bet · GD01LU15 · 1989-12-31 00:00:00 — Imotion L615 av och () framhålls att olycksriskerna i samband med fritidsbåtstrafik ökat och att det förekommit olyckor med både sak- och personskador där den skadelidande inte kunnat erhålla kompensation. Motionärerna påpekar att många fritidsbåtsägare redan har en frivillig ansvarsförsäk ring men att bland de oförsäkrade kanske finns just de båtägare av vilka det finns störst anledning att kräva en ansvarsförsäkring. Enligt motionärerna bör regler om obligatorisk ansvarsförsäkring för fritids båtar införas efter mönster av trafikskadelagens bestämmelser. För säkringsplikten bör lämpligen omfatta de båtar som är registrerings pliktiga. Motionärerna hänvisar till den tidigare riksdagsbehandlingen av frågan och hävdar att tillräckliga erfarenheter av fritidsbåtsregistre ringen nu föreligger för att försäkringsfrågan skall kunna lösas. Utskottet 1989/90:LU15 I betänkandet behandlar utskottet fyra motioner variframförs önskemål om att straffbestämmelsen rörande onykterhet till sjössskall anpassas till vad som gäller enligt trafikbrottslagen. Vidare behandlasen motion om obligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar. I 325 § sjölagen (1891:35 s. 1) stadgas straff för den somframför fartyg eller eljest på fartyg fullgör uppgift av väsentlig betydelseför säkerheten till sjöss och därvid är så påverkad av alkoholhaltiga dryckereller annat berusningsmedel att det måste antas att han inte på ett betryggandesätt kan utföra vad som därvid åligger honom. Straffskalan upptar böter ellerfångelse i högst . Stadgandet är tillämpligt på all sjöfart, såledesäven på fritidsbåtar. Bestämmelser om ansvar för den som för motordrivet fordoneller spårvagn i alkoholpåverkat tillstånd finns i 4 § lagen (1951:649) omstraff för vissa trafikbrott (trafikbrottslagen). Kriminaliseringen är uppdeladpå ett grövre brott, rattfylleri, och ett lindrigare brott som brukar kallasrattonykterhet. Ansvar för rattfylleri skall enligt trafikbrottslagen ådömasdå föraren av ett motordrivet fordon eller en spårvagn varit så påverkad avstarka drycker att det kan antas att han inte på ett betryggande sätt kunnatföra fordonet eller spårvagnen. Straffekalan upptar fångelse i högst ett åreller, där omständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25 dagsböter. Tillsamma straff skall dömas den förare som av annat berusningsmedel varit såpåverkad som sagts. Har någon fört motordrivet fordon eller spårvagn efter attha förtärt starka drycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen under ellerefter färden uppgick till i hans blod eller 0,75 milligramper liter i hans utandningsluft skall han anses ha varit så påverkad av starkadrycker som ovan sagts. Uppgick alkoholkoncentrationen till ihans blod eller per liter utandningsluft, döms föraren förrattonykterhet till böter, dock lägst tio dagsböter, eller fångelse i högst sexmånader. har beslutat om ändring avbestämmelserna i trafikbrottslagen (prop. 1989/90:2, bet. De nya reglerna som träder i kraft innebär att gränsen för straffbar alkohol påverkan i trafiken sänks från blodalkoholhalten till med motsvarande sänkning för alkoholhalten i utandningsluf ten. Vidare indelas trafiknykterhetsbrotten i två grader, som benämns rattfylleri och grovt rattfylleri. Straffekalan för rattfylleri upptar böter eller fångelse och för grovt rattfylleri fångelse i högst . När det gäller rattfylleri anges den s.k. promilleregeln, såsom det i praktiken vanligast förekommande fallet, i lagtexten före den nuvarande huvudregeln om s.k. kliniskt rattfylleri, dvs. fall då föraren varit så påverkad att han inte kunnnat föra fordonet på ett betryggande sätt. Denna senare regel är tillämplig dels i de fall då dét inte finns någon bevisning om blodalkoholhalten, dels då någon fört ett fordon under påverkan av något annat medel än alkohol. Straffbestämmelsersom i allt väsentligt motsvarar trafikbrottslagens 1989/90:LU15 reglerfinns i järnvägstrafiklagen (1985:192) beträfende den som för maskindrivetspårfordon på järnväg eller tunnelbana. Järnvägstrafiklagen stadgar ocksåstraff för den som i annat fall fullgör väsentliga uppgifter i säkerbetshänseendevid järnväg eller tunnelbana och därvid är så påverkad av alkohol eller annatberusningsmedel att det måste antas att han inte kan fullgöra uppgifterna påett betryggande sätt. I motionerna L901 av m.fl. (c), L904 avSven-Erik Alkemark (s) samt L909 av och ()understryks att alkohol och trafik inte hör ihop och att det från säkerhets-och nykterhetssynpunkter är väl så motiverat att detta synsätt blir gällandeinte bara i vägtrafiken utan också till sjöss. Motionärerna påpekar attfritidsbåtstrafiken ökat kraftigt och att båtarna blivitmotorstarkare och snabbare. har antalet olyckor till sjöss ökat, ochstatistiken visar att alkoholförtäring är en väsentligt bidragande orsak till mångaav olyckorna. Med hänsyn till vikten av en ökad trafiksäkerhet och mot bakgrundav det arbete som bedrivs på både nordisk nivå och i vårt land för att begränsaalkoholkonsumtionen anser motionärerna att promilleregler efter mönster avtrafikbrottslagen bör införas i sjölagen. Motionärerna i motion L906 av m.fl. (mp)framhåller att den ökade fritidsbåtstrafiken och särskilt utvecklingen motmotorstarka och snabbgående båtar motiverar att straffbestämmelserna förtrafikonykterhet bör vara enahanda lill lands och till sjöss. Utskottet erinrar om att vid åtskilligatillfållen behandlat motioner med samma syfte som de nu aktuella. Våren 1988prövades frågan med anledning av en motion vari yrkades att sjölagen skulleändras så att dels påföljdsvalet anpassades till vad som gäller enligttrafikbrottslagen, dels i lagen infördes promilleregler. I sitt av riksdagengodkända betänkande (LU 1987/88:23) underströk utskottet att alkoholförtäring isamband med sjötrafik inte är förenlig med de krav sjölivet ställer och ledertill ökade risker för allvarliga olyckor. Vidare framhöll utskottet att antaletfritidsbåtar hade ökat kraftigt , och trafiken i våra farlederdärmed hade blivit allt tätare. Till bilden ansåg utskottet också höra attmånga fritidsbåtar utrustas med starka motorer som medger att båtarna kanframföras med relativt hög hastighet. Enligt utskottets mening medförde ensådan utveckling att man i högre grad än förr måste inskärpa kravet pånykterhet till sjöss. Utskottet hänvisade till ett av högsta domstolen år 1987avgjort mål om ansvar enligt 325 § sjölagen (NJA 1987 s. 237). Den praxis ifråga om påföljdsvalet som kommit till uttryck i domen, framhöll utskottet,avviker i väsentlig mån från vad som tillämpas vid rattfylleri, där fångelse ärnormalstraffet och böter utdöms endast i rena undantagsfall. Det anförda leddeenligt utskottet till att man borde överväga om inte en strängare syn påonykterhet till sjöss borde komma till uttryck genom en ändring av 325 § sjölagenså att bestämmandet av påföljd för brottet närmare anpassas till vad som gällerenligt trafikbrottslagen. Utskottet ansåg att det borde ankomma på regeringenatt i lämpligtsammanhang närmare överväga spörsmålet och lägga fram 1989/90:LU15 förslagtill erforderlig ändring i sjölagen. Det anförda gav som sin meningregeringen till känna. Vad härefter angick frågan om införande av promilleregleri sjölagen vidhöll utskottet sin tidigare intagna ståndpunkt att sådana reglerinte borde införas och avstyrkte därför den aktuella motionen i den delen. Spörsmålet prövades ånyo med anledning av enmotion. I sitt av godkända betänkande 1989/90:LU8 redovisade utskottetvad som anförts vid riksdagsbehandlingen och i Nordiska rådetpåföljande år (se ovan under avsnittet behandling). Utskottethänvisade vidare till att justitieministern i den då framlagdapropositionen om trafiknykterhetsbrotten uttalat att hon övervägt att ta uppäven frågan om ändring av bestämmelserna i sjölagen om onykterhet till sjöss.Hon hade emellertid i likhet med vad utskottet framhållit konstaterat att dessa bestämmelser avviker i flera hänseenden från vad somgäller vid onykterhet i vägtrafik. Hon hade därför ansett att det föreliggandeberedningsunderlaget inte varit tillräckligt också för ett regeringsförslag omändring i sjölagens bestämmelser. framhöll justitieministern attfrågan är föremål för beredning och att det var hennes förhoppning att senareunder året lägga fram en departementspromemoria med förslag i den riktning somriksdagen angett i det ovan nämnda betänkandet LU 1987/88:23. I anslutning tillredogörelsen för justitieministerns uttalanden påpekade utskottet attriksdagens ställningstagande till förslagen i propositionen särskilt då denföreslagna bestämmelsen om s.k. kliniskt rattfylleri kunde bli av betydelseäven för den pågående översynen av straffbestämmelserna i sjölagen. Mot denangivna bakgrunden ansåg utskottet alt inte borde göra någotuttalande med anledning av den då aktuella motionen. Utskottet avstyrkte därförbifall till den. Enligt vad utskottet nu inhämtat kommer resultatet av denovan nämnda översynen av sjölagen att redovisas i en departementspromemoria.Utskottet vill också påpeka att som ett första led iett mera omfattande handlingsprogram för att minska alkoholkonsumtionen lagt fram ett program för förebyggande åtgärder. Socialstyrelsenhar därvid bl.a. tagit upp frågan om onykterhet till sjöss och förordatinförandet av sådana regler som förespråkas av motionärerna. Enligt utskottetsmening finns det därför lika litet nu som då spörsmålet prövades någonanledning för att göra något uttalande i saken. Utskottet avstyrkersåledes bifall till motionerna L901, L904, L906 och L909. I motion L615 av och (bådas) framförs önskemål om att regler om obligatorbk ansvarsförsäkring snarastinförs. Motionärerna är medvetna om att många fritidsbåtsägare redan har enförsäkring men framhåller att bland de oförsäkrade finns just de båtägarebeträffande vilka det finns störst anledning att kräva I motionen hänvisas till tidigare riksdagsbehandling av 1989/90:LU15 frågan och hävdas att tillräckliga erfarenheter avfritidsbåtsregistret nu föreligger för att försäkringsfrågan skall kunna lösas. Som motionärerna påpekar har vid fleratillfållen tidigare haft att ta ställning till motionsönskemål om enobligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar. Spörsmålet prövades bl.a. isamband med införandet av lagen om fritidsbålsregjster (prop. 1986/87:121, KrU22). På begäran av kulturutskottet yttrade sig lagutskottet i ärendet (LU1986/87:6 y) och underströk därvid att det var i hög grad angeläget att den somskadas vid en sjöolycka kan få en fullgod ersättning samt att tillfredsställandeersättningsmöjligheter kunde garanteras med någorlunda säkerhet endast omansvarsförsäkring blev obligatorisk. Genom registreringen av fritidsbåtarskapades enligt lagutskottets mening förutsättningar för införandet av ensådan försäkring. I sitt av godkända betänkande i ärendet anslöt sigkulturutskottet till lagutskottets uppfattning och framhöll alt man i detfortsatta arbetet borde sträva efter en lösning av försäkringsfrågan isamförstånd med våra nordiska grannländer. Endast om försäkringsfrågan intekunde lösas på det nordiska planet borde enligt kulturutskottet en svensksärlösning övervägas. Vad kulturutskottet anfört gav med anledning avmotionerna i fråga som sin mening regeringen till känna. Spörsmålet togs ånyo upp i motioner vid 1987/88 och1988/riksmöten. 1 sitt av godkända betänkande LU 1987/88:23avstyrkte utskottet den då aktuella motionen med hänvisning till att frågan omobligatorisk ansvarsförsäkring för fritidsbåtar väntades bli föremål för nordiskaöverläggningar . Vid behandlingen /(se bet.1988/89:LU21) inhämtade utskottet att nordiska överläggningar rörandeförsäkringsplikten ägt rum och frågan därefter hade fått vila iavvaktan på erfarenheterna av systemet med registrering av fritidsbåtar.Utskottet, som vidhöll sin uppfattning att en lösning av försäkringsfråganförutsätter ett väl fungerande registreringsförfarande, ansåg att någotuttalande i saken från sida inte då var påkallat. Utskottet utgickfrån att regeringen skulle ta upp spörsmålet om ansvarsförsäkring tillfortsatta överväganden när erfarenheterna från fritidsbåtsregistreringen gavfog för det. På hemställan av utskottet avslog motionerna. Med anledning av att frågan om försäkringsplikt nu återaktualise rats motionsvägen vill utskottet hänvisa till att det av budgetpropositio nen (prop. 1989/90:100 bil. 8 s. 99 och 100) framgår att antalet registreringspliktiga fritidsbåtar kan bedömas uppgå till ca 350 000 i stället för såsom tidigare antagits ca 400 000 och att fram till registreringsbevis hade skickats ut för ca 176 000 båtar. I propositionen framhåller kommunikationsministern att det är angelä get att söker klarlägga antalet återstående registre ringspliktiga fritidsbåtar och med berörda myndigheter diskuterar vil ka åtgärder som bör vidtas för att påskynda registreringen av dessa båtar. Med hänsyn till vad som sålunda anförts i propositionen och mot bakgrund av utskottets tidigare ställningstaganden anser utskottet 13 alt detinte heller nu är påkallat att uttalar sig i saken. Utskottetutgår fortfarande från att regeringen lar erforderliga initiativ 1989/90:LU15 närerfarenheterna från frilidsbåtsregistreringen ger fog för det. Utskottetavstyrker därmed bifall till motion L615. 1. beträffandepromilleregler i sjölagen att avslår motionerna 1989/90:L901, 1989/90:L904, 1989/90:L906och 1989/90:L909, (fp, c, vpk, mp) 2. beträffande obligatorbk ansvarsförsäkring att avslår motion 1989/90:L615. Närvarande: (), (), OweAndréasson (s). (), (), (),(), (), (), (), (), (), (), (vpk), (), () och (). Promilleregler i sjölagen (mom. 1) (), (), (),(vpk), () och anser deb att den del av utskottets yttrande på s. 11 som börjarmed "Utskottet erinrar" och på s. 12 slutar med "och L909"bort ha följande lydelse: omkommer många människor i olyckor medfritidsbåtar. En oacceptabelt stor del av olyckorna har samband medalkoholförtäring. Det är klarlagt att alkoholförtäring försämrar omdömet ochökar risken för uppkomst av olycksfall. Även små mängder alkohol kan inverkanegativt på prestationsförmågan och omdömet. I arbetet att försöka vända dennaolyckliga utveckling gäller det att försöka få alla alt acceptera att alkoholoch trafik inte hör ihop. Därvid spelar olika folkrörelser, motororganisationer m.m. en avgörande roll. brett sådantengagemang är det inte möjligt att tränga tillbaka 1989/90:LU15 trafiknykterhetsbrottsligheten, oavsett vilka lagstiftningsåtgärder och kontrollinsatser man vidtar. Trafiknykterhetsfrågan har länge stått i förgrunden närdet gällt arbetet på att förbättra trafiksäkerheten på våra vägar. Alltsedan deförsta straffbestämmelserna infördes har trafiknykterhetslagstiftningeni vårt land genomgått en betydande utveckling. Ansvarsområdet har successivtutvidgats, och kravet på nykterhet vid ratten har efter hand skärpts.Straffbestämmelserna och trafiknykterbeten till lands fick i huvudsak sinnuvarande konstruktion när de s.k. promillereglerna infördes . Dessabestämmelser medförde att möjligheterna att bekämpa trafiknykterhetsbrottförbättrades. Man behövde inte längre föra bevisning om att förarens körförmågavar nedsatt i det särskilda fallet utan straffansvaret kunde direkt knytas tillalkoholkoncentrationen i förarens blod. Vidare gäller numera att alkoholutandningsprovrutinmässigt kan användas som bevismedel i trafikmål och attalkoholkoncentrationen i utandningsluften grundar särskilt straffansvar. Föratt ytterligare höja trafiksäkerheten och inskärpa kravet på nykterhet itrafiken har beslutat om ändringar i trafikbrottslagen.Ändringarna innebär bl.a. att promillegränsen för straffbar alkoholpåverkan ifordonstrafiken sänks från till med motsvarandesänkning för alkoholhalten i utandningsluften. Lagstiftare och myndigheter måste och det gällersärskilt på trafiknykterhetsområdet följa utvecklingen och vara öppna för attefter hand ompröva det allmännas insatser för att effektivisera dessa. Detgäller såväl förebyggande åtgärder som kontroll och sanktioner. Så har, somframgår ovan, skett när det gäller trafiknykterhetsbrotten lill lands mendäremot inte när det gäller frågan om onykierhet till sjöss. Sjötrafiken har genomgått en märkbarförändring. På sina håll börjar den alltmer likna trafiken på våra gator ochvägar. Antalet fritidsbåtar har ökat kraftigt, och trafiken i våra farleder hardärmed blivit allt tätare. Vidare har många fritidsbåtar utrustats med alltstarkare motorer som medger att båtarna kan framföras med hög hastighet.Därtill kommer att antalet sjöolyckor har ökat kraftigt , och avsjösäkerhetsrådets statistik framgår att alkoholförtäring är en väsentligtbidragande orsak lill många båtolyckor. Enligt utskottets mening medför ensådan oroande utveckling att statsmakterna i högre grad än förr måste inskärpakravet på total nykterhet lill sjöss. Även för den yrkesmässiga sjöfartens delär en skärpning påkallad. I ett avlämnat betänkande (SOU 1990:15Beredskapen mot oljeutsläpp tiil sjöss) har katastrofkommissionen (KN 1981:02)sålunda bl.a. förordat alt bestämmelser om alkoholkoncentration i blodet motsvarandedem i trafikbrottslagen skall införas i sjölagen. Utskottet vill vidare understryka att det ligger ettpedagogiskt värde i alt lagstiftaren säger ifrån att alkohol över huvud taget inte tillåts i trafiken vare sig det är till lands eller sjöss. I den första delen av ett mera omfattande handlingsprogram för att minska alkoholkonsumtio- 15 nen föreslår också att kravet på nykterheti trafik inskärps genom att onykterhet till sjöss i straffrätts- 1989/90:LU15 ligthänseende jämställs med onykterhet i annan trafik. Skärpta regler omtrafiknykterhet till sjöss i skulle vidare kunna verka pådrivande pådet nordiska samarbete som pågår om ett minskat alkoholbruk iNorden. Enligt utskottets mening bör sjölagens bestämmelser därför anpassastill trafikbrottslagens regler genom att man i sjölagen inför promilleregler. Utskottet är medvetet om att man vid en sådan anpassningtill trafikbrottslagens straffbestämmelser måste ta hänsyn till att sjölagensbestämmelser har betydligt vidsträcktare tillämpningsområde än trafikbrottslagensregler. Straffbestämmelsen i sjölagen gäller sålunda inte endast den som förfartyget utan också andra personer som utför viktiga uppgifter ombord. Vidareär regeln i sjölagen inte inskränkt till motordrivna fortskaffningsmedel utanden omfattar även t.ex. segelbåtar och roddbåtar. Vidare bör hänsyn tas tillatt trafiken till sjöss principiellt skiljer sig från trafiken till lands. Denomständigheten att det kan vara svårt att övervaka efterlevnaden avpromillereglerna på alla sjöar och större eller mindre vattendrag fåremellertid inte hindra införandet av promilleregler i sjölagen. Fördelarna medett sådant system uppväger enligt utskottets mening eventuella nackdelar meddet. Sammanfattningsvis ställer utskottet sig bakom önskemåleti motionerna L901, L904, L906 och L909. Det bör ankomma på regeringen att isamband med den nu pågående översynen av frågan om sjönykterheten närmareöverväga spörsmålet om promilleregler och lägga fram förslag om ändradestraffbestämmelser i sjölagen. Vad utskottet sålunda anfört bör med bifall tillmotionerna ges regeringen till känna. deb att utskottets hemställan under1 bort ha följande lydelse: 1. beträffande promilleregler i sjölagen att med bifall till motionerna 1989/90:L901, 1989/90:L904,1989/90:L906 och 1989/90:L909 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört. Obligatorisk ansvarsförsäkring (mom. 2) (), (), (),() och () anför: Vi delar utskottets uppfattning att införande avobligatorisk ansvarsför säkring förutsätter ett väl fungerande registreringsförfarande. Ett för sådant ändamål inrättat register förutsätter däremot icke tillgång till båtregistret för fritidsbåtar som har andra syften och som vi i annan ordning yrkat avskafet utan skulle kunna administreras genom försäkringsbolagens försorg. Vivill understryka det angelägna i att lösning av försäk- 1989/90:LU15 ringsfrågan kan åstadkommas i samförstånd med våra nordiska grannländer.Vi utgår där0r från att regeringen tar förnyat initiativ till nya nordiskaöverläggningar i saken.