prot · GC0919 · 1988-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1988/89:19 1 § Till kammarkansliet hade inkommit följande ansökningarom ledighet: Undertecknad anhåller härmed omtillstånd att för enskild angelägenhet av största vikt, som kräver vistelseutomlands, erhålla tjänstledighet från riksdagsarbetet under fiden den 15november-den 14 december 1988. Undertecknad anhåller om ledighetfrån riksdagsuppdraget den 12 november-den 11 december 1988 förfullgörande av tjänstgöring i svenska delegation i NewYork. Härmed anhåller jag omtjänstledighet från uppdraget som riksdagsman den 13 november-den12 på grund av att jag då skall ingå i den svenskaFN-delegafionen. Framställningarna bifölls av kammaren. Talmannen anmälde att följandeersättare skulle tjänstgöra i stället för ledamöter, nämligen () för , SörenNorrby (fp) för och i (s) för . 2 § Föredrogs och hänvisades 1988/89:18till kulturutskottet 1988/89:25bil. 5punkt 1 till utbildningsutskottet -,-, Prot.1988/89:19 bil. 8 november1988 bil. 7 punkt l fillarbetsmarknadsutskottet i övrigt till näringsutskottet bil. 9 punkt 1 tilljordbruksutskottet punkt 2 till näringsutskottet propositionen i övrigt fillfinansutskottet /89:50 till näringsutskottet 3 § Föredrogs och hänvisades 1988/89:51fill skatteutskottet Beträffande denna proposition haderegeringen föreslagit att skulle besluta att motionstiden förkortadesfill . Kammaren beslöt förkortamotionstiden till att utgå . 4 § Föredrogs och hänvisades 1988/89:53och 54 till skatteutskottet 1988/89:40till utrikesutskottet 5 § Föredrogs och hänvisades 1988/89:6till jordbruksutskottet 6 § Föredrogs och hänvisades 1988/89:Jultill jusfitieutskottet 1988/89:Sfltill socialförsäkringsutskottet 1988/89:T3fill trafikutskottet 7 § Föredrogs men bordlades åter Konstitutionsutskottetsbetänkanden /89:KU3-KU5 betänkanden /89:FiUl och betänkande 1988/89:UU2 betänkande1988/89:SoUl betänkanden /89:KrUl-KrU3 8 § Svar på interpellation 1988/89:5 om den kommunalabeslutsrätten i fråga om sludig förvaring av utbränt kärnbränsle AnL 1 Bostadsminister : har frågat mig om regeringen ärberedd att ta sådana initiativ att berörda kommuner i sina översiktsplanertvingas reservera markområden lämpliga för slutförvaring av utbräntkärnbränsle och om regeringen avser föreslå förändringar i naturresurslagen sominnebär att den kommunala vetorätten inskränks vid beslut om lokalisering avanläggningar för slutförvaring av utbränt kärnbränsle. har förutsatt att all lagring och slutförvaringav olika slags kärnavfall från den inhemska kärnenergiverksamheten skall skeinom landet. har i en rapport till regeringenanfört att de platser där det kan vara möjligt att förlägga ett slutförvarsuccessivt skall sållas fram i en planeringsprocess uppdelad i tre skeden. befinner vi oss i det första av dessa,provskedet. Kraftföretagen genom () arbetarnu med att skaffa fram kunskaper om sådana egenskaper hos berggrunden som är avbetydelse för slutförvaringen. Det andra skedet, urvalsskedet, sträcker sig från börjanav till omkring 2000. Då planerar attvälja ut ett mindre antal platser som bedöms särskilt lämpliga. De berördakommunerna och länsstyrelserna kommer då att informeras om nämndens bedömningav platsernas lämplighet. Det tredje skedet, tillståndsskedet, inträder omkring år2000. skall då ansöka om tillstånd hosregeringen enligt 4 kap. naturresurslagen för slutförvaringen. Enligt skall varje kommun senast den 1juli 1990 ha antagit en översiktsplan som omfattar hela kommunen. Planen skallbehandla de långsiktiga frågorna för mark- och vattenanvändning och byggande. Som framgår av det jag sagt väntas SvenskKärnbränslehantering AB:s bedömning av särskilt lämpliga platser föreliggaförst till omkring . Det ärförst i detta skede som det finns meningsfullt underlag för behandling av denaktuella frågan i den kommunala planeringen. Det finns därför för närvarandeingen anledning för regeringen att ta några initiativ i denna fråga. Jag vill framhålla att det är angeläget attstatens kärnbränslenämnd och redan i ett fidigtskede samråder med de kommuner och län som berörs av undersökningar m.m. Detinnebär att det redan under provskedet behövs samråd om de mark- ochvattenområden som berörs av undersökningarna. Det material som tas fram isamband med översiktsplaneringen i kommunerna blir också avstort värde när det längre fram blir aktuellt att ta ställning till var markbehöver reserveras för ändamålet. I samband med diskussionen om slutförvaring av kärnavfalloch vissa andra anläggningar som bedömts ha mycket stor betydelse för landethar Om den kommunala beslutsrätten ifråga om slutlig förvaringav utbräntkärnbränsle Prot.1988/89:19 frågan väckts om inskränkningar av den kommunala har i samband med beslutet om naturresurslagenförordat att frågan om sådanainskränkningar övervägs ytterligare. Arbetet med att utforma Om denkommunala ,. . ,,. .... .j- -"ujj direktivtill en utredning pågar i . slutlig förvaring av ut- (): Jag tackar bostadsministern för svaret.Bostadsministern går som katten kring het gröt och undviker att ge ett klartbesked om var regeringen står i frågan om inskränkningar av den kommunalasjälvbestämmanderätten för att klara problemen med kärnkraftsavfallet. Bostadsministern ger i sitt svar sken av att det är gottom tid att ta ställning i denna fråga. Den uppfattningen delas inte av statenskärnbränslenämnd, SKN, som anser att före 1989bör upprätta en förteckning över lämpliga platser för slutförvaring av använtkärnbränsle. Motivet för detta är de krav som ställs i påatt kommunerna skall planera markanvändningen i hela kommunen. 1 2 kap. 8 § naturresurslagen sägs det att områdenlämpliga för bl.a. avfallshantering sä långt som möjligt skall skyddas förannan verksamhet som kan förhindra eller försvåra en sådan hantering. SKN gör den bedömningen att kommunerna måste få ett såtidigt besked som möjligt om vilka områden som kan vara lämpliga och därför börskyddas. Det framgår ganska tydligt att både SKN och SKB anser attdet krävs inskränkningar i den kommunala självbestämmanderätten för att manskall kunna åstadkomma detta skydd. inställning fill utnyttjande av kärnkraften ärväl känd. Enligt mening borde kärnkraften inte ha utnyttjats, medtanke på de risker den innebär för såväl människor som miljö. En politiskmajoritet har genomdrivit beslutet utan att bl.a. frågan om hanteringen av detutbrända kärnbränslet har blivit löst. kan vi som är dagens beslutsfattare inte vältraöver ansvaret för detta problem på kommande generationer. De som pläderat föroch genomdrivit beslutet om utnyttjande av kärnkraft för energiproduktion harett särskilt moraliskt ansvar att se till att det avfall som produceras iSverige också kan förvaras på ett betryggande sätt inom landet. Vi i anser att detta kräver att man på frivilligoch demokratisk väg kan övertyga kommuner och de kommuninvånare inom vilkasområden ett slutförvar är aktuellt om att de bör ta ansvar för detta. Bostadsministern anmäler att det inom bostadsdepartementetpågår ett arbete med att utarbeta direktiv för en utredning som skall övervägavilka inskränkningar i den kommunala självbestämmanderätten som kan krävas. Dethade givetvis varit värdefullt om bostadsministern hade kunnat redovisanågot av inriktningen på direktiven. Den somhävdar att inskränkningar i den kommunala självbestämmande rätten krävs deklarerar uppfattningen att det inte går att finna betryggande lösningar på slutförvaringen eller också att kommuner och kommuninvånare inte är beredda att ta sitt demokratiska ansvar. Båda 76 uppfattningarna visar på allvarligaproblem. Om det inte finns betryggande lösningarnär det gäller slutförvaringen så framstår missgreppet att använda kärnkraftensom ännu mer oförsvarbart. Skulle det gå att finna betryggande lösningar men beslutom placering av det slutförvarade bränslet ändå inte kan fattas i demokrafiskordning, blir slutledningen att kärnkraften inte går att infoga i ettdemokratiskt samhälle. Mot denna bakgrund är det mycket viktigt att vi fårveta om bostadsministern anser att det är möjligt att finna betryggandelösningar på slutförvaringen av använt kärnbränsle. Om svaret på denna fråga blir ja, anser bostadsministerndå att det finns anledning att överväga inskränkningar i den kommunalasjälvbestämmanderätten? Om den kommunala beslutsrätten ifråga om slutlig förvaringav utbränt kärnbränsle När det först gäller frågan om inskränkning idet kommunala vetot så vill jag påminna om att när denbehandlade denna fråga slog fast att den skall övervägas ytterligare inomregeringskansliet eller i annan ordning. Som jag sade pågår arbetet med att tafram direktiv för en utredning i frågan, vilket innebär att regeringennaturligtvis inte är färdig med något ställningstagande. Som brukligt är i vårtland skaffar man först fram det underlag som i detta fall har ansettvara nödvändigt för ytterligare överväganden innan man drar några slutsatsereller intar någon bestämd ståndpunkt. får därför avvakta och se vad det arbetetleder fram till. Och jag tror att det är av stor vikt att regeringen gör precissom har uttalat, nämligen överväger detta noga, samlar in ytterligareunderlag för ställningstaganden och därefter återkommer till ifrågan. När det sedan gäller den kommunala översiktsplanen villjag slå fast följande. När arbetet med det som man skulle kunna kalla för denförsta generationen av översiktsplaner nu görs hinner Svensk KärnbränslehanteringAB inte ta fram ett material som kan vägas in i den planprocessen. Men detinnebär inte att frågan därmed är bortförd frän detta.Översiktsplanerna skall ju fortlöpande ses över, och ungefär vart femte årskall man ta ställning till en ny sådan plan. Då blir det precis som jag sade imitt svar, nämligen att man i samband med att nästa översiktsplan tas fram haranledning att väga in de markreservationer som kan bli erforderliga för attklara de uppgifter som berörs i interpellationen. Jag vill också göra klart att översiktsplanens värde sombeslutsunderlag stärks av att arbetet med planen skall bedrivas öppet och inära samråd med kommuninvånare, näringsliv, organisationer och länsstyrelsensamt andra intressenter och ges en grundlig politisk behandling i kommunen.Tanken är att översiktsplanen därigenom skall kunna bli ett viktigt underlagför samhälleliga beslut om användningen av mark- och vattenområden. Det gällerbeslut i både kommunala och statliga myndigheter. Sammanfattningsvis vill jag säga följande.Arbetet med att få fram de direktiv som behövs för att ytterligare belysafrågan om det kommunala vetot i enlighet med beslut pågår. Och närdet gäller översiktsplaneringen finns det ett underlag framtaget för nästaöversiktsplan Prot.1988/89:19 och dess utarbetande som belyser de markreservationer sombehöver göras för att man skall kunna klara de uppgifter somtas upp i interpellationen. Om den kommunala (): beslutsrattenifrågaom j talman! Låt mig börja med att konstatera att beslut,som s- ( Igförvaring av u - jfigjg,. g, ändring av regeringens förslag så till vida attdet kommunala vetot brantkärnbränsle jj - jl. framgång för centern.Det är därför självklart att vi icentern också vill försöka bevaka och bevara den framgången och därmedockså skydda det kommunala vetot. Jag kan dessutom konstatera att bostadsministern intedelar statens kärnbränslenämnds uppfattning, nämligen att man redan före 1989bör göra en redovisning av lämpliga platser. Om jag uppfattade bostadsministernrätt så är tågordningen den att det först i nästa planeringsomgång, , blir aktuellt för kommunerna att eventuellt ta ställning till de kravsom ställs i naturresurslagen om att områden måste hållas disponibla förslutförvaring av använt kärnbränsle. Jag vill därefter gå över fill den fråga som jag ställdeoch där jag försökte vara mycket konkret. Om man hävdar att det behövsinskränkningar i det kommunala vetot kan man knappast grunda detta på mer äntvå ställningstaganden. Det ena är att det absolut inte går att få en betryggandeförvaring. Då måste man tvinga sig på kommuninvånare och kommuner, och då måsteman alltså nagga på den kommunala självbestämmanderätten, nagga på demokratin. Det andra är att man kan anse att svenska folket inte ärmoget att ta ett demokratiskt ansvar. Det kommer inte att ta sitt ansvar trotsatt det kan visa sig att det går att ordna en betryggande förvaring. Det är otroligt viktigt att få veta vilken inställningbostadsministern har i de här frågorna. Det är viktigare änutredningsdirektiven. Inriktningen hoppas jag få veta i svaret på frågan: Ärdet regeringens uppfattning att det går att få en betryggande förvaring avanvänt kärnbränsle? Om bostadsministern svarar ja undrar jag varför man över huvudtaget överväger inskränkningar i den kommunala självbestämmanderätten. AnL 5 (): I allt väsentligt har jag anledning attinstämma i det sade om att det var illa genomtänkt när man infördekärnkraft och ter sig som något oansvarigt. Jag har följt denna fråga. deklarerade man frånkärnkraftintressenterna att det fanns en helt säker metod för slutförvaring avanvänt bränsle. Det är naturligtvis en orimlig överdrift, för alla vet ju attdet inte finns någonting som är helt säkert i teknikens värld. Möjligen vissteman rimligt säkert hur man skulle göra. efteråt vet man fortfarandeinte vad man skall göra med avfallet. Det reser vissa etiska problem. Är det alltså så attkommande generatio ner, som enligt beslut inte kommer att ha någon som helst glädje av kärnkraften, skall ägna sig åt att sköta slutförvaringen avdetta höggiftiga avfall? Det reser vissamoraliska problem. En del lösningar har manförsökt åstadkomma genom att skapa vissa fonder. Man avsätter några öre perkilowattimme för att bygga upp fonder för avfallshanteringen. Dessa fonder ärför närvarande praktiskt taget tomma. Det egendomliga är att man räknar med räntapå de pengar som sätts in på fonderna. Detta gör att ju längre man skjuter påslutförvaringsproblemet, desto mindre ansvar behöver dagens generation ta, somju i alla fall har en viss glädje av kärnkraften. Det gäller alltså att forceraverksamheten. Det är regeringens uppgift att göra detta, såvitt jag kan förstå. tog upp den kommunala självbestämmanderättennär det gäller planeringen. Den frågan får tas upp när den uppstår, dvs. närdet befinns att ingen kommun är villig att åta sig att ta hand om avfallet,vilket ju kan bli förhållandet. Att på förhand ändra de lagar som reglerar denkommunala självbestämmanderätten när det gäller markanvändning kan i alla fallinte jag, och jag tror inte heller , tillstyrka. Det finns åtskilligakommuner där politiska majoriteter anser att frågorna är lösta. Då borde detinte i dessa kommuner vara någon svårighet att utan tvångslagar få fill stånden slutförvaring. Jag tycker att det är regeringens uppgift att se till att detsom 1978 ansågs vara helt acceptabelt och problemfritt, helt säkert, i dagverkligen genomförs. Dessutom bör den se fill att man inte tjänar pengar på attskjuta upp verksamheten, vilket nuvarande regler tillåter, och räknar ränta päde pengar som fonderas. Ett rimligt krav är att dagens generation tar ett likastort ansvar för kostnaderna som det skulle ha kostat att ordna slutförvaringeni dag, vilket tyvärr av tekniska skäl inte är möjligt. Det gäller att skyndapå. Det är dagens generation som bär ansvaret, inte våra barn, som efter år2010 enligt beslut icke kommer att ha en enda kilowattimme avkärnkraften fill sin båtnad. Om den kommunala beslutsrätten ifråga om sludig förvaringav utbränt kärnbränsle AnL 6 Bostadsminister : Mycket kort fill : Jag villupprepa att om har begärt ytterligare underlag för ettställningstagande ser jag det som en uppgift att ta fram sådant underlag, innanjag börjar ge besked i kammaren i den ena eller den andra riktningen. Dethoppas jag verkligen att tycker är en riktig behandlingsgäng. Till vill jag säga attjag redovisade i svaret hur arbetar för att fåfram kunskaper och finna de lägen för slutförvaring av bränsle som det har tilluppgift att finna. Jag är övertygad om att företaget kommer att klara arbetetinom de givna tidsramarna och bedriva det på ett sätt som vi har anledning attförvänta oss. AnL 7 IVARFRANZÉN (c): Jag är självfallet medveten om den gängsetågordningen -man föregriper inte regeringsbeslut, osv. Men man blir ständigtförvånad över hur fritt och frikostigt regeringen sprider uppfattningar ochåsikter när det passar. Här ställde jag frågan: Har regeringen någonuppfattning vad det gäller möjligheterna att ordna en betryggande förvaring?Någon uppfattning har inte regeringen, eller kan i varje fall inte redovisa denhär . Att dra en logisk slutsats av en redovisad uppfattning skulle inteheller vara något Om doping och kommersialisering inom idrotten orimligt ien upplysande debatt. Att bostadsministern tillämpar så snäva regler i dennafråga begränsar verkligen möjligheterna att få innehåll i debatten. AnL 8 (): Jag tycker det finns anledning i dettasammanhang att se på vad som kommer att hända framöver. Det är väldigt osäkertom vi vet vad vi skall göra med det avfall vi producerar. har i uppgift att hjälpa till med att hitta en plats förslutgiltig förvaring av det avfall som vi producerar. Med hänsyn till de svårigheter som dykt upp i den härprocessen skulle jag vilja fråga statsrådet: det inte rimligt att vi idetta läge bromsar nyproduktionen av radioaktivt avfall? Jag skulle vilja höra om statsrådet känner det angelägetatt försöka skynda på avvecklingen av kärnkraften just med anledning av alla desvårigheter som avfallshanteringen har visat sig innebära och med tanke pågiftigheten i förhållande till mängden av det avfall som produceras varje dag.Att det kommunala vetot gäller är vi glada för. Kan vi räkna med att avfaUsproduktionen bromsas genom attavvecklingen snabbas på? Jag vore glad att få ett besked om det. AnL 9 (): Bostadsministern säger i sitt svar till IvarFranzén: "har förutsatt att all lagring och slutförvaring avolika slags kärnavfall från den inhemska kärnenergiverksamheten skall ske inomlandet." Detta tolkar jag så att regeringen är införstådd med attinget utländskt kärnbränsleavfall skall lagras här i landet. Då ställer jagfrågan: Vet bostadsministern möjligen vad man avser att göra med det moxbränslesom förvaras och där ytterligare någon transport är att väntatill mellanförvaringen i ? Vilken är planen därvidlag? AnL 10 Bostadsminister : Jag vill bara säga till attriksdagen har lagt fast en tidsplan för avvecklingen, och den tidsplanen - somär beslut -arbetar regeringen efter. Överläggningen var härmed avslutad. 9§ Svar på interpellation 1988/89:15 om doping och kommersialisering inomidrotten har frågat mig om densenaste tidens utveckling med doping inom idrotten föranleder några initiativfrån regeringens sida, vidare om regeringen kan överväga att - som vUlkor församhällsstöd - ställa krav på idrottsrörelsen att stävja fusk och osundkommersiell utveckling. Härutöver har frågat mig vilkainitiativ regeringenkan tänka sig för att skapa en mer jämlik förutsättning för olikaidrottsförbunds verksamheter. De obundna, fria folkrörelserna är en viktig del avsvenskt samhällsliv. Idrotten är en av våra största folkrörelser. Den har enbred folklig förankring med ett livaktigt föreningsliv i små och stora orteröver hela vårt land. Detta har gjort idrotten tillgänglig för alla. deltar4-5 miljoner svenskar i olika former av idrottsliga aktiviteter. Ur dennaväldiga bredd skapas förutsättningarna för de stora internationella framgångarsom svensk idrott har. Idrotten har ett betydande samhällsstöd i form avdirekta bidrag -centralt och lokalt - men också i form av anläggningar.Grundläggande för synen på våra folkrörelser är att de skall vara fria ochobundna. Det samhällsstöd som ställs till organisationernas förfogande skall deha rätt att själva disponera utifrån de mål och den verksamhetsinriktning desjälva beslutat om. Detta gäller också för idrotten. Däremot har naturligtvis samhället både rätt ochskyldighet att reagera mot olika företeelser som hotar att undergräva enfolkrörelses förtroende. Dopingbruket inom idrotten är en sådan. Användandet av olika dopingmedel är ett brott motidrottens egna regler. Men dopingbruk medför också att unga människor kan fåmedicinska skador - ofta livsbestående - i sin iver att nå individuellatoppresultat. Dopingbruket är mest utbrett inom elitidrotten men förekommerockså i motionssammanhang. Idrottsrörelsen har ett stort ansvar för att kommatill rätta med det tilltagande dopingbruket. Idrotten måste göra allt som ståri dess makt för att återställa förtroendet för idrotten hos svenska folket. 1 detta arbete måste idrotten ha hjälp och stöd frånsamhället. En viktig uppgift är att komma till rätta med själva hanteringen ochförekomsten av dopingpreparat. En lika viktig uppgift är att ge en saklig ochkraftfull information om konsekvenserna av dopingbruk. Som svar på den först ställda frågan om regeringen tagitnågra initiativ i fråga om dopingutvecklingen vill jag svara ett obetingat ja.Statsmedel har ställts till förfogande för att bygga upp de laboratorieresursersom krävs för kontroll och tester. Ett dopinglaboratorium har byggts upp vidHuddinge sjukhus. Medel har också ställts till förfogande för genomförande avstickprovskontroller. skärptes efter framställan frånidrottsrörelsen bestämmelserna för införsel av preparat till . har i samtal med läkemedelsindustrin fåttbesked om att tillverkarna kommer att återkalla registreringen av syntetiskaanabola steroider. Inom undersöks de rättsregler somreglerar hantering, användning och införsel av läkemedel. Dessa behöver skärpassom ett led i arbetet att stoppa dopingbruket. Information och upplysning omdopingens konsekvenser är av största vikt. Möjligheterna att vidga ochintensifiera ett sådant arbete har diskuterats med idrottsrörelsen och berördamyndigheter. Jag kommeratt noga följa detta arbete och ta de initiativ som krävs. Dopingbruket är i hög grad också en internationell fråga.Sverige deltar självfallet i det internationella arbetet inom olikaorganisationer för att motverka dopingbruket. Denna fråga är en av deviktigaste vid det kommande i . Om doping och kommersialisering inom idrotten 6 protokoll 1988/89:18-19 Om doping och kom-tnersialisering inom idrotten Frågeställaren tar också upp frågan om regeringen börvillkora samhällsstödet till idrotten. Som framgår av det principiella synsätt på vårafolkrörelser som jag inledningsvis anlagt anser jag inte att sådana villkor börställas. Folkrörelserna måste ha en fri och obunden ställning. Däremot kan självfallet regering och riksdag ge vissaallmänna riktlinjer för samhällsstödet. Detta har gjorts genom att behovet avsärskilda insatser för t.ex. handikappidrott, invandraridrott, jämställd idrottoch ledarutbildning betonats i regeringens förslag till stöd fill idrotten.Den sortens allmänna påpekanden avser jag också fortsättningsvis att göra. Samhällsstödet är basen för idrottens verksamhet.Samhällsstödet kan inte täcka allt som en folkrörelse har ambitioner attgenomföra. Därför behövs olika former av egenfinansiering. För idrotten harlänge olika former av samarbete med näringslivet varit en finansieringskälla.Under förutsättning att idrottens roll som fri och obunden folkrörelsebibehålls ser jag inga hinder för idrotten att på vissa villkor utveckla ettsådant samarbete. En fri folkrörelse måste själv få besluta i sådana frågor. Detta gäller också i fråga om fördelningen av statsstödettill de olika specialförbunden. Principerna för denna fördelning måste idrotteni huvudsak själv lägga fast. Det vore orimligt om regering och riksdag skulleingripa i det som i sä hög grad är en intern fråga för idrottsrörelsen. AnL 12LARS-OVE (vpk): Vi idrottsvänner, som lever vårt liv medidrotten, får det allt svårare att försvara idrottens roll i samhället, närutvecklingen av elifidrotten på flera områden strider mot tävlingsidrottensroll som stimulans och som massrörelse med en socialt viktig funktion för attbefrämja samvaro, kamratskap, gemenskap och vänskap - något som behövs i samhälletoch som befordrar folkhälsan.