bet · GD01KU30 · 1989-12-31 00:00:00 — Att regeringen måste aktivt medverka för att lösaen tjänstetillsättningsfråga är inte ovanligt. När det gäller anställning vidt.ex. ett internationellt samarbetsorgan är det enligt vad som upplysts underutfrågningen inte unikt att regeringen tar vissa initiativ. Beträffandepensionsförmåner åt har utskottet inte funnit anledning till erinran.Utöver det anförda har utskottet inte funnit anledning till något uttalande. d) Professor i datorlingvistik vid i Utskottet har granskat regeringens handläggning av fråganom inrättande och tillsättning av den rubricerade tjänsten. Ärendet har kommenteratsi en promemoria från (bilaga A 24). Professur som skall tillsättas med fullmakt ellerförordnande av regeringen inrättas genom beslut av regeringen efterbemyndigande från . Tillsättningen sker efter förslag av fakultetens/sektionenstjänsteförslagsnämnd. I ärenden som rör professorstillsättning ingår i nämndennio personer, däribland tre s.k. sakkunniga som skall ange skickligheten hos desökande. Förslag av tjänsteförslagsnämnd kan överklagas hos regeringen.Nämnden och rektorsämbetet vid universitet anmodas regelmässigt att avgeyttrande över överklagande. Ärenden som ankommer på rektorsämbetet avgörs avuniversitetets rektor i närvaro av förvaltninchefen. Vid tillsättning av statlig tjänst skall, som redanframgått, enligt regeringsformen avseende fåstas endast vid sakliga grundersåsom förtjänst och skicklighet. Av förvaltningspraxis framgår vidare attsträvan att främja ökad jämställdhet kommit att godtas som saklig grund i denmening som avses i regeringsformen. Jämställdhetsintresset anses enligt ettdepartementschefeuttalande (prop. 1985/86:116) kunna väga över den gradskillnadi fråga om förtjänst och skicklighet eller bådadera som föreligger mellan sökandeav olika kön, när deras kvalifikationer är i stort sett om också inte heltlika. Vid tillsättning av tjänst som lärare vid högskolan gällersom allmän befordringsgrund graden av sådan vetenskaplig, pedagogisk och annanskicklighet som är av betydelse med hänsyn till tjänstens ämnesinnehåll ochbeskaffenhet i övrigt. Vikt skall även läggas vid förmåga att informera omforskning och utvecklingsarbete. När det gäller tjänst som professor finns detdärutöver särskilda befordringsgrunder. Sålunda skall särskild vikt Sstas vidvetenskaplig skicklighet som har visats genom egen forskning samt genomplanering och ledning av forskning. Vid tillsättningen skall särskild vikt ävenSstas vid pedagogisk skicklighet som har visats i forskarutbildning ochgrundläggande högskoleutbildning m.m. Beträffandedet aktuella ärendet kan följande antecknas. Professuren i datorlingvistik vid universitetinrättades ge- 1989/90:KU30 nom beslut (prop. 1986/87:80,UbU 26). Professuren hade inte tagjts upp i UHLÄs anslagsframställning inför1987 års forskningsproposition men hade föreslagits av universitet.Skälet för att ta upp professuren i propositionen var enligt utbildningsdepartementetspromemoria till utskottet den särskilda satsning på informationsteknologi somregeringen gjorde i propositionen. Vidansökningstidens utgång förelåg två ansökningar, dels från docent , , dels från docent , . Tvåmånader senare ingav docent , , en ansökan. Vidsammanträde beslöt språkvetenskapliga sektionenstjänsteförslagsnämnd att beakta B:s ansökan eftersom detta kunde ske "utanavsevärd olägenhet för tillsättningsärendets handläggning då nämndenssakkunniga ledamöter ännu ej blivit utsedda". Det skall nämnas att detföreligger skyldighet enligt 19 kap. 70 § högskoleförordningen att beakta försent inkomna ansökningar och handlingar om detta kan ske utan avsevärdolägenhet. avgav de sakkunniga ett gemensamt utlåtande.Samtliga tre sökande förklarades kompetenta till professuren. B. gavs ettförsteg "med hänsyn till att han genom sin dokumenterade vetenskapligaskicklighet överträfer de båda medsökandena i fråga om bredd utan att stå demefter i djup". På begäran av tjänsteförslagsnämnden meddelade desakkunniga senare att de placerade S. före K. Vid sammanträde fann tjänsteförslagsnämndenatt B. i fråga om vetenskaplig skicklighet hade ett tydligt försteg framförsina medsökande. Beträffande pedagogisk skicklighet kom nämnden till slutsatsenatt S. hade ett visst försteg framför B. Sammantaget kom nämnden fram till attB. hade ett försteg framför S. som var tillräckligt för attjämställdhetsaspekten inte kunde bli utslagsgivande. Nämnden beslöt såledesföreslå regeringen att utnämna B. En ledamot av nämnden reserverade sig tillförmån för S. S. överklagade beslutet. yttradesig över överklagandet . Nämnden stod fast vid sin tidigarebedömning. Även reservanten vidhöll sin ståndpunkt. ingavvar för sig tre professorer i närliggande ämnen skrivelser till stöd för denklagande. inhämtade med anledning härav tjänsteförslagsnämndensmening. Någon ändring i nämndens eller reservantens ståndpunkt skeddeemellertid ej. avgav rektorsämbetet sitt yttrande. Ämbetet ansågatt förseningen i B:s ansökan var anmärkningsvärd men fann att nämnden följtgällande bestämmelser. Sammanfattningsvis fann rektorsämbetet att valet stodmellan två mycket väl meriterade forskare som på var sitt område gjortpionjärinsatser, för S:s del "genom uppbyggnad av den datorlingvistiskaforskningen i , vars utveckling gjort att tidigtframförde önskan om en professur i datorlingvistik". Rektorsämbetetstannade dock vid samma bedömning som nämnden. De två vid beslutet närvarande byråcheferna avgav en gemensam 1989/90:KU30 B:s vetenskapliga försteg var enligt deras mening inte så stort attjämställdhetsaspekten inte skulle fålla utslaget. Regeringen utnämnde S. till professor i datorlingvistikfr.o.m. Beslutet motiverades inte. Praxis vid professorsutnämningar diskuterades i enfrågedebatt i mellan utbildningsministern och MargitGennser (m) (se protokoll 1989/90:16 3 §). I promemorian till utskottet har utbildningsdepartementetuppgett att det är ytterst ovanligt att regeringen går emot eniga sakkunniga.Det framhålls att de sakkunnigas granskning främst grundar sig på denvetenskapliga meritering som åberopats i ärendet. De övriga meriter som skallvägas in som t.ex. pedagogisk skicklighet, administrativ skicklighet, förmågaatt leda forskning och informera om forskning skall tjänsteförslagsnämndenbeakta vid sitt ställningstagande. Nämnden skall också beaktajämställdhetsaspekten. Man konstaterar i promemorian att nämnden, tillskillnad från de sakkunniga, inte var enig. När det gäller vilka omständigheter som påverkatutnämningen anges i promemorian följande. I tillsättningsbeslutet har hänsyn tagits till att AnnaSågvall liksom av såväl de sakkunniga som tjänsteförslagsnämndeni dess helhet ansågs väl kompetent för tjänsten. Enligt de sakkunniga ochtjänsteförslagsnämndens majoritet hade ett försteg i vetenskapligskicklighet. Det försteget ifrågasattes i vissa i ärendet ingjvna skrivelserfrån forskare som inte deltagit i tillsättningsproceduren. Vidare framgick avhandlingarna i ärendet att pedagogiska skicklighet framstodsom överlägsen . När de sökandes kompetens anses likvärdig eller istort sett likvärdig skall jämställdhetsaspekten beaktas. Utskottet noterar att omständigheterna i ärendet på fleraväsentliga punkter beskrivs på ett annat sätt än vad som framgår avhandlingarna och som utskottet ovan återgett i redovisningen av ärendet.Härigenom ges en överdriven bild av tillsättningsinstansernas bedömning avlikvärdigheten mellan de båda sökandenas kvalifikationer. På förfrågan harfrån meddelats att innehållet i promemorian tillutskottet inte i något avseende är hämtat från någon eventuellföredragningspromemoria i ärendet. Vad som framkommit i ärendet ger enligt utskottetanledning till slutsatsen att regeringen bedömt två av de sökandeskvalifikationer som likvärdiga eller i det närmaste likvärdiga. Härigenom harjämställdhetsaspekten kunnat fålla utslaget till den kvinnliga sökandensförmån. Granskningenföranleder i övrigt inget uttalande från utskottets sida. 13.Handläggning av vissa förvaltningsärenden a) Handläggningstider m.m. i är, som framgår av granskningen närdet gäller antalet regeringsärenden m.m., ett av de departement som har enbetydande andel förvaltningsärenden. Det gäller till största delen beslutenligt (1987:10). Även vissa andra förvaltningsärenden,t.ex. ansökningar om tillstånd till expropriation och förköp, hör till dennagrupp; inkommer ca 900 sådana ärenden. trädde i kraft ochersatte byggnadslagen (1947:385) och byggnadsstadgan (1959:612). Utskottet hartidigare granskat såväl handläggningstider som praxis när det gällerdepartementets förvaltningsärenden (KU 1977/78:35, s. 18 ff., KU 1978/79:30, s.19 ff., KU 1980/81:25, s. 28 ff. och KU 1982/83:30, s. 41 ff.). Årets granskning har föranletts av överklaganden medanledning av att i län , med stödav byggnadslagen, meddelat förbud mot viss nybyggnad i kommun.Överklagandena i ärendet (Bo 87/1346/PI) kom in till departementet den 17 juli1987 och har avgjorts först , dvs. Regeringen avslog överklagandena. Ärendet innefattade bl.a. övervägandenom vilka förvaltningsrättsliga föreskrifter som skulle tillämpas efter det attplan- och bygglagen hade trätt i kraft. Utskottet, som inte går in på denna ochandra rättsliga frågor, noterar vad gäller handläggningen följande. Sedanöverklagandena kompletterats begärdes ettyttrande från kommunen. Det kom in till departementet . Klagandena avgavsynpunkter på yttrandet och kompletterade utredningen i oktober 1988samt gav därefter in ytterligare en skrift . Av uppgifter från departementet framgår att omsättningenpå handläggare varit stor och att rutinerade tjänstemän har slutat, vilketmedverkat till att handläggningstiderna för vissa äldre ärenden har ökat.Enligt utskottets mening är det, med beaktande även av merarbe-te idepartementet på grund av plan- och bygglagreformen, inte acceptabelt att densom överklagar ett plan- eller byggbeslut får vänta på regeringens avgörandeunder så som i detta fall. Från det att den egentliga skriftväxlingenavslutats gick det . Utskottet konstaterar attdepartementet anställde en handläggare med särskild kompetens attbereda ärenden enligt den äldre lagstiftningen och att avsikten är att dessaärenden skall avgöras och . hade 366 inteavgjorda förvaltningsärenden enligt plan- och bygglagstiftningen. Denna balanshar ökat och var vid det senaste årsskiftet 661 Det kan bl.a. mot denna bakgrund finnas anledning /90:KU30utskottet att återkomma till dessa frågor. Vad som förekommit ger inte nu anledningtill något ytterligare uttalande från utskottets sida. b) Våtmarkskonventionen och fråga om småbåtshamn ochomläggning av väg i kommun Utskottet har till granskning tagit upp regeringenshandläggning av frågorna om byggande av småbåtshamn och omläggning av väg 100 iHöllviken i kommun. Före då (1987:10)trädde i kraft gällde byggnadslagen (1947:385). Enligt 26 § byggnadslagenantogs stadsplaner av kommunfullmäktige eller efter delegation avbyggnadsnämnden. För att planen skulle bli gällande fordrades enligt andrastycket att den fastsSlldes av . Om planen var av störreomfattning eller eljest av större allmän betydelse skulle länsstyrelsenunderställa planen regeringens prövning. beslut i frågan omfastställelse kunde enligt 150 § andra stycket byggnadslagen överklagas hosregeringen. Bestämmelser om vattenföretag finns i vattenlagen(1983:291). Att uppföra anläggning och att utfylla i vattenområde samt åtgärdersom syftar till att förändra vattnens djup eller läge räknas enligt 1 kap. 3 §som vattenföretag. För vattenföretag krävs enligt 4 kap. 1 och 2 §§ tillstånd,om det inte är uppenbart att varken allmänna eller enskilda intressen skadasgenom vattenföretagets inverkan på vattenförhållandena. Frågan om ettvattenföretag skall tillåtas prövas av vattendomstol. Bestämmelser om dettafinns i 13 kap. Enligt 11 kap. 3 § får dock regeringen förbehålla sigprövningen av ett vattenföretags tillåtlighet, om företaget är av betydandeomfattning eller ingripande beskaffenhet. har tillträtt konventionen om våtmarker avinternationell betydelse i synnerhet såsom livsmiljö för våtmarksfåglar (SÖ1975:76). Med våtmarker förstås enligt artikel 1 i konventionen sumpmarker,kärr, torvmossar eller vattenområden, vare sig de är naturliga ellerkonstgjorda, permanenta eller tillSlliga eller har ett vatten som ärstillastående eller rinnande, sött, bräckt eller salt. I detta innefattasenligt artikeln sådana havsområden vilkas djup vid lågvatten icke överstigersex meter. Våtmarksfåglar är enligt artikeln fåglar som är ekologiskt beroendeav våtmarker. Artikel 2 föreskriver att varje fördragsslutande part skall utselämpliga våtmarker inom sitt territorium, vilka skall tas upp på en lista övervåtmarker av internationell betydelse. Enligt artikel 4 skall varjefördragsslutande part främja bevarandet av våtmarker och våtmarksfåglar genomatt tillskapa naturreservat inom våtmarksområden vare sig dessa är uppfördapå listan eller ej samt genom att ordna med lämplig tillsyn. Då en fördragsslutandepart till följd av trängande nationella intressen utesluter ett våtmarksområde från listan eller minskar det, skall parten enligt 1989/90:KU30 artikelnså långt det är möjligt kompensera varje förlust av våtmarksresurser. På den svenska listan över våtmarker av internationellbetydelse s.k. Cw-områden är FalsterboFotevikenområdet antecknat somnummer 1. fastställde i länett förslag till upphävande av byggnadsplan samt förslag till stadsplan för väg100 samt område för småbåtshamn i i kommun. Länsstyrelsenupphävde strandskyddet inom planområdet. Beslutet överklagades genombesvär. I beslut biföll regeringen besvären endast på detsätt att regeringen undantog ett dike utmed tre fastigheter från fastställelse. Ärendet bereddes i bostadsdepartementet.Statsrådsberedningen har till utskottet översänt en inom bostadsdepartementetupprättad promemoria angående handläggningen av ärendet i departementet. 1promemorian anförs att planområdet för planfastställelsen ingicki FalsterboFotevikenområdet som var upptaget på Cw-listan och att planområdetockså ingick i ett område som i den fysiska riksplaneringen bedömts vara avriksintresse för den vetenskapliga och kulturella naturvården. Enligtpromemorian kompletterades ärendet under handläggning med enmiljökonsekvensbeskrivning beträffande fågellivet. Utredningens slutsats varatt det område som berördes från ornitologisk synpunkt inte hade någon storbetydelse som häcknings-, rast- eller övervintringsområde. I promemorian anförsvidare följande. När planfrågor enligt byggnadslagen fördes till regeringensom ett besvärsärende var prövningen inriktad på de frågor som angavs ibesvären. Något formellt hinder för regeringen att i sin helhet eller i delarsom inte berördes av besvären upphäva olämpliga planer så snart någon behörigöverklagat beslut att fastställa planen fanns emellertid inte.En sådan prövning aktualiserades först om det framgick av handlingarna ellerframkom under handläggningen att de underordnade myndigheternas beslut varuppenbarligen felalitiga. Det var således då som som hadedet huvudsakliga ansvaret för att allmänna intressen beaktades i kommunernasplanarbete. Detta ingick då i fastställelseprövningen. sker det huvudsakligenunder samrådsskedet vid utarbetande av detaljplaner samt vid den prövningbeträffande områden av riksintresse, m.m. som regleras i 12 kap. plan- ochbygglagen. Med hänsyn till vad som framkommit om intrånget iCw-området kan det ifrågasättas om inte planen skulle ha underställts regeringens prövning enligt regeln i 26 § andra stycket bygglagen. Förhållandet att planen gjorde ett sådant intrång nämns emellertid varken i planbe skrivningen, beslut, miljökonsekvensbeskrivningen eller besvärsinlagorna. Från naturvårdssynpunkt hade, såvitt kunnat utrö nas, planen godtagits av fiskeriintendenten, som hade invändningar från fiskerisynpunkt mot planens utformning i anslutning till hamnen. Under handläggning medverkade bl.a. också företrädare °' Eftersom strandskyddet inom plan- 1989/90:KU30 området upphävdes, tillställdes statens naturvårdsverkfastställelsebeslu-tet jämte karta. Något som tydde på att planen eller någon del av den var iavsevärd mån olämplig från naturvårdssynpunkt framkom inte under handläggningeni departementet. Några särskilda efterforskningar i denna fråga gjordes inteheller under departementsberedningen. Mot bakgrund av den praxis som gällde ochtidigare redovisats prövade regeringen endast vägens miljöpåverkanföreträdesvis på de klagandes förhållanden i enlighet med vad de anfört ibesvärsinlagorna. Sammanfattningsvis kan anföras att frågan om intrång iCw-området borde ha uppmärksammats under planärendets behandling. Att fråganinte observerades under regeringens behandling av planärendet berodde på attprövningen hade den inriktning som relaterats i det föregående. Hos , ansökte Vellingekommun och om tillstånd att fylla ut vattenområdevid i inom kommunen för omläggning av allmänna vägen 100 ochför småbåtshamn i anslutning till Falsterbokanalens norra pirarm. I enskrivelse hemställde kammarkollegiet att regeringen jämlikt11 kap. 3 § vattenlagen skulle förbehålla sig prövningen av tillåtligheten avomläggningen av vägen och anläggandet av småbåtshamnen. I framställningenhänvisade kammarkollegiet till våtmarkskonventionen. I beslut den 4 september1986 förordnande regeringen att frågan om vattenföretagets tillåtlighet såvittavser småbåtshamnen skulle prövas av regeringen. I frågan om omläggningen avvägen innebar beslutet att tillåtlighetsfrågan skulle prövas avvattendomstolen. Regeringen förklarade i beslut attvattenföretaget såvitt avser småbåtshamnen var otillåtligt. Regeringen anfördedärvid att småbåtshamnen och den verksamhet den ger upphov till medför sådanskada och olägenhet att mot företaget möter hinder enligt 3 kap. 3 §vattenlagen. Genom dom ogillade vattendomstolenvägverkets och kommuns ansökan om tillstånd till utfyllnad iHöllviken för omläggning av väg 100 och därmed sammanhängande byggnadsarbeten.Domen överklagades. Med undanröjande av dom i vad avserogillande av och kommunens ansökan om tillstånd till utfyllnad iHöllviken för omläggning av väg 100 och till därmed sammanhängande byggnadsarbetenförklarade vattenöverdomstolen i dom det med ansökanavsedda vattenföretaget tillåtligt enligt vattenlagen. I domen lämnadevattenöverdomstolen och kommunen tillstånd att utlägga en tryckbank ihuvudsaklig överensstämmelse med deras ansökan därom. fann i beslut ej skäl attmeddela prövningstillstånd. Till följd härav står vattenöverdomstolens domfast. Utskottetsbedömning 1989/90:KU30 En grundläggande princip är att regeringen ochmyndigheterna skall känna till förekomsten av och innehållet i de regler de haratt tillämpa. Detta gäller även de konventioner och andra internationella åtagandensom har betydelse för handläggningen. Som anförs i bostadsdepartementetspromemoria borde därför frågan om intrång i det med konventionen avseddavåtmarksområdet ha uppmärksammats under planärendets behandling. I övrigt hargranskningen inte gett anledning till något uttalande från utskottets sida. c) Tillämpning i visst fall av priskontrollregeln ijordförvärvslagen tog utskottet till granskning upp regeringenshandläggning av några ärenden om tillstånd till förvärv av jordbruksfastigheterenligt jordförvärvslagen. Granskningen omfattade bl.a. ett regeringsbeslut den27 varigenom regeringen vägrade tillstånd till ett förvärv. Som en avtvå grunder för beslutet åberopades den s.k. priskontrollregeln. Granskningenredovisas i betänkandet KU 1985/86:25. Vad som hade framkommit vid granskningengav enligt utskottets mening inte fog för kritik av regeringens handläggning avtillståndsärenden enligt jordförvärvslagen. Regeringsbeslutet har tagjts in sombilaga A 26. Utskottet har till granskning tagit uppregeringsbeslutet ur en speciell aspekt. Granskningen har dennagång avsett frågan om tillämpningen av priskontrollbestämmelsen mot bakgrund avvissa uttalanden i förarbetena till bestämmelsen. Priskontrollregeln i jordförvärvslagen m.m. Betänkandet KU 1985/86:25 innehåller en utförligredovisning av jordförvärvslagen och dess förarbeten. Utskottet hänvisar tillden redogörelsen. Här skall därför endast lämnas en kortfattad upprepning.avredogörelsen samt vissa andra kompletterande uppgifter. har det i den jordpolitiska lagstiftningenuppställts hinder mot vissa förvärv av jordbruks- och skogsfastigheter i syfteatt att begränsa jordinnehavet till vissa ägarkategorier och att underlättarationaliseringen av fastigheterna. Huvudmålsättningen jordförvärvslag,som ersattes av omarbetade lagar , var att jord och skogskulle bevaras i den jordbrukande befolkningens ägo. Genom 1965 årsjordförvärvslag fick lagstiftningen delvis en ändrad inriktning. En målsättningvar nu att hindra förvärv som motverkar statens insatser till stöd förjordbrukets och skogsbrukets rationalisering. Ett annat syfte var attunderlätta för aktiva jordbrukare att etablera sig och att vidareutveckla sina företag.Utvecklingen inom jord- och skogsbruket kom emellertid att delvis gå andravägar än vad man räknade med vid tillkomsten av lag. Det kunde bl.a.konstateras att prisnivån hade stigit kraftigt och att detta endast delviskunde förklaras av penningvärdets förändring. Av dessa och andra skälupprättades på grundval av jordförvärvsutredningens betänkande (SOU 1977:93)Ny jordförvärvslag inom förslag till en ny 1989/90:KU30 jordförvärvslag.Förslaget remitterades till lagrådet. Efter det att vissa ändringar vidtagitsförelades förslaget genom proposition 1978/79:85. antoglagförslaget med endast formella ändringar. Den nya lagen jordförvärvslagen(1979:230) trädde i kraft . Vid olika tillSllen därefter harlagen ändrats. Enligt lagen fordras tillstånd i vid omfattning förförvärv av jordbruksfastigheter. Vid prövningen av förvärvstillstånd skallenligt 3 § beaktas att uppkomsten och utvecklingen av rationella företag inomjordbruket, skogsbruket och trädgårdsnäringen främjas. I 4 § första stycketfinns föreskrifter om fall då förvärvstillstånd skall vägras. Stycket hade vidtiden för regeringsbeslutet följande lydelse: Förvärvstillstånd skall vägras, 1. om köpeskillingen eller annanersättning inte endast obetydligt överstiger egendomens värde med hänsyn tilldess avkastning och övriga omständigheter, 2. om det kan antas att förvärvet skerhuvudsakligen för kapitalplacering, 3. om egendomen behövs för jordbruketsrationalisering, 4. om förvärvet kan antas medföra atttvå eller flera utvecklade eller utvecklingsbara lantbruksföretag, som börförbli självständiga, förs samman till ett företag, 5. om förvärvet kan antas medföra attutvecklat eller utvecklingsbart lantbruksföretag, som bedrivs på mer än enfastighet, delas upp och uppdelningen medför olägenhet av någon betydelse förföretaget. I andra stycket föreskrivs att första stycket 1 integäller i fråga om tillstånd att förvärva egendom på offentlig auktion i vissafall. I tredje stycket finns ytterligare undantag frånbestämmelserna i första stycket. Tredje stycket har följande lydelse:"Utöver vad som följer av andra stycket får förvärvstillstånd lämnas utanhinder av första stycket, om särskilda skäl föreligger." I 5 § finns föreskrifter om ytterligare begränsningar avmöjligheterna att meddela förvärvstillstånd. Enligt första stycket 1 i denparagrafen får juridisk person utöver vad som följer av 4 § lämnasförvärvstillstånd endast om förvärvaren avstår eller kan antas komma att avståegendom som är av betydelse för jordbrukets eller skogsbrukets rationaliseringoch i storlek eller värde ungeSr motsvarar den egendom som avses med förvärvet. Bestämmelsen i 4 § första stycket 1 om priskontrolltillkom på förslag av jordförvärvsutredningen och hade ingen motsvarighet i tidi gare lagstiftning. Anledningen till att bestämmelsen om priskontroll infördes var att den förut nämnda prisstegringen på lantbruksföretag hade skett snabbare än den allmänna prisstegringen och att det därför för sådana företag ofta hade betalats priser som betydligt översteg det värde företaget hade i förhållande till sin avkastning.