt bedömning finns förnärvarande inte behov av ytterligare narkolikahundar inom kriminalvården. Utskottet, som anser alt narkolikahundar otvivelaktigt ärelt viktigt hjälpmedel i arbetet med att spåra och leta efter narkotika påanstalterna, saknar emellertid anledning att frångå bedömningi frågan. Utskottet avstyrker bifall till motion JuSlö. Särbehandling av vissa långtidsdömda I motionerna Ju802 och Ju804 efterlyses en sådan ordningalt särbehandling kan ske av inlagen i kriminalvårdsanstalt som dömts tillfångelse i lägst oavsett brottslighetens karaktär. Allmänhetensskyddsintresse bör här, enligt motionärerna, sältas i första rummet. Utskottet har tidigare, senast under innevarande ,behandlat liknande motionsönskemål. Utskottet lämnade då (1989/90:JuU9 s. 4 ff)en utförlig redogörelse för de bestämmelser i lagen (1974:203) om kriminalvårdi anstalt (KvaL), som reglerar hur kriminalvården i anstalt skall anordnas ochvad som är vägledande vid placering i anstalt av till fångelse dömda personer.Ulskoltet hänvisar till den redogörelsen och vill här endcist översiktligtnämna vad som gäller vid anstaltsplacering av vissa långtidsdömda enligt 7 §tredje stycket KvaL. En intagen som undergår fångelse i lägst ellerdömts till fångelse i lägst för grovt narkotikabrott eller grovvarusmuggling som avser narkotika eller för försök, förberedelse, stämpling eller 1989/90:JuU22 medverkanlill brott som angetts skall placeras i sluten anstalt, om del med hänsyntill arten av hans brottslighet eller annars kan befaras att han är särskiltbenägen att avvika eller fortsätta en brottslig verksamhet av allvarligkaraktär innan verkställigheten i anstalt har avslutats. Sådan placering skalljämlikt 6 § fjärde stycket KvaL ske i sluten riksanstalt och därvidföreträdesvis i sådan anstalt eller avdelning av anstalt som är särskilt lämpadatt tillgodose kraven på hög säkerhet. I samband med att nu nämnda bestämmelser fick sinnuvarande lydelse (prop. 1987/88:130, JuU43, rskr. 361) behandlade utskottetflera motioner liknande de nu aktuella. Utskottet avstyrkte bifall till motionerna. Utskottetansåg därvid bl.a. att bekämpandet av narkotikabrottsligheten motiverade kravetpå fangelse i lägst för sådan brottslighet. När det sedan gällde fråganom brott av annat slag var gränsen på fangelse i lägst enligtutskottets uppfattning väl avvägd. Emellertid uttalade utskottet att ettönskemål bör vara att det införs en så enhetlig reglering som möjligtsåvitt gäller samtliga långtidsdömda (JuU 1987/88:43, s. 11). Vid behandlingen av frågan ärende hänvisade utskottettill sina överväganden när bestämmelsens nuvarande utformning antogs avriksdagen och avstyrkte bifall till motionerna. Utskottet saknar anledning all nu göra annan bedömning.Utskottet avstyrker därför bifall till motionerna Ju802 och Ju804 i nu behandladedelar. I ett flertal motioner tas frågan om permissioner inomkriminalvården upp. Således begärs i motionerna Ju607, Ju802 och Ju804 etttillkännagivande om alt reglerna om permissioner bör stramas upp på olikasätt. behandlade utskottet liknande motionsönskemålmed begäran om tillkännagivanden om stramare permissionsbestämmelser och kravpå skötsamhet innan permissioner beviljas. Utskottet lämnade då (1989/90:JuU9s. 9 ff) en utförlig redogörelse för reglerna om permissioner inomkriminalvården till vilken här hänvisas. Utskottet konstaterade då att kriminalvårdens nyapermissionsföreskrifter, vilka trädde i kraft , i stort setttillgodosåg de önskemål som framfördes i motionerna och erinrade vidare om desärskilda reglerna om permission som gäller för vissa långtidsdömda. Utskottetansåg således inte alt del fanns anledning för att göra några sådanauttalanden som eftersträvades i motionerna och avstyrkte bifall till dessa.Riksdagen följde utskottet. Enligt utskottets uppfattning saknas det anledning förriksdagen att nu ändra sin inställning till rnotionsönskemålen. Utskottetavstyrker därför bifall till motionerna Ju607, Ju802 och Ju804 i här behandladedelar. I motionJu626 begärs ett tillkännagivande om misshandlade kvin- 1989/90:JuU22 nors rätttill information om permissioner och lid för frisläppande när gärningsmannen ärinlagen i kriminalvårdsanstalt. I motion Ju607 begärs en lagreglering i sammasyfte. behandlade utskottet liknande motionsönskemål.Utskottet (se 1989/90:JuU5 s. 20 O ansåg att motionsönskemålen fick ansestillgodosedda genom att utfårdatallmänna råd (ARK 1988:5), enligt vilka sådan information skall lämnas ommålsäganden begär det. Ulskoltet pekade särskilt på att målsäganden skallunderrättas även om gärningsmannen motsätter sig det och attunderrättelseskyldigheten också omfattar t.ex. rymningar. Utskottet är nu av samma mening och anser att de nubehandlade önskemålen i motion Ju626 och Ju607 får anses tillgodosedda med denreglering som finns på området. I motion Ju802 begärs ett tillkännagivande om attbevakningen av de intagna i kriminalvårdsanstalt måste förbättras. Enligtmotionärerna är det oacceptabelt från såväl principiella som samhällsekonomiskautgångspunkter alt intagna kan avvika från anstalterna. Utskottet har tidigare vid flera tillfållen och senast inovember månad 1989 (se 1989/90:JuU9 s. 12 ff och där gjord hänvisning)behandlat motsvarande molionsönskemål. Utskottet lämnade då en utförligbeskrivning, till vilken här hänvisas, över de insatser som under senare tidgjorts för att höja säkerheten vid anstalterna. Här skall endast erinras om attkriminalvårdsstyrelsen för /91 beräknat 13,8 milj. kr. försådana byggnadsåtgärder vid vissa riksanstaller. I budgetpropositionen harjustitieministern anfört alt dessa byggnadsåtgärder bör kunna genomföras inomramen för de medel som beräknas för mindre byggnadsobjekt. Sammanfattningsvis anförde utskottet ärende attdet är en viktig uppgift för kriminalvården all förhindra rymningar från anstalterna.Samtidigt borde, enligt utskottets uppfattning, beaktas att frågorna omanordnandet av bevakningen både personellt och tekniskt kontinuerligtuppmärksammas och all här hela liden sker en anpassning efter utvecklingen.Utskottet inskärpte betydelsen av att detta arbete fortsätter men ansåg altnågot särskilt uttalande från sida i frågan inte var nödvändigt.Utskottet avstyrkte därför bifall till motionerna. Utskottet saknar anledning att nu göra annan bedömning.Utskottet avstyrker därför bifall till motion Ju802. I motion Ju804 begärs elt tillkännagivande om attkvinnliga intagna skall ha rätt att bli placerade isolerade från manligaintagna. Utskottet har tidigare vid fiera lillfållen behandlatmotsvarande motionsönskemål (se 1988/89:JuU17 s. 11 f och där gjord hänvisning). Utskottethar i dessa sammanhang lämnat en redogörelse för bestäm- melsernaom placering i anstalt lill vilken bär hänvisas. Här skall 1989/90:JuU22 endasterinras om att kriminalvårdslagstiftningen inte innehåller några bestämmelserom att kvinnliga och manliga intagna på samma anstalt Däremot kräver hänsynen bl.a. till internationella konventioner att det på anstalter med kvinnliga intagna finns en särskildbostadsavdelning för kvinnor. Vid tidigare behandling av den nu aktuella frågan harutskottet konstaterat att någon ingående utvärdering av ordningen med placeringav män och kvinnor på s;imma anstalt inte gjorts. Erfarenheterna noterades havarit skiftande. Utskottet har erinrat om möjligheterna för kvinnliga intagnapå lokalanstalt alt söka sig lill riksanstalt. Utskottet har pekat på att detinom numera finns en lokalanstall som används enbart förkvinnliga intagna. I dessa ärenden har utskottet också redovisat att det ienstaka fall vidtagits åtgärder på blandade lokalanstalter så att kvinnligaintagna helt kunnat genomföra sin anstaltsvistelse isolerade från de manligaintagna. Enligt vad utskottet nu inhämtat harkriminalvårdsmyndighelerna , mot bakgrund av den diskussion somförevarit, i stor utsträckning koncentrerat placeringen av kvinnliga intagnalill en viss eller vissa lokalanstalter även inom andra regioner änStockholmsregionen. Utskottet kan sålunda konstatera att det numera är välsörjt för en differentiering av kvinnliga intagna i den riktning sommotionärerna eftersträvar. Utskottet avstyrker därför bifall till motion Ju804i nu behandlad del. Utskottet anser emellertid, liksom tidigare, att det ärangeläget alt fortsatta ansträngningar görs inom kriminalvården så att intagnakvinnors behov kan tillgodoses också på blandade anstalter. Utskottet villockså erinra om sitt uttalande om att regeringen i lämpligtsammanhang bör lämna en redogörelse för sina överväganden i frågan omplaceringen av kvinnliga intagna. 1 motionerna Ju607, Ju627 och Ju829 förespråkas enutvidgad och intensifierad verksamhet med psykoierapeutbk behandling av män sombegått övergrepp mot kvinnor och barn. I motion Ju607 framhålls särskilt att deerfarenheter som vunnits genom den försöksverksamhet som bedrivits på områdetbör tas till vara i behandlingsarbetet. Inom kriminalvården har bedrivits enförsöksverk samhet i syfte att finna lämpliga behandlingsmetoder för män som gjort sig skyldiga till övergrepp mot kvinnor och barn. Genom ompri- orileringar på befintliga anslag inrättade tre halvtidstjänster som psykolog speciellt för nämnda mål grupp. Dessa resurser används för såväl psykoterapi som handledning och utbildning av personal inom kriminalvården i stort. I sin anslags framställning för /91 har begärt medel bl.a. för 2,5 tjänst som psykolog för behandlingsverksamhet för män dömda för övergrepp mot kvinnor och barn samt för utbildnings insatser för den kriminalvårdspersonal som arbetar med sådana män. " Justitieministernhar i budgetpropositionen (s. 98 f) anfört att det av 1989/90:JuU22 yrkade beloppet för psykologtjänslerna ryms inom anslaget. Utskottet kan konstalera att del, enligt vad som redovisasi budgetpropositionen, inom kriminalvårdsverkel bedrivs ochplaneras en rad verksamheter med olika inriktning för män som dömts för brottav det nu aktuella slaget. Kursprogram med inriktning på sex- och samlevnadsfrågorär under utarbetande för att användas på flera anstalter i landet. På elt parriksanstalter planerar man alt genomföra särskilda behandlingsprogram försexualbrottslingar. Vid flera tillfållen har utskottet (se /90:JuU8s. 11 f) understrukit viklen av alt man i rehabiliterande syfte söker utvecklametoder för särskilda insatser för de grupper av män som dömts för olika formerav våldsbrott mot kvinnor. Utskottet har därvid ställt sig positivt till dennyssnämnda försöksverksamheten. Dock har utskottet av principiella skäl tagitavstånd från tanken på införande av en straffpåföljd som skulle kunna innebäraelt obligatoriskt vårdprogram för de berörda till fångelse dömda männen. Vidriksdagsbehandlingen (JuU 1987/88:31 s. 22 fl) slog utskottet fast alldet är angeläget att försöksverksamheten med behandling av personer som dömtsför misshandel och sexualbrott vidareutvecklas och att det då är viktigt attall personal har en tillräcklig insikt i det arbete som bedrivs. Detta gavriksdagen som sin mening regeringen till känna (rskr. 1987/88:239). Utskottet vill ånyo uttala alt det är angeläget attbehandlingsverksamhet av här aktuellt slag prioriteras inom anstallsvården.Med tanke på att verksamheten är i full gång och på alt ytterligare verksamheti denna riktning planeras, finns emellertid inte anledning för attgöra något särskilt uttalande i saken. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotionerna Ju607, Ju627 och Ju829 i nu berört hänseende. I motionerna Ju506 och Ju802 las upp frågor omrehabiliterande åtgärder för intagna i anstalt. Tillkännagivanden begärs omfrämst ökad yrkesutbildning och social träning. (1989/90:JuU9 s. 14 ff) behandlade utskottetliknande motionsönskemål. Utskottet konstaterade att möjligheter till bådeyrkesutbildning och social fårdighetsträning finns i anstalt, men alt andelenintagna som genomgår yrkesutbildning var liten i förhållande till dem somgenomgår teoretisk utbildning. Utskottet ansåg det angeläget attkriminalvårdsstyrelsen i samråd med och arbetsmarknadsverketanordnar den utbildning i anstalt som de intagna har behov av. Utskottet utgickfrån att så skedde ulan något särskilt uttalande från sida.Utskottet avstyrkte bifall lill motionerna. Enligt vad utskottet nu inhämtat harkriminalvårdsstyrelsen och arbetsmarknadsverket genomfört en samarbetskon i syfte att förbättra samarbetet mellan myndigheterna. En arbets grupp med företrädare för de båda verken har bildats. Arbetsgruppen skall undersöka möjligheterna av en förändrad och förbättrad tillgång lill yrkesutbildning för de intagna i anstalt. 2 1989/90. Dåsamarbetet mellan och arbetsmarknads- 1989/90:JuU22 verketbeträffande yrkesutbildning i intagna nu avancerat i en riktningsom utskottet kan ställa sig bakom saknas det, enligt utskottets uppfattning,skäl för att göra något särskilt uttalande i frågan. Utskottetavstyrker därför bifall lill motionerna Ju506 och Ju802 i nu behandlade delar. I elt stort antal motioner tas upp frågan om villkorligfrigivning från anstalt. I motionerna 1988/89:Ju805 och Ju802 begärs att denobligatoriska halvtidsfrigivningen skall avskaffas. Motionärerna förespråkar iprincip elt system med avtjänandet av hela straffet. 1 motionerna 1988/89:Ju808och Ju607 förordas en fakultativ villkorlig frigivning efter två tredjedelar avstrafftiden. I motion Ju804 förordas en obligatorisk villkorlig frigivningefter nämnda lid, dock med möjlighet att uppskjuta denna i fall avmisskötsamhet. I motionerna 1988/89:JuSOS, JuS02, Ju607 och Ju802 förespråkasalt någon sänkning av straffskalorna inte skall ske om villkorlig frigivningefter två tredjedelar av strafftiden införs. Önskemål om skärpta krav påvillkorligt frigivna framställs i motionerna 1988/89:Ju501 och Ju804. Motionärernaanser all den dömde bör återintas i anstalt vid misskötsamhet i form avhantering med droger. Reglerna om villkorlig frigivning från fångelsestrafffinns i 26 kap. (BrB). Reglerna innebär i huvudsak att villkorligfrigivning av den som har en strafftid som understiger i princip alltidskall ske när halva tiden har avtjänats. Beträffande villkorlig frigivning frånlängre straff gäller att. om någon har dömts till fångelse i lägst försärskilt allvarlig brottslighet som har riktat sig mot eller medfört fara förliv eller hälsa och påtaglig risk bedöms föreligga för att han efterfrigivningen fortsätter brottslighet av samma slag, får han inte villkorligtfriges förrän två tredjedelar av den i domen bestämda strafftiden haravtjänats. För en villkorligt frigiven gäller en prövotid av ett åreller, om straffet är fångelse , lägst ett och högst tre år.Den frigivne skall ställas under övervakning om det bedöms påkallat i detenskilda fallet; övervakningen upphör normalt av prövotidenförflutit. Särskild föreskrift kan meddelas om vistelseort, arbetsanställning,läkarvård, nykterhetsvård m.m. och tid och sätt för skadestånds fullgörande.Om den frigivne ställs under övervakning kan föreskrift också meddelas om vadsom skall gälla för denna. Den frigivne skall iaktta skötsamhet,efter förmåga söka försörja sig samt i övrigt ställa sig till efterrättelse vadsom åligger honom enligt föreskifter i BrB eller enligt föreskrift elleranvisning som meddelats med stöd därav. Vid misskötsamhet utan samband med nybrottslighet kan övervakningsnämnden utdela varning eller förlängaövervakningen. Har den frigivne allvarligt åsidosatt sina åligganden och kandet antas att han inte kommer alt låta rätta sig genom någon 1989/90:JuU22 annanåtgärd som övervakningsnämnden kan vidta, kan den villkorligt medgivna frihetenförklaras förverkad för högst en månad varje gång. kan vidare omhänderta den villkorligtfrigivne om det t.ex. uppkommer fråga om att förklara villkorligt medgivenfrihet förverkad eller om den frigivne undandrar sig övervakning. Denomhändertagne får inte kvarhållas längre än , eller, om synnerliga skäldärtill föreligger, genom nytt beslut under . Övervakningsnämnderna meddelade beträffande villkorligtfrigivna under /89 beslut om varning i 232 fall. Förordnande omlillfålligt omhänderta2,ande meddelades i 974 fall, varav 586 verkställdes.Villkorligt medgiven frihet förklarades förverkad i 73 fall och föreskriftermeddelades i 307 fall. I budgetpropositionen (s. 35 f) redovisarjustitieministern all del inom beredsförslag till ändrade bestämmelser om villkorlig frigivning. Den frågan har,anför hon, ett nära samband med den Översyn av siraffskalorna somfångelseslraff-kommittén bedrivit. Hennes avsikt är att föreslå att dennuvarande huvudregeln om halvtidsfrigivning avskaffas. En målsättning med dettaarbete är all det samlade resultatet inte skall leda till några generellaökningar av de faktiska anstaltstiderna, och frågan om den villkorligafrigivningens framtida utformning bör därför, enligt hennes mening, övervägas iett större sammanhang där också bl.a. frågor om verkställighetsformer men ävenom alternativ till frihetsstraff ägnas uppmärksamhet. Inomjustitiedepartementet pågår nu ett beredningsarbete med den inriktningen. Under /88 behandlade utskottet fleramotionsförslag om en återgång till tidigare gällande ordning med villkorligfrigivning först efter två tredjedelar av strafftiden varvid i en motionsärskilt framhölls att ändringen borde ske utan att straffsatserna samtidigtändrades. Ulskoltet avstyrkte bifall till motionerna underhänvisning lill de överväganden som redan då i dessa sammanhang pågick inomregeringskansliet. Utskottet underströk att det inte kunde komma i fråga attgenomföra en sådan ändring av reglerna för villkorlig frigivning utan attsamtidigt siraffskalorna ses över (JuU 1987/88:45 s. 37). Utskottets tidigare ställningslagande i frågan om ändringav reglerna om villkorlig frigivning och ändring av siraffskalorna har alltjämtbärighet. Utskottet avstyrker därför bifall till motionerna l988/89:Ju805,1988/89:Ju808, Ju502, Ju607, Ju802 och Ju804 i nu behandlade delar. När det sedan gäller önskemålen om skärpta krav påvillkorligt frigivna är det utskottets uppfattning att nuvarande bestämmelsertillgodoser de krav som bor kunna ställas på en villkorligt frigiven.Utskottet avstyrker därför bifall till motionerna 1988/89:Ju501 och Ju804 i nuberörda delar. Frågan om tillgängliga platser för eftervård avkriminalvårdens klienter tas upp i motion Ju607. Vad motionärerna närmast synessyfta på är alt en intagen jämlikt 34 § KvaL i rehabiliteringssyfte kan fåvistas utanför anstalt i anstaltsvistelsens slutskede. Enligtmotionärerna motsvarar antalet tillgängliga vårdplatser i familjehem ochbehandlingshem inte behovet och ett tillkännagivande om ökade insatser härförframställs.