prot · GC09130 · 1988-12-31 00:00:00 — Detsamma gäller för övrigt beträffande den långsikfiga ekonomiskapolitiken. Men beträffande viljan att nu ta ansvar för kortsikfigakonjunkturåtgärder har det tyvärr visat sig att står ensam bland deicke-socialistiska partierna. De vägar som står fill buds för att dämpa överhettningenär att antingen öka tillväxten genom en utbudsstimulerande politik eller minskaden aggregerade efterfrågan. vill ta stora steg i skattereformen redan1990. Man föreslår en sänkning av inkomstskatten med ca 20 miljarder. Dettaskall tofalfinansieras, huvudsakligen med hjälp av att andra skatter höjs. Enmindre del av finansieringen skall bestå av offentliga utgiftsminskningar. Dehöjda skatterna skulle, som jag tolkar det, bl.a. bestå av en breddning avmomsen. Dessa skattehöjningar har en höjande effekt på KPI, precissom regeringens förslag i kompletteringspropositionen. tänker sig också att sänka inkomstskatterna.Men vill man minska de offenfiiga utgifterna mer än vad som motsvararskattesänkningen. En viss finanspolifisk åtstramning kan därigenom åstadkommas,fast från utgiftssidan. Låt mig säga att jag har respekt för den framfördatanken på okat utbud via marginalskattesänkningar. Men som konjunktur- ochstabiliseringspolitiskt medel tror jag det fungerar mindre väl. Det tar tidinnan arbetsutbudet ökar. Dessutom är det vanskligt att bedöma effekten inuvarande konjunkturiäge. De flesta arbetskraftsreserver, för vilkaskattestimulanser skulle ge effekt på utbudet, är i stort sett uttömda. Sänktaskatter skulle i det läget späda på köpkraften. Nedskärningar i offentligsektor är dessutom mer än en strikt ekonomisk fråga. Det är också fråga om hurvi vill ha samhällets service ordnad. Den realistiska stabiliseringspolitiken för närvarandeutgörs av en väl avvägd finanspolitisk åtstramning enligt de kriterier som har ._ Den ekonomiska politiken, m.m. lagt fast.Därigenom minskar man också efterfrågan, framför allt genom en ökning avhushållssparandef. Utbudet av arbetskraft ökas genom ökade insatser förarbetsmiljö och för rehabilitering av bl.a. långtidssjuka och arbefsskadade. Ett absolut villkor för medverkan ien åtstramning var att förslagen om höjd moms, höjd allmän löneavgift ochborttagna mjölksubventioner drogs fillbaka. Detta har också skett. Åtstramningspaketet är en kompromiss och som sådansjälvfallet infe i alla delar idealisk sett ur synvinkel. Men vi harde facto fått igenom merparten av de krav som vi ställde. Åtstramningen har vridits i en betydligt sundareriktning än regeringens ursprungsförslag. Omfattningen av åtstramningen harhalverats och hamnar nära förslag i vår parfimofion. Målsättningen attsänka skattetrycket under loppet av 1990 ligger fast. Inflationsutvecklingenbromsas upp i förhållande till regeringens ursprungsförslag. Åtgärder träffarde mest överhettade områdena och sektorerna i ekonomin. Ett tillfälligt obligatoriskt sparande på skafteninförs i stället för höjd moms. Pengarna förblir personlig egendom och betalastillbaka med ränta 1992 och 1993. krav på höjda energiskatter förverkligas nu.Elskatten höjs med . Skaften på olja höjs med . Skatten på kol, naturgas och gasol höjs i motsvarande grad.Utskottet uttalar sig för en ökad likformighet vid beskattning av el frånkraftvärmeverk resp. kondenskraftverk. Införande av uranskatt skall utredasskyndsamt. Utskottet uttalar att energiskattehöjningen också kan sessom ett led i den för planerade skaftesänkningen på arbete, t.ex. genomsänkta skattesatser och/eller skaftereduktion. Resultatet bör under alla omständigheterbli att skattetrycket sänks under loppet av 1990. I stället för en extra höjning av den allmännalöneavgiften för införs dels en fillfällig investeringsavgift, delsen tillfälligt höjd fastighetsskatt i Sfockholm-Uppsala-området.Investeringsavgiffen har det dubbla syftet att dämpa överhettningen påbyggmarknaden och att vidga utrymmet för produkfion av bostäder. Enligtcenterns uppfattning skall intäkterna från avgiften återföras fill regionen ochtill bostadsproduktionen. Utskottet uttalar sig också i den riktningen. Eftersom har framhållits vidargumenteringen vill jag säga att kostnaden för storstadsregionen -- fack vare den uppgörelse som socialdemokraterna och centernhar gjort nu är nere under miljarden, till skillnad från regeringens förslag omlöneavgifter som innebar en kostnad på 56 miljarder. barnfamiljerkan faktiskt vara ganska tacksamma mot för den här uppgörelsen.Stockholms egenförefagare kan vara särskilt tacksamma mot för deinsatser vi har gjort för att få till stånd undantag för egenförefagare. Det ärockså viktigt att vi får ett ökat bostadsbyggande. Det är alltså omsorg ommänniskorna med tanke på den bostadssituation som råder i som utgörbakgrund till den delen av uppgörelsen. Det är bra för attcentern har varit med och utformat denna uppgörelse. Entillfällig arbetsmiljöavgift införs. Avgiften skall utgå på avgiftsunderlagetför ersättning som arbetsgivare utger. Det är ettgenombrott för en princip om ett differentierat avgiftsuttag mellan stora ochsmå företag som vi länge har kämpat för. Intäkterna placeras utanförstatsbudgeten i en arbetslivsfond. Intäkterna skall i sin helhet gå tillbakatill arbetsgivare för olika rehabiliteringsinsatser och arbetsmiljöförbättrandeåtgärder. En halv miljon människor står utanför arbetsmarknaden på grundav förtidspension och långvarig sjukskrivning. Arbefsmiljöavgiften blir ettmedel för förbättrad hälsa och ett led i en utbudsstimulerande politik. Barnbidraget höjs sedan den I januari1987, vilket också är bra. Dessutom bibehålls mjölksubventionerna. Begreppen "god miljö" och"regional balans" erkänns av utskottsmajoritefensom fullvärdiga mål för den ekonomiska polifiken. utgår från att dessamålsättningar hädanefter kommer att prägla det socialdemokratiska agerandet påsamma sätt som bl.a. den fulla sysselsättningen har gjort. ställermärkligt nog inte upp på miljömålet. Det tycker jag är svagt av er. Jag började mitt anförande med en tillbakablick på deicke-socialistiska regeringsåren. Jag vill också säga något om hur jag ser påframtiden. Långsiktigt måste en radstrukturproblem lösas i svensk ekonomi. Ekonomin måste fungera bättre. Miljöförstöringen måste stoppas. Ekonomi och ekologi måstegå hand i hand. Skattfefrycketskall successivt sänkas. Det är också viktigt att den offentligt drivnaverksamheten blir bättre och mer kostnadseffekfiv. Vi måste också i störreutsträckning än vi gör tillåta fler enskilda och kooperativa alternafivfill den offentligt drivna verksamheten. Deoffenfiiga fransfereringssystemen måste ses över. Arbetslivet måste förändras. Arbetsmiljöerna måsteförbättras, och vi måste se fill att arbetet görs mer meningsfyllt för deenskilda. Svenskt näringsliv måste rusta för en öppnare värld. Detinnebär i många fall en förnyad konkurrenssituation. De villkor som gäller för teknikutveckling ochnyföretagande måste förbättras. Det är viktigt att hela landet tas till vara. Ekonomiskutveckling måste spridas jämnt över hela landet. Detta sker icke , vilketär all variigt för en utbudspolifisk verksamhet. Stora delar av den arbetskraftsom finns tas alltså ännu inte fill vara. Företagandet måste ges mer långsiktiga och stabilaspelregler. Företeelser som den särskilda vinstskatten passar infe in i detmönstret. Det gör inte heller omsättningsskatten på värdepapper. Skall vi klara en genomgripandeskattereform 1991 måste grunden läggas nu för en bättre ekonomi. Det handlarframför allt om en lugnare pris- och kostnadsutveckling. är beredd attinför 90-talef på ett konstruktivt sätt delta i de förändringar som måste ske.Det innebär inte att Den ekonomiska politiken, m.m. Den ekonomiska politiken, m.m. släppersina mål: en jämn inkomst- och förmögenhefsfördelning, regional balans och enbra miljö i ett decentraliserat samhälle. Där går en gräns för centernsförändringsvilja. God miljö som ett mål för den ekonomiskapolifiken befraktar som självklart. Det gläder oss att det finns enbetydande majoritet i finansutskottet för den inriktningen. Infe barasocialdemokraterna, utan även och står fillsammans fördenna inriktning. Så länge kortsiktiga ekonomiska intressen sätts i främstarummet och miljöintressena åsidosätts, utarmar vi på lång sikt också vårt ekonomiskavälstånd. Jag vill avsluta med att önska ledamöter entrevlig sommar, även om tidpunkten för vårt uppbrott förskjuts i taget.Jag hoppas ändå att sommaruppehållet skall ge tillfälle fill många fina miljö-och naturupplevelser. Jag vill med detta, herr falman, yrka bifall till centernsreservationer fill finansutskottets betänkanden nr 30 och 36. Anf.6 () replik: anförande reser tyvärr fler frågor än detger svar. Får jag först i all stillsamhet påpeka, att om man ogillarmomshöjning, bör man säga nej till en sådan. Det fanns en stor majoritet här ikammaren för att säga nej fill momshöjning. Det var fullt tillräckUgt. fördelningspolifiska ambitioner fog jag uppi mitt anförande. verkade inte riktigt ha förstått mina frågor.En person som bor i en högskattekommun i glesbygd får tvångsspara merän en person somborienlågskatfekommun, t.ex. där jag bor. Tycker centerpartietatt det är rättvist? Det tycker infe jag. Att nolltaxerare slipper undan tyckerinfe jag är rättvist. Får jag också fråga : Hur avhjälper manarbetslösheten i med fvångssparande och arbetsgivaravgifter? Jag kaninte se att det har någon som helst positiv effekt, tvärtom. Det höjerkostnadsnivån och prisökningarna i landet som helhet och därmed också i ,vilket försvårar för ökad produktion i och på andra ställen. gjorde ett nummer av att faransvar. Jag måste säga att jag är mycket glad över att infe harnågon del i eller något ansvar för de förslag som läggs fram. Om man - dettatycktes inse och det gläder mig - är angelägen om att få förslagom sänkta marginalskatter genomförda, därför att man känner till och förstården stora positiva betydelse de skulle få för arbetsutbud och ökad produkfion,tycker jag att den rimliga slutsatsen är att man bör börja genast, alldelessärskilt om man som säger sig tro att det tar ganska lång fidiiinan förändringen får någon effekt. Desto större anledning att börja genast.Om man väntar kommer effekten kanske inte förrän om två. treeller , vad vet jag. Det borde vara ytterligare ett skäl att börjagenast. gjorde mig en aning häpen när han påstod attåtstramningspaketet, eller vad man skall kalla det, är bra förStockholmsregionen. Jag var på ett möte med lokala politiker frånalla partier, inkl. . företrädare hade visserligenmycket svårt att uttryckasig klarf och tydligt, men det framkom ändå att lycklig var han inte över detsom skulle hända med invånarna i , deras ekonomiska standardoch deras övriga standard, på grund av de förslag som centerparfiet nu är medöm att utforma. Får jag fill slut, herr talman, ändå fråga omdet faktiskt är åtstramning eller om pengarna skall användas. görnämligen precis på samma sätt som man har gjort i betänkandet: först talar hanom att det skall vara åtstramning, att det blir åtstramning, och sedan talarhan om att pengarna skall användas. Då blir det ingen åtstramning. 7 () replik: Det är inte utan att jag känner mig en smulasorgsen när jag far replik på en centerpartist i enekonomisk-politisk debatt. Till denna känsla bidrar fakfiskt att jag tror, attom hade haft mer att säga fill om så skulle vi infe ha hamnat iden här situationen. Jag tänker nu på vilka krafter som har verkat i hansparti. och driver här vissa myter, stoppade momshöjningen, höjningen av arbetsgivaravgiften och borttagandetav mjölksubventionerna. Det är fel. Redan när regeringen lade fram sina förslagstod det klart att de inte skulle gå igenom. Momshöjningen försvann redan vidett sammanträde med socialdemokraternas VU för att man skulle få lugn och rounder första maj. Det var innan hade presenterat förslag tilltvångssparande. När det gäller löneskatterna kunde regeringen möjligen ha fåttstöd av vpk, men de ställde sådana villkor att det uppenbarligen inte skulle hablivit någon åtstramning, och därmed föll förslaget. När det gällermjölksubvenfionerna ställde även villkor. Regeringens förslag hade gått att stoppa utan att man hadebehövt ägna sig åt en advokatyr som innebär att det är något slags framgång minskar försämringarna. Jag kan försäkra : Det går infe hem iStockholm. Det var patetiskt att lyssna på detta. Sedan sägs det att paketet har en nedkylande effekt påekonomin. Det är fel. En så gott som samstämmig ekonomkår - jag gjorde GunnarBjörk tjänsten att citera ekonomer - menar att paketet intehar någon sfabiliseringspolitisk effekt. säger att detta bara är en engångsåtgärd, och isjälva verket har man samma uppfattning som och när detgäller de långsiktiga effekterna. Innehållet i vår reservafion 47 är nästanordagrant detsamma som har ställt sig bakom, men dennagång har ni hoppat av. Uppgörelsen med socialdemokraterna och de gemensammaskrivningarna om den ekonomiska politiken innebär att valt en annanväg. Den vägen är högskattepolifik och selektiva styråtgärder i stället förmarknadslösningar och större frihet för de enskilda människorna. Detta ärbeklagligt, men det är självklart att det kommer att få betydelse flera årframåt i tiden. gjorde ett nummer av att tillskillnad från andra oppositionspartier tar ansvar. Ja, tar nu ansvarför de ekonomiska svårigheter, den kostnadskris som långtifrån attavvärja hjälper till 1988/89:130 7junil989 Den ekonomiska politiken, m.m.. Prot.1988/89:130 att framkalla. Och som sagt, över detta känner jag mig sorgsen. 7 juni1989 Jag skall infe med ytterligarerepliker försena det sommarlov som 77~ såuppenbarligen skulle behöva. Denekonomiska poli tiken, m.m. 8GUNNAR () replik: var sorgsen över att han skullebehöva begära replik på mig. Det var inte jag som begärde repliken, så ansvaretmåste lämpligen läggas på någon annan. Först till : Närdet gäller högskattekommunergav ett utmärkt exempel på vad som händer, när man inte vill ha enrejäl skatteutjämning. Det angrepp som i går indirekt gjordes på skafteutjämningssystemet,dvs. stöd för de kommuner som har lägre skattekraft, var något mycketintressant - och det hände alltså i i går. När det gäller effekternagav som sagt ett utmärkt exempel på vad som händer, när man inte ärberedd att gå med på en fördelning mellan svagare och rikare kommuner. Tack fördet exemplet, . När det sedan gäller barnbidraget fick jag inte riktigtklart för mig om är besviken och ledsen eller om hon tycker illa omatt barnen får bidrag. Vad är det som händer? Det är också intressant att hörahur man då och då anlägger en fördelningspolitisk touch på det hela. När det gäller energipolitiken har vi talat om var vistår. Det vore intressant att höra vad andra tycker. På frågan om det sker någon åtstramning vill jag svara attsparmedlen återgår till dem som har sparat pengarna. När det sedan gäller arbetsmiljöavgiften vill jag säga attden är en insats för att minska den enormt kostnadskrävande förtidspensioneringoch den långtidsarbetslöshet på grund av sjukdom som alla i tidigarehar varit med om att kritisera. För en socialliberal anser jag att det bordevara nästan omöjligt att kritisera den reform som planeras. Det måste varahelt omöjligt för en socialliberal att kritisera det faktum att man nu försökerkomma åt det stopp för utbudet som blir följden av att människor inte kommer utpå arbetsmarknaden. Dessutom är det ju fråga om mänskligt lidande. Kostnadernauppgår fill 20 miljarder, så detta borde även en ekonom förstå. En intressant sak i anförande och replikvar att han mer eller mindre började vädja till kanslihushögern att göra någotslags revolt mot . Jag vet inte om den är mäktig att göra det, men dettycks vara vad man hoppas på numera. Beträffande stöd av ekonomer vill jag bara påpeka att detunder har uttalats stöd för åtstramning avkonjunkturinstitutet, LO-ékonomer, , som t.o.m. talar om -observera det! -överhettningsavgift i , och en del andra. Det ärsåledes infe alls korrekt att påstå att ingen ekonom har uttalat sig föråtstramning. När det slutligen gäller gjordes ettnummer av att möjligen skulle ha någon anknytning till den. För min delär jag ledamot av bankinspekfionens styrelse, och som sådan är jag banklös. 9 () replik: PrOt. Den ekonomiska politiken, m.m. Jag bara konstaterar att tydligen accepterar en 7 juni1989 fördelningspolitik som innebär att om man bor i en kommun med hög skatt,så tvingas man att tvångsspara mera. Det är polifik. Sedankan jag inte underlåta att bemöta påståendet, som har upprepats flera gångeroch säkert kommer att höras ytterligare här i kammaren, att enarbetsmiljöavgift, en vanlig löneskaft, skulle vara utbudsstimulerande. Dettaär fullständigt osant. Ingen människa kan få någon att tro att en skattehöjningstimulerar utbudet. Hur blir det fler människor på något håll påarbetsmarknaden av att man höjer löneskatten? Möjligen kan det bli flermänniskor på arbetsmarknaden av de insatser som kan få effekt avarbefsmiljönatur. Men detta har inte någonting att göra med skaftehöjningen. OmGunnar gör sig mödan att läsa och reservationmot arbefsmiljöavgiften, skall han finna att det där finns långa beskrivningaröver vårt förord för insatser för en bättre arbetsmiljö för att minskasjukfrånvaro och liknande. Detta är också ett bärande tema i folkparfietspartimotion. Det är alltså helt rikfigt, som säger, att för ensocialliberal är insatser för bättre arbetsmiljö och lägre sjukfrånvaro avmycket stor positiv betydelse. Men detta åstadkommer man icke genom att höjaskatterna, genom att höja löneskatten. Löneskatt är och förblir löneskatt ochkan icke fås att fungera som en utbudsstimulans. Anf.10 HANS (vpk); Under hela 1900-falet har det politiska livet dominerats avarbetarrörelsens krav på samhällsförändring, rättvisa, jämlikhet och solidaritet.Tyvärr måste man säga att kännetecknats av brott mot dennatradition. Den tredje vägen har byggts på kapitalets villkor. Högernsvärderingar och högerns och liberalernas ekonomiska politik har alltmer blivitregeringspartiets. Trotsflera år med mycket goda vinster och med en enastående högkonjunktur harmänniskorna fått underordna sig polifiska budskap som mer hör hemma ikristider. Man har fått höra: Om du ställer upp med uppoffringar, skalldu få det bättre . Lönearbetarna har väntat på sin tur, medan de setthonungen flyta i de övre samhällsskikten och i företagen. Den politikenfullföljs nu i regeringens förslag till slutlig reglering.v statsbudgeten. Propositionenär mindre en reglering av statsbudgeten än en reglering av de enskildamänniskornas ekonomi. Vid sidan av vissa berättigade förslag om att försökamotverka den regionala obalansen var det ganska hårda bud för de vanligahushållen som presenterades i kompletteringspropositionen. Man kan konstateraatt avregleringen nu fortgår snabbt för kapitalägare och finansintressen. Förde enskilda hushållen skall det tydligen bli mer reglering. Jag tänker nu pådet senast uppfunna tvångssparandef, som ju går i linje med tankegången ipropositionen. Medmotiveringen att den enskilde lönearbetaren har för mycket pengar, föreslog man från början en momshöjning. Med motiveringen att samme löntagare inte borde finna något förhandlingsbart utrymme hos företagen för 25 Prot.1988/89:130 löneökningar, föreslog man höjda arbetsgivaravgifter. 7 juni1989 som direkt riktades mot denenskildes ekonomi och mot de vanliga T ', . , r~ inkomsttagarna medmotiveringen att det behövdes en åtstramning. Denekonomiska poh- e & e ., andetag som man föreslog dessaåtgärder, som begränsar de vanliga hushållensekonomiska utrymme, aviserade man en marginalskattesänkning . Ensådan ger, vilket alla vet, mest åt de bäst avlönade. Genom förhandlingar med i utskottet kommernu socialdemokraterna att betala delar av denna marginalskatfesänkning medhöjda energiskatter, vilket ju fått inträda i stället för momshöjningen. Det bliralltså fråga om följande: - Svångrem till de redan pressade. - Tvångssparandeför dem som egentligen inte har råd att spara. - Frihet för demsom har det bättre. - Frihet attutnyttja ekonomiska resurser för dem som redan har något på banken eller somkan omdisponera sina fillgångar på annat sätt. Dessa åtgärder ärsamhällsekonomiskt förmodligen helt utan avsedd verkan, menfördelningspolitiskt har de en allvarlig och felaktig verkan - dvs. det mestahar blivit dubbelt värre. Det var uppenbart att flera av de förslag som lades framfrån början, främst momshöjningen, inte skulle ha haft en chans att godkännasav . Vpk bedömde förslagen närmast som en provokation, infe bara motvårt partis politik - om man nu hade hoppats på vpk och rättvisan, utan främstmot låginkomsttagarna. Diskussionerna om uppgörelser mellan parfierna startadeomedelbart i massmedia. Frågorna var ganska många: - Var det någon som lovat bort sig redan i förväg? - Vilka kontakterhade regeringen haft? - Vem skulleställa upp till hjälp? Detta var naturligtvis den stora frågan. - Vem skulle, somdet hette, få vara med och vem skulle bli utanför? Det var en fråga som bl.a.ställdes till kommunisterna. Vi ser nu facit av flera veckorsintensivt förhandlande mellan och socialdemokraterna. Det har iblandskett förhandlingar direkt över bordet i finansutskottet. Vi i vänsterparfietkommunisterna har naturligtvis när allt blivit klart fått frågan hur det kännsatt vara utanför uppgörelsen. Jag kan meddela att det känns ganska hedersamtatt vara utanför den krets som lägger nya bördor på de lågavlönades axlar. Vpkär i huvudsak utanför uppgörelsen. Vpk är utanför en orättvis politiskkompromiss. Men vi är tillsammans med de vanliga människorna, lönearbetarna ochlåginkomsttagarna, när det gäller vår syn på vad en rättvis fördelningspolitikegentligen är, och det är vi mycket stolta över. När man hör självberöm över centernsinsatser för att förändra uppgörelsen, måste man ändå dra sig till minnes att alla oppositions partier var emot huvuddelarna av proposifionen. Den hade alltså som läget var ingen möjlighet att gå igenom. I den situafionen kröp in i snaran, eftersom tyckte att det var ganska skönt att få vara med och bestämma. När man nu hör hurcentern motiverar detta, låter det närmast som enregeringsförklaring inför 90-falet med rnycket stolta paroller om väl avvägdfinanspolitik osv. Det som hänt är mycket märkligt. Socialdemokraterna för sin del tycker att de har spräcktdet borgerliga blocket. Men socialdemokraterna är ingen röd kil in i detblocket. De har bara ställt sig bland de borgerliga. Man kan undra vem som blirnästa transportör av regeringspolitiken. Det är väl som skall göraupp om skatterna, förstår jag. Det kan bli nya rockader inom de fyras gemenskap när detgäller den ekonomiska politiken, eftersom skillnaderna mellan dessa parfier,som jag inledningsvis sade, har minskat väsentligt. Vänsterpartietkommunisterna lade för sin del fram sina förslag som motförslag tillregeringens. - Vi sade nej till momshöjningen. - Vi sade nej tillmarginalskattesänkningen. - Vi hade somvillkor för en höjning av arbetsgivaravgifterna att pengarna genom enskatterabatt som började underifrån, infe uppifrån, skulle gå tillbaka fill demsom hade det sämst. Vpk sade också att höjdaarbetsgivaravgifter inte är någon lysande metod om den inte används strikt fördelningspolifiskf,särskilt som avgifterna var avsedda att minska det förhandlingsbaralöneutrymmet, dvs. vara ett led i åt stramningspolitiken. Vpk och andra föreslog investeringsavgifter som åtgärd motden regionala överhettningen, något som ju också kom att bli verklighet. På denpunkten måste jag ge regeringen godkänt. Vi föreslog indragning av likviditetfrån näringsliv och finansspekulanter och ett införande av högre vinstskatterför bolagen. Alla dessa åtgärder syftar till att föra över pengar från dennamycket förmögna sektor till den offenfiiga sektorns upprustning, något som vianser vara nödvändigt. Det gamla påståendet att man måste ta pengar där de finnsoch använda dem där de behövs håller faktiskt fortfarande. Det är ju, hur änvissa försöker bortförklara de rätta förhållandena, på det viset attnäringslivets rikedomar har arbetats ihop av de anställda.