prot · GC0942 · 1988-12-31 00:00:00 — Det är ettsynsätt som jag vet att vi är överens om inte får förekomma. vet viemellertid att när resurserna är ofillräckliga måste de medicinsktvårdansvariga avgöra vilka som skall få vård och vilka som skall bli utan.Dessa val förekommer inom vår sjukvård, även om det inte alltidhandlar om val som. har livsavgörande betydelse för patienten. Det är ett tungtansvar som vi polifiker lägger på vårdpersonalen. Jag beundrar personalen föratt den trots allt är så lojal mot oss polifiker och t.o.m. tar på sig ansvaretför sorteringen av patienter. Nuhar vi fått så många larmrapporter om förhållandena i sjukvården att det intelängre är försvarligt att inte på allvar ta itu med problemen. Det är bra attsocialstyrelsen nu skall göra en noggrann undersökning av njursjukvården, mendet är inte fillräckligt. Liknande genomgångar, framför allt om de äldresvårdsituation, behövs även inom andra specialiteter. Närdet gäller njursjukvården är det olyckligt att det inte finns fullständigstatistik. Det finns brister i statisfiken. Den förklaring som jag har fått äratt statistiken på frivillig väg insamlas av Svensk njurmedicinsk förening ochdärefter sammanställs av Europeiska dialys- och transplantationssällskapet. Detär en oerhört viktigt uppgift att samla in statistik, det tror jag också att viär överens om. Utan fullständig statisfik kan vi inte följa utvecklingen, inteplanera och inte heller avvisa misstankar om att t.ex. äldre pafienter inte fårvärd. Stafisfikinsamlingenär så vikfig att en myndighet måste ha det fulla ansvaret för den. Jag villavslutningsvis fråga om socialministern är beredd att se över området, kansketänka om och medverka till att får ta över ansvaret från för njursjukvårdens hela statistik. Kommernjursjukvården att få de resurser den behöver efter det att harbekräftat dessa brister i njursjukvården? Prot, 1988/89:42 Vi måste på allvar ta itu med de här problemen, säger är på det sättet vi har behandlat professor framställning ochhans doktorsavhandling, där han påvisar dessa brister. harockså tagit frågan på allvar. Det är viktigt att det görs en grundligutredning, så att de fakta som är nödvändiga för att vi skall gå vidare kommerfram. Detär inte fillräckligt, säger . Nej, men jag tror att det ärviktigt att vi nu avvaktar det utredningsresultat som kommerfram fill, innan vi vidtar andra åtgärder. Jag är beredd att studera om det behövs en annanorganisation för stafisfikinsamlingen än den som gäller . Det är det jagkan säga fill Margö . I övrigt tycker jag alltså att vi medförtroende skall avvakta det grundliga utredningsarbete som nuägnar sig åt. 109 MARGÖ (vpk): Jag betonar att jag är nöjd med socialministerns redovisning av vad somnu skall ske med njursjukvården. Det är bra att gör denna översynsom är helt nödvändig. Jag är också glad för attsocialministern nu vill se över hanteringen av statistikenför att se om det inte är nödvändigt att får hela ansvaret förden. När jag säger att vi måste göra något mera tänker jag intebara på njursjukvården. Vi har ju fått oerhörda larmrapporter från sjukvårdenunder . förde vi en särskild debatt om sjukvårdskrisen.Efter den debatten tycker inte jag att det har hänt så mycket. Sjukvårdskrisenförekommer knappast i den politiska debatten. Ändå vet vi som sysslar medsjukvårdspolitik att krisen inom sjukvården inte är överstånden. Område efterområde har stora brister, och vi är kanske just nu bara i början av krisen. Vi kan inte avvakta utvecklingen tills man bokstavligenhar liken på bordet. Vi har fått så många larmrapporter att det är dags attgöra någonting åt sjukvården som helhet. De största problemen just nu rör personalförsörjningen,men jag har ännu inte sett några tecken från regeringen att den verkligen skallfölja upp vad den sade , då vi från alla parfier uttalade vår oro försjukvården. Jag har alltså inte sett några tecken från regeringen att den görallvar av sina löften dä. När Margö Invardsson nu utvidgar debattentill att gälla hela sjukvården vill jag till att börja med hålla med henne närhon säger att sjukvårdens största problem är personalförsörjningen. Det är viöverens om. Detta gäller i synnerhet i storstadsområdena. Jag kan tala om för Margö att hälso- ochsjukvårdsberedningen, som är ett organ som är gemensamt för staten ochLandstingsförbundet, ingående har diskuterat personalfrågorna och kommer attgöra det också vid nästa fortsatta sammanträde. Margö talade i sittförra inlägg om resurser. Statens bidrag till sjukvårdshuvudmännen går genom des.k. Alldeles skall förhandlingar äga rumför 1989. Det nuvarande avtalet är tvåårigt. Detta avgör statens möjligheteratt bidra med resurser till hälso- och sjukvården. Personalförsörjningen ärföremål för intensiva diskussioner inom hälso- och sjukvårdsberedningen. Jagutgår från att de diskussionerna kommer att ge resultat på något sätt. III MARGÖ (vpk): Jag hoppas givetvis också att diskussionernaom personalförsörjningen skall ge resultat. Frågan är emellerfid vad mandiskuterar. Vi har ju diskuterat personalförsörjningsproblemen iganska många är . Vi vet varför vi har hamnat i den här situationen. Detberor pä att arbete i sjukvården inte är tillräckligt bra avlönat, det ger intetillräckligt goda möjligheter till vidareutbildning. Arbetsförhållandena ärbesvärliga, och de anställda arbetar i stor utsträckning på obekväm arbetstid.Vi har gått igenom hela området, och vi vet vad det är som skall göras. Tyvärrär det så att skall vi fä någon förändring, kostar det pengar. För att återknyta till njursjukvården här i Stockholmslän, beror såvitt jag förstår de stora bristerna just på personalproblem. Detlär finnas tillräckligt med dialyskapacitet men inte tillräckligt med personalför att man skall kunnautnyttja kapaciteten i sådan utsträckning som man egentligen skulle Prot.1988/89:42 ha möjlighet fill. Om de fria sprutorna till narkomaner Jag tycker inte vi har tid att diskutera mer. Vi vet vadsom skall göras, och vi måste göra det snart. Överläggningen var härmed avslutad. 17 §Svar på interpellation 1988/89:82 om de fria sprutorna till narkomaner har, mot bakgrund a v denförsöksverksamhet med utbyte av sprutor till narkotikamissbrukare som bedrivsi , frågat mig om följande. Finns detbelägg för att nedgången av smittspridningen av HIV i är ett resultat avsprutprojektet? Är detförsvarligt att kalla ett sprututdelningsprojekt där hälften av sprutornaförsvinner för ett utbytesprojekt? Om man skall haen nedre åldersgräns pä också i eventuellt kommande projekt, hur kan mangarantera att den gränsen följs när man har möjlighet tillanonymitet? Vilkainternationella undersökningar ger vetenskapligt belägg för tesen att friasprutor har en positiv effekt på spridningen av HIV-smitta? Arbetet med att söka hejda spridningenav HIV bedrivs i många former. En åtgärd som har blivit mycket debatterad ochomstridd är utdelningen av rena sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare.Sedan början av år 1987 bedrivs en sådan försöksverksamhet vidinfektionskliniken i . har behandlat frågan om utdelning av renasprutor och kanyler samt försöksverksamheten i undersenare tid. Det första tillfället var när socialutskottets betänkande1986/87:19 diskuterades. 1 betänkandet förklarade utskottet att det inte kundeacceptera att verksamheten i utökades eller att liknande verksamheterinleddes pä andra håll i strid mot strävandena inom narkotikapolitiken. Skulledet bli aktuellt ansåg utskottet att en författningsreglering måste övervägas.Riksdagen delade utskottets uppfattning. gav regeringen i uppdragatt göra en samlad bedömning av effekterna av utdelning av sprutor och kanylertill narkotikamissbrukare. Bedömningen skulle ske på grundval av envetenskaplig utvärdering av den bedrivna försöksverksamheten i liksom avandra nafionella och internationella erfarenheter och kunskaper. Härefter återkom till frågan i socialutskottetsbetänkande /88:10. Utskottet förklarade bl.a. att det inte kundeacceptera en allmän utveckling mot fri tilldelning av injektionsverktyg ellermot ytterligare verksamheter liknande den i innan denna verksamhet enshade utvärderats. När det gällde pågående utvärdering avförsöksverksamheten i förklarade utskottet, att utskottet förutsatte att 5 protokoll 1988/89:42-43 Om de fria sprutorna till narkomaner regeringen- när utvärderingen var klar - beredde tillfälle att ta ställningtill frågan om inriktningen av de fortsatta åtgärderna på området.Utskottsbetänkandet godtogs av . överlämnade till regeringen den 23november en skrivelse i vilken uppdraget redovisas. I skrivelsen föreslåsbl.a. en fortsatt och utvidgad försöksverksamhet inom hälso- och sjukvården medutdelning av rena sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare. skrivelse redovisades för AIDS-delegationenvid ett extra sammanträde . Delegationen uttrycktetveksamhet till förslag. Delegationen ansåg attförutsättningarna för en sådan verksamhet måste närmare analyseras.Delegationen pekade dessutom på konflikten med narkotikastrafflagstiftningen. För att bredda underlaget inför ett ställningstagande tillsocialstyrelsens förslag anordnar en hearing inästa vecka här i . När de synpunkter som framkommer vid hearingenställts samman och övervägts tillsammans med andra frågor som gällerförsöksverksamheten, avser jag att - i enlighet med uttalande -föreslå regeringen att förelägga en skrivelse eller en proposition ifrågan. är jag inte beredd att närmare gå in på de frågor som GudrunSchyman har ställt till mig. Anf.113 (vpk): Vad jag kan utläsa av interpellationssvaret är- förutomatt socialministern egentligen inte alls vill prata om de här frågorna - attregeringen gett i uppdrag att göra en samlad bedömning aveffekterna av utdelning av sprutor och kanyler till narkotikamissbrukare ochatt den bedömningen skulle ske på grundval av en vetenskaplig utvärdering. har redovisat sitt uppdrag, men på ettsätt som knappast uppfyller de kriterier som brukar krävas för att man skall fåkalla någonting vetenskapligt. Det är bl.a. detta som gjort att det har vuxit fram en så massivkritik från de yrkesgrupper som arbetar med narkomaner. Det är faktiskt intemöjligt att ur den s.k. utvärdering som genomförts dra så långtgåendeslutsatser som gjort när man lagt fram sitt förslag om friasprutor. I beskrivningen av Lunds sprutprojekt kan man utläsa attnära 2 500 besök gjorts av 550 klienter av 15 månader. Det ärbara drygt 30 personer som kommit mer än tio gånger. Ungefär hälften av de runt10 000 sprutor som delats ut har inte kommit tillbaka, dvs. omkring 5 000sprutor är på drift ute bland narkomanerna. Tillgången på sprutor på denokontrollerade marknaden har alltså ökat. Det finns ingenting i Lundadokumentationen som visar omnågon vänt sig till narkomanvården. Det finns inte heller någon dokumentationsom visar på hur narkomanernas sprutbeteende egentligen ser ut. Frågan om aids, som verkligen inte är en lätt fråga förnågon, har egentligen aktualiserat gamla problem inom narkomanvården. Den storaskillnaden är att det nu finns ett problem till. Dödligheten bland narkotikamissbrukare har alltid varitstor. Att man nu bekymrar sig om detta bottnar ytterst i att man vill skyddaden s.k. vanliga befolkningen.Och det är inget dåligt argument - tvärtom. Men för att förhindrasmittspridning, över huvud taget, krävs det beteendeförändringar, både blandnarkotikamissbrukarna och bland den s.k. vanliga befolkningen. Den nödvändiga förutsättningen för attnarkotikamissbrukare inte skall smitta varandra eller oss "vanliga"människor är att de slutar missbruka. Det finns inte tvä parallella eller motstridiga linjer iden här frågan. Man kan inte, som görs i , ställabekämpningen av HIV och bekämpningen av narkotikamissbruket mot varandra. Mankan inte säga att smittskyddets intressen skall sättas före kravet på totalnarkotikafränva-ro, så som man alltså har uttryckt det i socialstyrelsensrapport. Att använda slogans som "Aids är farligare ännarkotika" är en rent semantisk kullerbytta, ett slags logisktluftakrobatiskt försök. Det kanske är snyggt, men det är inte sanningsenligt.Det kanske är lättsålt till vissa yrkeskategorier, men inte tillsocialarbetare. Framför allt är det svårsålt till alla de narkomanvårdare somhar stora kunskaper om hur ett liv i narkotikamissbruk ser ut. En sak förvånar mig mycket. Om det stora problemet när detgäller att förhindra smittspridning skulle vara bristen på sprutor, varför ärman då inte, logisk fullt ut? Varför skall det inte gä att få sprutor inomkriminalvården? På fängelserna är ju narkotikamissbruket utbrett, och bristenpå rena verktyg är också stor. Varför skall man inte få rena sprutor inomnarkomanvårdens institutioner? Om man har motiverats till behandling men sedan fårett återfall och sticker ut, skall man då vara tvungen att utsätta sig förrisken att bli HlV-smittad? Borde man inte få med sig rena sprutor då? Ochvarför skall det finnas en åldersgräns ? Är det inte vikfigt att de sommissbrukar och är förhindras att bli smittade eller att förasmittan vidare? Det finns en mängd frågor kring omöjliga gränsdragningsproblemsom kommer att bli aktuella om den verksamhet som föreslår blirverklighet. Jag måste fråga om hon tycker att detverkligen är vår uppgift att tala om för människor vad de skall dö i, om detverkligen är vår uppgift att tala om vad som är bäst eller värst, att dö i aidseller av en överdos av narkotika? Måste inte vår uppgift vara att se till attdet finns resurser att förebygga och förhindra både narkotikamissbruk ochsmittspridning? Frågorna i min interpellation är ganska oskyldiga, måstejag säga, och de kvarstår alltså. Jag tycker dessutom att de är av denkaraktären att de gott och väl skall ställas och även bör besvaras innan denhearing äger rum som socialministern hänvisar till. En hearing kan inteförändra det faktum att det inte finns något vetenskapligt underlag för enbedömning som skulle möjliggöra en plötsligt ändrad inriktning vad gällernarkotikapolitiken. Jag ber fortfarande, vänligt men bestämt, om svar på de härfrågorna. Jag tror inte att hearingen kan undanröja dem. Åtminstone bör man,innan man går till hearingen, veta t.ex. vart de omtalade 5 000 sprutorna hartagit vägen. Man bör också veta, vilket det inte nämnts någonting om, hur detser ut på hepatitomrädet. Har smittspridningen när det gäller hepatit ökat somen följd av att det finns fler sprutor? Man hyser nämligen farhågor för det iMalmötrakten, vet jag. Om de fria sprutorna till narkomaner Om de fria sprutorna till narkomaner Anf.114 (): I debatten om den försöksverksamhet med rena sprutor sombedrivs i och florerar mycken felaktig information, spridd genomhörsägen. Inte minst här i har jag mött sådana missuppfattningaroch funnit att mycket kan ut, om man informerar pä ett begripligt sättoch om man tar sig tid både att förmedla informafion och att lyssna. Därförtycker jag att det är alldeles utmärkt att det ordnas en hearing här iriksdagshuset , där alla de ouppklarade frågorna kan ställas, ochbesvaras av dem som har arbetat med denna verksamhet . För det första är begreppet fria sprutor, som används i nyoch nedan, missvisande. Det rör sig om en kontrollerad, gratis utdelning avrena sprutor till injektionsnarkomaner i en medicinsk ram, där begagnade ochsmutsiga sprutor ofta återlämnas för destruktion. Personalen påinfektionskliniken försöker lära narkomanerna att göra sig av med de begagnadesprutorna på ett säkert sätt. För det andra har upprepade kontroller med polis och andramyndigheter inte visat att programmet lett till att sprutor i någon ökandeutsträckning skulle vara på drift. Narkotikamissbruket tycks inte ha ökat iprojektområdet, och någon nyrekrytering till missbruk har inte iakttagits,inte heller någon HIV-spridning. Många missbrukare som tar kontakt medsprututby-tesprogrammen har ingen tidigare kontakt med vare sig den socialanarkomanvården eller sjukvården. En del av dessa etablerar därefter en fastarekontakt. Den ordinarie narkomanvården i har intestörts av sprututby-tesprogrammen. Avhopp från behandling till följd avsprututbytesverksam-heten har inte iakttagits. Narkomanerna själva har upplevtverksamheten som positiv och som en omsorg om deras hälsa. En viss minskning avriskbeteendet, med avseende på verktygsdelande, har konstaterats. Verksamhetenhar också givit möjlighet till information till missbrukarna. Vi är alla överens om att narkotikahandeln ochnarkotikamissbruket måste bekämpas med all kraft. Problemet är ju att vi harfått ett annat hälsohot, för vilket vi inte har någon bot, som vi också måstebekämpa, så att det inte får större fotfäste i befolkningen än det har i dag.Det är ju som ett led i den kampen som sprututbytesprogrammet tillkommit. Vimåste också erkänna att vi inte har funnit metoder att omgående komma tillrätta med missbruket. Vi måste vara realister. Narkotikamissbruket tar tid attbryta. måste vi skydda både missbrukarna och allmänheten för HIV. Därför tycker jag, mot bakgrund av de motstridigauppfattningar som finns, att förslag om hur man skall förfaramed sprututbytesprogrammet är en framkomlig väg. Förslaget innebär att entreårig försöksverksamhet med ett kontrollerat sprututbytesprogram startas,men först efter ansökan från berörda landsting och med noggrann prövning avsocialstyrelsen. Samråd måste också ske med berörda kommuner. Det är ju vikfigtatt se om erfarenheterna från och kan överföras till andralandsting. Förhållandena kan vara speciella i , och dä måste manförändra programmen för att de skall ha samma lyckosamma effekt också på andraplatser. Det är viktigt att man noga följer hur det hela går, så kan slå till bromsen om något går fel. Viktigt är också att det hela bedrivs i nära samverkanmellan infektionssjukvård, socialtjänst, narkomanvård, kriminalvård ocheventuella övriga berörda funktioner. Innan jag gick hit och innan jag hade hört de bådatidigare inläggen, skrev jag att jag tyckte att det vore bra om socialstyrelsengick igenom vilka missuppfattningar som florerar om sprututbytesprogrammet,försökte komma till rätta med dessa och slog broar mellan kombattanterna. Jaghar i kontakt med riksdagsmän här i huset, poliser och andra sett hur man kanfå förståelse för varandras synpunkter om man får i gång en dialog. Men harjag hört att det blir en hearing här , och då hoppas jag att den kanlösa en hel del av dessa kommunikationsproblem. 115 (): interpellation är viktig. Denställer så vitt jag kan se de rätta frågorna, som är av stor betydelse när viinom de olika politiska partierna här i nu alltmer intresserar ossför diskussionerna omkring de s.k. fria sprutorna. Som svar på en fråga till mig harsocialministern sagt att hon tror pä en offensiv och bra behandling inomnarkomanvården som ett medel att komma fill rätta med narkotikan och debekymmer som sammanhänger med den. Jag delar den uppfattningen. Jag sade då attdet var en riktig inställning. När jag hör statsrådets svar på den här interpellationenblir jag dock litet besviken. De frågor som ställs i interpellationen,åtminstone frågorna 2, 3 och 4, bör kunna besvaras i kammaren , utan avvaktanav någon hearing. Sanningen är väl att svaren på de här frågorna inte finnseller också är de negativa och besvärande att avge. Troligen finns det intenågot som helst underlag att stå på, när vi här i skall taställning fill de fria sprutorna. Jag vill, herr talman, säga att den fördadebatten har drivits av läkare, företrädesvis inom infektionsvården. Jag troratt det är dags att socialminister och vi här i kammaren som skallfatta de nödvändiga besluten tar tag i denna fråga och leder debatten. Sverigessocialminister är en kunnig person på detta område. Jag menar att det är dagsför socialministern att resa sig och säga att så här skall det vara. Tyvärr hartystnaden från alltmer lägrat sig, vilket vi som hariakttagit detta sett med stor otillfredsställelse. , liksom regeringen, måste nu hålla en konsekventoch fast linje. Vi har förbjudit all form av befattning med narkotika. Vifattade det beslutet därför att alla partier såg den raka linjen och denkonsekventa hållningen mot narkotikan som den enda vägen om vi skulle nå framfill målet, som vi alla har, ett narkotikafritt samhälle. Jag menar att landetssocialminister i denna fråga kan räkna på moderata samlingsparfiets enhälligastöd i en rakryggad och konsekvent hållning mot allt vad fria sprutor ochfillåtande av narkotika heter. Vi moderater är beredda att stå för denna konsekventahållning. Måhända kommer det att blåsa. Måhända kommer somliga att säga attmoderata samlingspartiet inte har förstått vad det handlar om. Om de fria sprutorna till narkomaner Om de fria sprutorna till narkomaner Westerholmhär i talarstolen, och hennes bekymmer är att hon inte vet hur det ser ut iverkligheten. Detta kommer vi att få höra, men vi är beredda att stå upp för detta.Där är en utsträckt hand till socialministern i denna fråga. Det ärmitt hopp. Vi skall i inte huka oss i något slags debatt,där fria sprutor nu föreslås. Vad blir nästa steg? Man kan undra om det är frinarkotika som blir nästa steg. Detta är den sista striden, och den måste vi ta.Vi måste stå upp för den inställning som vi hade i dennariksdag när vi förbjöd all befattning med narkotika. Regeringen har fått rapportom utvärderingen av . är inte enig, utansocialtjänstavdelningen har avgivit en reservation. Jag har också i mitt svarredovisat att aidsdelegationen fick information om rapporten som denlämnades till regeringen. Jag har vidare sagt att aidsdelegationen kände starktveksamhet inför dessa förslag. Jag kan också försäkra att jagtillhörde dem som delar denna tveksamhet, vilket jag har gett uttryck för iolika intervjuer. Många av de frågor som har ställt varprecis sådana frågor som ställdes när aidsdelegationen behandlade denna fråga.Det framgår av mitt svar, där jag har hänvisat till att det skall hållas enhearing. Till vill jag säga att denna hearing bara avser attklara ut de lagliga aspekterna av förslaget; strider det motnarkotikastrafflagen och bestämmelserna i ? Det är riktigt av mig som socialminister att ta del avsocialstyrelsens rapport. Regeringen skall noggrant penetrera de förslag somhar lagts fram jämte reservationen från samt undersöka omförslaget över huvud taget är förenligt med nuvarandenarkotikastrafflagstiftning. Jag har litet svårt att förståvarför beskyller mig för att det råder tystnad isocialdepartementet. blir jag beskylld för motsatsen. Jag har sagt attdet till kommer att lämnas antingen en proposition eller enskrivelse. har alltså beställt att denna utvärdering på ett ellerannat sätt skall föreläggas när den är klar. Då, om inte förr, skalljag inte vara tyst, , utan jag skall tala mer än jag gör . 117GUDRUN (vpk): Jag skulle ändå vilja få litet mer utförligasvar av socialministern. Hon säger att har lämnat enutvärdering, och då vill jag veta om socialministern anser att utvärderingenverkligen vilar på vetenskaplig grund, som förutsattes i uppdraget. Om deninte gör det - vilket jag och många med mig anser - måste fåett förnyat uppdrag, innan riksdag och regering över huvud taget kan fattanågra beslut. Det är en åsikt som socialministern måste kunna framföra, oavsettvad som sägs vid hearingen. Den avgör inte pä något sätt om socialstyrelsensutvärdering är vetenskaplig eller ej. får videssutom höra att denna hearing enbart kommer att gälla de lagligaaspekterna av ett sådant här projekt. Jag trodde att det handlade om attmänniskor som arbetade med dessa frågor skulle få komma hit, och jag tyckte attdet var bra, därför att då kanske också narkomanvårdens personal skulle fåkomma och berätta om hur det egentligen är i verkligheten, som det brukarkallas, så att inte läkarna står oemotsagda. Men det är tydligen bara fråga omrent lagliga aspekter. För mig är det självklart, om det har stiftats en lagsom säger att det är förbjudet att över huvud taget hantera narkotika, att detknappast kan vara lagligt att ge verktygen för detta. Jag vet också att en majoritet fattade förbudsbeslutet iriksdagen.