prot · GC0918 · 1988-12-31 00:00:00 — Genom det välkända Gotlandsförsöket lyckades man t.ex. minska antalet aborter starkt och halvera antalet tonårsaborter. Efter att försöket avslutats har dock antalet stigit igen. 3 protokoll 1988/89:18-19 Prot.1988/89:18 Erfarenheten visar att förebyggandearbete måste bedrivas kontinuerligt. Om det ökande antalet aborter UtveckHngen inomområdet måste följas och analyseras. statistik visar att enökande andel av de tonåringar som låter göra abort har genomgått fidigareingrepp av samma slag. Det är naturligtvis angeläget att utröna såväl orsakertill detta förhållande som omfattning av det för att kunna angripa problemet.Det tillkommer också hela fiden nya ungdomar och ny personal liksom nyaprevenfivmetoder, vilket medför behov av återkommande aktiviteter. Därtill kanden epidemiologiska situationen förändras. Framför allt har det arbete sombedrivs lokalt stor betydelse. Detta är en uppgift för de enskildasjukvårdshuvudmännen och bör utformas med hänsyn till de behov ochförutsättningar som råder i varje enskilt område. har utarbetat en rapport medförslag till åtgärder för att minska antalet aborter i landet. I denna föreslåsen ökad satsning på information, både allmän och riktad fill ungdomar. Jag anser inte att det finns anledning att göra ändringari aborflagen med syfte att minska abortfrekvensen och ser således inte dettavara skäl att filisätta en ny abortutredning. Däremot delar jagsocialstyrelsens uppfattning att informationsverksamheten bör intensifieras.Jag vill också understryka betydelsen av en helhetssyn, där risken för sexuelltöverförbara sjukdomar vägs in i det abortförebyggande arbetet. Jag är övertygadom att sjukvårdshuvudmännen vidtar lämpliga åtgärder med anledning av denkunskap på området som blivit tillgänglig, och jag kommer meduppmärksamhet att följa den fortsatta utvecklingen. AnL 31 (): Jag ber att få tacka för svaret på mininterpellation. Tyvärr gav svaret inte något besked om huruvida regeringenämnar vidta någon särskild åtgärd för att minska antalet tonårsaborter. Svaretlämnar över ansvaret till och möjligtvis tillsjukvårdshuvudmännen. Jag tycker att svaret tyder på att regeringen villfrånhända sig sitt ansvar för nuvarande förhållande. Tonårsaborterna sjönk efter det attden nya abortlagen trätt i kraft. Det talar för att de åtgärder som då vidtogsvar av den arten att de verkade i abortförbyggande syfte. gav impulser till många landsting ochkommuner, som visade att ett aktivt arbete gav resultat. Detta arbete harnumera avtagit. års abortkommitté visade på brister som kunde ledatill ett ökat antal aborter. Tyvärr har de förslag som då utvecklades intetagits på allvar, och det har resulterat i det förhållande vi ser i dag.Aborttalen visar på en ökning som är mer än oroväckande. Redan de aborttal vitidigare noterat har oroat oss. Tonåringarnas situation visar att vi inte längre medstolthet kan anse att är bäst på att förebygga aborter i dessa åldersgrupper. Vad som, förutom att antalet aborter ökat, är mer noterbart är att antalet reaborter också ökar. Allt fler tonårsflickor genomgår alltså abort för andra och tredje gången. Det är inte acceptabelt. Detta förhållande måste närmare analy- 34 seras. Jag vill nämna några orsaker som kan ha spelat in.Läkemedelsrabattering-en har förändrats. För att manskall kunna köpa ut förbrukning av p-piller måste recept lämnas in vartredje månad, och det kostar ca . att erhålla p-piller. Det kanför rätt många flickor vara dels så att de inte kommer ihåg att hämta ut sinapiller, dels så att de inte har pengar som täcker till p-pillerkostnaden. Förkvinnor som har fött barn är spiralen som preventivmetod gratis. Enligt de rapporter jag fått från barnmorskor som ärverksamma med prevenfivmedelsrådgivning spelar det tydligen en inte försumbarroll att p-pillrens åtkomlighet har minskat. Naturligtvis skall p-piller inteförskrivas innan undersökning och rådgivning visar att det är ett lämpligtprevenfivme-del. Jag vet att HIV-aids-debatten medfört att kondomen förts framsom det enda säkra skyddet. Så är fallet när det gäller att skydda sig mot desexuellt överförbara sjukdomarna, som sprids. För tonåringarna är situationen problemfylld. I entonårsrelation är det ofta svårt, på grund av blygsel och dålig kontakt mellanparterna, att diskutera preventivmetod. Ofta sker sexdebuten i samband mednågon fest, där även ölkonsumtion förekommer, vilket bidrar till att omdömetnedsätts. Det finns dessutom en tendens att överlåta preventivansvaret påkvinnan. Det gäller inte bara tonåringar. Tyvärr har då kondom som skyddsmedelinte visat sig vara tillräckligt, och det kan även ha bidragit till att antaletaborter har ökat. För det förebyggande arbetet med sex- ochsamlevnadsundervisning finns de resurser som fanns tillgängliga imitten av 70-talet. Det har nog en del i skulden till att situafionen nu visarpå ett ökat antal tonärsaborter. Över huvud taget har satsningarna på detförebyggande arbetet alltmer skjutits i bakgrunden. Det gäller öppettider förpreventivmedelsrädgivning, det gäller insatserna i skolorna, det gällertillgången till projektmedel för särskilda insatser. Jag vill nog påstå attregeringens intresse för dessa frågor har varit synnerligen ljumt. ser viresultatet av det. Jag kan även inse att hotet frän HIV-aids har varitöverskuggande . Det kunde ha lett till samordnadeinsatser, som skulle ha inneburit ökade medel till abortförebyggandearbete. En bred sex-och samlevnadsundervisning skulle ha kunnat samordnas, såatt hela spektrumet av förebyggande insatser hade rymts. Men sädana projekt harsaknats. 1 stället har annonser, affischer och broschyrer producerats,samfidigt som barnmorskorna och läkarna på STD-mottagningarna kämpat medminskande resurser och med minskat intresse för deras arbete. När nu ersättningen för de besök som sker på ungdomsmottagningarnaskall komma direkt från sjukvårdshuvudmännen, är det bara en förhoppning attdet inte skall innebära att mindre resurser går till den förebyggandeverksamheten. Vi saknar också insikt om hur de pengar som anslagits tillförebyggande insatser används när det gäller fördelningen till abortförebyggandearbete. Det vore intressant att se om användningssättet avspeglar sig i deregionala abortsiffrorna. Är det inte dags att utse abortkommitté,inte för att ändra abortlagen, men för att se över abortutvecklingen? Tillgänglig statistik visar en markant ökning avreaborter, som det sker en minskning av aborter bland kvinnor utantidigare abortingrepp. Om det ökande antalet aborter Om det ökande antalet aborter Prot.1988/89:18 Sålunda har procenten kvinnor med minst en tidigare abort ökat från16,till . För tonåringar har ökningensedan 1984 varit från till . Detta ger anledning tilleftertanke och visar att bilden kanske inte är så enkel att tyda. En fråga man får lov att ställa är vad det är som brister,när allt fler kvinnor kommer för att fä abort då de gått igenom ensådan. Klarar samhället inte av att ge dessa kvinnor, och i vissa fall deraspartner, ett bra omhändertagande i samband med abortrådgivningen? 1980 årsabortkommitté gav exempel på hur olika mottagandet och behandlingen av abortsökandevar i vårt land. De mest belastade sjukhusen hade inte resurser till samtal ochuppföljande arbete, men även på mindre sjukhus gavs inte tillräckliga resurserför detta viktiga arbete. Vi vet att barnmorskornas arbetssituation harförändrats. Det ökade antalet barnafödslar tar deras tid, cytologprovtagningarskall genomföras, HlV-aids-provtagningar skall ske och information skalllämnas till alla blivande mödrar. Detta har tagit tid från de förebyggandeinsatserna. Finns det inte anledning att anslå nya projektpengar? Jagvill fråga socialministern om regeringen i årets budgetberedning inte är bereddatt anslå en större del ekonomiska medel dels till , dels tillsjukvårdshuvudmännen för förebyggande arbete. Vi vet väldigt litet omsituationen. Vad betyder t.ex. bostadsbristen för abortutvecklingen? Jag villockså fråga om socialministern är beredd att initiera en förändring avläkemedelsrabatteringen så att p-piller kostnadsfritt förskrivs till tonårsflickor. AnL 32 (): Även jag ber att få tacka för svaret på min fråga. Jag saknar, liksom , tyvärrsocialministerns egna åsikter. Det är som ihuvudsak har redovisats. En sak torde vi vara överens om, nämligen att vi allaär oroade över ökningen av aborterna, speciellt det tilltagande antalettonårsaborter som sker, och att olika åtgärder måste sättas in för att vändadenna trend. Särskilt oroande är det att fler tonåringar upp till gör fleraaborter, och att de unga flickorna dessutom är utsatta för stora smittorisker,t.ex. av klamydia och kondylom. Socialministern säger nu i sitt svar att det inte bara ärantalet aborter som har ökat, utan också antalet födda barn. Detta är dock enklen tröst, fru socialminister, eftersom ökningarna i födelsetal och i antaletaborter berör helt olika kvinnopopulationer. Födelsetalet stiger framför allt iåldrarna , men aborterna ökar främst bland tonåringar och yngrekvinnor. Detta framgår också av den rapport som gjorts av , ochsom socialministern hänvisar till. I anledning av detta vill jag emellertid ställa frågan:Vad kan vi göra för att fler unga flickor, som blir gravida, trots allt skall välja att föda sitt barn?Den diskussionen finns över huvud taget inte med i och inte heller i socialministerns svar. Det bör faktiskt vara en huvuduppgift för ett välfärdssamhälle, som jag ser det, att en kvinna skall våga och vilja framföda sitt barn även om det kommer . Varje 36 aborterat måste uppfattassom ett misslyckande för ett välfärdssamhäl- Delarsocialministern min syn i den frågan? För övrigt kan jag i stora delar ansluta mig till detankegångar som socialministern för fram, särskilt att ett förebyggande arbetemåste bedrivas kontinuerligt. Man måste i det sammanhanget fråga sig, varförökningen av antalet aborter skett efter 1985. Är det så att införandet avDagmarsystemet helt enkelt inneburit en försämrad preventivmedelsrådgivning?Tidigare kunde ju specialdestinerade medel utgå just till förebyggandeåtgärder, men sedan har ersättningen fill landstingen utgått i form av enschablonsumma. Man kan faktiskt ana sådana tankegångar i socialstyrelsensredovisning. Socialministern sätter mycket stor tilltro till att deolika landstingen kommer att vidta lämpliga åtgärder med anledning av de ökandeabortsiffrorna. Jag önskar att jag kunde vara lika trosviss på den punkten. 1dag bedrivs abortförebyggande verksamhet enligt den s.k. Gotlandsmodellen iendast åtta landsting. Storstäderna saknar t.ex. helt samordnade abortförebyggandeinsatser. Hur orolig är socialministern egentligen? Vi har nuabortsiffror som motsvarar 60-talets nivå och vi vet att var tredje aborteradtonåring har haft 1-3 aborter tidigare. säger att denna utveckling måsteanalyseras ytterligare. har diskuterat abortfrågorna,bl.a. vad gäller de sena aborterna. Tyvärr visade sig regeringen i detsammanhanget så ointresserad av att över huvud taget ta upp abortlagen tillprövning att socialutskottet för fick begära attregeringen skulle ge tilläggsdirektiv fill utredningen om det ofödda barnet.Först överlämnades socialutskottets betänkande från oktober 1986till utredningen. Socialministern må ursäkta, men jag finner varken oron förarbetssitu-afionen eller respekten för särskilt utpräglad. Jag vill fråga socialministern: På vilket sätt skalllandstingen nu stimuleras till ökade informafiva och förebyggande åtgärder?Kommer specialdestinerade medel att utgå? Jag är besviken över att socialministern helt avfärdar minfråga om en ny abortutredning - en fråga som också var innepå. Jag har i min fråga inte ställt kravet om en ändring av abortlagen. Menanser inte socialministern att det vore av värde om ledamöter i enparlamentarisk församling förutsättningslöst slog sina kloka huvuden ihop i enså allvarUg samhällsmedieinsk fråga som denna? Om det ökande antalet aborter Under detta anförande övertog andre vice talmannenledningen av kammarens förhandlingar. AnL 33ELISABETH (vpk): Även jag vill tacka socialministern för svaret på min fråga. Tydligt är att frågeställarna, interpellanten ochsocialministern är överens om att åtgärder måste fill för att få ner det ökandeantalet ofrivilliga graviditeter och aborter, framför allt tonårsaborterna. En abort är en nödlösning och innebär alltid en starkpsykisk påfrestning för en kvinna. Särskilt gäller detta unga kvinnor påtröskeln till sitt vuxenliv, och jag anser att dessa unga kvinnor är värda attfå all den hjälp, det stöd och Om det ökande antalet aborter denundervisning som behövs för att de skall kunna gå in i sitt vuxenliv med andraerfarenheter av sexualitet och samlevnad än vad en eller flera tidiga aborterinnebär. Det är alltså mycket angeläget att försöka finna orsakerna till denökande abortfrekvensen. Socialministern menar att en anledning kan vara attanvändningen av p-piller har minskat och att detta hänger samman med den debattom riskerna vid p-pilleranvändning som förekommer av och till i massmedia och iannan debatt. Detta spelar säkert en viss roll. Men än viktigare tror jag detär att preventivmedelsrådgivning och sexualitets- och samlevnadsundervisningöver huvud taget är klart eftersatta och icke prioriterade områden inom hälso-och sjukvården. Ungdomsmottagningar finns inte i alla kommuner, och där definns fungerar de mycket olika. Det är stora skillnader i kvaliteten pårådgivningen och vad beträffar öppethållandetider osv. Det krävs också ettganska stort mått av företagsamhet hos ungdomarna att söka uppungdomsmottagningarna för att där komma i åtnjutande av den hjälp som kan ges.Ungdomsmottagningarna behövs, de behöver byggas ut och de bör ges betydligtstörre resurser än de har . Men det är också viktigt att satsa pä att möta ungdomarnadär vi verkligen kan nå alla, framför allt genom skolan. Vi måste se till attfå en utbyggd och väl fungerande sex- och samlevnadsundervisning inom skolansram, där barnmorskor och gynekologer samarbetar med skolkuratorer och lärareför att ge ungdomarna alla de kunskaper som de behöver för att undvikaofrivilliga graviditeter och efterföljande aborter. Genom sådan skolundervisningkan också information om HIV, aids och andra sexuellt överförda sjukdomar nå uttill alla ungdomar. HIV- och aidsinformation är i sig viktig och angelägen menden får inte innebära att den vanliga preventivmedelsrådgivningen får ståtillbaka. Jag delar oro för att så kan vara fallet. Frågan ärom inte just detta hänt och att en av anledningarna till det ökade antaletofrivilliga graviditeter och aborter just är att HIV- och aidsinformationen hartagit överhanden över den vanliga preventivmedelsrådgivningen. Budskapet tillungdomarna har varit att använda kondom för att skydda sig mot HIV-smitta, ochdärvid har man stannat. Hur man skall använda kondom är en kunskap som kansket.o.m. har gått förlorad under en generation av p-pillerätande kvinnor. Det ärkunskaper som på nytt måste tillföras ungdomarna. Varje ungdomskull måste fåsådan undervisning. påpekar socialministern att harutarbetat en rapport med förslag till åtgärder för att minska antalet aborter ilandet, och socialministern säger sig också vara positiv till attinformationsverksamheten intensifieras. Men säger sig socialministernvara övertygad om att sjukvårdshuvudmännen kommer att vidta lämpliga åtgärder.Tyvärr är jag inte alls övertygad om att sjukvårdshuvudmännen kommer att göranågot åt ökningen av tonårsaborterna. Förebyggande verksamhet som främst gagnarunga kvinnor och vars resultat i bästa fall ger utslag i statistiken om någraår är nog inte sådant som lyfts fram i hälso- och sjukvårdsbudgetarna nu inovember eller inför planeringen av flerårsarbeten osv. Därför är det såväldigt viktigt att socialministerns intresse för dessa frågor resulterar i konkretaförslag till åtgärder. Vi måste diskutera vad vi kan göra åt de Prot.1988/89:18 ofrivilliga tonårsgraviditeterna med efterföljande aborter. Om det ökande antalet aborter Gratis preventivmedel, satsning påforskning om ofarliga p-piller och rejäla resurser för utbyggd sex- ochsamlevnadsundervisning för ungdomar är några förslag. Är socialministern bereddatt stödja sådana åtgärder? Regeringen frånsäger sig inte sitt ansvar, . säger att hon inte kan se att jag känneroro inför utvecklingen utan att jag bara hänvisar till . Då harGullan läst interpellationssvaret dåligt. På första sidan i detutdelade svaret säger jag: "Liksom frågeställarna har jag med oro noteratatt antalet aborter ökat." På s. 3, sista stycket, säger jag att jag delarsocialstyrelsens uppfattning att informationsverksamheten bör intensifieras.Jag säger också där, och det vill jag upprepa, att jag understryker"betydelsen av en helhetssyn där risken för sexuellt överförbara sjukdomarvägs in i det abortförebyggande arbetet." Jag ser lika allvarligt på dennautveckling som gör och som interpellanten och frågeställarnagör. Läkemedelsrabatteringen har tagits upp, men vi har ingenundersökning som direkt visar hur den har påverkat p-pillerförbmkningen.Användningskurvan hade redan tidigare planat ut och börjat vända nedåt, så detär inte säkert att ändringen av rabatteringen har påverkat situationen särskiltmycket. Om man betänker att kostnaden för den enskilde trots det ändradeprissystemet begränsar sig fill . är det inte sannoliktatt ändringen har haft någon större inverkan på utvecklingen. berörde också frågor som gäller denbudget som skall läggas fram . Av de skäl som andra statsråd angivitfidigare i debatten kan jag inte ge svar på dem. Däremot kan jag säga attom det visar sig att preventivmedelsrådgivningen har haft en nedgång ute ilandstingen sedan vi hade det specialdestinerade bidraget är jag naturligtvisberedd att vid nästa Dagmaröverläggning, som börjar , ta uppdiskussioner med och med landstingen om den här frågan föratt se om det är nödvändigt att återinföra ett specialdestinerat bidrag. frågade vidare: Vad kan vi göra för attfler kvinnor skall välja att föda barn, vilket naturligtvis - jag delar denuppfattningen - måste vara det allra viktigaste. Samhället gör olika insatserpå det familjepolitiska området för att stödja barnfamiljer. Vi harbarnbidragen, vi har möjligheten att bygga ut barnomsorgen, där regeringensträvar efter att vi skall ha full behovstäckning, vi har enföräldraförsäkring som vi vill bygga ut för att göra det möjligt för föräldraratt vara hemma hos sina barn . Statsbidragen till barnomsorgen harju varit föremål för förslag om nedskärningar från de borgerliga partierna.Förslaget om en utbyggnad av föräldraförsäkringen, som ger möjligheter tillersättning för inkomstbortfall, har de borgerliga partierna inte stött. Men jaghåller helt med om att det behövs aktiva insatser på familjepolifikens områdeför att fler kvinnor skall ha möjlighet att föda sina barn och ta hand om dem.Men då måste man, , vara mer generös när det gällerfamiljepolitiken. Om det ökande antalet aborter Varken eller tror pålandstingen. Jag tror att landstingen när den här rapporten frånsocialstyrelsen nu kommer -den har ju ännu inte kommit ut i trycket; jag har enpreliminär upplaga -också måste ta till sig den kunskap som finns när detgäller denna utveckling. Landsting ser ofta krasst ekonomiskt påsin verksamhet. Låt oss ta med också den aspekten i den här debatten, som iövrigt förs från humanitära och mänskliga utgångspunkter! Jag tror attlandstingen måste inse att det också ekonomiskt lönar sig att göra förebyggandeinsatser i det här sammanhanget. har i sin rapport många bra förslag somgäller information och olika slags insatser. Vi skall naturligtvis frånregeringens sida studera de förslagen för att se vilka åtgärder som skallvidtas. Jag vill än en gång säga att jag delar oron inför den här utvecklingen.På den punkten är jag enig med , interpellanten ochfrågeställarna. AnL 35KARIN (): Det var bra att socialministern gjorde det klarläggandet,som ju innebar vissa löften för framtiden och som gav mer än vadinterpellationssvaret gav oss som har frågat. Det finns då alltså anledningatt vänta sig att man under Dagmaröverenskommelsens täckmantel skall kunnadiskutera specialdestinerade medel. Men innan man kangöradet antar jag att detkrävs en kunskap från båda parters sida om förhållandena ute i landstingen.Förhoppningsvis kan man få fram ett sådant material snabbt, men jag tvivlarkanske på det. Jag frågade också vad aidsdelegationens pengar har kunnatanvändas till. Jag har inte fått något svar på varför man inte för dem haranvänt de kanaler som fungerar-det handlar alltså om den sex- ochsamlevnadsundervisning som sker i skolan, och det handlar om depreventivmedelsmottagningar som finns och som skulle ha behövt förstärktaresurser; de skulle ha gjort ett mycket bra arbete även när det gäller attförebygga spridning av HIV- och aidssmitta. När det gäller läkemedelsrabatteringen vill jag säga att ivarje fall de barnmorskor som träffar de här tonåringarna i derasabortsituation påstår -det är tyvärr inte belagt i någon större undersökning -att det har en viss betydelse att de inte klarar av vad som behövs avplanering. De har ibland inte recept som är aktuella när p-pillren tar slut,och de har i vissa fall av ekonomiska skäl inte möjlighet att lösa utp-pillren. Det är liksom inte mest aktuellt för den här gruppen av ungdomar.Det vore viktigt att få situationen också i de här hänseendena analyserad ochutredd. Sedan vet vi att just p-pilleranvändningen är avhängig avhur debatten om biverkningarna förs. Man har tidigare kunnat hänföra ett ökatantal aborter till en sådan debatt, inte minst i press och massmedia. Det behövs klara rikflinjer också från den högsta myndigheten,, som handhar pengarna, om vad som enligt dess mening skallgöras för de medel som anslås. Vi ställer stora förhoppningar på attsocialministern verkligen tar tag i det här och ser till att medlen kanaliserastill det de är avsedda för, nämligen det abortförebyggande arbetet. Jag behöverkanske inte påpeka att vi - alla vi tre som finns med i den här kommer att följa det debatten , antar jag, och även många andra arbetetmed stort intresse. AnL 36 (): Vi kanske inte skall strida om vem som ärmest orolig - jag tycker mig finna ett större engagemang hos socialministern nuän jag gjorde i själva svaret, och det är bra. Det är viktigt att vi ställer oss frågan: Vad kan vi göra?Vad jag saknade i svaret var litet mer konkreta åtgärder, men vi har fått endel kompletteringar av svaret. Tyvärr litar jag inte på huvudmännens storaaktivitet i de här frågorna. Som också sade tror jag tyvärrinte att man ser det här som en av de vikfigaste frågorna när olika angelägnavårdbehov pressar på. Å andra sidan borde det ligga i landsfingens intresse rentekonomiskt att se närmare på aborterna. De kostade 145 milj. kr. Den genomsnittliga kostnaden per abort är . För att inte tala omvad det kostar en kvinna - både fysiskt och psykiskt - att gå igenom en abort!Men om vi nu ser det rent ekonomiskt önskar man alltså att dessa pengar istället kunde användas till förebyggande åtgärder - jag tror att vi är överensom det. Jag hoppas att enskilda ledamöter i de olika landstingen pressar på såatt någonting händer. Det är bra att socialministern tar upp den härdiskussionen vid Dagmar-övérläggningarna. Jag skall inte nu ta upp dendebatten, men ett gott råd vill jag ge: Försök då att återgå tilldet gamla systemet! Det har ju visat sig att det var bättre. Socialministern sade att vi moderater- eller de borgerligaöver huvud taget - inte är tillräckligt generösa när det gällerfamiljepolitiken. Jag påstår motsatsen! De borgerliga partierna har på ettkonstruktivt sätt föreslagit en långt mer familjevänlig politik än vadregeringen kommer att föreslå. Vi är ju eniga när det gällerföräldraförsäkringen så långt den gäller. Vad det handlar om är etttillägg till den försäkringen som ger dem de bästa resurserna som redan i daghar det relativt väl beställt.