prot · GC0959 · 1988-12-31 00:00:00 — Attta bort friåret utan att garantera en rimlig pension är en omvändfördelningspolitik och bidrar inte fill en tryggare fillvaro för våra gamlautan ATP eller med låg ATP. 1968försvarade en rättvis fördelning av skattetrycket i en debattmed . fortsatte där slutade. ,1989, häller vi fortfarande fast vid den grundprincipen. Grundtrygghet,god miljö och rättvis fördelning kommer alltid att vara huvudingredienser i ettdynamiskt samhälle. Centerpolitik leder fill en hållbar ekonomisk utvecklingoch tillväxt. 32 HANS (vpk): I är skrivs det mycket om den . Den var ett upprormot orättvisan, mot adelns privilegier. Frihet, jämlikhet och broderskap varhonnörsorden. De flesta ansluter sig fill dessa och hyllar franskarevolufionens betydelse för utveckling. Vadsom inte uppmärksammats särskilt mycket är att också vi här i undertolv tretton är har genomlevt en borgerlig revolution. Men den har varit avannat slag. Den har varit mot frihet, jämlikhet och broderskap, som jag sersaken, och för ökade privilegier till förmån för överklassen och samhällets"gräddskikt". Men framför allt är det en ideologisk revolution somhar genomförts. Prot.1988/89:59 och4 oktober-kommittén har stått för 1 februari1989 ideologi, propaganda ochmarknadsföring. De borgerHga partierna och socialdemokraternahar avlöst varandra vid regeringsmakten och administrerat självagenomförandet. Och nustår vi där. Frihet och oberoende attackeras med borgerliga förslag omEG-anslutning och inträde i EMS. Regeringen tänker avskaffa valutaregleringen.Sverige blir på det finansieUa området - som det beskrivs av riksbankschefen -i princip integrerat med EG. De skillnader som kvarstår är marginella. Det kansluta med en europeisk valuta och en alleuropeisk riksbank i stället för våregen. Det ekonomiska och tekniska beroendet gentemot några fåländer fördjupas. vet vi att följer lagsfiftning i enteknikbojkott mot bl.a. socialistiska länder. kommunisterna vill i stället ha endemokratiserad ekonomi där de anställda i företagen kan ha ett avgörandeinflytande - inte bara gentemot ufiandsinvesteringar och utländska uppköp avsvenska företag eller gentemot fria kapitalrörelser i kapitalets planekonomi,av borgerliga talare kallat internationalism, utan också för att kunna påverkasin vardag. Det handlar om en ekonomi som kan främja både fortsatt svensktsjälvbestämmande i den ekonomiska polifiken och ökad makt för de arbetande.Världen är inte bara EG. Jag måste instämma med i det avseendet.Det finns ett större utanför EG, och det finns en värld utanför Europa.Man kan ha en bra relation till omvärlden utan att låta sig slukas av den.Miljöpartiets inträde här i har förstärkt EG-motståndet, och det ärkanske den största fördelen i det sammanhanget. JämHkheten attackeras genom en politik/ör ökadelöneskillnader, genom att man släpper fram klipp- och spekulafionsekonomin ochgenom ökade vinster på lönernas bekostnad. Attackerna mot verksamheten i dengemensamma sektorn via besparingar och utgiftstak är hårda. Privafiseringenlurar bakom hörnet. Nya investeringsområden öppnas därmed för kapitalet. Profit gär före välfärd. Ojämlikheten permanentas, om intealla kan garanteras samma rätt och samma tillgång tiU offentlig service. Vi i kommunisterna anser att vinsterna iproduktionen måste användas för det allmännas bästa. Kapitalägarna kan inte haensamrätt när det gäller att bestämma över resultatet av allas arbete. Det ärju populärt att tala om ekonomiska ramar och att ge ramförutsättningar. Menvarför inte se samhället och produktionsresultatet som en ram inom vilken mankan göra riktiga fördelningar - t.ex. för att utveckla sjukvård, omsorg, skolaoch kultur och för att förbättra trafiken, energisystemen ochregionalpolifiken? Men då måste naturligtvis kapitalägarna vara med och betala- och betala mera ... Broderskapet offras fill förmån för ett"klättersamhälle", där lågavlönade ställs mot varandra, där svenskar ställs mot invandrare och där hets och konfrontation avlöser broderskapet. Detta är en följd av den ideologiska revolutionen. Konvertibler och andelar i börskarusellen ersätter den solida riska lönekampen för bättre livsvillkor för de anställda. Utslagning och 60 utslitning ersätter en tryggutveckling för alla. för att stanna. Dagligenfår vi rapporter om hur några i samhällets topp skor sig på andras bekostnad. var på tapeten. Glömda och långt borta är de arbetslösasom en gång förlorade sina arbeten vid de här varven. är det klippen somgäller och kampen om de nya värdena. Vii kommunisterna vill i stället skapa mer rättvisa - inte mindre,som den nuvarande poHtiken ger. Vi behöver inte spekulationskaru-seUen,särskilt som den driver upp priser och levnadsomkostnader på ett orimligt sätt.En huvuduppgift måste vara att skapa regional och ekonomisk rättvisa, attforma arbetsplatser som kan erbjuda meningsfulla arbeten, inte bara"sysselsättning" som det vanligen heter i debatten. Vi behöver numeningsfulla arbeten inom en socialt och ekologiskt rikfig fillväxt i ekonomin- inte spekulafionstillväxt och miljömord, men inte heller sfillestånd ochstagnation. I stället behövs det en utveckling mot gemensamma mål, helasamhällets mål, ufifrån rikfiga förutsättningar. Tyvärrgår det inte, som jag nämnde, att anklaga bara de borgerliga partierna för denborgerliga revolution som har genomförts. Den socialdemokratiskaregeringspolitiken har medverkat till att detta samhälle har kunnat växa sigstarkt. Det har gått så långt när det gäller den ekonomiska polifiken - och dethar man hört i debatten här - att de borgerliga partierna har svårt atthitta något egentligt livsutrymme. De kläms mot högerväggen i det polifiskarummet när socialdemokratin rör pä sig. försöker komma runt och hittaen position till vänster i vissa frågor, och de lyckas faktiskt. På viktiga,avgörande punkter kritiserar regeringen från vänster. Välkommenpä den här sidan, säger vi i vpk. Regeringenbeskriver själv sin ekonomiska politik som den mest lyckade. Och visst kan manpeka på framgångar- det skall inte förnekas. Det har varit stora framgångarinom vissa delar av ekonomin. Men de posifiva sidor som regeringen pekar påmotsvaras ofta av andra bilder i det verkliga Hvet, som ocksä är en reaUtet, enverklighet i ekonomin, även om de inte kan mätas på samma sätt. Jaghar inledningsvis pekat pä några av dessa avigsidor - sidor som är nog såallvarliga och alarmerande. Situationen för stora grupper i samhället är enhårt pressad ekonomi, och räknar med att mänga hushåll nu harmindre att röra sig med än . Värst är det naturligtvis förlåglönegrupperna. Trotsdetta går regeringen fram med de största skattesänkningarna åt dem som har dehögsta lönerna. Regeringen och de borgerliga tänker tydligen också - även omdet har gjorts försök att ta avstånd från det, när man har ställt sig ien skatteposition - via det nya skattesystemet vältra över kostnaderna fördenna lättnad på dem som redan är ekonomiskt pressade. Storamarginalskattesänkningar för höginkomsttagarna och små eller måttligasänkningar för dem med låg lön skall nu tydligen följas upp av mera och höjdmoms på en rad områden. Det är en skatt som hårdast drabbar dem som fått minst,som återigen står som förlorarna när den s.k. reformen är genomförd. I denmeningen är det ingenting nytt som händer. Klassamhället visar åter sittansikte. I stället för slopad matmoms kan det nu bli moms på det kommunaladricksvattnet. Hur långt är vi inte frän en riktig fördelningspolitik, herrtalman? Regeringen gör ett dubbelfel i sin löne- ochskattepolitik. Fel nummer ett gör regeringen när den ser lönerna som huvudorsakfill inflationen. Det är inte på det viset. Lönernas andel av nationalinkomstenhar minskat. Det läggs nu fram rapporter som visar att det i första hand ärvinsterna som driver upp inflafionen och vinstutvecklingen som hotar svenska företagsmarknadsställningar utomlands. Man "prisar" ut sig från marknaderna.Mat och hyra ökar mest. De lågavlönade drabbas av högre inflation än andra,därför att de lägger en större andel av sina utgifter på just mat och hyra. Fel nummer två gör regeringen i sin löne- ochskattestrategi när den säger sig vilja underlätta avtalsrörelsen ellerlåglöneavtal genom skattesänkningar. Det är sänkningar som inte ger så mycketför dem som behöver mer pengar i handen. De måste alltså kompensera sig fördetta och kan inte hålla tillbaka på det sätt som regeringen har tänkt sig. Detär ett totalt feltänkande. Man kan inte utjämna mellan människor genom att ge mesttill den som har. Man kan inte skapa rättvisa genom att tillföra orättvisainslag. När till samtliga debattörer ställer frågan,om de är för en rättvis skattepolitik, med fördelningsprofil, är dettasjälvklart för vpk. Men då kan man inte göra som gör när man talar ommatmomsen, dvs. reducera priserna på mat och lägga ökad moms på andra varor somsamma familjer behöver, t.ex. blöjor och vardagsvaror som barnfamiljer köper.Då går det runt och blir samma förfärliga omfördelning i alla fall, precis somregeringen också tänker göra. får försöka komma ur denna fälla och sevar i samhället resurserna finns. Produktionsskatt, kapitalskatt och skärptmarginalskatt - det skulle kunna skapa rättvisa. När det gäller lönetaket på den offenfiiga sidan harregeringen backat från detta. De borgerliga blev som bekant skakis när de sågvad de hade ställt till med. Men den som analyserar de borgerliga utsagorna isamband med reträtten skall finna att det inte blir mer pengar för denoffentliga sektorn. Det blir bara, som så många andra talar om, omfördelningarfrån andra vikfiga områden som också behöver pengar. Och det skall verkligenbli intressant att se hur de borgerliga partierna behandlar de kommande kravenom ett antal extra miljarder till "JAS-Dyrgripen" och kraven på extrapengar tiU sjukvården. Denna brännpunkt kommer att bli mycket avslöjande för deborgerliga partierna. Det har talats mycket om motion, ochjag skall inte gå in på den. Jag hade tänkt göra det, men den har avhandlatstidigare i debatten. I motionen försöker man både förklara utgiftsramen och pånågot vis ta avstånd från den. Jag håller med om att det skallbli intressant att se hur den kommer att behandlas. Men jag tror att jag vet;den har väckts för att nysta in de borgerliga partierna i besparingar på denoffentliga sektorn pä ett elegant sätt. Det är nog meningen med den motionen. Vpk säger nu - precis som alla gånger tidigare som dets.k. lönetaket har varit uppe till diskussion - bestämt nej till den metodenför budgetkontroll. Om man menar att ett ansvarsområde som vi politiker har skallutvecklas, måste det också ges förutsättningar. Politiker kan inte övervältradet ansvaret i detaljer på de anställda, som skall välja mellan en rättmäfiglöneökning eller en bättre verksamhet. Vi måste ge resurser. hela dennadebatt är att den offentliga sektorns samhällsekonomiskt viktiga delar måstetillföras pengar - de skall inte bara omfördelas. Vi i vpk har litet svårt att förstå varför inte hela samhällsekonominkan vara "ramen" inom vilken man kan hålla sig. Varför göra en massasmåramar? är ett mycket rikt land. Vi har en mycket lönsam industri. Vihar några av världens lönsammaste banker, enligt en redovisning. En bankmantalade om för mig att bankerna översvämmas av pengar - de har aldrig i helahistorien haft så mycket att röra sig med och att låna ut och aldrig sådanalikvida tillgångar som . Vi har ett stort antal nya miljonärer ochmiljardärer. Bakom dessa redovisningar ligger ett oerhört hårt arbeteav de många utanför aktieägarkretsen som har sett till att dessa värden harskapats. Men skol- och vårdpersonal skall pressas till det yttersta för att fåverksamheten att gå runt på ett bra sätt. Kulturen sätts på sparlåga.Regionalpolitiken står sfill. De viktiga frågorna väntar på sin lösning. Det ärorimligt och felakfigt. När en person bad om en kommentar tiUregeringens finansplan och budget fann jag inte direkt några bra ord - man haregentligen sagt allt under de år som utvecklingen har varit likartad. Jag sade:Man borde gråta över politiken och dess inriktning - även om jag erkände attdet fanns vissa reformer i budgeten - men jag har inga tårar kvar. På något viskänns det så nu också. Statsministern kritiserade i sitt inledningsanförandestarkt de hårda kapitalisfiska samhällena och sade att vi vill inte ha det så.Men om vi ser tillbaka , till fiden , finner vi att vi är påväg precis dit, till det hårda kapitalistiska samhället. 33CLAES ROXBERGH (mp): Jag är övertygad om att 90-talet bHr de grönaideologiernas decennium och inte, som sade, vänsterns årtionde. sade: Ta bort hindren för tillväxten!Moderaterna prioriterar tillväxten över allt annat. Däremot vill jag hålla medLars om en sak, höjningen av ombyggnadsräntan är förödande för bebyggelsen.Den leder till ökad rivning. Till skulle jag vilja säga att pessimismeninte beror på konjunkturen. Pessimismen beror pä vår pågående miljöförstöring. Vet ni, att om man slår upp betydelsen av ordet ekonomi iSvensk ordbok, finner man att det står att ekonomi är förvaltning ochanvändning av materiella värden. Därför borde denna debatt handla om denpågående miljöförstöringen i mycket större utsträckning än den faktiskt gör.Det finns vattentäta skott mellan ekonomi- och miljöfrågorna,vilket är uppenbart orimligt. Att den finansiella teorin är logisk är ställtutom allt tvivel, däremot är det litet si och så med verklighetsförankringen.Jag tycker att följande citat av , som sysslade mycket med teorier,är betecknande. "Förslag som vuxit fram på rent logiska grunder är helttomma pä verklighet." Det menar jag är fallet med den finansiella teorin. Miljöfrågan borde inta en central plats både i regeringensproposition och i partiernas ekonomiska motioner. Betecknande är, LarsTobisson, att inte ens nämner miljöfrågan i sin målbeskrivning förden ekonomiska politiken, och det efter ett val som i stor utsträckninghandlade om miljöfrågan. Vid vidare läsning är det också intressant att konstateraatt skriver: "På det verbala planet har regeringen anslutitsig till det moderata "Så långt har vi alltså kommit. I sin internationella jämförelse nämnermoderaterna inte ens den sociala skillnad som faktiskt finns mellan ländernavad gäller arbetslöshet. Man tycker alltså att situationen är i stort settlikadan, vilket den faktiskt inte är. Det är ett plus i kanten för densocialdemokratiska regeringen. Men i övrigt finns det ingen avgörande skillnadmellan betongpartiernas politik. Till betongparfierna skulle jag vilja säga attsocialdemokraterna, och hör. Trots att angermiljöfrågan i sin målsättning för den ekonomiska politiken verkar det vara enläpparnas bekännelse. Jag skulle vilja säga till att han meddet han sagt faktiskt ansluter sig fill tillväxtens . liturgiska bekännelse.Detta leder fram till att ideologierna verkar lika döda som de var på HerbertTingstens tid. Regeringens finanspolifik har varit framgångsrik under desenaste åren. Den äran kan man inte ta ifrån finansministern. Men det är inteen långsiktigt trovärdig ekonomisk politik. Ty utan ekonomi och utan hänsyntill miljön leder detta till katastrof. Vårt land står inför en rad olika och svåra problem. Vi iSverige släpper ut mer lösningsmedel och tungmetaller per invånare än de flestaandra folk. Vi är också bland de värsta när det gäller utsläpp av försurandekväveoxider. Vi fillverkar mer radioaktivt kärnkraftsavfall per invånare ännägot annat folk. Per invånare står vi i för lika stora utsläpp avkväveföreningar till havet som . har vi släppt ut mer svaveldioxidsom hamnat i än vad vi har fått ta emot frän . Perinvånare förbrukar vi dessutom mer av jordens ändliga, icke förnybara,tillgångar än de flesta andra folk. Mot bakgrund av detta är det märkligt attmiljö- och tillväxtfrågan inte intar en mer central plats i den ekonomiskadebatten. De bedömningar som görs i propositionen är utomordentligtkortsiktiga. Proposifionens huvudtankar utgår från att vi i okrifisktbör sträva efter ekonomisk tillväxt, dvs. Men eftersomman inte ser till tillväxtens innehåll är det stor risk att detta leder tillökad miljöförstöring och ökad utplundring av naturens tillgångar. Regeringenbortser i propositionen helt från förvaltningen av de materiella värdena.Utgångspunkten är att fillväxten skall lösa våra miljöproblem. I stället föratt förvalta, konsumerar vi och förstör resurserna till förfång för kommandegenerationer. Övriga partier ser i varierande grad tillväxten som denräddande ängeln både undan miljöhot och som lösningen på problemen inomsjukvården. , och socialdemokraterna är de mestfillväxtoriente-rade partierna, medan och vpk kanske har en mernyanserad syn på tillväxten. Men jag tvivlar när jag hör . Hur ärdet egentligen, , är fillväxten ett förstahandsmål för ?Jag uppfattar ändå att det i den här bemärkelsen finns en grön front iriksdagen som lovar gott för framtiden. de gröna avvisar den naiva tanken att vi kanklara miljöproblemen enbart genom oreflekterad BNP-tillväxt. Man skulle kunnalikna det vid att spruta bensin på elden. skrämmandemänniskosyn, där människan är vikfigare som ekonomisk än som social varelse.Det vikfiga måste vara att analysera tillväxtens innehåll. Måste viproducera mer godis för att få råd med en bättre folktandvård? Kräver en ökad cancerforskning och bättre vård att dettillverkas och konsumeras fler cigaretter? Så vansinnigt kan det bara inte vara. Vi måste analyseratillväxtens innehåll. Människans aktiviteter stör som vi vet på olika sätt denekologiska balansen. I och med att den mänskliga produktionen ökar, ökar ocksåmänniskans förmåga att göra stora, icke-reversibla, och därmed förödande,skador i det ekologiska systemet. Konsumfionen inverkar pä annan konsumtion.Om vi t.ex. konsumerar papper gjort på sulfit, minskar vår möjlighet attkonsumera ren luft och rent vatten. En stor del av det som ser ut som ekonomisk tillväxt, ochsom alla har pratat om , är inget annat än ett uttryck för bättrebokföring av våra transaktioner samt att en stor del av produktionen haröverförts från den osynliga fill den synliga ekonomin. Mycket talar för att eninte ringa del av de senaste decenniernas ekonomiska tillväxt har karaktären avökade levnadsomkostnader. En fortsatt ekonomisk tillväxt av nuvarande modell,med tillhörande strukturomvandling, kommer att ytterligare kräva sociala kostnaderi form av utslagning, missbruk och ökad miljöförstöring. Ett annat ofta förbisett motiv till den offentligasektorns expansion är att denna sektor löser stöd- och städuppgifter för restenav samhället; uppgifter som ökar i takt med den ekonomiska tillväxten. Dessa kostnaderbör rimligtvis betraktas som tillväxtkostnader snarare än ökad välfärdspotential. Den tilltagande tidsbristen, som förvärras avutbudsstimulerande åtgärder, gör att det mellanmänskliga normsystemetförsvagas. Vi får allt mindre tid för varandra. Det finns tecken som tyder påatt vissa människor fär betala orimligt mycket för den ekonomiska tillväxten,genom att de slås ut ur gemenskapen. BNP-måttet överskattar sålundavälfärdsökningen genom att medräkna kostnader för det sociala skyddsnätet som enpluspost i stället för en minuspost. Pä grund av att tillväxten sker i storstadsregionerna ökarurbaniseringen och därmed bäde segregation och miljöproblem. Främlingskapetmellan olika grupper tilltar. Den offentliga sektorn tvingas växa för att klaraav de ökade stöd- och städuppgifterna. Den ekonomiska politikens inriktning och mål måsteförändras så att kvalitetsmål ersätter kvantitetsmål. Målet "ekonomisk tillväxt" mäste ersättas med målet attsamhället skall byggas och verka innanför de ekologiska ramarna. Detta utesluter inte en viss tillväxt. Men för att degröna målen skall uppnås måste alla ekonomisk-politiska beslut och verksamheterbygga pä att miljö- och resursfrågorna löses inom ramarna för vad natur ochmänniskor tål utan att skadas. Inom svensk industri finns en värdefullerfarenhet och kunnighet när det gäller såväl miljöteknik som miljövänligteknik samt energiteknik. Detta utnyttjas dåligt, bl.a. på grund av attefterfrågan i 5 protokoll 1988/89:59 är låg och därföratt industrin i många fall är konservativ och på grund av felaktigaskatteregler. Tungsvensk industri lever gott i hägnet av billig energi. Den expanderar och ökarenergianvändningen. Trots de låga energipriserna åtnjuter energiintensivsvensk industri subventioner genom en omfattande skatterabatt på cirka enmiljard kronor . Här är man inte intresserad att EG-anpassa! Vimotsätter oss med kraft förslaget att momsbelägga energi. Det kommer attmedföra ett fortsatt slöseri, eftersom subventionspolitiken fortsätter förexportindustrin. Miljöparfiet de gröna anser att det enda rimliga är att införaskatt på energiråvaror som kombineras med utsläppsskatter. Detta kommer attmotverka slöseri och gör det lönsamt att rena. Meden ny skatte- och avgiftspolitik kan investeringar i miljöförbättrande åtgärdergöras lönsamma även i ett företagsekonomiskt perspekfiv. öka beskattningen på transporter, energiråvaror,utsläpp och bekämpningsmedel, sänka beskattningen påarbete, bedriva en solidariskpolitik för de sämst ställda, intenu ta framtiden för våra barn som intäkt utan visa solidaritet med kommandegenerationer. Jagvill avsluta med ett citat av som lyder: Att föröda ochförstöra naturens tillgångar, i stället för att öka deras användbarhet, kommerätt underminera den rikedom som vi borde lämna vidare till våra barn, formeradoch utvecklad. Vi har fått en ny dos av oppositionens retorik. har dessföreträdare framfört sitt budskap, och det går ut på att allaoppositionspartier är bättre än regeringen. bara någon av de femolika vägar som de här fem partierna anvisar, skulle samtliga problem lösas,enkelt och i allmänhet också smärtfritt. Jag måste tillstå, herr talman, attjag är fascinerad över alla självsäkra eller självklara uttalanden som hargjorts under de här . Vihar alltså en mycket bra opposition i . Den har bara det problemet medsig själv och med väljarna att dessa fem vägar gär åt helt olika håll, ut blandlingontuvorna med och in i EG med . Ensak har de förstås gemensam. De klagar över allt som är vrängt och fel iSverige . Men de här förmår ändå inte helt skymma undan denekonomiska politikens framgångar - åren av fillväxt, den ökade stabiliteten ochden låga arbetslösheten. Omsituafionen var så allvarlig som den beskrivs i vissa av inläggen, bordeoppositionspartierna i denna fråga inte uppträda som de gör, inte stoltsera medförslag om stora skattesänkningar, inte kräva nya statliga åtaganden, inteklaga över bristen på arbetskraft. Man försöker sig pä konststycket attbeskriva den ekonomiska politiken som misslyckad, som man heltskamlöst utnyttjar dess framgångar för populistiska utspel. Ett exempel är diskussionen kring den offentligaverksamheten. I den här talarstolen och på andra ställen har jag år efter årförsvarat den offentliga verksamheten mot angrepp från borgerligt håll. Manhade hittat på begreppet "den ofantliga sektorn" - den var övergöddoch överbefolkad och var en börda som släpade på. är det ett heltannat ljud i skällan. Ganska plötsligt har den offentliga sektorn blivitcentrum för borgerlig omsorg och uppmärksamhet. Vad är det dä man vill göra? När man talar om förnyelse avden offentliga verksamheten - det som stat, kommuner och landsting sysslar medsom tjänster ät medborgarna - har man såvitt jag förstår en enda idé. talade om liturgi, men han utövade själv den konstenivrigare än någon annan när det gällde att åberopa privatisering som lösning påalla problem. Här i har vi inte sett så många konkreta förslagbakom vilka borgerligheten har samlat sig i fräga om den offentligaverksamheten annat , fram till , nedskärningar vad gäller kommunerna. Ochså har man helt glatt överlåtit åt kommunerna att lösa de praktiska problem somhandlar om förnyelse. Vi har inte sett några lösningar som leder till en ny ochbättre organisation, inte heller förslag om insatser för en bättrepersonalpolitik. Den uppläggning vi hade, att rationaliseringsvinsterna skalltillfalla de anställda genom löneutgiftsramen, har man nu hoppat av.