yttr · GC05SoU1 · 1988-12-31 00:00:00 — Bestämmelsen ger ju tjänstemannen möjlighet attneka utlämnande av uppgifter, när detta strider mot de etiska principerna, menöppnar rnöjlighet att länina ut uppgifter när intresset av samarbete med annanmyndighet.vager tyngre. Om bestämmelsen i 14 kap. 3 § första stycketsekretesslagen, skulle göras generellt tillämplig skulle det dock varavärdefullt om med att bestämmelsen ändras ger utallmänna råd rörande vilka samarbetssituationer som föranlett ändringen ochvilka restrikfipner som bör iakttas i samrnanhanget. JO har han under,lång,tid märkt att sekretessregierna skapar svårigheter isamarbetet rnellan hälso- qch sjukvårdens och . organ, på enasidan, och andra samhällsorgan, pa den andra sidan. Liknande svårigheterföreligger också i samarbetet mellan hälso-och sjukvården och, socialtjänsten.Anledningen till att hälso-och sjukvården och har störresvårigheter att samarbeta med andra myndigheter är att 14 kap. 3 §sekretesslagen (generalklausulen) inte är tillämplig på dessa områden.Företrädare för dessa områden kan alltså inte lämna ut eljest sekretessbelagdauppgifter till annan myndighet, även om de skulle finna det uppenbart attintresset av att uppgiften lämnas borde ha företräde framför det intresse som . sekretessen skall skydda. Remissinstansersom är negativa till lättnader i sekretessen JKdelar den av utredningen om barnens rätt redovisade uppfattningen att den s.k.generalklausulen inte bör införas för vårdområdet. JK:s tro är att en sådanförändring skulle göra stor skada genom den osäkerhet den skulle skapa hosenskilda människor och att detta inte skulle uppvägas av den nytta som regelnskulle föra med sig i enskilda fall. Frågorom sekretess mellan myndigheter (mofionerna 1986/87:K402, K408, K414, K427 och K434) aktualiserar den motsättning som kan finnas mellan skyddet för den enskildes personliga förhållanden och det allmännas intresse av att för olika syften och ändamål få kännedom om enskildas förhållanden. Den gränsdragning som med sekretesslagen gjorts mellan dessa intressen kan inte vara något för alltid bestående. Tider och förhållan den kan ändras så att exempelvis den enskildes intresse av skydd för integriteten i vissa fall bör få stå tillbaka för samhällets behov av att fåtillgång till personuppgifter. Det kan måhända te sig stötande, som anförs i motionen K408, att sekretesskyddet skall gälla till "förmån" förénläkemedelsmissbru kare eller att en läkare, som påpekas i motionen K414, inte på eget inifiativ får lämna information till vid prövning av om socialförsäk ringsförmån skall utgå. Det är emellertid knappast tillrådligt att - med utgångspunkt från att intresseavvägningen i enskilda typsituationer kan te sig tveksam - nu genomföra en allmän översyn av sekretesslagens regler om sekretess mellan myndigheter. Åtminstone synes det vara lämpligare att behandla varje enskilt område för sig i den mån problem visar sig i den praktiska tillämpningen. JK./påpekar;;dpck; att hans erfarenhet av.tillämpningsfrågor-;rörande . ';1988/89:SpUiyi:;::; ' bestämmelser om.sekretessen på vårdområdet äröverhuvud taget ganska. iBilaga 2i: ; !,:. :-■::■,-;■■. ..-r..I :.-. :: ..■:m,. .;,-.;.';-..■... :'.,■. ;-.■ ..:.:■;-! ;"■ .;. ;i,-/;v ;r. 5Öanseratt det för skolans def inte föreligger ett såStort behöv av uppg;ift'er '■' ' ' ' från sjukvårdens och socialfjähsténs sekrétéssorhrådéri ätt 14 kåj5.' 3 § '' ' ' sekretesslagenbör göras tillämplig på dessa områden éjlér att någon arthän' ' ' . åtgärd medliknande effekt bör införas.' De möjligheter söm sékretesslagéfi " ' ' ' " ger i dagför att tillgodose skolans befioväv information äféhligtSÖ:s mening ' '■ '- ' * ' " " ' '■■' '■'■■■ Det haromvittnats att lärare i första årskiirs haft vissa ' ' ■ ,. : ..'i svårigheterattfå uppgifter om barfi-fråri förskolan inför skolstarten. Irhångä' ' ' fall hardessa svårigheter dock, just söm motionärerna anfört, berott J3å ätt ' ' ' ' ' tjänstemänneninte tolkat.sékfetesslägeri på ett rikfigt sätt. De problem örii ' ' ' ,. överföringav uppgifter söm kan finnas, bör dock, sorn arigävs ovan, lösas på ' - - ■ - ■ samförståndetsväg, i enlighet rned lagens ändå. Dét här visat sig ätt detta i'dé' ' ' - allraflesta fall är möjligt. Det skall heller inte glömrnas att den lågstadielärare,som övertar barnen från barnomsorgen, hår rriöjlighét att själv ha direktkontakt med föräldrarna. Inte heller 5/1 CO/5/? vill tillstyrka mofionerna. /SRhänvisar fill au de har framfört uppfattningen att man i görligastemån bör undvika att ta enskilda situationer eller uppfattade missförhållandentill intäkt för tillskapande av en särskild sekretessregel. Det är ofta mycketlätt att argumentera för lättnader i sekretessen i ett enstaka fall, men genomett lapptäcke av svåröverskådliga undantag åstadkommes ett i sin helhetuttunnat sekretesskydd som kanske inte alls avsetts. För hälso- och sjukvårdens del är det också så att kritikrörande sekretessen oftast går ut på att sekretesskyddet för den enskildetotalt sett är för svagt. Samarbetsgruppen KALV och motsätter sig kraftigten generalklausul inom hälso- och sjukvården samt . I ställetbör man överväga skärpningar i lagstiftningen av sekretessen. Höga krav på sekretess och respekt för människorsintegritet är alldeles nödvändiga om samhällets socialtjänst och hälso-ochsjukvård skall kunna fungera, anförs det. Om de nuvarande reglerna luckras upp,bidrar det säkerligen till att det i allt större omfattning uppstår privatavårdalternativ, som människor med stora ekonomiska och andra resurser kan vändasig till för att få hjälp under största diskretion. För dessa privatavårdalternativ är givetvis en strikt sekretess helt självklar. För utslagnamänniskor och människor utan tillräckliga resurser finns enbart densamhällsdrivna vården att vända sig till - en vård som allt oftare står förförtryck och där respekten för den enskildes integritet är genombruten. Enuppluckring av sekretessreglerna blir då ännu ett steg på vägen mot att få enklasskiktad lagstiftning präglad av rättsosäkerhet på vårdområdet. Denreviderade LVM är här det värsta exemplet på denna utveckling. Den kankomma att vålla missbruksvården oerhörda skador framåt. Det kanfinnas situationer då det nuvarande systemet kan verka onödigt ,, stelbent.Sekretesslagen får emellertid inte ändras i en riktning som kan 1988/89:SoUly försämra integritetsskyddet annat än när det föreliggersynnerliga skäl. Varje Bilaga 2 förändring av regelsystemet som kan fåsådana verkningar måste ovillkorligen föregås av ett omsorgsfullt utredningsarbeteoch under full insyn inte minst av dem som representerar de närmast berörda. Remissinstanser som utan att föreslå en generell lättnad ivårdsekretessen förordar utredning Kammarrätten i ställer sig positiv till att ensamlad utredning i frågan kommer till stånd. Problem med tillämpningen av sekretesslagen inomvårdområdet uppkommer enligt kammarrättens erfarenhet framför allt i fall därdet föreligger missförhållanden, som gör förebyggande åtgärder frånvårdmyndigheternas sida påkallade men där legala förutsättningar inteföreligger för att agera utan att den enskilde samtycker. Inom socialtjänstengäller detta främst beträffande verksamhet som syftar till att skydda barn ochungdom eller till att motverka missbruk av beroendeframkallande medel. Påhälso- och sjukvårdens område ger sig svårigheter särskilt till känna vid olikafall av missbruk. Som påtalats i flera av de remitterade motionerna medförsekretesslagstiftningen i sådana situationer inte sällan olägenheter förmyndigheterna när de skall på ett effektivt sätt fullgöra sina uppgifter. Enligt klara uttalanden (prop. 1979/80:2 s. 83) iförarbetena till sekretesslagen skall begreppet "men" tolkas medutgångspunkt frän den enskildes egna värderingar och önskemål. Eftersominnebörden av menbegreppet i det särskilda fallet inte skall läggas fast medutgångspunkt från en objektiv nyttighetsprincip, går det inte att i sådanasituationer lämna ut uppgifterna utan vidare. En förutsättning för att deavsedda åtgärderna skall kunna genomföras blir då att den enskilde lämnar sittmedgivande - uttryckligt eller tyst - till nödvändiga kontakter med andramyndigheter inom vårdområdet. Erfarenhetsmässigt är det svårt atti sådana fall få det medgivande som behövs, då den enskilde ofta torde upplevadet som menligt att uppgifter om honom lämnas ut även om utlämnandet sker i ettvällovligt syfte. Angelägna åtgärder kan därmed försvåras eller t.o.m.förhindras. Det skulle för sådana fall vara av värde om sekretessen mellanmyndigheter lättades, i första hand då mellan myndigheter inom vårdområdet. Entänkbar lösning är att ta bort undantaget i 14 kap. 3 § andra stycketsekretesslagen beträffande tillämpningen av generalklausulen inom hälso- ochsjukvården samt . En så genomgripande ändring av det aktuellasekretessskyddet synes emellertid i alltför hög grad strida mot de värderingarsom ligger till grund för lagstiftning och etik på dessa områden. Det är inteens säkert att det skulle vara möjligt att finna en lagteknisk lösning sombegränsar undantaget från generalklausulen till sådana fall där detta verkligenkan anses befogat. Som framgår av den remitterade promemorian har utredningenom barnens rätt avvisat förslag från JO om att undantagsreglerna i 14 kap. 3 §andra stycket sekretesslagen för hälso- och sjukvård samt socialtjänst skulleavskaffas i fråga om uppgifter rörande barn och ungdom . 4 1988/89. En annan väg skulle vara att, i anslutning till 14 kap. 1§ sekretesslagen, 1988/89:SoUly utvidga uppgiftsskyldigheten för berördamyndigheter. En sådan ordning Bilaga 2 framstår emellertid som alltförtrubbig och långtgående, eftersom vad som eftersträvas i första hand är att skapaen möjlighet att utväxla information och inte att införa en skyldighet att göradetta. En tänkbar väg kan vara att i den aktuellavårdlagstiftningen införa uttryckliga bestämmelser om en rätt för berördavårdinstanser att - under noggrannt angivna förutsättningar - utan denenskildes samtycke i förebyggande syfte ingripa i form av kontakter med andramyndigheter och instanser. Bestämmelser av denna art kan i så fall tas in isocialtjänstlagstiftningen och läkemedelslagstiftningen. Därmed skulle öppnas enmöjlighet för myndigheterna att, med stöd av 1 kap. 5§ sekretesslagen, utanhinder av sekretess vidta de åtgärder som är påkallade. Ett fjärde alternativ kan vara att kompletterabestämmelserna i 14 kap. 2 § sekresslagen med ytterligare, särskilda undantagfrån sekretessen, främst i förhållandet mellan myndigheter. Ett exempel pådetta utgör förslaget i betänkandet (SOU 1987:11) Skydd för det väntade barnetom att undantag från sekretess får göras till skydd för ett ofött barn. Dettaförslag har i princip tillstyrkts av kammarrätten. Skulle denna väg visa sigvara framkomlig kommer regler till stånd som direkt - och varken mer ellermindre -motsvarar vad som åsyftas. En nackdel är dock att regleringen isekretesslagen skulle bli ännu mer svåröverskådlig än . 1 vilket fall som helst rör det sig här om en grannlagaintresseavvägning mellan på den ena sidan respekten för den enskildesintegritet och på den andra behovet av förebyggande åtgärder till skydd för denenskilde och i många fall även för samhällsintressen. Kammarrätten är inte heltövertygad om att skälen för en reform tar över. Trots att frågorna behandlats iflera utskotts- och kommittébetänkanden, JO-beslut m.m. behöver i vart fall enytterligare, samlad utredning ske innan slutlig ställning tas. (styrelsen) anför att de nyarutiner som skapats efter sekretesslagens tillkomst (samtycke och deltagande avden ärendet rör) i kombination med de sekretessgenombrytande bestämmelser somexempelvis 71 § socialtjänstlagen utgör synes i vart fall göraen utvidgning av 14 kap. 3 § tillämpningsområdet onödig enligt styrelsensmening. Nuvarande sekretesslag fungerar i stort sett bra inomsocialtjänstens område. Lagen har en styrande attitydpåverkande effekt när detgäller att omsätta socialtjänstlagens intentioner om frivillighet ochintegritet till verklighet. Kommunernas erfarenheter är att det i allmänhetinte erbjuder några större svårigheter att få samtycke från den ärendet rörtill ett samråd med annan myndighet. Samverkan med andra myndigheter har ocksåi många fall fått en ny utformning på det sättet att den enskilde själv deltari de diskussioner och överläggningar som behövs för att åstadkomma bralösningar på människors problem. Exempel på detta är arbetet i rehabiliteringsgrupper,vårdplaneringsgrupper och samarbetet skola/förskola i samband med skolstart. Förbundetpekar dock på några angelägna områden för ändringar i utredningar på området, bl.a. angående tillämpningen 1988/89:SoUly av sekretesslagen i kommundelsnämnd (se nedan s. 46 och 50 f.). anser att den nuvarandesekretesslagstiftningen på det hela taget är bra. De flesta hinder församarbete går att lösa med den enskildes samtycke. Människans integritet är såviktig att samhället ibland får acceptera vissa negativa effekter. Det ärframför allt en metodfråga att hantera sekretesslagens bestämmelser på så sättatt samarbete ändå kan ske. Det finns dock vissa brister i nuvarandesekretesslagstiftning. Staden fillstyrker vissa enskilda lagändringar (se nedans. 40, 49 och 51). TCO anför att mycket talar för att en viss översyn avsekretesslagstiftningen behövs men detta får inte leda till att nuvarande restriktivainriktningsläpps. finns helt andra informationsmöjligheter ochrisker än för bara ett tiotal år tillbaka främst på grund av datateknikensutveckling. Det blir därvid allt viktigare att skydda den enskildes integritet.Vidare anser TCO att en sådan översyn måste samordnas med tillkomsten av dennya kommunallagen. Sekretesslagstiftningen är svårtolkad och skapar ibland enosäkerhet hos anställda som ska fillämpa lagen. Denna osäkerhet kan leda stel och återhållsam handläggning vilket i sin tur leder tillsamarbetsproblem mellan myndigheter och andra intressenter. TCO tror inte dessaproblem löses genom en uppluckring av lagstiftningen utan i stället bordesyftet med lagen lyftas fram och kunskaperna ökas hos såväl allmänheten som desom är anställda inom verksamhetsområden som omfattas av lagen. TCO:s inställning till den nuvarande sekretesslagen ärpositiv. Lagen har enligt TCO:s uppfattning haft en styrande ochattitydpåverkande effekt vid bl.a. omsättandet av socialtjänstlagensintentioner om frivillighet och samtycke från den enskilde klienten. blivit ett stöd för socialarbetarna i arbetet med att den enskilde ska taaktiv del i förändringsarbetet. Myndigheter skall inte kunna byta uppgifter"över huvudet" på klienten. Samverkan med andra myndigheter harutvecklats i riktning mot att den enskilde är med och deltar vidöverläggningar. I annat fall sker överläggningarna runt policyfrågor av allmännatur. är på väg från att vara en repressiv ochkontrollerande myndighet till en myndighet som ger service och hjälp på denenskildes villkor. I detta arbete har sekretesslagen varit till stor hjälp.Socialtjänsten har dock kvar frågor som kan leda till intressekonflikter ochoklarheter bl.a. hur man skall skydda barn som far illa och ungdomar som ägnarsig åt självdestruktiva beteenden som kriminalitet och missbruk. I dessa fallfinns bestämmelser som möjliggör åtgärder mot den enskildes vilja. Andra frågor som får ökad aktualitet är, hur man skallhantera sekretessfrågorna i den nya kommundelsnämndsorganisationen där fleraförvaltningar som tidigare betraktats som enskilda myndighetsområden nu slåssamman på den politiska beslutsnivån. Vidare har påtalats att det skulle varaen fördel om både skolan och förskolan omfattades av den så kalladegeneralklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen. Vissa överväganden beträffandeläkemedelsregistrering torde kunna göras liksom inom vissa delar då det gällersekretessen och brottslagstiftningen. i Malmöhuslän anser att den nuvarande sekretesslagstiftning- 1988/89:SoUly enfungerar i stort sett väl men att behov av vissa korrigeringar i enlighetmed Bilaga 2 vad nedan anges kan finnas. Tillräckliga skäl att redan nuinföra en modifierad form av generalklausul också på social- och sjukvårdensområde föreligger inte, enligt mening. Länsstyrelsenserfarenhet är att myndigheterna arbetar effekfivt, metodiskt och lagenligt föratt få den enskildes samtycke vid de tillfällen när flera myndigheter måstesamverka i enskilda ärenden för att vården och behandlingen skall blieffektiv. förutsätter att vidareutvecklarmetoderna för att i större utsträckning erhålla den enskildes samtycke.Länsstyrelsen vill i detta sammanhang också framhålla vikten av att myndigheteninformerar den enskilde om när sekretessbelagda uppgifter lämnats till annanmyndighet. , () och Föreningen barnensrätt i samhället () förordar en utredning om vissa frågor som tas upp i deaktuella motionerna (se nedan). hälsa (RSMH) finner det mycket angeläget att alla krav om att denpsykiatriska vården utan den enskildes samtycke skall lämna ut uppgifter ellerjournaler till sociala myndigheter, företagshälsovård etc. tillbakavisas. Översynav seltretesslagen för att underlätta polisens arbete i brottsutredningar.Motion 1986/87:K402 (m) Riksåklagarenoch förordar en översyn (se ovan s. 28 resp. s. 32). Ävensocialstyrelsen anser att frågeställningen bör klargöras. Kammarrätteni anför att domstolen inte har någon egentlig erfarenhet av huruvidagällande bestämmelser i sekretesslagen försvårar polisens arbete ibrottsutredningar. Det förefaller dock naturiigt att det från tid till annanuppkommer konflikter mellan på den ena sidan polisens intresse av att utredabrott samt på den andra sidan hälso- och sjukvårdens samt socialtjänstensintresse av att deras verksamhet inte försvåras genom att de tvingas lämna utuppgifter till polisen om sina klienter mot dessas vilja. Om en översyn avsekretesslagen kommer till stånd i enlighet med vad domstolen angivitförefaller det naturligt att även det här aktuella, mycket känsligaavvägningsproblemet granskas på nytt. EnligtSvenska läkaresällskapet har de skärpningar som skett i sekretesslagstiftningenlett till att sjukvårdspersonal ansett sig tvingad till extrem restriktivitet isina kontakter med polismyndigheterna. Konflikt mellan sjukvårdspersonal ochpolismyndighet uppkommer dessutom ofta på jourtid, då juridisk rådgivning ejstår att få. Sällskapet tillstyrker en översyn av gällande bestämmelser. Stockholmsstad anser att de regler som gäller vid misstanke om brott (våldsbrott,frihetsberövande brott och sexualbrott) mot den som inte fyllt , skallgälla oavsett brottsoffrets ålder. anför att problemen som berörs i 1988/89:SoUly denna motionnärmast synes bero på en felaktig tolkning av gällande Bilaga 2lagstiftning. Om dessa bestämmelser lett till missuppfattningar bör de ges enklarare utformning. (styrelsen) finner för sin del att informationen till poUsen inte utgör någotstort problem. Förbundet anser dock att ämnet bör tas upp vid en samlad översynav hälso- och sjukvårdssekretessen. TCO,stadskansli och i anser att de avmotionären påtalade svårigheterna torde böra avhjälpas med ytterligareutbildningsinsatser snarare än lagändringar. SamarbetsgruppenKALV, och () motsättersig lättnader i sekretessen på området. Sekretessvid överförskrivning och missbruk av läkemedel. Motion 1986/ 87:K408(m) Imofionen begärs bl.a. lättnader i sekretessen mellan apotek och läkare. Apoteksbolagetframhåller att apoteken bör ges möjlighet men ej skyldighet att kontaktareceptutfärdare för att uppmärksamma denne på t.ex. att patienten anlitar fleraläkare i samma ärende. På apoteken ser personalen utan att kunna ingripa hurvissa personers hälsa försämras som deras förbrukning avberoendeframkallande läkemedel fortgår. Det vore en fördel för såväl samhälletsom för missbrukare och läkemedelsberoende personer om kunde hjälpatill att bryta den onda cirkel personen i fråga hamnat i. måstevärnas om den personliga integriteten och människors förtroende för apoteken. Mofionärenföreslår vidare att apoteken utrustas med ett datasystem, där uttag avberoendeframkallande läkemedel lagras i syfte att kunna följa namngivna personersläkemedelsinköp. Det bör enligt bolagets uppfattning inte åläggas apoteken attföra pafientregister, vare sig dataförda eller . För det första börapoteken inte åläggas en polisiär roll. Det skulle allvarligt skada förtroendetmellan patient och apotek. För de andra vore det omöjligt att inom överskådligframfid få ett sådant system funktionellt. Det är väl känt att människoranlitar olika apotek. Det finns anledning att anta att läkemedelsberoendepersoner inte skiljer sig från den övriga befolkningen i detta avseende. Omförslaget genomfördes skulle det kräva en rikstäckande databas med lagring avohanterligt stora datamängder. Ytterligareett förslag från motionären innebär att varje person som får recept påberoendeframkallande medel hänvisas till ett särskilt apotek. EnligtApoteksbolagets åsikt bör personer med recept på beroendeframkallande läkemdelej hänvisas till ett särskilt apotek. Eftersomman aldrig från början kan förutse vilka personer som blir beroende ellermissbrukare, måste detta då omfatta samfliga personer, som får ettsådant läkemedel. Detta är möjligt i metadonprogrammet, som omfattar relativtfå patienter och där det ingår i överenskommelsen med patienten. Att däremotbinda varje person som har recept på beroendefram- kallandeläkemedel, till särskilda apotek, skulle bli en omfattande admini- 1988/89:SoUly strativ apparat och innebära höga kostnader. Allmänheten skulletroligen Bilaga 2 uppfatta åtgärden som obekväm och en allvarlig inskränkning i den personliga friheten. anser att det är angeläget attsekretesslagen inte utgör hinder för att komma till rätta med missbruk avberoendeframkallande medel. Det är angeläget att de problem motionären tar uppoch som också diskuterats inom får en lämplig lösning.Styrelsen har fått förfrågningar från vårdansvariga läkarehur man skall förfara med patienter som fått förskrivning av beroendeframkallandemedel av flera olika läkare. I varje enskilt fall har förskrivningen varitmåttlig men sammantaget har patienten kunnat få ut betydande mängder. Det sistnämnda problemet har ibland kunnat lösas genom attläkaren lyckas tala patienten till rätta, i andra fall genom information tillberörda läkare som varit verksamma inom samma verksamhetsområde enligt sekretesslagen.1 åter andra fall har det varit mycket svårt att få rätsida påöverförskrivningen. har utarbetat ett förslag om förbättradtillsyn över förskrivningar. I avvaktan på den pågående tillsynsutredningenm.m. har förslaget dock inte tillställts regeringen. uppger att sedanlänsläkarorganisationen uphörde 1981 torde inte någon lokalt och riktadindividuell receptgranskning förekomma i . harrekommenderat, att det i landstingen inrättas s.k. samrådsgrupper. För attuppgifter skall kunna lämnas till eller från gruppen måste enligt JO:s meningäven i detta fall patientens medgivande inhämtas (se vidare "Arbete motläkemedelsmissbruk i storstadsregion. JO-beslut försvårar patientinriktadeåtgärder", och medarbetare, 1988. vol. 85, s.1175-1178). finner dessa förhållanden orimligaoch föreslår, att skaderekvisitet vid missbruksfrågeställningar ändras frånsubjektivt men, som gäller, till objektivt men och att landstingenssamrådsgrupper erbjuds möjligheter motsvarande dem inom den gamlalänsläkarorganisationen. Ej individbaserade terminalsystem inom apoteken utgör ettvärdefullt instrument att följa det lokala förskrivningsmönstret preparatvisuttryckt i dygnsdoser uppdelat på kön och ålder. Vidare kan effekten avinformationsinsatser m.m. studeras. Däremot kan sällskapet inte accepteradatoriserade personregister, som gör "det möjligt att spåra med vilkaintervaller recept tas ut och konsumeras". Sådana skulle vara liktydigamed administrativa övervakningsregister med alla risker för,felanvändning dettainnebär. tillstyrker ett informationsutbytemellan hälso- och sjukvården, apoteksväsendet och andra samhällsorgan somdirekt och nära deltar i vården till förhindrande av överförskrivningar.