bet · GD01KU30 · 1989-12-31 00:00:00 — Krigsmaterielexport (avsnitt 9.5.7) såvitt avservidareexportaffärer BoHammar (vpk) och Per () anser att utskottets yttrande på s. 49 föredet stycke som börjar med "I förevarande" bort kompletteras med ettstycke av följande lydelse: Denya uppgifter som framkommit vid innevarande års granskning avvapenexportärendena och som redovisas ovan under avsnitten 9.5.2 (SÄPOs PM1981), 9.5.3 och 9.5.4 (KMI promemorior, 1989/90:KtJ30 m.m.) samt9.5.5 (vidareexport till ) ger således ytterligare belägg för denkritik utskottet tidigare uttalat. Dessa och tidigare redovisade uppgiftervisar att man inom KMI haft tillgång till rikhaltigt material som bort göradet uppenbart att tänjning av och kringgående samt i vissa fall direkta brottmot gällande regler för vapenexport pågått från krigsmaterielindustrins sida.Eftersom KMI delvis utgör en integrerad del av konstaterarutskottet att, även om det inte i enskilda fall kunnat visas att statsråd känttill oegentligheter, ansvarigt statsråd ändå måste anses bära fullt politisktansvar för hur den information som funnits tillgänglig inom vederbörandesansvarsområde inom har hanterats. Med detta vill utskottetslå fast att samtliga statsråd med ansvar för krigsmaterie-lexportärenden underden här aktuella perioden alltså i första hand och början av1980-talet bär ett tungt ansvar för att man på åtskilliga håll inomkrigsmaterielindustrin uppenbarligen har uppfattat det som att den påtagligabrist på respekt man visat mot gällande bestämmelser för krigsmaterielexporthar stått i överensstämmelse med statsmakternas underförstådda intentioner. Krigsmaterielexport (avsnitt 9.6.3) såvitt avser dens.k. (), (fj?) och PerGahrton (mp) anser att den del av utskottets yttrande som på s. 53 börjar med"Granskningen i" och slutar med "utskottets sida" bort haföljande lydelse: Av den föreliggande utredningen som borde hakompletterats med en utfrågning av dåvarande handelsministern framgår bl.a. följande. I den promemoria som låg till grund för Storbritanniensbegäran om förhandsbesked om tillåtligheten av export via till av vissa luftvärnskomponenter m.m. motiverades viaex-porten medatt inte hade rätt att exportera materielen direkt till . Tillgrund för sistnämnda ståndpunkt låg uppenbarligen bedömningen att den svenskaregeringen med hänsyn till gällande riktlinjer skulle ha svårigheter att medgeexporttillstånd på grund av den då spända situationen mellan ochTurkiet. Ärendet föredrogs därefter av dåvarande krigsmaterielinspektören för , som godtog ett av upprättat förslag till beslutenligt vilket "" skulle få förvärva önskadmateriel med rätt till "Reexport efter Her Majesty's Government egetavgörande". I den redogörelse för händelseförloppet som i samband medgransk ningen inhämtats från lämnas inte någon förklaring till vad skälet var till att regeringen medgav vidareexport av materielen via , och någon klarhet på denna punkt har inte heller skapats vid utfrågningarna med krigsmaterielinspektör lp Det bör i sammanhanget erinras om att i ovannämn- dapromemoria angivits att varken komponenter eller ammunition vid 1989/90:KU30 någottillSlle skulle behöva passera det brittiska företaget i utanatt montering och integrering i av de olika delarna iluftvärnssystemet skulle helt skötas av det brittiska företaget. Utskottet ser allvarligt på att handelsminister varit beredd att på sätt angivits kringgå det exportförbud som följde aven riktig tillämpning av riktlinjesystemet. Utskottet delar medborgarkommissionensuppfattning att var medveten om ochi det här fallet var beredd att medverka vid reexport av svenskt krigsmaterielvia . Krigsmaterielexport (avsnitt 9.7.1) såvitt avser Indienordern allmänt (vpk) och Per () anser att utskottetsyttrande på s. 54 före det stycke som börjar med "I åretsgranskning" bort kompletteras med text av följande lydelse: Den fortsatta granskningen har gett vid handen attsamarbetsavtalet med om betydande leveranser av haubitsar m.m. står istrid med gällande riktlinjer för svensk vapenexport. De villkorliga hindren för vapenexport innebär atttillstånd inte skall beviljas för utförsel till stat som befinner sig i väpnadkonflikt med annan stat, stat som är invecklad i internationell konflikt somkan befaras leda till väpnad konflikt, stat som har inre väpnade orolighetereller stat som kan komma att använda materielen för att undertrycka mänskligarättigheter. Situationen i och dess grannländer är sådan att vapenexportdit måste ifrågasättas. Med samarbetsavtalet som grund har restriktionerna ochlinjen om återhållsamhet med vapenexport kringgåtts, så att leveranserna skallkunna fortsätta även i olika konfliktsituationer. Avtalet och överenskommelsensynes som främsta syfte ha ett sådant kringgående. Detta måste anses stå istrid med riktlinjerna för svensk vapenexport. Regeringen borde därför inte hagodkänt samarbetsavtalet och inte heller ha gett de omfattande garantier som ärfallet i fråga om avtal med . Regeringens synnerligen aktiva engagemang i Indienaffirenoch stöd till har dessutom skapat oklarhet om regeringens faktiskaansvarstagande i affären. Krigsmaterielexport (avsnitt 9.7.2) såvitt avser Indienordern - Bergslagsfonden (), (), Hans Nyhage (m),(), () och Per () anser attden del av utskottets yttrande som på s. 55 börjar med "Utskottethar" och slutar med "till Indienordern" bort ha följandelydelse: Vid förhandlingarna mellan och omhaubitsordern spelade kreditvillkoren en betydande roll. Av utredningen framgår att indiska armén ville ha franska haubitsar medan den indiska regeringen 110 var emellertid dyrare. De ekonomiska villkoren kom härigenom att spela enavgörande 1989/90:KU30 roll för afSrens utgång. Statsminister hade iNew samtal med premiärminister . Av en promemoria översamtalet framgår bland annat att enligt hade den svenska regeringenbidragit med stöd på kreditsidan "i en betydande omfattning" ochrått att sänka priset. För affärens genomförande var det nödvändigt med betydandesvenskt statligt stöd på. Nobelkoncernens VD ochdåvarande industriministern träffades i veckan innanOlof träffade i för att diskutera den indiskahaubitsordern. I samband härmed förklarade sig berett att donera50 milj.kr. till en särskild fond. Den kom sedermera att få namnet Fond.Reglemente för fonden fastställdes av regeringen . Diskussionerna om fondens inrättande och donationfördes alltså då förhandlingar pågick med om bl.a.kreditvillkor och pris och innan fått ordern. I den av chefeåklagare nedlagdaförundersökningen angående bestickningsbrott behandlas också frågan omBergslagsfondens tillkomst. 1 några av utsagorna där berörs sambandet mellanfondens tillkomst och kreditvillkoren, varvid hävdas att blev tvingatatt inrätta fonden för att få de krediter som företaget behövde för att fåhaubitsordern i hamn. Utskottet anser att stor försiktighet måste iakttagas vadgäller statens uppträdande i sammanhang som det aktuella. Det är viktigt attföretag inte känner sig tvingade att genomföra donationer för att få statligakrediter. I förevarande fall har handläggningen av ärendet skötts på ett sådantsätt att donation till Bergslagsfonden har kunnat uppfattas som ettvillkor för erhållande av de förmånliga statliga kreditvillkoren. Krigsmaterielexport (avsnitt 9.7.3) såvitt avserIndienordern regeringens handläggning av frågan om bl.a. otillåtna s.k.mellanhänder förekommit. Per () anser att den del av utskottets yttrandesom på s. 59 börjar med "Mot bakgrund" och slutar med"mellanhandsfrågan skapades" bort ha följande lydelse: Utskottet konstaterar att utredningen i ärendet innehålleruppgifter som tyder på att regeringen gentemot i realiteten har tagjt på sig ett medansvar för att mellanhänder inte skulle förekomma. Till dessa uppgifter hör korrespondens mellan regeringskan sliet och svenska ambassaden i med varningar av olika slag. Det föreligger också anteckningar från samtal mellan och och som pekar i samma riktning. Enligt anteckningarna från sistnämnda samtal framgår således att meddelat att den bidragit till att ta bort mellanhänder, sänka priset och ge kreditstöd. redovisningar och anteckningar från sammanträffanden mellan ut- rikesminister och biträdande utrikesminister /90:KU30 NatwarSingh på att fått intrycket att den svenska regeringenhade ett ansvar i mellanhandsfrågan. Utskottetfinner det mot denna bakgrund naturligt att regeringen önskade gå tillmötes och söka medverka till att önskad klarhet i mellanhandsfrågan skapades. Krigsmaterielexport (avsnitt 9.7.3) såvitt avser Indienordern regeringens handläggning av frågan om bl.a. otillåtna s.k. mellanhänder förekommit BirgitFriggebo (fp), (), () och () anser att den del av utskottets yttrande som på s. 59 börjar med "Motbakgrund" och slutar med "unik karaktär" bort ha följandelydelse: från indisk sida gjorda framställningen om att regeringen skullelåta undersöka mellanhandsfrågan bottnade i uppgifter om att besticknings- ochmutbrott förekommit. Enligt utskottets mening fanns det mot denna bakgrund inteanledning för regeringen att ta befattning med saken utan detta var en uppgiftför de rättsliga organen. Regeringen borde därför inte gjvit RRV detifrågavarande uppdraget. Tilldet anförda kommer följande. Det framgår av utredningen att regeringen, innanuppdraget gavs, inte ordentligt övervägt olika med uppdraget sammanhängandesekretessfrågor. Hade regeringen gjort en riktig analys av dessa frågor bordeden kunnat förutse de olika problem gällande offentliggörande av de av RRVinsamlade uppgifterna som sedermera uppkom. Här förelåg således ytterligareskäl mot att koppla in RRV på saken. Utskottet är således i flera hänseendenkritiskt mot regeringens här upptagna handläggning. Krigsmaterielexport (avsnitt 9.7.3) såvitt avser Indienordern regeringens handläggning av frågan om bl.a, otillåtna s.k. mellanhänder förekommit. , , , , ,, och (alla s) anser att den del avutskottets yttrande som på s. 60 börjar med "Utskottet har" ochslutar med "hinder häremot" bort ha följande lydelse: Regeringenhar vid sin prövning av om uppgifterna i kunde lämnas ut haftatt göra en avvägning mellan, å ena sidan, offentlighetsintresset, och, å andrasidan, de intressen som de aktuella sekretessbestämmelserna skall skydda. Iärenden av detta slag kan självfallet finnas utrymme för skilda bedömningar.Utskottet anser inte att handläggningen ger anledning till någon kritik. Krigsmaterielexport(avsnitt 9.7.3) såvitt avser 1989/90:KU30 Indienordern regeringens handläggning av frågan om bl.a.otillåtna s.k. mellanhänder förekommit. BirgitFriggebo (fp), (vpk), () och Per ()anser att den del av utskottets yttrande som på s. 60 börjar med "Närdet" och på s. 61 slutar med "några uttalanden" bort ha följandelydelse: framgår att man från indisk sida anser sig vilseledd av att maninte fått tillgång till hela . Utskottet finner för sin del attfelaktiga tolkningar av det öppna materialet och regeringens note kan ligganära till hands. Att så skett framgår av material som utskottet fått tillgångtill, bl.a. av en till indisk domstol överlämnadförundersökningsanmälan där det efter det att man via massmedia fått tillgångtill vad man på goda grunder anser vara den hemliga delen av sägs: "All this, including the request for secrecy, make out as false theearlier contention of the concerned employees of that they had not madeany payment of commission except small payments for administrative services ". Tillgång till den hemliga delen av föranleder en revideringav bilden jämfört med den bild som erhålls av endast den öppna delen. Utskottetfinner det anmärkningsvärt att regeringen inte på förhand insåg risken för attden indiska sidan skulle vilseledas av att få tillgång till endast en del avRRV-rapporten. Utskottet anser det vidare anmärkningsvärt att regeringen, sedandet klargjorts att vilseledande ägt rum och att begärde tillgång tillhela rapporten, gjorde bedömningen att rapporten inte skulle lämnas ut i sinhelhet. Denna bedömning fick följdverkningar i form av komplikationer i desvensk-indiska relationerna, vilket enligt utskottets mening regeringen bäransvar för. Krigsmaterielexport (punkt 9.7.4) såvitt avser Ringbergs förfrågan till BertilFiskesjö och (båda c) anser att den del av utskottets yttrandesom på s. 63 börjar med "bedömning" och slutarmed "ytterligare uttalanden" bort ha följande lydelse: Utrikesdepartementethar utan någon närmare motivering gjort den bedömningen att den föreslagnakontakten med den indiska delegationen inte var lämplig. Utskottet, som intekan finna några bärande skäl för denna ståndpunkt, anser det uppenbart attRingbergs önskemål borde ha tillgodosetts. Utskottet finner regeringensavvisande attityd märklig. Utrikesdepartementetsangivna bedömning har som ovan framgått inte meddelats Ringberg av utan av justitiedepar tementet genom justitieministern. I promemorian från statsrådsbered ningen sägs att anledningen härtill var praktiska överväganden inom om arbetsuppgifternas fördelning i ett konkret myn- 113 8 1989/90. dighetsanknutetärende och att justitieministern i nära anslutning till 1989/90:KU30 telefonsamtaletmed Ringberg skulle ha ett inplanerat möte med denne och andrapersoner. Utskottet har inte funnit några skäl som motiverade attutrikesdepartementets bedömning av Ringbergs önskemål skulle redovisas tilldenne från sida. Denna åtgärd var enligt utskottetsmening mindre lämplig. borde ha lämnat redovisningen ifråga. Att man lät bedömningen framföras av det departement, som haröverinseende över åklagarväsendet, kunde varit ägnat att framstå som ett försökatt påverka Ringbergs handläggning av förundersökningen. Frågan sammanhängermed frågan huruvida justitieministern vid samtalet med Ringberg genomsärskilda instruktioner eller på annat sätt har påverkat eller sökt påverkadennes handläggning av förundersökningen. Ringberg själv har vid utfrågningen inför utskottetförnekat att samtalet haft en sådan innebörd. Ej heller i övrigt synes Ringbergha uppfattat det förfarande som tillämpats som försök till obehörig påverkan.På en punkt anser emellertid utskottet att inte kan undgåkritik. Det gäller hennes åtgärd att avfordra Ringberg ett besked i frågan omdenne ändock avsåg att ta kontakt med den indiska delegationen. Dettaförfarande skulle ha kunnat uppfattas som ett försök till otillbörlig påverkan.Utskottet är vidare kritiskt mot att man inte från (handelsavdelningens) sida sedan det stod klart att Ringberg stod fast vidsitt ursprungliga önskemål tog kontakt med Ringberg för att med dennediskutera om dennes önskemål kunde tillgodoses på annat sätt. Avtalsförhandlingarna på lärarområdet (avsnitt 10) (), Birgjt (), Hans Nyhage (m),() och () anser att den del av utskottetsyttrande som på s. 71 börjar med "Enligt utskottets mening" och på s.72 slutar med "utskottets sida" bort ha följande lydelse: När det gäller avtalsrörelsen på skolområdet har detvarit en central fråga att klarlägga huruvida frågan om kommunaliseringen avlärarna ingått som en väsentlig del av förhandlingarna. De två alternativa bud som lagt iseptember var av helt olika karaktär. Det bud som förutsatte oförändrat huvudmannaskapkan med hänsyn till den låga nivån och innehållet i övrigt inte betraktas somett seriöst menat alternativ till det bud som utgick från kommunalisering ochsom låg högre. Därmed är det uppenbart att kommunaliseringen ingick somen central del i förhandlingarna. Som framgått av utskottets utfrågningar kan konstaterasatt frågan varit uppe vid sammanträdet med skol- och civilministrarna , då skolministern uttalat att kommunaliseringen skulle lyftas ur förhandlingarna. Den skrivelse som arbetsgivarverket skickade med .. . anledningav detta möte uttalade att fattar beslut i frågan. Emellertid låg de två mycket olika buden kvar, vilket förstärker /90:KU30 intrycket av att kommunaliseringen trots allt var en del avförhandlingen. Skolministern hade klargjort sin önskan om lärarfackligmajoritet för kommunalisering. Buden ger uttryck för detta. Eftersom propositionenom kommunalisering inte lades i förrän vararbetsgivarverket ovanligt lyhört på ett mycket tidigt stadium eller också hadedirektiv utSrdats från regeringen. Mötet , där arbetsgivarverket,löneministern och de fackliga parterna deltog, hade naturligtvis till syfte attförbereda avtalsförhandlingarna. Utskottet finner det mycket olämpligt att en så stor frågablandades in i förhandlingarna innan beslutat eller uttalat någrariktlinjer. Tvärtom uttalade i samband med kompletteringspropositionenpå våren att den ej tog upp frågan till behandling utan väntade på den bredaanalys som utlovats i propositionen. Som händelserna utvecklade sig blevkonsekvenserna strejker och ett mycket dyrt avtal. Sammantaget har granskningen enligt utskottets meninggivit vid handen att skolministern ingripit i avtalsförhandlingarna på ett sättsom skadat avtalsförhandlingarna, vilket utskottet finner anledning attkritisera. Avtalsförhandlingarna på lärarområdet (avsnitt 10) och (båda c) anser att dendel av utskottets yttrande som på s. 71 börjar med "Enligt utskottetsmening" och på s. 72 slutar med "utskottets sida" bort haföljande lydelse: Enligt utskottets mening visar granskningen attarbetsgivarverket inte fått några klara riktlinjer beträffande de grundläggandefrågorna avtalsrörelse. Ett behov av sådana riktlinjer förelågsärskilt eftersom regeringen parallellt med avtalsrörelsen arbetade för en kommunaliseringav lärartjänsterna. Det förhållandet att kommunaliseringsfrågan genom dettidsmässiga sambandet drogs in i avtalsrörelsen är enligt utskottets meningsynnerligen olyckligt. Bl.a. ledde det uppenbarligen till att resultatet avavtalsrörelsen kom att stå i mindre god överensstämmelse med riktlinjerna ipersonalpolitiska propositionen avseende en balanserad samhällsekonomi.Utskottet anser att ett riksdagsbeslut i kommunaliseringsfrågan borde haförelegat innan frågan togs upp i avtalsrörelsen. Härigenom skulle denförvirring som uppstod ha kunnat undvikas, och dessutom skulle man ha undvikitatt stora lärargrupper kände sig försatta i en utpressningssituation. 12.Utlänningsärenden såvitt avser regeringens praxis 1989/90:KU30 iasylärenden (avsnitt 11) YlvaAnnerstedt (fp), (vpk), Hans Leghammar (mp) och () anser att den del av utskottets yttrande som på s. 75 börjar med"Utskottet tar först" och på s. 77 slutar med "från utskottetssida" bort ha följande lydelse: Granskningenhar enligt utskottets mening visserligen gett vid handen att situationen förflyktingmottagningen i under slutet av var ansträngd.Påfrestningarna för det svenska samhället och den svenska flyktingmottagningenkan emellertid inte anses ha varit så svåra att man bort tillämpa bestämmelsenom särskilda skäl i 3 kap. 4 § andra stycket 2. Det är vidare enligt utskottetsmening anmärkningsvärt att ändringen av asylpraxis genomfördes utan attbesluten föregicks av ingående kontakter med FNs flyktingkommissarie. Ävenförhållandet att bestämmelsen vid den aktuella tidpunkten tillämpades i frågaom bulgariska medborgare av turkiskt ursprung kan enligt utskottets meningstarkt ifrågasättas. Det underlag regeringen hade för att bedöma om de asylsökandevar att betrakta som flyktingar och därmed inte skulle kunna falla inom ramenför bestämmelsen var uppenbarligen bristfållig. Att detta var fallet bekräftasav regeringens överraskning när det senare utbröt oroligheter i ,vilket föranledde att en delegation sändes för att närmare undersökasituationen. Utskottetfinner det vidare mycket olyckligt att {»eslutet fått en retroaktiv förändringav tillämpningen vad gäller utlänningslagen. Det hade varit mera rättvist omden förändrade praxisen hade gällt för asylsökande som anlänt till Sverigeförst efter . Ocksånär det gäller vissa av de enskilda ärenden utskottet granskat har framkommitbrister i utredningarna. När det gäller de f.d. ANC-medlemmarna hargranskningen inte visat annat än att de risker invandrarverket och regeringensedermera tog till inSkt för att ändra ställningstagande förelåg redan frånbörjan. I fråga om den jordanske medborgaren gäller att relevant underlag fören positiv bedömning fanns redan när regeringen fattadeverkställighetsbeslutet. Den bedömning regeringen gjorde om hans trovärdighetvar emellertid uppenbarligen felaktig. Det förhållandet att Europakommissionenfann anledning att ta upp ärendet och att regeringen därigenom ansåg sigtvingad att ändra sitt ställningstagande stöder denna slutsats. Utskottetvill i detta sammanhang särskilt framhålla vikten av att bedömningar ombristande trovärdighet görs med stor försiktighet och att man inte utan tungtvägande skäl bortser från utlåtanden från auktoritativa sakkunniga. mening torde utrymmet för felaktiga trovärdighetsbedömningar minskaom offentligt biträde för den asylsökande förordnas på ett tidigt stadium. Detär uppenbarligen så att offentliga biträden inte förordnas i den utsträckningsom förutsattes i propositionen om ny utlänningslag m.m. la att förordnande avoffentligt biträde är en angelägen rättssäkerhets- 1989/90:KU30 frågaoch att det åligger regeringen att tillse att de intentioner som riksdagenställt sig bakom får genomslag i myndigheternas verksamhet. Utlänningsärenden såvitt avser viseringspraxis(avsnitt 11) BoHammar (vpk) och Hans Leghammar (mp) anser att den del av utskottets yttrandesom på s. 79 börjar med "Granskningen i" och slutar med"sida" bort ha följande lydelse: Enligtriktlinjerna i den av godtagna propositionen 1983/84:144 ominvandrings- och flyktingpolitiken bör invandrarverkets styrelse ledautvecklingen av viseringspolitiken. Utgångspunkten skulle därvid enligtriktlinjerna vara att förändring mot generösare viseringspraxis skulle ske utandröjsmål, framför allt i fråga om släktbesök. Ansvaret för att den fördainvandringspolitiken inte leder till splittring av familjer gäller enligtpropositionen i hög grad i sådana fall där den häi varande inte kan återvändatill hemlandet. En långtgående liberalisering av praxis ansågs starkt påkallad.I de fall då det t.ex. är fråga om mycket nära anhöriga och omständigheternaframstår som särskilt ömmande borde visering ges om det inte framstår som uppenbartatt avsikten med besöket var en annan än den uppgivna. I mindre behjärtansvärdafall ansågs det däremot kunna finnas anledning att endast bevilja visering omdet inte framstod som sannolikt att avsikten med besöket var annan änsläktbesök. Invandrarverketsstyrelsebeslut om viseringspraxis för iranier innebär att det i princip ärsökanden själv som får göra troligt att syftet med resan till är ettbesök och inte bosättning. Som JO funnit står beslutet i mindre godöverensstämmelse med riktlinjerna, vilka starkt betonar vikten av en generösviseringspraxis. Det framstår också enligt utskottets mening som uppenbartstötande att det sSlls upp krav för släktbesök som kan vara omöjliga attuppfylla. Möjligheterna att göra troligt att man inte avser att stanna iSverige kan nämligen som framgår av JO-ärendet vara närmastobefintliga. Enbart det förhållandet att man bor i ett visst land göruppenbarligen enligt invandrarverkets ställningstagande att det inte framstårsom sannolikt att avsikten är släktbesök. Ställningstagandet grundar sig på attmindre än en Qärdedel av de besökande från ansökt om permanentuppehållstillstånd men det drabbar alla landsmän som vill besöka sinasläktingar i . För övrigt gäller denna praxis också besökande från ettflertal andra länder. Enligt utskottets mening är det anmärkningsvärt attinvandrarverkets styrelsebeslut om viseringspraxis fått detta innehåll. Detåligger regeringen att tillse att de riktlinjer ställt sig bakom får genomslag i den praktiska tillämpningen. Socialförsäkrings utskottets uttalande i betänkandet SfU 1987/88:27 om att de av riksda gen antagna principerna för besöksvisering alltjämt borde äga giltighet även om detta innebär att släktbesök kan komma att förbind- _ ras genomkravet på visum, måste enligt me- 1989/90:KU30 ning tolkas som en anmärkning mot att viseringspraxis blivit för Utnämningsärenden m.m., länsbostadsdirektör i (avsnitt 12 b)