bet · GD01SoU17 · 1989-12-31 00:00:00 — Människor som behöver denna typ av operationer skall i principinte behöva vänta mer än den tid som behövs för en effektiv planering avvården. Liksom tidigare vill utskottet framhålla att det primära ansvaret föratt komma till rätta med sådana problem måste åvila sjukvårdshuvudmännen och inågon mån sjukvårdsregionerna när det gäller den mera högspecialiseradé vården.När beslutade om ett särskilt stimulansbidrag tillsjukvårdshuvudmännen betonades särskilt att det särskilda statsbidraget intefritog sjukvårdshuvudmännen från deras ansvar utan att det endast avsågsutgöra en stimulans för att påskynda en angelägen utveckling. Det framhölls attbidraget inte fick disponeras så att det ensidigt gynnade sjukvårdshuvudmänsom hade en otillräckligt utbyggd operationskapacitet. Statsbidraget har, enligtvad bl.a. utvisar, lett till stora insatser frånsjukvårdshuvudmännens sida när det gällt att utöka operationskapaciteten inomangelägna områden. Utskottet hänvisade därefter till att den särskildaersättningen till vissa operationer inordnats i den allmännasjukvårdsersättningen. Utskottet fann det angeläget att operationskapacitetenkan öka även fortsättningsvis och belastningen över landet utjämnas. Vikten avatt sjukvårdshuvudmännen både enskilt och i samarbete vidtar åtgärder så attlånga väntetider kan elimineras betonades. Utskottet framhöll att det krävs engod framförhållning och flexibilitet för att undvika att köer uppstår inomvården. Utskottet var emellertid inte berett att ställa sig bakom krav på att statenutöver den ersättning som ingår i den allmänna sjukvårdsersättningenskall ta på sig ytterligare ansvar när det gäller köerna i vården. Detförutsattes att frågan åter skulle tas upp till behandling i kommandeförhandlingar om ersättningar till sjukvårdshuvudmännen. Med det anförda avstyrkte utskottet ett motionskrav på 200milj.kr. 1989/90:SoU17 för insatser mot vissa köer. följde utskottet (rskr. 1988/89:213). Krav på ytterligare resurser för att minska köerna ivården behandlades även av socialförsäkringsutskottet i samband medbehandlingen av regeringens skrivelse 1988/89:153 om ersättningar tillsjukvårdshuvudmännen för . Utskottet hänvisade (1989/90:SfU5 s. 12)till den särskilda ersättningen på 50 milj.kr. och fann det tillfredsställandeatt ytterligare åtgärder genomförs för att förbättra tillgängligheten ochkapaciteten inom vården. Utskottet erinrade också om att rehabiliteringsberedningeni sitt betänkande (SOU 1988:41) Tidig och samordnad rehabilitering ävendiskuterat de samhällsekonomiska vinsterna av att olika åtgärder irehabiliteringssyfte kan sättas in på ett tidigt stadium. Utskottet ansåg med hänvisningtill det anförda att det inte var påkallat med någon åtgärd från riksdagenssida med anledning av de då aktuella motionerna. följde utskottet(rskr. 1989/90:43). gör följande bedömning. Utskottet erinrar om sina uttalanden om åtgärder motköerna i sjukvården i betänkandet 1989/90:SoU15. Utskottet vidhåller sintidigare inställning. Utskottet anser inte att vad som anförs i motion So531(fp) bör föranleda något initiativ från sida. Yrkande 2 i motionenavstyrks. Utskottet avstyrker även det särskilda anslagsyrkandet isamma motion (yrkande 4). Vad gäller överförandet av reserverade medel /89, motsvarande det inte utbetalade beloppet årsbidrag för viss operationsverksamhet inom allmän sjukvård, har upplysts att maninom överväger att utöka de 50 milj.kr. somunder avsatts för särskilda stimulansåtgärder med de reserverademedlen för projekt som syftar till att korta vårdköerna. Något initiativ frånriksdagens sida får därför inte anses nödvändigt. Yrkande 3 i motion So531 (fp)avstyrks. I motion 1989/90:So531 (fp) hemställs att riksdagenbeslutar att införa ett speciellt statsbidrag i syfte att stimuleraombyggnaden av institutioner så att rätten till eget rum kan förverkligas undermitten av (yrkande 13). I motionen hemställs vidare att riksdagenhos regeringen begär förslag om villkoren för att erhålla statsbidrag förombyggnad av institutioner så att rätten till eget rum skall kunna förverkligas(yrkande 14). Motionen innehåller också ett yrkande om att /91 skall anslå 100 milj.kr. i syfte att stimulera ombyggnadenav institutioner för att förverkliga rätten till eget rum (yrkande 15). Utskottet har vid flera tillfållen tidigare behandlatmotionsyrkanden med motsvarande innehåll som de nu aktuella. 5 1989/90. 1988/89:SoU6anförde utskottet att det delade uppfattningen att det är 1989/90:SoU 17 angelägetatt otidsenliga institutioner byggs om så att målet att även den som behövervård och tillsyn skall ha rätt till en fullvärdig bostad kan uppfyllas.Utskottet konstaterade att detta också helt överensstämde med intentionerna iden i betänkandet behandlade propositionen om äldreomsorgen inför 90-talet(prop. 1987/88:176). Utskottet ansåg det också viktigt att anläggningar sominte kan byggas om ändras så att vårdmiljön blir mer hemlik. fannutskottet skäl att betona att omvandlingen av äldre anläggningar måste ske medstor varsamhet och genomföras med största hänsyn till de äldre som berörs.Utskottet konstaterade att det inom social hemtjänst, långtidssjukvård, psykiatriskvård och omsorg om psykiskt utvecklingsstörda pågår ett intensivt program- ochplaneringsarbete för att minska boendet på institutioner. Utskottet anförde attdet också i många landsting och kommuner pågår ett arbete för att ökakvaliteten i boendet för dem som av olika skäl måste vistas under en längre tidpå institution. Planeringen av arbetet med att förbättra kvaliteten på olikasjukvårds- och sociala institutioner och genomförandet av detta arbete ansågsdock vara i högsta grad en fråga för landsting och kommuner. Utskottet togavstånd från tanken att staten mer eller mindre regelmässigt skall gå in medsärskilda stimulansbidrag på områden där ansvaret för planering ochgenomförande åvilar en annan huvudman. Utskottet erinrade om det statliga stödsom redan utgår genom nybyggnads- och ombyggnadslån bl.a. till bostäder ochålderdomshem. Utskottet var därutöver inte berett att tillstyrka särskildastimulansbidag för att ytterligare underlätta ombyggnad av institutioner. Meddet anförda avstyrkte utskottet de då aktuella motionsyrkandena. I betänkandet 1988/89:SoU19 återkom liknandemotionsyrkanden. Utskottet ansåg att det inte fanns anledning att ändrauppfattning i frågan. Utskottet gör nu följande bedömning. Utskottet vidhåller sin inställning i frågan och avstyrkermotion 1989/90:So531 (fp) yrkandena 13, 14 och 15. Vård och boende för psykiskt sjuka I motion 1989/90:So432 av m.fl. (fp)behandlas olika frågor om vården för psykiskt sjuka. 1 ett av motionensyrkanden hemställs att beslutar anslå 20 milj.kr. för budgetåret1990/91 för att stimulera utbyggnaden av olika vård- och boendealternativ förpsykiskt sjuka (yrkande 2). Motionärerna behandlar olika vårdmöjligheter ochboendeformer som enligt motionärerna bör finnas. Sålunda behandlas sjukvård,sjukhem, behandlingshem, övergångshem, bostadshotell och inackorderingshem,genomgångsbostäder och krislägenheter. Motionärerna anser att såväl kommunersom landsting måste analysera behovet av olika vård- och boendeformer liksomorsakerna till eventuella proppar i systemet. Genom att öka tillgången pånågon eller några boendeformer kan köer till slutenvården kortas ellerundanröjas. Motionärernavill anslå 20 milj.kr. för att stimulera utvecklingen av 1989/90:SoU17 eftervårdsresursersom skall möjliggöra utslussning av psykiskt sjuka i Regeringen beslutade att tillkalla en särskildutredare för att överväga och föreslå åtgärder för att uppnå en förbättrad ocheffektivare service och vård till psykiskt störda. Utredaren har numera antagitnamnet mentalservicekommittén. Utredningen skall enligt sina direktiv (dir.1989:22) kartlägga situationen inom psykiatrin och utvärdera effekterna av denförändring från slutna till öppna vårdformer som skett under 1980-talet.Utifrån analyserna skall utredningen bl.a. överväga roller och former församarbete mellan vårdsektorn och andra samhällssektorer och former församverkan med frivilligorganisationer och närstående. Överväganden kring ettstort antal andra frågor av betydelse för den psykiatriska vårdens utformningingår också i utredningsuppdraget. Utredningens arbete skall vara avslutatsenast . Utskottet gör följande bedömning. Utskottet vill inledningsvis erinra om den snabbastrukturförändring som den psykiatriska vården genomgått . Ensträvan har varit att den psykiatriska verksamheten skall bedrivas i så öppnaoch hemlika former som möjligt. Inriktningen har också varit att vården skallbedrivas decentraliserat i anslutning till patientens normala boendemiljö. Enhelhetssyn har i högre utsträckning blivit utgångspunkten för hur man skallbetrakta individens totala situation och omgivning. Den hittillsvarandeutvecklingen har enligt utskottet givit betydande välfårdsvinster för storagrupper av människor som drabbats av psykiska störningar. Erfarenheterna hardock också visat på en otillräcklig beredskap hos övriga organ i samhället närdet gällt att tillgodose de psykiskt stördas behov av stöd och hjälp utanförden egentliga vårdsituationen. Utskottet har tidigare framhållit nödvändighetenav att psykiatrin sätts in i sitt sammanhang tillsammas med övrigasamhällsinsatser. En samordning av resurserna är nödvändig. Utskottet har också,bl.a. när det gällt äldre- och handikappomsorg och vården av långvarigt sjuka,framhållit att utflyttningen från institutioner måste ske med varsamhet samtmed hänsyntagande till och efter samråd med varje enskild individ. Det ärangeläget att det nu skapas vård- och boendeformer för de psykiskt störda somger dem förutsättningar att leva ett så normalt och värdigt liv som möjligt.Behandlingsformerna måste anpassas till den enskilde patientens behov ochhjälpa honom att mobilisera de egna och omgivningens resurser. tillsattes för attöverväga och föreslå olika åtgärder för att uppnå en förbättrad service ochvård till psykiskt störda. Utredningen skall kartlägga situationen inom psykiatrinoch utvärdera effekterna av den förändring från slutna till öppna vårdformersom skett . Utskottetvill i sammanhanget också erinra om att frågan om en 1989/90:SoU 17 revideradpsykiatrisk tvångslagstiftning bereds i regeringskansliet.Utskottet anser det angeläget att en proposition i frågan föreläggsriksdagen. Enligt utskottet bör , i avvaktan på resultatetav det pågående utredningsarbetet, avstå från att ta ställning till frågan omstatsbidrag för utvecklingen av den psykiatriska vården. Utskottet avstyrkerdärför motion So432 (fp) yrkande 2. Rehabilitering av tortyroffer nt.m. I motion 1989/90:So536 av m.fl. (fp) hemställsatt för /91 anslår 10 milj.kr. till psykiatrisk vårdför flyktingar enligt vad i motionen anförts. Eftersom många flyktingar somkommer hit lider av psykiska störningar anser motionärerna att det i varjesjukvårdsregion bör organiseras ett psykiatriskt team för behandling avflyktingbarn och att särskilda rehabiliteringscentra för tortyrskadadeflyktingar bör inrättas. Till sådan verksamhet bör , enligtmotionärerna, anslå 10 milj.kr. Även andra motioner tar upp behovet av vård ochrehabilitering för människor som utsatts för tortyr, dock utan särskildaanslagsyrkanden. I motion 1989/90:So409 av m.fl. begärs etttillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen om stöd och hjälptill torterade flyktingar (yrkande 3). Motionärerna hänvisar bl.a. till Rödakorsets behandlingscentrum för tortyrskadade. Liknande yrkanden finns imotionerna 1989/90:So418 av m.fl. (fp) yrkande 1, So438 avInger Schörling m.fl. (mp) och 1989/90:So472 av m.fl. (s). I motion 1989l90:So501 av och (båda s) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad som anförsi motionen om behovet av ett behandlingshem för barnsoldater. Motionärernaanför att det i många daghem och skolor finns barn som levt i krigsdrabbadeländer där våldet är en naturlig del av vardagen. För dessa barn äromställningen till ett normalt liv en lång process. Personal som arbetar medbarn med krigsångest behöver råd och anvisningar. Barn eller ungdomar som varitbarnsoldater bör enligt motionärerna få vård direkt när de kommer till Sverige.För dessa barn med svåra problem bör det enligt motionärerna finnas ett specielltbehandlingshem. Utskottet har vid ett flertal tillfållen behandlat frågorom behovet av vård för invandrare och flyktingar som kommer till från länder där krig och våld är en del av vardagen. I betänkandet 1988/89:SoU15 redovisas hur landsting på olika sätt sörjt för mottagan det av flyktingar och vilka särskilda resurser som byggts upp på olika håll i landet. Där återges också utskottets tidigare uttalanden. I det nämnda betänkandet (s. 31) erinrade utskottet om de uttalanden som utskottet tidigare gjort om vikten av att invandrare och flyktingar kan erhålla en god och efter deras behov anpassad vård. om attutskottet tidigare framhållit att stödet och hjälpen måste vara tillgängligdär flyktingen vistas. Utskottet hänvisade också till att verk- 1989/90:SoU17 samheterför rehabilitering av tortyroffer är under uppbyggnad på flera Med anledning av vissa motioner uttalade utskottet att det måsteanses rimligt att staten övergångsvis bidrar till uppbyggnaden avsärskilda stödverksamheter för flyktingar och invandrare med svåra psykiskaoch fysiska men. Utskottet ansåg därför att regeringen borde övervägahur staten kan stödja en uppbyggnad av sådana verksamheter ilandstingens eller frivilligorganisationernas regi. föreslogs som sin mening ge regeringen till känna (rskr. 1988/89:213). Som framgått har regeringen under våren 1989beslutat tillkalla en särskild utredare för att överväga och föreslå olikaåtgärder för att uppnå en förbättrad och effektivare service och vård tillpsykiskt störda. Regeringen beslutade att överlämnariksdagens skrivelse om rehabilitering av tortyroffer till utredningen. Enligt uppgift från kommer frågan omstöd till uppbyggnaden av särskilda resurser för tortyroffer att övervägas isamband med förhandlingarna om ersättningar till sjukvårdshuvudmännen för år1991. har i sin rapportserie publiceraten kunskapsöversikt om tortyr (1989:40). Syftet med skriften ärbl.a. att försöka ge en förståelse för vad tortyr är, hur tortyr skadar och vadman kan göra för att hjälpa den som utsatts för tortyr. I ett särskilt avsnittom undersökningsrutiner beskrivs bl.a. vad sjukvårdspersonal bör beakta ikontakten med torterade flyktingar, möjliga hjälpinsatser för barn tilltorterade flyktingar samt förslag till undersökningsrutin. Utskottet gör nu följande bedömning. I vårt land har en värdefull kompetens för omhändertagandeav flyktingar som varit utsatta för tortyr byggts upp vid Röda korsets centraför torterade flyktingar i och . Även på andra håll i landetfinns särskilda kunskaper på detta område. Här kan särskilt nämnasinstitutionen i transkulturell psykiatri vid i ,Serafens spansktalande psykiatriska mottagning i och psykiatriskamottagningen för flyktingar i , där man hjälper såväl torteradeflyktingar som flyktingar med andra behov av hjälp. Utskottet erinrar om sina tidigare uttalanden om vikten avatt invandrare och flyktingar får en god och efter deras behov anpassad vård.Särskilt angeläget är därvid omhändertagandet av flyktingar med svåra psykiskaoch fysiska men. En grupp som givetvis måste ägnas särskild uppmärksamhet ärbarn och ungdomar som levt i en krigsmiljö. Det har stor betydelse att vårdenkan sättas in efter barnens och ungdomarnas ankomst tillSverige. Det är också viktigt, vilket framhålls i motion So501 (s), att denpersonal som arbetar med dessa barn och ungdomar får råd, anvisningar och stödi Utskottethar vid sin tidigare behandling av frågan inte velat binda 1989/90:SoU 1 7 sig föratt stödet och rehabiliteringen av flyktingar som torterats skall ske vidsärskilda centra. Utskottet har framhållit att hjälpen måste vara tillgängligdär flyktingen vistas. Enligt ett tillkännagivande från till regeringenförra året borde regeringen överväga formerna för ett statligt stöd tilluppbyggnaden av ytterligare stödverksamheter i landstingens ellerfrivilligorganisationernas regi för flyktingar och invandrare med svårapsykiska och fysiska men. Regeringen har uppdragit åt mentalservicekommitténatt överväga formerna för ett sådant stöd. De ekonomiska stödformerna kan ocksåförväntas bli behandlade i samband med regeringens överläggningar medsjukvårdshuvudmännen om 1991 års ersättningar till huvudmännen från sjukförsäkringen. Mot denna bakgrund anser utskottet att det nu inteföreligger behov av ett ytterligare tillkännagivande från sida idenna fråga. Därför avstyrker utskottet motionerna So409 (m) yrkande 3, So418(fp) yrkande I, So438 (mp), So472 (s) och So501 (s). Utskottet anser inteheller att nu bör anvisa särskilda medel till psykiatrisk vård förflyktingar, varför även motion So536 (fp) avstyrks. I motion 1989/90:So227 av m.fl. (fp) hemställsatt beslutar om inrättande av ett centrum för diagnostik ochrehabilitering av vissa svårdiagnostiserade hjärnskador i enlighet med vad somanförs i motionen (yrkande 15). I motionen hemställs vidare att riksdagenbeslutar anslå 10 milj.kr. för /91 under särskilt anslag tillinrättande av ett centrum för diagnostik och rehabilitering av vissasvårdiagnostiserade hjärnskador (yrkande 16). Motion 1989/90:So456 av m.fl. (s)behandlar samma fråga. Motionärerna begär ett tillkännagivande till regeringenom vad som anförs i motionen om inrättande av en specialklinik förrehabilitering av patienter med svåra skall-/hjärnskador. I betänkandet 1988/89:SoU2 behandlade utskottet en motionom behovet av ett svenskt hjärnskadecentrum. Utskottet hade inhämtat yttrandenöver motionen från . , , och . Skrivelser hade också inkommit från Afasiförbundeti och för rehabilitering av skallskadade.Remissyttrandena redovisades utförligt i betänkandet. Utskottet konstaterade att den då aktuella motionen togupp ett eftersatt vårdområde, nämligen vården av svårt hjärnskadade patienter.Detta förhållande hade också påpekats av remissinstanserna. Utskottet framhöllinledningsvis att det är angeläget att omhändertagandet och rehabiliteringen avde svårt hjärnskadade patienterna utvecklas och förbättras. Utskottet anfördevidare (s. 9 f.): Vad gäller motionens krav på inrättande av ett rikscentrumför hjärn- 0 skadevårdenvill utskottet dock hänvisa till vad i sitt remissvar kallat den gängse modellen för utveckling av olika 1989/90:SoU17 verksamheterinom hälso- och sjukvården. Erfarenheten har visat att sjukhus som harsärskilda forskningsprogram för en viss typ av sjukdom eller vissapatientgrupper ofta blir ledande institutioner vad gäller kunskapsutvecklingoch spridning av erfarenheter och nya rön på området. Sådana sjukhus får oftaställningen som rikssjukhus, till vilket patienter från hela landet kanremitteras enligt gällande avtal. Det finns enligt utskottet inte någon anledningatt frångå denna modell för uppbyggnad och utveckling av vården ochrehabiliteringen för de svårt hjärnskadade. Utskottet delar vidare denuppfattning som framförts av bl.a. om att vårdbehovetför de hjärnskadade bör täckas på regionnivå. Denna strävan kan enligtutskottets mening tillgodoses genom den ovan beskrivna utvecklingsmodellen. Utskottet avstyrkte med hänvisning till det anförda den dåaktuella motionen. I betänkandet 1988/89:SoU15 behandlade utskottet på nyttfrågan om inrättande av ett centrum för svårt hjärnskadade och ett särskiltanslag för detta. Utskottet vidhöll därvid sin tidigare uppfattning ochavstyrkte då aktuella motionsyrkanden. Utskottet erinrar nu om vad utskottet tidigare uttalat omatt vården av svårt hjärnskadade patienter är ett eftersatt vårdområde och attdet är angeläget att omhändertagandet och rehabiliteringen av denna patientgrupputvecklas och förbättras. Utskottet finner dock inte något skäl att nu ändrainställning i fråga om inrättandet av ett särskilt centrum för svårthjärnskadade och om särskilt statsbidrag för detta ändamål. Därför avstyrkerutskottet motionerna So227 (fp) yrkandena 15 och 16 samt So456 (s). Statsbidrag till särskilda ungdomsmottagningar m.m. I motion 1989/90:So468 av och (båda mp) begärs ett tillkännagivande till regeringen om vad som anförs i motionen om bredden av yrkesgrupper på ungdomsmottagningar (yr kande 1). Motionärerna yrkar också att skall anslå 5 milj.kr. i stimulansbidrag till ungdomsmottagningar med denna breda yrkes representation (yrkande 2). Motionärerna anför bl.a. att det blivit stora problem med spridning av könssjukdomar och ett stigande antal aborter. Problemen hör på många sätt ihop och måste mötas med större resurser för sexinformation och preventivme delsrådgivning. Tonåringarna anses utgöra en speciellt viktig målgrupp. Motionärerna pekar på de ungdomsmottagningar som byggts upp under . Den verksamhet som byggts upp i nämns som ett gott exempel. Denna ungdomsmottagning har sedan starten haft en bred yrkesrepresentation, något som enligt motio närerna är nödvändigt för att den förebyggande vården skall fungera. Man har läkare, sjuksköterska, kurator, psykolog och barnmorska. Styrkan med sådana ungdomsmottagningar är att de arbetar med en helhetssyn, så att ungdomar av båda könen får söka för alla typer av problem. Motionärerna föreslår ett särskilt stimulansbidrag för att öka 71 Utskottetbehandlade i betänkandet 1988/89:SoU14 en motion av lik- 1989/90:SoU17 nandeinnehåll som den nu aktuella. Utskottet framhöll vikten av attungdomsmottagningarnas verksamhet förstärks och byggs ut. Utskottet ville dockinte förorda ett initiativ från sida i fråga om inrättande av sådanamottagningar i varje kommun. Motionen avstyrktes därför. följdeutskottet (rskr. 1989/90:215) Utskottet gör nu följande bedömning. Utskottet har tidigare vid flera tillfållen framhållitvikten av att barnens och ungdomarnas situation i dagens samhälleuppmärksammas och diskuteras. Utskottet har också, i olika sammanhang, påtalatatt det behövs åtgärder för att bromsa ökningen av antalet aborter. Utskottethar även framhållit vikten av att de särskilda ungdomsmottagningarnasverksamhet stärks och byggs ut. För att nå ett gott resultat i arbetet på attförebygga spridning av könssjukdomar och abort bland ungdomarna behövssamverkande insatser från samhällets olika organ. Det är också av stor vikt atttillräckliga resurser ställs till förfogande för det förebyggande barn- ochungdomsarbetet och att dessa insatser samordnas. Utskottet delar motionärernasuppfattning att särskilda ungdomsmottagningar med en bred kompetens hospersonalen och ett arbetssätt inriktat på en helhetssyn på ungdomarna och derasproblem har stora fördelar. Utskottet är dock inte nu berett att ställa sigbakom kravet på ett särskilt statsbidrag för att stimulera utbyggnaden av desärskilda ungdomsmottagningarna. Därför avstyrker utskottet motion So468 (mp)yrkandena 1 och 2. Omsorg om barn och ungdom (F 4) inrättades 1980 och är en centralförvaltningsmyndighet med uppgift att handlägga frågor rörande barns miljö ochbarns säkerhet. Instruktion för barnmiljörådet har getts i en särskild förordning(1988:1127). verksamhet omfattar olikasamordningsprojekt inom barnsakerhets- och barnmiljöområdet. Vidare arbetarrådet med särskild information inom dessa områden genom skrifter, konferenser,utställningar, seminarier m.m. En referensgrupp för barnsäkerhetsfrågor och enför barnmiljöfrågor är knutna till rådet i syfte att samordna insatserna. Enligt instruktionen åligger det rådet särskilt att inomsitt verksamhetsområde genom samråd och samverkan med berörda myndigheter ochandra organ -hävda att en god barnmiljö är en förutsättning för människans utveckling, -verka för att goda möjligheter skapas förutvecklingsfrämjande lek i såväl boendemiljö som offentlig miljö, -verka för en samordning av samhällets förebyggande insatser inom -bevakaforskning och utveckling inom barnmiljö- och barnolycks- 1989/90:SoU17 - medverka till att befintligkunskap inom barnmiljö- och barnsäkerhetsområdet sammanställs och bearbetas,