prot · GC0971 · 1988-12-31 00:00:00 — Så agerar en rörelse i nedgång, en rörelsedär man känner marken gunga under fötterna och där man i sina klappandehjärtan, som förmodligen fortfarande finns där, inser att man svikergrundläggande ideal. var förvisso inget . Det vetfå bättre än vi i den gröna rörelsen som följt honom genom kärnkraftsval ochvapenaffärer. Det är nu han dog. Likafullt hade han införvärldens fattiga en helgongloria som kanske aldrig nägon annan i-landspolitikerhaft. En regel man som sociolog fär lära sig redan på ettbetygskursen lyder: Ommänniskor definierar en situation som verklig sä är den verklig för dem i sinasociala konsekvenser. Om efterföljare velat göra den bild av Sverigesom skapade verklig till sina konsekvenser, skulle de valt att föra enutrikespolitik i dess anda. Att de inte har gjort del, att svenskutrikespolitik är avpalmefierad och att aldrig nämns i officiellasammanhang av sina efterträdare är ingen slump. Regeringen vill inte kopplasihop med , den föredrar att bli mottagen i Vita Huset och i EG:shögtidssalar. Kanske skulle personligen i själ och hjärta viljanågon annat. Hans agerande för Palesfina antyder det och även andradebattinlägg han har gjort. Men som utrikesminister i en regering sommarscherar arm i arm med högern in i den framväxande västeuropeiska supermaktenär det inte mycket han förmår. Inte så länge han låter den Feldtskavinstmaximeringslogiken råda över arbetarrörelsens gamla solidaritetslogik. Vad man än må säga om : Han lyckades verkligenskapa en bild av att utrikespolitik är något förmer än egoistisktförmänssökande. Vad man än kan säga om hans efterträdare: än nägontrodde vara möjligt har regering lyckats förvandla en politisk operson. Därför återstår, hur förmätet det än må låta, baraför de gröna att ta vara på det goda i utrikespolitiskaarv. "Glappkäft", sade . Det trorjag, herr talman, kommer att bli ett bevingat ord. Och jag är inte alls säkerpå atl det är viceamiral man i första hand tänker på när det används. Jag träffade för sedan riksdagsgrupp.Jag bjöd in dem till . Per var inte med. Det var ett mycket trevligt och givande samtal vi hade om svenskutrikespolitik, och man gav ocksä en del erkännanden. Jag kan inte förstå annatav Per anförande än att Per är isolerad i partiet. Det fannsingenting av det som Per nu anförde med i värt samtal. Per Gahrtonsanförande var till största delen oförskämt, oklokt och okunnigt. Så det är braatt Per står ensam i den politiken. Jag hade tänkt - jag skall göra det också - ta upp en delav det som har frågats om: Väclav , . Jag skall gärna utveckla dettema som tog upp, det där med att huka sig och realism ochpolitisk kyla. Jag skall ta upp och . Jag har fått en delfrågor om det. Jag skall också ta upp en del av miljöproblematiken såsmåningom. Jag vill emellertid först säga något om det jag tycker ärså viktigt för svensk utrikespolitik, därför att det är viktigt för Sverige.Eftersom jag är utvecklingsoptimist håller jag inte för uteslutet att PerGahrton också kan lära sig någonting av det. När jag tillträdde som utrikesminister ställde jagupp tre ledord för den utrikespolitik jag menar att skall föra,nämligen säkerhet, solidaritet och samförstånd. Eftersom nu en ledande ledamotav ett av partier så uppenbart söker strid i utrikespolitiken skalljag tala om vad partipolitiskt samförstånd kan betyda för svenskutrikespolitik. Samförståndet är självfallet inget självändamål, även omdet är en styrka för om vi alla, av övertygelse och efter debatt, kanuppträda enigt utåt. slår dä starkare när vi förhandlar i olika frågormed andra stater eller när vi företräder svenska uppfattningar i l.ex. FN, ESKeller nedrustningsförhandlingarna i . somutrikesminister konstaterar jag med glädje att alla riksdagspartier hittillshar bidragit till ett brett samförstånd i alla viktiga utrikespolitiska frågor.Detta har tveklöst varit till nytta för och svenska intressen. Detfinns mänga bevis. Jag skall nämna ett par. Vi hade aldrig, efter sä många årav fruktlös debatt, kunnat nå så fördelaktiga överenskommelser med ochPolen om gränsdragningen mellan de ekonomiska zonerna i , om inte de svenskapartierna i allt väsentligt varit överens. Varje nytt svenskt agerande iförhandlingarna föregicks av öppna och förtroendefulla överläggningar mellanpartierna. Det gavs och togs, och till slut utmejslades en framgångsrik svenskförhandlingslinje, som ledde till resultat . Vi hade aldrig så snabbt lyckats lösa de många besvärligasituationerna med svenskar som tagits som gisslan om inte partierna, eftersamråd, ålagt sig den återhållsamhet i agerande som var själva förutsättningenför en lyckosam upplösning. Jag behöver bara nämna namn som ,och , men ocksä Angola-svenskarna . Alla kan vara glada över att det svenskasamförståndet i utrikespolitiken gjorde oss starka nog, sä att de befriadessnabbare än tillfångatagna av andra nationaliteter. Utan samförstånd hade vi inte heller kunnat spela en såpositiv roll som vi gjorde när det gällde att förmå PLO att erkännaIsraels existens och avstå från alla former av terrorism. Samtliga partier var,efter samråd, enade i de olika skedena av vårt agerande. Vi hade svårligenkunnat övertyga att öppna dialogen med PLO utan detta breda svenskasamförstånd. Frågan är då om de uppgifter svensk utrikespolitik nu stärinför är betjänta av fortsatt samförstånd mellan partierna. Milt svar ärobetingat ja, och jag skall säga några ord om varför jag anser det. För det första: En viktig, för att inte säga avgörande,förutsättning för att avspänningen mellan stormakterna består är attperestrojkan i överlever och utvecklas. Bara då kan vi hoppas påfortsatt nedrustning, fredliga lösningar av de regionalpolitiska konflikternaoch en fortsatt omvandling mot mer frihet och demokrati i de östeuropeiskaländerna. Det är alltså ett svenskt säkerhetspolitiskt intresse attperestrojkan inte motverkas eller, ännu värre, förbyts i sin motsats. Detgäller också i vårt förhållande till de baltiska folken, med vilka vi alla villbygga ut kontakterna. Det är angeläget att detta samarbete även ifortsättningen sker i samråd mellan partierna. När detta är sagt vill jag hälla med - PerGahrton var för resten ocksä inne pä det - att det är rimligt att de som harskapat denna enighet hålls bättre underrättade om vad som pågår iförhandlingar. Det är avsikten att man skall utvidga kretsen i , såatt alla partier kommer med och får del av det som pägär i förhandlingarna. Dethar utrikeshandelsministern meddelat mig . För det andra: Vi är mitt uppe i svåra och för Sverigesframtid betydelsefulla förhandlingar om värt samarbete med EG. Även ompartierna till äventyrs skulle tillmäta frågan om neutralitetspolitikensförenlighet med medlemskap i olika vikt, är det av avgörande betydelse förframgång i förhandlingarna att partierna i ord och handling håller samman kringde beslut som ett enigt utrikesutskott träffade . För det tredje: Värt europeiska samarbete gäller inle baraVästeuropa och EG, som en del tycks anse. Det gäller hela . Enhuvuduppgift för svensk utrikespoHtik måste vara att hjälpa till med att byggabroar mellan öst och väst. Det finns flera goda skäl till det. Det hot motmänskligt liv som miljöproblemen utgör kan bara undanröjas i samarbete mellanEuropas alla länder. Jag skall senare ta upp de förslag som bäde ,och har varit inne på. Men samarbetet måste också utsträckas och utvidgas pä deekonomiska, vetenskapliga och kulturella områdena. Också av säkerhetspolitiskaskäl måste nya broar byggas. Brister samarbetet och vidgas klyftan ilevnadsstandard mellan öst och väst ännu mer, ökar risken för motsättningaroch konflikter. Det drabbar oss alla, inte enbart de länder som är direktberörda. För det fjärde: Perestrojkan, avspänningen, de förbättradestormaktsrelationerna och den internationella goodwill den svenskautrikespolitiken har skapat gör att har en positionoch möjligheter till agerande i internationell politik som aldrigtidigare har haft, inte minst när det gäller insatser för att lösa många av deregionala konflikterna. Jag vet inte om Per har rört sig ute i världeneller vem han har lyssnat till.Sverige kan tala öppet och förtroendefullt med alla parter. Håller vi en lägprofil och talar tyst om det som uträttas, kan bidra till en positivutveckling på många områden. Tyst diplomati förutsätter emellertid, om den inte skallmissförstås och misstolkas och därmed omintetgöras, öppna och förtroendefullasamtal också mellan partierna. är det utmärkta exemplet. Medan dentysta diplomatin pågick, innan den lämnat resultat, kom kritiken frän alla hällmot mig och mitt agerande. Men jag kunde ju inte tala om vad jag höll på med,för då hade det varit slut med mitt agerande. När det sedan ledde tillresultat, då kommer ni och säger: Det var väl bra. Därför förutsätter tystdiplomati att man håller partierna underrättade. Det gjorde vi i Mellanösternfrågan.Och det var inte frän partiledarna som kritiken kom. Mitt svar pä den fråga som jag själv harställt är alltså ett obetingat ja - samförstånd krävs även i fortsättningen omvi skall kunna lösa våra utrikespolitiska uppgifter. Och jag lovar för min del,herr talman, att jag skall göra mitt yttersta för att åstadkomma dettasamförstånd. 8CARL BILDT (m) replik: nyvalde talman har uttrycktönskemål om att vi skall ha livligare debatter och fränare replikskiften. Jagfinner det litet svårt. Jag uppfattar det nästan som om utrikesministern harsaboterat talmannens intentioner i denna del. Låt mig säga att jag håller med om nästan allt somutrikesministern sade om samförstånd. Jag säger nästan, för samförståndet måsteocksä bygga pä en öppenhet och en dialog. Och när jag talar om öppenhet ochdialog talar jag inte bara om när vi träffas under kristallkronorna iArvfurstens palats eller i det tråkiga sammanträdesrummet i , utan jagtalar ocksä om öppenheten i den offentliga debatten. Jag tror att en branationell utrikespolitik formas i en bra nationell debatt där inte barapartiledare, diplomater och riksdagsmän deltar, utan där vi försöker engageraså många som möjligt. I den debatten skall vi också föra fram de motsättningarsom finns. Jag är alldeles övertygad om att vi kommeratt fä se en och annan sprakande dust mellan mig själv och utrikesministern.Det kan väl vara bra om vi råkar vara osams eller ha delade meningar om något.Det är emellertid viktigt atl man aldrig bränner broarna. Del skedde förr, mendet har inte skett , vilket är bra. Men man skall inte hellerdölja de delade meningar som faktiskt kan finnas. Jag vill därför övergå till några sakfrågor. Jag tyckeratt det är bra att nu säger att man skall vidga samrådet iEuropapolifiken. Jag tycker att den korporativa modell som EG-rådetrepresenterar inle är så värst väl funnen. Jag tror att del kan bli bättre påelt eller annat sätt. Vi har dock haft ett antal inträngandediskussioner i utrikesnämnden om Europapolitiken, vilket är bra. Dessadiskussioner har kännetecknats av en betydande öppenhet. När vi i har fattat beslut om en viktigkompromiss, pä det sätt som vi gjorde förra aret, är det viktigt att vialla respekterar den i alla dess delar. Men regeringen och olika företrädarehar haft en tendens att vanställa och förvrida denna kompromiss litet grand,och det är inte bra. reageradeockså när jag satt och läste igenom det dokument som vi alla här i riksdagenfick pä våra bord och som heter Utrikesfrågor 1988. I detta dokumentsammanfattas viktiga officiella svenska utrikespolitiska ställningstagandenunder . Där kan man läsa dåligt korrekturlästa debattmanus avkabinettssekreteraren eller försvarsministerns bisarrerier gentemot amerikanskadiplomater med anledning av att en amerikansk forskare har sagt någotförgripligt. Men ställningstagande till Europapolitiken finns intemed. Går man sedan till den av handelsavdelningen pä utrikesdepartementetnyligen utgivna skriften om och för att se vilka källor somrekommenderas för studium av svensk Europapolitik, finner man attriksdagsbeslutet inte alls finns med. Denna skrift skallutrikeshandelsdepartementet skicka ut i stora upplagor för skattebetalarnaspengar. Jag skall inte lasta utrikesministern för detta, han är bra på mycket,men även han är nog dålig pä korrekturläsning. Men det är fel signaler somsänds frän när sådant här sker. Det som Per hade att säga var provocerande, ochjag skall därför bara mycket kortfattat kommentera det. Först och främst begrepjag inte vad han ville säga om Khomeini och civilisationen. Civilisation är förmig respekt för människan, respekt för livet, respekt för yttrandefriheten,respekt för trosfriheten och respekt för regler för det mänskliga ochinternationella umgänget. Det som Khomeini, som den högste företrädaren förstaten , har gjort går utanför det som jag uppfattar som civilisation. Ärdetta Per civilisation, tror jag att han är mycket isolerad i . Per säger sedan att han vill kasta glappkäftar ifängelse och pekar på den, vem det nu var, som hade sagt att det varSovjetunionen som stod bakom ubåtskränkningarna. För det första är det en litetunderlig inställning till öppenheten i den säkerhetspolitiska debatten. Jagtycker all man skall säga vad man vill om ubåtskränkningar utan att kastas i fängelse.För det andra är det intressant att man för att kunna kastas i fängelse enligtden Gahrtonska rekommendationen, om det nu var en sädan, förutsätts skola haavslöjat en hemlighållen sanning. Om Per vill kasia marinchefen ifängelse för att han talat om är det logik i detta endast om även PerGahrton anser att det är som ligger bakom kränkningarna. Jag väntar påvår lilla gröna ayatollahs svar. 9INGEMAR () replik: Jag håller med om atl man litetgrand känner sig som en bråkstake när man efter fridsbudskapgär upp i talarstolen för att fä svar pä ett par frågor. Jag tar emellertidrisken, eftersom det ju måste bli en dialog om svensk utrikespolitik och defrågeställningar som vi står inför. Jag häller med om att tyst diplomati har sin plats. Ochjag har inte ifrågasatt att och hans medhjälparebör ägna sig ät det, och jag är tacksam när den tysta diplomatin ger resultat.Jag gjorde en liten anmärkning om när den tysta diplomatin går över till destora gesterna. Och jag undrade om de skulle användas även i våra relationertill och inte bara vid mötet med PLO:s representanter. Den allvarligafrågeställningen därvidlag är självfallet att det för balansens ochframgångens skull nu behövs ettmöte, såvitt jag förstår, på hög politisk nivå mellan den svenska regeringenoch den israeliska. Jag upprepar därför min fråga: När kan något sådant bliaktuellt? Den andra fråga som jag vill återkomma till är hur denfortsatta diskussionen mellan partierna om relationer till EG skall gåtill. Jag tänker då i första hand inte på formspråket - jag tror att vi kanhitta former att träffas och överlägga - utan pä vilket underlag som vi kanföra den diskussionen utifrån. Det viktigaste av alla underlag är det som geross hjälp att penetrera gränsdragningen mellan vår säkerhetspolitik och detekonomiska och kulturella samarbete som vi vill ha med EG-staterna. 1propositionen hänvisades' det till den analys som hade genomförtsunder och som ledde fram till ställningstagandet i början av1970-talet. Det är ett understatement att säga att det har hänt endel. Det finns många skäl att noggrant analysera vilka förändringar och vilkapreciseringar som behövs av den svenska neutralitetspolitiken för att ge osssjälva vägledning när vi skall föra alla olika diskussioner med EG i framtiden.Vi behöver kort sagt djupdyka i denna fräga. Jag skall gärna erkänna att jag rids av ett hjärnspöke dåoch då, om man nu kan ridas av sädana, nämligen att den socialdemokratiskaregeringen bara kliver fram och säger: "Så här är det; nu är viklara med vårt beslut" och att vi först i historieböckerna några är senarefär läsa vilket underlag man hade för beslutet. Den enighet mellan de fyrastora partierna i som finns är förpliktande just på denna punktför regeringen att se till att dialogen mellan partierna kan föras utifrån ettmaterial som vi alla har tillgång till och som är trovärdigt därför att det hartagits fram också av fristående experter och forskare, av dem som är kunnigaoch har intressanta bidrag att lämna till debatten. Jag vill nägot uppmärksamma vad GudrunSchyman sade. Hon tog upp två saker i polemik med mig som kräver ett bemötande.Hon undrar hur vi kan komma till slutsatsen att borde bli ettprogramland. Det är en sak som vi får återkomma till i biständsdebatten, menjag vill redan nu säga att anledningen är så enkel som att man i Filippinernahar tagit steg i demokratiserande riktning. Detta land har kastat en diktatorur sadeln och har numera en president som är vald i demokratiska val. Vpk har inga invändningar mot bistånd till stater somalltjämt styrs av marxist-leninister och som förtrycker sitt folk. Filippinernahar en regering som anstränger sig för att utveckla sitt land i demokratiskriktning. Vi försvarar inte avsteg från mänskliga fri- ochrättigheter. Men i har man alltjämt demokratiska ambitioner, ochlandet bör få hjälp, stöd och uppmuntran ocksä frän . De steg som tagitsi kan aldrig komma i fråga i länder som styrs av kommunister. beklagar också att vi intesålt vapen österut. Tycker hon kanske att vi för balansens skull skulle ha såltvapen som kunde ha använts i eller i , som kunde ha väntsmot Solidaritet eller som hade använts för att upprätthålla ockupationen avAfghanistan? Är det den sortens vapenexport vi skall ägna oss åt, GudrunSchyman? 10OLOF () replik: Det finns alltid en frestelse att användapolemiska grepp. Men uppriktigt sagt förstår jag inte vad miljöpartietsrepresentant här i debatten syftade till med sitt tal om . Det döljernämligen bara sakfrågorna. Jag känner mig illa berörd av den sortens debatt.Just i det fallet känns det särskilt angeläget att skilja mellan sak ochperson. Därför förstår jag inlägg, som var ganskatemperamentsfullt. Det är riktigt att lyckats med att skapaförtroende när det gäller samarbetsformerna för utrikespolitiken. Det har intealltid varit sä. Det betyder rimligen att det är fler parter än har del i detta resultat. Frän sida har vi alltid markerat hur viktigt detär, när det nationella intresset står pä spel i förhandlingar med parter ochandra länder, att vi partier försöker finna en gemensam nämnare. Detta harpräglat värt synsätt och värt arbete här i i EG-frågan ochförhandlingarna med om delningen av samt i flera andrafrågor. Del innebär naturligtvis inte att man skall lägga åsiktsskillnaderna ätsidan och inte kunna ventilera dem öppet. Jag tror ocksä att EG-frågan, för attla det mest tydliga exemplet, tål att vi har en debatt. Det får inte vara såatt debatten plötsligt ebbar ut och andra än vi i de politiska partierna fördebatten. är det här i och i regeringen som svensksäkerhetspolitik och relationerna till andra stater och grupper av staterbestäms. Där får det aldrig finnas nägot tvivel. Det är bra att regeringen modifierar den kooperativamodellen, som Bildt kallade den. Jag tror att det är viktigt att vi har löpandekontakter med om arbetet på detta område. Det betyder att detbehövs en betydligt högre intensitet i arbetet än vad som prägladeEFTA-delegationens arbete. Det är svårt för oss vanliga dödliga parlamentarikeratt hinna ägna oss ät det. Man måste ha någon kanal, någon att gå till och sökafå fram det material som behövs för att vi skall kunna följa det pågåendeskeendet. Jag vill på den punkten bara understryka det krav som vi framfört ivara partimofioner gäng efter annan. Det behövs egentligen en särskild parlamentariskdelegation, som har full insyn i och möjligheter att följa handläggningen avintegrationsfrågorna och som naturligtvis är beredd att också träffas ganskafrekvent, betydligt oftare än EFTA-delegationen gjort. När jag tidigare kommenterade regeringens deklaration heltkort sade jag att jag tycker att det finns ett område där det saknas en delsvar. Regeringen markerar miljöarbetet och dess internationella betydelse, menlängre än så går man inte. Ändå har vi en situation som vi inte haft päväldigt . Det är allt fler i internationella samfund som inser att vimåste göra miljöpolitiken till en stor internationell fråga. Det är den inte instrumentellt, med tanke på de medel som stär till förfogande - därav värtförslag om en miljöfond. har i allra högsta grad varit pådrivande för attsätta koldioxidtaket, som nämndes tidigare i debatten. Naturligtvis blir detverkningslöst om utsläppskällorna flyttar med hänsyn till gällande miljöregler,miljöavgifter och andra ekonomiska styrmedel. Vill vi åstadkomma nägotbestående och undvika gränsöverskridande såväl luftföroreningar somutsläppsetableringar 4 protokoU 1988/89:71 På hemmaplan krävs att vi inser att lagerresursenför energiproduktionen leder till ökande klimatproblem och evigaavfallsproblem. Oavsett våra meningsmotsättningar om kärnkraften borde alla,och jag vill understryka alla, även . och ,arbeta för förnybara energikällor, för hushållning och effektivisering av energianvändningen.Det är på detta område, inkl. miljöteknik för rening, som har en storroll att spela internationellt därför att vi i mänga avseenden ligger föreandra länder. Vi har faktiskt en hel del att bidra med. Vad vill regeringenbidra med? 11 (vpk) replik: Det var inte många som tog upp minframkastade tanke om att vi skulle vara litet kreativa och skapa nya svenskabegrepp. Jag vet inte om ni blev så förskräckta av mitt tal om att utdelapussar att ni av den anledningen blev alldeles stumma. I alla fall kan jagkonstatera att inte besvarade en enda av mina frågor, så försäkerhets skull upprepar jag dem. Tycker att vapenexporten och detvapenteknologiska samarbetet med och NATO-länderna är förenligt med svenskneutralitetspolitik? Vad anser utrikesministern om EG:s grunder? Är det inteden ekonomiska och handelspolitiska politiken? Jag frågade också om förhållandena i . Här fick jaginte heller nägot svar, men jag hoppas faktiskt att få det. Det är litetmärkligt. Vi har frän vpk:s sida ställt en enkel fråga, som hade kunnatbesvaras , när utrikesministern var här och besvarade andra frågor.Vi hade kunnat få veta hur förhållandena är och vad regeringen tänker göra. Menvi fick inget svar. Däremot fick vi ett svar frän utrikeskansliet, eller vaddet heter, nämligen att det inte gick att fä fram underlag för ett svar pä enenkel fråga, utan ni skulle återkomma . Det är mycket märkligt,måste jag säga. Sedan skulle jag vilja säga till , som ärden ende som har tagit upp något av vad jag yttrat, att visst vilarFilippinernas regim på ett brett folkligt stöd. Eller rättare sagt: NärCorazön Aquino kom till makten var det med hjälp av ett brett folkligt stöd,och det fanns stora förhoppningar om att det skulle bli en utveckling idemokratisk riktning. Men så har inte skett. Vi vet att det begås storabrott mot de mänskliga rättigheterna. Det gäller framför allt kyrkliga organisationer,människorättsorganisationer, fackföreningar, kvinnoorganisationer ochbondeorganisationer. En grupp som har varit speciellt utsatt för mord ochtrakasserier är advokaterna, som försvarar fall somgäller just kränkning av mänskliga rättigheter. Åtta advokater har mördats avmilitär sedan Corazön Aquino kom till makten. Då tycker inte jag att man får haså bråttom. Det är det som jag vill säga. Jag anser att borde lugnaned sig. Sedan skulle jag vilja säga några ord till , sominte alls har berört vad jag tog upp. Jag tycker att har en mycketsnäv syn när han diskuterar frihet. Han talarom frihet som vi skall få när viinträder i EG. Om det vore så, herr talman, att kunde befria sig fränden ingrodda och destruktiva antikommunism som präglar hans tänkande, skullehan kanske kunna lyfta blicken ifrån det trånga EG-perspektivet. Då skulle hanfå se på Dä skulle han se 40 000 barn som svälter ihjäl i världen,att ett barn dör varje minut i och att hundratals miljonermänniskor lever i ofattbar fattigdom och misär. Han skulle se miljontalsmänniskor som är hemlösa, inte minst i . Han skulle se 20 miljoner människorsom är arbetslösa inom EG:s område i och han skulle se attklassklyftorna ökar både i och i det övriga .