yttr · GC05SoU1 · 1988-12-31 00:00:00 — JO förordar en sådan ändring av den s.k. generalklausulen(14 kap. 3 § SekrL) att en möjlighet till uppgiftslämnande mellan socialtjänstoch sjukvård öppnas, när uppgiftslämnandet framstår som oundgängligen nödvändigtmed hänsyn till den enskildes behov av omsorg. JO tillägger att det inte finnsskäl att därutöver utvidga tillämpningsområdet för generalklausulen. JO hänvisar bl.a. till de svårigheter som påtalats avutredningen om det ofödda barnet i fråga om ett nödvändigt samarbete mellanmyndigheter. Men även i andra situationer än den av utredningen nämnda kanbehovet av en samverkan mellan myndigheter framstå som så stort att ettuppgiftslämnande bör kunna komma i fråga även om samtycke till detta inte kannås, anför JO. Många av de missbrukare, som tillfälligt beredspsykiatrisk eller somatisk vård på sjukhus, har stort behov av socialtjänstensinsatser efter utskrivning från sjukhuset. Kan den enskildes samtycke inte nåssaknar sjukvården möjligheter att förbereda en utskrivning i samråd medsocialtjänsten. Det framstår enligt JO:s mening som mindre välbetänkt att tvåmyndigheter, som har ett gemensamt ansvar för en grupp hjälpbehövande människor,till följd av sekretessreglernas utformning inte skall kunna samverka iomsorgerna om den enskilde. På motsvarande sätt kan det för varaangeläget att till skydd och hjälp för den enskilde kunna informera sjukvården.Det kan t.ex. gälla en patient inom den psykiatriska vården, som enligthemtjänstpersonalens bedömning tillfälligt behöver medicinska omsorger i detegna boendet. Uppmärksammas bör även den samverkan i vårdgrupper mellansocialtjänst och sjukvård som förekommer inom äldreomsorgen i många kommu- 1 ettsådant arbetslag för uppsökande verksamhet kan det 1988/89:SoUly vara nödvändigt att utbyta uppgifter om enskilda vårdtagare utanatt deras Bilaga 2 samtycke kan inhämtas. och sjukvården är från integritetssynpunktsärskilt känsliga områden. En förtroendefull samverkan mellan myndigheten ochden enskilde förutsätter en sträng sekretess. Det bör emellertid även medbeaktande härav finnas utrymme för en samverkan mellan ochsjukvården, vars verksamhetsområden så nära griper in i varandra. Även utanden enskildes samtycke bör därför uppgifter kunna lämnas mellan dessa vårdområden,när ett sådant uppgiftslämnande framstår som oundgängligen nödvändigt.Motsvarande bör gälla särskilda verksamhetsgrenar inom dessa vårdområden. RÅ konstaterar att sekretessen inom sjukvården är med nugällande regler mycket sträng. De överväganden som ligger bakom dettaståndpunktstagande finns det anledning att fortfarande godta. En viss mildringav bestämmelserna genomfördes dock . Det kan, enligt RÅ,emellertid fortfarande finnas skäl att ifrågasätta om reglerna på området (14:2femte stycket sekretesslagen) i alla situationer tillgodoser olika intressen påett rimligt och riktigt sätt. I fall då misstankar uppkommer om t.ex. sådan allvarligbrottslighet som grov misshandel och försök till mord eller dråp är resultatetav brottsutredningen ofta beroende av att bevisning kan införskaffas så snabbtsom möjligt. Detta gäller i särskilt hög grad uppgifter om arten ochomfattningen av uppkomna kroppsskador. I vissa fall kan de restriktivasekretessreglerna inom sjukvården här utgöra ett hinder, anförs det. RÅ pekardärvid på fall, redovisade från och , där hinder ansettsföreligga för utlämnande av uppgifter då för våld utsatta personer kommit intill sjukhus så svårt skadade att de inte kunnat lämna sitt samtycke tillutlämnandet. Att det skall föreligga hinder mot att lämna ut uppgifter i sådanasituationer ter sig, enligt RÅ, som ytterst svårförståeligt. I förarbetena till ändring i SekrL, som innebaren viss uppmjukning av sekretessen, diskuterades alternativ som medgav störremöjligheter till uppgiftslämnande till polis- eller åklagarmyndighet. RÅ pekarpå dessa alternativ och anför att en lösning som också kan diskuteras är attgöra generalklausulen i 14 kap. 3 § SekrL eller en "förstärkt"variant av denna tillämplig på området. Direkt stötande resultat skulle då,enligt RÅ, kunna undvikas. RÅ hänvisar också fill att för narkotikabrottmisstänkta m.fl. kan förklara besvärande penninginnehav med att socialbidragutgått. En sådan uppgift kan inte kontrolleras med de sociala myndigheterna. anser att det finns fullgoda skäl att seöver aktuella delar av sekretessbestämmelserna. Styrelsen anför att det är angeläget att en sådan översyn sker snabbt. I lagstiftningen för de olika vårdområdena har angivits samhällets mål och syften inom dessa områden. Verket framhåller att de principer som där redovisas inte alltid överensstämmer med sekretesslagens regler. Sekretesslagens ställning av speciallag har inneburit att tolkningen av den lagens bestämmelser haft företräde framför de principer samhället slagit fast för de olika vårdområdena. Som exempel kan nämnas möjligheterna till 28 samverkanmellan olika vårdgivare, behandling i team där teammedlemmar- 1988/89:SoLUy narepresenterar enligt sekretesslagen skilda verksamhetsområden och Bilaga 2utlämnande av uppgifter till medpatienter, när en patient deltar i gruppterapi.De sekretessproblem som uppkommit har inte sällan fått lösas genom en extensivtolkning av 1 kap. 5 § sekretesslagen, något som är principiellt betänkligt. Enrimligare lösning är att sekretesslagen underordnas de mål och syften somangivits i vårdlagarna. Styrelsen pekar på att en enskild som kommer i kontakt medett vårdområde inte sällan har behov av insatser också från andra vårdområden.En missbrukare kan behöva stöd från såväl socialtjänst som hälso- och sjukvård,en psykiskt sjuk är ofta starkt beroende av aktivt stöd från föratt en rehabilitering i öppen vårdform skall lyckas, en psykisktutvecklingsstörd förutsätts kunna repliera på samhällets socialtjänst ochhälso- och sjukvård (2 § jämfört med 1 § första stycket nya omsorgslagen) osv.Denna samverkan mellan vårdområden är ofta en förutsättning för ett lyckatresultat. En helhetssyn på människan och hennes problem, svårigheter ochmöjligheter kräver en samordning av flera vårdområdens resurser. Gränserna för dagens vårdområden - och därmed ocksåområdesgränser enligt sekretesslagen - är i flera fall historiskt betingade ochinte alltid direkt relaterade till den enskildes behov av insatser. Dessa engång klara gränser håller på att suddas ut. Psykiatrisk vård innebär ofta behovav kurativa, sociala och andra insatser som inte är av renodlad medicinsk art. Inomsocialtjänsten insätts individinriktade insatser av läkare, sjuksköterskor,psykoterapeuter m.fl. som till sin karaktär är att hänföra till hälso- ochsjukvården, t.ex. verksamheten vid behandlingshem och av drivnaalkoholpolikliniker. Vid införandet av nya omsorgslagen förutsattes att denlagen skulle ge särskilda omsorger utöver vad samhället i övrigt hade att lämnaden enskilde. I regeringens proposition (1987/88:176) Aldreomsorgen inför90-talet talas om behovet av en utökad samordning av samhällets insatser föräldre och mellan kommuner och landsting. Detta innebär bl.a. att sekretesslagens gränser mellanolika verksamhetsområden såväl inom som utom samma myndighet i prakfiken blirallt svårare att upprätthålla. Även andra utvecklingstendenser ger sådanaeffekter. I samband med kommundelsnämnder inom t.ex. kan följdenbli att samma personer kommer att vara verksamma inom flera sekretessområdensamfidigt. Verket pekar även på några situationer där det, enligtverket, råder bristande överensstämmelse mellan bestämmelserna på området. Vad gäller frågan om skilda verksamhetsområden (1 kap. 3 §andra stycket sekretesslagen) vidhåller sin tidigare redovisade uppfattning. Det kan i och för sig diskuteras om olika delar av ett landstings sjukvårdande verksamhet skall ses som skilda verksamhetsområden i sekretesslagens mening. Styrelsen har i annat sammanhang internt gjort en genomgång av konsekvenser av att använda klinikbegreppet som grund för verksamhetsom råde enligt sekretesslagen. Därvid framkom att det var mindre lämpligt att använda ett begrepp som inte längre finns kvar i hälso- och sjukvårdslagen och vars innebörd inom hälso- och sjukvården inte är formellt reglerat. Vidare framkom att klinikbegreppet har så vitt skilda betydelser hos olika 29 sjukvårdshuvudmänoch inom olika delar av den sjukvårdande verksamheten att begreppet avpraktiska skäl inte bör användas i detta sammanhang. Styrelsen framhåller att utlämnande av uppgifter mellanmyndigheter utgör en komplicerad och svårbemästrad fråga. Utöver vad somtidigare anförts framhåller den omfattande kritik som framförtsfrån vårdområdena beträffande utlämnandebestämmelsernas svåröverskådlighet.Dessa bestämmelser finns förutom i sekretesslagen i de mest skiftandeförfattningar alltifrån regeringsformen till av regeringen utfärdade förordningar.Det är i praktiken omöjligt att kräva att personal som inte har juridiskutbildning skall känna till alla dessa bestämmelser. anser att någon form avgeneralklausul är angelägen även på socialtjänst- och sjukvårdsområdet. Dennageneralklausul bör följas av utförliga motivuttalanden avseende tillämpningen. Kriminalvården konfronteras med sjukvårds- ochsocialtjänstsekretess i samband med de utredande, kontrollerande och vårdandeuppgifter som åvilar dess myndigheter beträffande brottsmisstänkta och dömdapersoner. I vissa sammanhang skall kriminalvården också tillämpa sjukvårdssekretess. Nuvarande sekretesslag har, enligt verket, på olika sättförsvårat dessa uppgifter. Problemets omfattning beror på att kriminalvårdensklienter i långt högre grad än genomsnittsmedborgaren är aktuella hosflera vårdorgan och att samverkan mellan dessa organ är en förutsättning förett meningsfullt rehabiliteringsarbete. Samfidigt är en del klienter - i vartfall fill en början - misstänksamma, kanske t.o.m. myndighetsfientliga ochovilliga att bryta sekretessen. En särskild komplikation har HIV/AIDS medfört. Igenomsnitt av kriminalvårdens totala klientantal är narkotika- ochbiandmissbrukare. De företer ett uttalat riskbeteende och bör bli föremål förintensiv och enheflig påverkan att ta emot behandling. De senaste årenssatsningar på samverkan socialtjänst-kriminalvård har inneburit klara framstegmot ett gemensamt förhållningssätt och effektivare handläggning. En strikttillämpning av sekretesslagen motverkar dock dessa strävanden i individuellaärenden. Den nya straffbestämmelsen för eget bruk av narkotika kan innebäraytterligare komplikationer. I fråga om "kontrollfunktionen" anförkriminalvårdsverket att de ur sekretessynpunkt problemafiska fallen återfinnsbland dem som dömts fill "vanlig" skyddsfillsyn med föreskrift omvård eller behandling eller som av övervakningsnämnden ålagts sådan föreskriftunder verkställighet av skyddsfillsyn eller under villkorlig frigivning. förutsätter inte formellt klientens medgivande. Denne är ofta motiveradvissa perioder men föreskriften avser att göra det besvärligare att "tappataget". Speciellt i övervakningsnämndsfallen föreligger en"misskötsamhet", d.v.s. klientens missbruk eller annat icke önskvärtbeleende innebär en klar risk för återfall i brott och erbjudanden om stöd ochbehandling har inte givit något resultat. Utan möjlighet till uppföljning är enbehandlingsföreskrift emellertid meningslös. Sekretessreglerna för exempelvisalkoholpolikliniker, psykiatriska öppenvårdsmottagningar och narkomanvårdsbasermedger inte informafion utan klientens medgivande och motverkar därför devårdambitio- 1988/89:SoUlyBilaga 2 ner sombåda myndigheterna egentligen är eniga om. De frivårdsdistrikt som 1988/89:SoUly har tillgång till konsultläkare klarar uppföljningen bättre, menuppgifterna Bilaga 2 kan då stanna hos denne läkare och intevidarebefordras till skyddskonsulenten. En dom eller ettövervakningsnämndsbeslut borde enligt mening brytasekretessen. Kriminalvårdens omvårdnadsfunktion förutsätter i hög gradgoda kommunikationer med bl.a. socialtjänst och sjukvård. Med socialtjänstenfungerar det i allmänhet bra utan alltför mycket formaliteter. Klientens medgivandeföreligger ofta muntligt - något annat vore tungrott och krävs inte heller.Komplikationer inträffar emellertid i allt fler fall, speciellt när det gällerde tunga missbruksfallen, där klienten är negativ fill att myndigheternasamarbetar. En missbrukare anser inte sällan att allt som försvårar fortsattmissbruk är "men". Kriminalvårdens sekretess medger visseriigen attuppgifter lämnas ut då det behövs för att arbetet skall kunna fullgöras - menmotparten från eller sjukvården får inte medverka. Detta kanleda till orimliga situationer som t.ex. att en intagen läggs in på sjukhus förakut vård nien att anstalten nekas uppgift om diagnosen då han återkommer.Samarbetet försvåras även av att sekretessbestämmelserna tolkas olika från handläggaretill handläggare hos de olika myndigheterna. HIV-smittan har aktualiserat en ytterligare komplikation.I dessa frågor, liksom i andra uppgifter som härrör från sjukvården gällerhälso- och sjukvårdssekretessen. Detta har klarlagts genom prop. 1986/87:2 medförslag till bl.a. vissa ändringar i sekretessreglerna för effektivare insatsermot spridning av /HTLV III. Sådana uppgifter kan alltså inte lämnas ut motklientens vilja till utomstående myndighet. Uppgifter från sjukvårdspersonalen till styresmannen vidsamma anstalt kan lämnas enligt 37 § KvaL. Däremot finns inget klart lagstödför att uppgifter lämnas från sjukvården på en anstalt till andrakriminalvårdsenheters sjukvårdspersonal. 1 kap 3 § SekrL har beträffandesjukhuskliniker tolkats olika av t.ex. å ena ochsocialstyrelsen å andra sidan. För kriminalvårdens integreradebehandlingsarbete är det, framhåller styrelsen, viktigt att lagreglernautformas så att det i ett enskilt fall kan lämnas uppgifter om en klient mellanolika kriminalvårdsmyndigheter. anser att deremitterade motionerna bör aktualisera en översyn av sekretesslagstiftningen.Enligt nämnden bör en sådan utredning också ta upp andra frågor än dem somberörts i motionerna och den PM som utarbetats inom utskottets kansli.Direktiven bör sålunda vara relativt vida, så att frågor som aktualiseras underutredningens gång kan behandlas. Med hänsyn fill den mångfasetterade verksamheten och dendynamiska utvecklingen inom området i både medicinskt och organisatoriskthänseende bör det därvid övervägas, om inte sekretessbestämmelserna för hälso-och sjukvården och kanske även bör samlas i en särskild lag. Detskulle enligt nämndens mening kunna underlätta den praktiska handläggningenvid institutioner av olika slag av dessa ofta komplicerade och känsliga frågor. finner en översyn av sekretessreglerna inom hälso- 1988/89:SoUly ochsjukvården och av den enskildes integritetsskydd i de olika vårdlagarna Bilaga2 påkallad. Nämnden anför att det ofta krävs ett intensivt samspel mellanskilda myndigheters insatser för att de enskilda myndigheternas åtgärder varför sig skall ge önskat resultat. Bestämmelser om sekretess kan ibland hindraeller försvåra nödvändigt informationsutbyte i sådana fall. I ett antal avnämndens ärenden har framkommit uppgifter om att sekretess mellan myndighetervållat problem för planering och genomförande av vården, t.ex. vidförberedelsen av en försöksutskrivning. delar motionärernas önskemål om enöversyn av lagstiftningen på området och anser att det är angeläget att denskyndsamt kommer till stånd. Enligt uppfattning utgör sekretesslagenfortfarande i viss utsträckning ett hinder mot ett gott informationsutbytemellan myndigheter. Enligt vad som kommit till styrelsens kännedom tolkas bl.a.sjukvärdssekretessen olika i landet - t.o.m. inom samma sjukvårdsinrättning. (styrelsen) ser med stortillfredsställelse på att socialutskottet nu synes berett att ta ett samlatgrepp på sekretessfrågorna inom vården. Förbundet anser att motionerna börföranleda att en särskild utredning filisätts för ändamålet. Det understryksdärvid särskilt att det i direktiven till en sådan utredning bör ingå attöverväga om bestämmelserna i sekretesslagen och en del andra författningar omhälso- och sjukvårds- och socialtjänstsekretessen kan samlas i en gemensamfristående lag som ger den överskadlighet och praktiska hanterbarhet som i såhög grad är önskvärd men som inte kan anses vara för handen i nu gällandelagstiftningskomplex. En sådan utredning bör också vara oförhindrad att ta sigan även andra frågor inom hälso- och sjukvårdssekretessen än dem som behandlasi de aktuella motionerna och utskottskansliets PM, t.ex. sekretessfrågor vidöverlåtelse av driftansvar för primärvård från landsting till kommun med stödav lagen (1985:1089) om försöksverksamhet inom hälso- och sjukvårdens områdesamt andra därmed nära sammanhängande frågor som föranleds av "privatisering"av primärvård, kommunalisering av omsorger om psykiskt utvecklingsstörda medstöd av 12 § omsorgslagen m.m. i (socialenheten) anser, i likhetmed vad som redovisas bl.a. i vissa motioner, att skäl föreligger att den s.k.generalklausulen får utvidgad tillämpning till alt gälla hela vårdområdet. erfarenhet av tillämpningen avsekretesslagen med dess nuvarande utformning är att sekretesskyddet för denenskilde har fått en så framskjuten betydelse att ett angeläget samarbetemellan vårdande myndigheter till gagn för den enskilde ibland försvåras på ettoacceptabelt sätt. Den nuvarande ordalydelsen i generalklausulen, första stycket,skulle i och för sig kunna bibehållas under förutsättning att en tydligmarkering görs i lagens förarbeten att en särskilt restriktiv fillämpning avdensamma skall gälla inom vårdområdet. Genom en sådan förändring isekretesslagstiftningen skulle de flesta av de problem som framförts frånolika håll lösas. Någon större risk för allvarliga men för den enskilde behöverinte befaras eftersom demyndigheter söm skulle fåutbyta-uppgiftermed varandra är skyldiga att :.rl.988/89;SQU:ly ; r.i iaktta den stärka-sekretess sömiréglérär-deras områden. Bilaga 2'> ...:..- användande av generalklausulen föreslås'få skemycket återhållsamt skulle-,,:;. .-.;. ; : ;, ■ självfalletömtåliga uppgifter som enskild lämnat till tjänsteman i förtroende :,-. : ; ' ;. ,, ,..; r - inte kunna utlämnas med, stöd av den., Enligtlänsstyrelsen är.den föreslagnautyidgningen av generalklausulens \ , tillämpningsområdefaktiskt en förutsättning för ett effektivt samarbete mellan myndigheterna som ytterst syftar adekvat vård ay dén enskilde. ' I dettaligger också ett samhälleligt intresse i med alltför begränsadeekonomiska resurser på många håll iriom vårdområdet, I lagens förarbeten skulle också kunna markeras attmyndigheterna i första hand skall försöka inhämta den enskildes samtycke men att om detta inte är möjligt eller är förenat med störä'präktiskå svårigheter enintresseavväghing . f; , > : fårgöras i enlighet med géherålkläusulén. understryker att det i vissa lägen, särskilt när-:'det-gäller socialt gravt handikappademänniskor, > . . . i ■; inte alltid är möjligt eller praktiskt géiiomförbärt att få erforderligt sam- > tycke. '■■■ ■"■■> ■■'■' ■ '■■■:' ' "''"' .-!..-■:■: . : - ■ ;: ■: ; . - .-i;..- ., vill också'påpéka att nuvarandesekretesslagstiftning,-då det ■ gäller begränsningen ifnöjlighétéi-na att utan enskilds medgivande utbyta ' sekretessbelagdinformation mellan myndigheter på vårdområdet, inte tycks ha fått fullgenomslagskraft' hos de tillämpande myndigheterna. Den föreslagna ändringenskulle således även innebära en anpassning till den verklighet som råder påsina håll . LO instämmer och hänvisar till de synpunkter som inhämtatsfrån . Förbundet finner det motiverat att se över lagstiftningen och något begränsa den strikta sekretessen mellan myndighe ter och mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet. Förbundet anser att sekretesslagens utformning i och försig är i huvudsak tillfredsställande. Från förbundets sida pekas dock påsjukvårds- och socialtjänstpersonalens legitima intresse av att få del av sådaninformation om patienter/klienter som den behöver för att kunna skydda sig motexempelvis våld och smitta. Tillgång till sådana uppgifter från ett annatförvaltningsområde är ofta en förutsättning för att man inomsjukvården eller skall kunna besluta om hjälp- och behandlingsinsatsersom svarar mot den enskilde vårdtagarens behov. anför att en detaljreglering intetorde vara möjlig av alla de undantag från grundregeln om sekretess som kankomma i fråga. Sällskapet föreslår i stället att tillämpningen avgeneralklausulen utvidgas till att även omfatta dessa områden. Nämnda klausulkan kompletteras med uttryckliga undantag på områden, där sekretessen bör varasärskilt känslig. Under förutsättning att intresseavvägningen sker med denenskilda pa-fientens bästa som mål kan man härigenom uppnå flexibilitet ochnyansering i grundregelns tillämpning i de många olika situafioner rörandetystnadsplikt och utlämnande av allmänna handlingar som inträffar ipraktiskt arbete. En principiellt viktig åtskillnad bör, enligt sällskapet,gälla mellan uppgifter som används för övervakning och kontroll av den enskilde 33 'iridividbaserade uppgifter vilka-: såsom i forskningsregistren , 1988/89:SoU,ly - endast används'förattlänka uppgifter mellan olika fillfällen och olika ,< Bilaga2 , register, men där alla data redovisas på gruppnivå och det[aldriggälleren .. . , granskning av denenskilde; ; '■ . ■■ ; ■ ' : : . Riksförbundetföräldraföreningeri mot narkotika anser att éri kommitté/ ' utredare bör tillsättasmed uppgift atf göra en griiridlig översyn äv sekretess- ' Därvid bör ocksåutbildningen i dessa frågor belysas. Riksförbundetsbestäriida erfarenhet är atf sekretessen inöni socialtjäns ten oftast är så hård, eller "bökstavUgeii" tolkad, att följandenegativa effekter uppstår: ■ - i , ,, , , , Samverkan mellan ohka myndigheter spolieras.Missbrukare är intC; . .■ ■ sällan manipulativa i syfteatt förringa sitt missbruk och därmed, hålla .. akfiva insatser ifrån sig-och fill och-med för att spela ut anhöriga : och/eller olika myndigheter mot varandra om dessa inte har möjlighet . Det finns många exempel där missbrukare haft kontakt med flera olika behandlare vilka inte haft vetskap om varandras åtgärder eller insatser gentemot samme missbrukare. vi att i många fall ärdet.endast ett samlat grepp från t.ex. skola, sjukvård, socialtjänst,kriminalvård osv. som kan utgöra det mottryck som erfordras för att bryta endestruktiv missbruksutveckling. 2.Enskilda tjänstemän är oftastosäkra hur de får/kan agera och avstår därför hellre från att göra något än attriskera att göra fel och därmed bli prickade för sekretessbrott. I praktikenhar detta inneburit att ett missbruk som upptäcks i sin linda och som med storsannolikhet kunnat hejdats med enkla och ringa insatser om bara någon slagitlarm, i stället fått accelerera fills missbruket blivit så omfattande att mantvingats fill åtgärder av en helt annan dignitet. 3.Ovanstående två punkter visarpå det tredje dilemmat. Det är en risk att klientens situation inte blirallsidigt belyst och kompetent analyserad och att han därmed inte hellererhåller rätt stöd om det råder vattentäta skott överallt. 4.Anhörigas roll ibehandlingsarbetet uppmärksammas i allt högre grad. Dessvärre anser sig mångakommuners socialtjänst förhindrade att involvera anhöriga och närstående i detsociala nätverket på grund av nuvarande sekretessregler. Det innebär att manavsäger sig en mycket viktig resurs, som om den mobiliseras kan utgöra ett stödoch uppbackning för missbrukare i dennes kamp. "På köpet" skulle ensådan mobilisering avsevärt öka förutsättningarna för en varaktigrehabilitering. FörreJO ifrågasätter om tiden nu inte är mogen att göra bestämmelsen i 14 kap. 3 §första stycket sekretesslagen (generalklausulen) 34 fillämpligpå Hälso-ochsjukvårdens och område.- ' 1988/89:SoUly Hantror inte v méd tanke på ällä de undantag från sekretessen sorn redan Bilaga 2finns - att en sådan ändring av sekretessreglerna skulle försämra förtroendetför de nämnda vårdområdena,.