prot · GC0912 · 1988-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1988/89:12 1§ Justerades protokollet för den 12 innevarande månad. 2§ Upplästes följande inkomna skrivelse: Härmedavsäger jag mig uppdraget som ledamot av riksdag från den 28 oktober1988. Framställningenbifölls av kammaren. 3§ Upplästes följande inkomna skrivelse: Härmedbegär jag entledigande från uppdraget att vara ordinarie ledamot i skatteutskott. Jagvill meddela, att jag vid utskottets sammanträde den 19 oktoberfrånträft uppdraget att vara utskottets ordförande. FramställningenbiföUs av kammaren. 4§ Kompletteringsval till utskott Talmannen meddelade att den socialdemokratiskariksdagsgruppen som ny ledamot i skatteutskottet efter anmältKjell och som ny suppleant i samma utskott efter , ledamoti skatteutskottet () 1988/89:12 suppleant i skatteutskottet 20oktober 1988 () 5 § Anmälan om ny utskottsordförande Allmänpolitisk debatt Talmannen anmälde atf skatfeufskoffet fill ny ordförande efter (). 6 § Föredrogs och hänvisades 1988/89:16och 17 fill 1988/89:31och 32 till lagutskottet 7 § Föredrogs och hänvisades Mofionerna 1988/89:K1till /89:So3 och So4 till socialutskottet1988/89:Ub2-Ubl0 fill utbildningsutskottet /89:So5-SolO tillsocialutskotfef /89 :T1 och T2 fill frafikufskoffet 1988/89:Skl tillskatteutskottet /89:L2 till lagutskottet 8 § Allmänpolitisk debatt (forts, från prof, 11) 1 (): Lät mig, med utgångspunkt i storstädernas förhäUanden,redovisa några erfarenheter och slutsatser från det senaste valet. Detta valhar visat aff ett växande antal människor framför allt i våra storstäder ställtsig utanför samhällsarbetet genom atf inte delfa i valet. Valdeltagandet harsjunkit granska kraftigt, och detta är särskih markant i vissa av storstädernasflerbosfadsomräden, I mänga av dessa valdistrikt ligger valdeltagandet påomkring och t,o.m, därunder, Defta är, som jag ser det, ett allvarligt hotmot styrkan och livskraften i vår demokrafi. Vi håller på atf få två : dels ett som omfattar denstörre delen av befolkningen och som känner stor delaktighet i samhällsarbetet,vi kan kalla dessa människor de väletablerade, dels ett som växer ochsom har sitt fäste i flerbostadsområdena. Där finns människor som möterproblem, t .ex. invandrare, sjuka, handikappade, låginkomsttagare, pensionäreroch ensamstående familjeförsörjare. kallas denna växande gmpp för deutanförstående. Många ungdomar hör också till denna grupp. Utvecklingen känns igen från andra länder, t.ex. . Mendet är UtveckUngen i som är den för oss allvarliga. Svenskt samhällslivbygger på intresse och delakfighet från de mänga människorna. välfärdssamhälletkallas ofta för den svenska modellen. Denna bärs framför allt upp av ett brettfolkligt engagemang som kanaUseras i en stark lokal självstyrelse i kommunernaoch en bred delaktighet i samhällsarbetet, särskilt genom medlemskap ifolkrörelserna. Det är denna modell som skapat förutsättningarna för vär storavälfärdsutveckling och den unika sammanhållningen i svenskt samhäUsliv. Förloras detta starka folkliga engagemang är riskenpåtaglig för aff betydande delar av samhällsverksamheten av människorna kommeraft uppfatfas som enbart stora opåverkbara byråkratier, vilka blir mer av etthot än en trygghet för människorna. Därför finns det skäl atf uttrycka stortillfredsställelse över aff regeringen, genom beslutet omstorsfadsutredning-en, bestämt sig för aft på central nivå gripa fag i dessaproblem. Men man kan konstatera aft resultat i detta arbete kan nås först närman får ett brett genomslag också hos de närmast berörda, nämligenstorstädernas invånare. Därför måste arbetet föras uf i en bred diskussionbland människor och organisafioner. En övergripande fråga är hur många människor som skallkunna engageras och hur möjligheterna för den lokala demokratin skall fas fillvara. Dagens stora kommuner är i och för sig effekfiva och slagkraftiga när detgäller att hantera de stora övergripande frågorna. Men beslutanderätten i defrågor som finns i människors närhet som direkt påverkar deras vardag måste påett helt annat sätt än föras ut till människorna. Vi kan fortsättningsvisinte enbart låta dem vara beroende av handläggning i stora byråkratiskaförvaltningar. Hur mänga av de anställda och de av verksamheten berörda harträffat en politiker eller, ännu mer sällsynt, känner en politiker? Jag har enson som arbetar i i . Han säger sig i varje fallinfe ha sett en polifiker i den verksamheten under de senaste fre åren.Storstäderna mäste få ett fint förgrenat nät av kommundelsnämnder som far handom huvuddelen av den kommunala verksamheten i närmiljön. Frågorna handlar därom omsorg om barn och äldre, fritid, kultur, men också om den yttre närmiljön. Ett särskilt problem utgör organisationen av den öppnavården. Landstingens olika förvaltningar och kommunerna springer omvarandra. Här måste det skapas en huvudman - kommunerna, som för dennaverksamhet får ekonomiska resurser från landsfingen. Därigenom blir det ocksåmöjligt att förankra denna verksamhet i kommundelsnämnderna. Folkrörelserna har i stor utsträckning misslyckats med atfnå ut fill storstädernas människor. Detta beror delvis på aff rörelsernasorganisafions-mönster är mer avpassat till det begynnande 1900-talefsindustrisamhälle än fill dagens och morgondagens informafionssamhälle.Folkrörelserna arbetar fortfarande efter ett schema som grundar sig på affhuvuddelen av människorna, är bosatta i glesbygdens tätorter och pålandsbygden. fordras det att folkrörelserna griper tag i de problemsom är aktuella för storstädernas människor. Här krävs en kulturrevolufion föraft skapa ett nytt samspel mellan människor och idéer där dagens byräkrafiskaorganisationer infe får vara styrande. Frän samhällets sida måste det gesförutsättningar för en sådan mobilisering av storstädernas människor. Infeminst viktigt är det att medverka till att skapa lokaler för ett brettförenings- och kulfuriiv, mötesplatser i storstadensbostadsområden etc. Situationenpåverkas också av att samhället i överdrivet nit kapat åt sig verksamheter ochbyråkratiseraf dessa i den heliga effektivitetens namn. Det gäller lokaler,idrottsplatser, ungdomsarbete oeh kultur- och fritidsaktiviteter av olikaslag. måste vi släppa krafterna loss! Här finns det en stor beredskap utehos människorna att möta upp i ett sådant arbete. Enannan viktig demokratifråga är att skilja på valen till riksdag, landsfing ochkommuner. I dagens mediasamhälle drunknar de kommunala debatterna irikspoUtiken. Särskilt märks detta i storstäderna, där medierna är merdominerande än i andra delar av vårt land. En återgång fill fyraåriga mandatperiodermed val skulle ge en vitalisering av den landstingspolitiska ochkommunalpolitiska debatten oeh därmed också av den lokala demokratin. Mendet räcker inte med att skapa dessa mera formella förändringar av demokratinsvillkor i storstadsområdena. Vi måste också, inte minst i detta hus, på ettannat sätt än beakta de problem och behov som är aktuella istorstadsområdena och ge dem en rättvis andel av tillgängliga resurser. Denunder senare år nödvändiga saneringen av statens finanser har hårt gått ut överstorstädernas samhällsservice. Osthyvlar och tårfspadar har varit verktyg somdrabbat med förkrossande kraft. Bara för har vi genombeslut i denna riksdag dragit bort resurser på ca 18miljarder kronor. För enbart 1988 beräknas bortfallet till drygt 4 miljarder.Till detta skall läggas effekterna pä kommunerna, som inte heller varitobetydliga. Barai år har regering och riksdag från min lilla kommun , som ligger iStockholms län och som därför drabbats av storsfädernas fördömelse, tagit bortresurser som motsvarar en skattehöjning på . och som man har förutsattskall vältras över på regionens invånare. Naturligtvissätter dessa förhåUanden sina spår. De syns i otillräckliga vårdresurser, inedslitna kollektiva transportmedel, i skolmiljöer som är deprimerande och i enotillräcklig utbyggnad av vård och omsorg. Så är det för alla storstadsområden.I har detta lett till atf vi fått en av de högstalandstingsskatterna i landet. Särskilt hårt drabbar denna utveckling dem som ärmest beroende av samhällsservice - de utanförstående. Situationenger också underlag för en diskussion om privatiseringar och sparprogram somockså dessa drabbar dem som inte är väletablerade i samhället. Undersenare år har trycket ökat på dem som bor i flerbostadsområdena. Många får sinstandard bestämd av socialförsäkringarna. Dessa tar inte hänsyn till det högrekostnadsläget i storstäderna. Utflyttningen av utvecklingsstörda, tömningen avmentalsjukhusen och och även flyktingströmmen har lett till att nya grupper avmänniskor kommer in i flerbostadsområdena, vilket sammanhänger med den alltstarkare segregeringen på bostadsmarknaden. Till detta kan sedan läggas de socialaproblem som har sin rot i missbruk av alkohol och narkotika. Idetta sammanhang finns också andra problem. Något av det viktigaste när detgäUer att skapa tilltro till samhället är att människorna upplever aff samhället tryggar liv ochegendom. Polisverksamheten i storstadsområdena måste bringas att fungera. Inteminst viktigt är det att polispersonalen får resurer och motivation för attstanna kvar i den hårda storsfadsfjänsfen. Entrygg barnomsorg är en av de viktigaste samhällsfrågorna i storstadsområdena,inte minst mot bakgrund av att det här finns många ensamstående föräldrar,framför allt kvinnor. Deras möjligheter fill ett jämlikt liv med arbete och enrik fritid är beroende av att barnomsorgen dels kan behålla sin personal, delskan byggas ut för att träda in när den ledighet som föräldraförsäkringenbetalar upphör. Invandrarnasspeciella situation måste uppmärksammas, framför allt när det gällerförutsättningarna att delta i det nya hemlandets samhällsliv. Men " det ärockså viktigt att möta invandrarfientliga stämningar. En av de viktigasteuppgifterna i detta avseende är att man ser fill att flyktingarna så snabbt sommöjUgt kommer ut i arbetslivet. Kan inte defta åstadkommas genom en starktförkortad handläggningstid av uppehållsärendena bör möjligheter ges till arbeteunder väntetiden. Detär också viktigt att storstädernas speciella kommunikationsproblemuppmärksammas för att människornas dagliga liv skall kunna förbättras -inte försämrasgenom orimligt långa pendlingstider. Men även miljöfrågorna ochträngselproblemen måste få en bättre lösning. Det behövs därför en storsatsning på utbyggnad av den spårbundna trafiken. Men trafiksituationen kaninte förbättras utan att också väganslagen uppräknas så atf storstadsområdenafår en rättvis andel av vägmedlen som motsvarar deras behov. Enannan vikfig uppgift för att man skall kunna återställa människornas tilltrotill politisk handling är att bostadsefterfrågan, framför allt från de unga,kan tillgodoses. Denregionala obalans som blir ett resultat av marknadskrafternas fria spel måstemotverkas i samhällsplanering och samhällsbyggande. För Stockholmsregionensvidkommande gäller det härvidlag inte minst frågan om att fortsätta utbyggnadenav och i . Betydande delar av vårt land består och kommer ännu mer iframtiden att bestå av storstadsområden. Hela landets framtid är direktberoende av aft vi förmår länka utvecklingen i både stad och glesbygd i såharmoniska former som möjligt. Det finns ingen strävan i storstadsområdena attlåta dessa expandera och utvecklas på bekostnad av andra delar av vårt land,tvärtom. Ju mer av den framtida utvecklingen som kan ske i övriga delar avlandet desto bättre. Men vår uppgift är också att med engagemang ochhandlingskraft forma en fortsatt välfärdsutveckling för storstadens människor,en utveckling där människorna aktivt deltar. På den punkten har årets val variten väckarklocka. Jag hoppas att den inte kommer aff ringa förgäves. Anf.2 Förste vice talman (): Det ansessjälvklart att vi i skall kunna välja mellan mängder av olika bilar,kläder, sillburkar och tandkrämer, så självklart att vi har ennäringsfrihetsombudsman oeh en konkurrenslagstiftning, allt i syfte att förhindra monopol ochkonkurrensbegränsningar, allt i syfte aft ge konsumenternamånga olika alternativ atf välja mellan. När det emellertid gäller något så viktigt som barnensskola, omsorgerna om de äldre, hur barnen skall tas om hand eller vilken vårdvi skall ha när vi blir sjuka, då motarbetas i stället människorna när de skallvälja. Den offentliga verksamheten på dessa områden gynnas så ensidigt och såstarkt atf det blir mycket svårt för andra alternativ aff växa fram. Lät mig ge några exempel. Ett par föräldrar kan ordnabarnomsorgen för sina båda småbarn för , , det är hälften mot de120 , som daghem för de båda barnen skulle kosta. Men eftersomföräldrarna inte får något som helst stöd om de ordnar barnomsorgen själva blirdet privata, hälften sä dyra, alternativet minst fem gånger så dyrt för dem,Och det har de inte råd med, I det här fallet betyder det aff de tvingas in iett alternafiv som är väsenfligt dyrare och kanske också sämre, mindreskräddarsytt just i deras fall. Ett annat exempel: En sjuksköterska skulle vilja öppna etteget sjukhem. Hon har många idéer och synpunkter på hur vården där skulle kunnagöras så bra som möjligt. Men hur bra vården än blir har hon ingen som helstgaranti för aff kunna driva denna verksamhet, trots atf kostnadernaregelmässigt är lägre än för motsvarande offentliga vård, bl, a, därför attbyråkratin blir mindre och kostnaderna för administrationen lägre, Hon är heltberoende av mer eller mindre goda vilja. Under sådanaomständigheter, herr falman, är det infe så svårt att räkna uf varför vi iSverige har f,o,m, färre alternafiva sjukhem än man har i länderna bakomjärnridån. Ett tredje exempel; kunde vi i TV sehur bortåt en miljon fransmän beredde sig på aff tåga mot därför attstatsbidragen till de kristna skolorna var hotade. Den franska regeringentvangs till reträtt, I , liksom i de flesta andra västländer, ansesdet självklart att de föräldrar som så vill skall kunna sätta sina barn i enalternativ skola utan atf det blir dyrare. Men hur är det i ? Njugghetenmot de fristående skolorna är imponerande. Först när de varit i gång fre år kande över huvud taget söka statsbidrag. Och om statsbidrag sedan beviljas blirdet infe ens hälften sä stort per elev jämfört med vad de kommunala skolornafär, Resuhatet blir atf möjligheten aft välja något annat änden offenfliga omsorgen, utbildningen, vården eller servicen förbehålls ettprivilegierat fåtal. Men brisfen pä valmöjligheter fär också andrakonsekvenser. Om ett landsfing infe kan ställa upp med värd för den svårt sjukei tid, vad gör då den sjuke? Det hjälper inte atf hon eller han kanske eller mer i landstingsskaft under sitt liv. De föräldrarsom inte får en dagisplafs eller som av olika skäl inte kan använda sig av detalternativet eller där dagiset stängs på grund av personalbrisf, vad gör de?Vad gör den åldersglömske som inte får den vård hon eller han behöver? De inbetalade skattepengarna är i dagens system ingengaranti för att man skall få den vård eller den service man behöver. När detallmänna sviktar lyser skyddsnäten med sin frånvaro. Är det då att undra på atfallt fler känner oro, otrygghet, inte minst inför äldre dar? undrar hundratusentals människor, främstkvinnor, varför de skall vara hänvisade fill i stort sett en enda arbetsgivarebara därför att de vill ägna sig ät något så viktigt som vård, utbildning elleromsorger. Påalla de här områdena, som verkligen berör viktiga delar av vårt samhälle,försökte vi moderater valrörelsen igenom få en öppen, konstruktiv debatt medsocialdemokraterna- men förgäves, I stället ägnade socialdemokraternabetydande energi åt atf i annonser, affischer och broschyrer förvränga ochsnedvrida våra förslag. - Rik nog för ett borgerligt samhälle? kunde man t,ex.läsa på jättestora socialdemokratiska affischer före valet överbilden av en gammal sjuk kvinna, - Bara de rika skulle få råd med sjukvård,utbildning, omsorger, har det hetat. Men är det inte just sä det håller på attbli på allt fler områden och för allt fler i socialdemokraternas ? Vimoderater vill aft den offenfliga vården, omsorgerna, utbildningen och servicenskall kompletteras med enskilda initiativ och, herr talman, aff dessa skall gesmöjlighet aff verka på sädana villkor atf det infe kostar mer för den enskildepatienten, föräldern eller eleven. I stället för aff begränsa valmöjligheternatill några få vill vi ge alla möjlighet atf välja. Istället för atf kommunerna får alla barnomsorgspengar vill vi aff en del skallgå direkt till småbarnsföräldrarna genom ett vårdnadsbidrag, sä affsmåbarnsföräldrarna själva kan välja. På skolans område bör statsbidraget följaeleven, om han väljer en annan skola än den kommunala. På sjukvårdens områdebör en del av landstingsskatten ersättas av en allmän, obligatorisksjukvårdsförsäkring, i försäkringskassornas regi, Patienfbrickan skall följapatienten, vare sig hon anUtar vård eller någon annan vårdgivare.Och äldre och handikappade skall själva kunna utse sin hemvårdare - en anhörig,en granne, kanske en bekant som man har förtroende för - eller anlita en privathemvårdscentral, utan atf det skall kosta mer. Medvåra förslag förblir finansieringen av skola, värd och omsorger gemensam,solidarisk, oberoende av vem som står för verksamheten. Men valet bUr denenskildes utan aff det kostar honom eller henne mer. Jag hade räknat med aff civilministern skulle bevärdiga sammanträdetmed sin närvaro, eftersom det är han som skall hålla det sista anförandet idetta avsnitt. Jag hade tänkt ställa en rad frågor till honom. Jag får försökaställa de frågorna fill honom på något annat sätt. Jag hade tänkt fråga honomvarför socialdemokraterna är så rädda för en valfrihet på lika villkor, sårädda aft de infe ens vågar ge sig in i en seriös debatt. Villsocialdemokraterna verkligen atf möjligheten aff välja skall förbehållasmänniskor med kontakter och kontanter? Vill socialdemokraterna verkligen stängainne personalen inom barnomsorg, äldreservice och sjukvård hos i princip enenda arbetsgivare? Har socialdemokraterna verkligen så lågt förtroende för denoffentliga skolan, vården eller omsorgen aff de infe vågar släppa framalternativ? Tror man aft den offenfliga verksamheten då skulle bli chanslös? Enså negativ inställning till den offentliga skolan, barnomsorgen, värden,servicen har verkligen inte vi moderater. Men vi anser, ja vi vet, aft det ärbra om den offentliga verksamheten kan kompletteras med många olika enskildaalternativ. Underlättas alternativen kan nya inifiafiv och idéer lättare prövasoch erfarenheterna av den prövningen berika både den offenfliga och den privataverksamheten. Vi vet också att det är lättare och går snabbare aff komma fill rätta medbrister, köer om man också anlitar enskilda inifiativ. Låtmig som ett tänkvärt exempel bara nämna den utomordentligt kvalificeradeverksamhet som kranskärlsoperationerna utgör. Där har köerna varit orimligtlånga med olidUg smärta, oro, invalidisering och t,o,m, dödsfall för de köandesom följd. Men en allt större del av den verksamheten utförs också iSverige i privat regi därför atf defta har varit det snabbaste, effektivasteoch bästa sättet att komma till rätta med köerna. Stora mänskliga men ocksåsamhällsekonomiska vinster blir följden, Ifråga om barnomsorgen står det allt klarare att regeringen med sin polifik intekommer atf klara löftet om fuU behovsfäckning 1991. Redan nu står daghem tommapå grund av personalbrist, och långt värre kommer det att bli enligtsocialstyrelsens bedömning om inget görs. vet vi aft fler stannarinom verksamheten eller söker sig dit om de har möjlighet aff också väljaalternativa daghem. Lät oss då göra det möjligt för t.ex. personalen själv aftöppna och driva daghem, underlätta i stället för atf motverka för de föräldrarsom vill ordna sin barnomsorg själva. Det är infe heller ointressant aftalternativen också på detta område i regel kostar väsentligt mindre. Låtoss infe heller glömma bort aft en valfrihet på lika villkor skulle innebära eneffekfiv kvalitetskontroll. Den enskilde får då möjlighet aff välja bort sådanverksamhet som är mindre bra och atf välja fram sådan verksamhet som äreffekfiv och bra och där man visar omtanke om just honom eller henne. I Malmöhar man öppnat en privat stiftelsedriven hemvårdscentral - aff stiffelsedrivaär den enda privata möjlighet som står fill buds. En gammal kvinna somjag träffade i hade tidigare haft över 40 olika hemvårdare hos sig underett år. Sedan den privata centralen öppnade hade hon haft en och samma helafiden. Även om det här kanske är ett extremt exempel, visar det ändå nyttan avkonkurrens. Naturligtvis är det bra om de erfarenheter och rutiner som liggerbakom detta också sprids fill de kommunala hemvårdscenfralerna. Detrigida vaktslåendet om de offentliga monopolen borde vara vid vägs ände.Bristerna blir alltmer påtagliga, och de ständiga skattehöjningar som monopolenbidrar fill drabbar infe bara betalningssvaga grupper hårdast. De slår dessutomundan möjligheterna för landsting och kommuner aft ge sina egna anställda inomvård och omsorger de reallönelyff som krävs. Varttredje landsting och var tionde kommun lär planera aff höja skaften nästa år.Det betyder skattehöjningar för alla de deltidsarbetande eller lågavlönade sominte får någon del i regeringens aviserade sänkning av marginalskatterna. Ändåhar valet ganska klart markerat aff människor inte accepterar ytterligareskattehöjningar för människor med låga inkomster. kommer de ändå. Och ocksåden helfidsarbetande sjuksköterskan får, trots på papperet inte obetydUgalöneökningar och trots regeringens marginalskattesänkningar, sänkt standardnästa år om kommunalskatterna höjs med mer än . Ocksåde ständiga skattehöjningarna är vid vägs ände. Skadeverkningarna blir alltmermärkbara för vår konkurrensförmåga, för tillväxten och välfärden, för redanbetalningssvaga som alltid drabbas hårdast. Det som återstår är aff förlita sigpå omprioriteringar, effektiviseringar och på atf välkomna, inte motarbeta,enskilda inifiafiv. I stället för aft förvränga och förvanska borde regeringen varautomordentligt lyhörd för de konstrukfiva förslag som Prot.1988/89:12 vi moderater har atf kommamed på dessa och andra områden. Jag hoppas att det trots civilministerns frånvaro här skall bli möjligt atf få en debattom Anf.3 (): Den offentliga sektorn är i kris. Man kan inte slå upp en tidning ellerlyssna på ett nyhetsprogram utan aff mötas av nyheter om nya problem. Polisenär i kris, militären är i kris och skatteförvaltningen är i kris.Daghemspersonal vill sluta, sjukhuspersonal vill sluta och brandmän vill sluta.Det ljuder en kakofoni av larmsignaler. Syftetmed den här avdelningen i den allmänpolitiska debatten var atf vi fränoppositionen skulle fä tillfälle aft fala med den nye civilministern, som haransvaret för de här problemen. Det är beklagligt att han tydligen är försenad. Jaghade tänkt säga till honom att det tyder på ett mycket stort mod - ellermöjligen på aningslöshef - aff äta sig den här uppgiften. Jag är benägen atftro atf den civilminister vi nu har fått har åtagit sig arbetet på grund avmod. Med sin bakgrund i är han nog väl medveten om vad hanger sig in pä. Dethandlar om aff lösa problem som är nyckeln till lösningen av de grundläggandestrukturproblemen i svensk ekonomi. Så länge vi inte har fått kontroll över denoffenfliga utgiftsexpansionen och löst ett antal effektivitets- ochprodukfivifetsproblem, kommer vi inte atf kunna lösa grundläggandesamhällsekonomiska problem. Dethandlar också om 1,4 miljoner anställda, av vilka många är mycket missnöjda medsin arbetsgivare. Densocialdemokrafiska regeringen har inte drivitförnyelsearbetet i den offenfliga sektorn med tillräcklig kraft. Charmkurserkan nog vara bra, men de räcker infe. Det behövs ett kraftfullt reformarbete.Vi folkpartister brukar säga atf det skall bedrivas efter två huvudvägar. Denförsta vägen kallar vi den inre reformationen.