prot · GC0959 · 1988-12-31 00:00:00 — Gårdagens arbetsrättsreformer, MBL och löntagarfonderskulle ge löntagarna mer inflytande över arbetslivet. Dessa har också fått merinflytande -därom råder det inget tvivel. Men kapitalägarnas i väsentligafrågor närmast oinskränkta makt består fortfarande. Mycket av det som var sant i går är inte lika sant i dag.Detta konstaterande gäller inte bara arbetarrörelsen och arbetarpartierna utani minst lika hög grad de borgerliga och icke-socialistiska parfierna. uppstår nya frågor. Det handlar om svårafrågeställningar och om svar som fär vidsträckta konsekvenser för framtiden. Degamla partiprogrammen ger inte alltid vägledning. I det läget är det vikfigareän kanske någonsin att veta vad man vill, vilket slags samhälle man vill skapa.Men det gäller kanske också att vara öppen och orädd inför det nya och mångagånger okända. Den som inte vågar vara det tror jag blir ohjälpligt efter- utannågon som helst möjlighet att påverka utvecklingen. Det har ibland sagts - med rätta eller inte - att 80-taletvar högerns decennium, att det var högern som inte nödvändigtvis gav de riktigasvaren men som i varje fall ställde viktiga frågor, som kunde bli föremål fördiskussion, och som därför kom att få stort inflytande. Men det gick dessbättre över! Mänga talar nu om att 90-talet skall bli vänsternsårfionde, och det finns mycket som talar för det. Det saknas knappast frågoratt diskutera: den offentliga sektorns förnyelse, miljöförstöringensutbredning, de växande sociala klyftorna och den brutala utslagningen av alltfler människor, internationaliseringen, ökade sårbarhet och minskadesjälvständighet samt nöden i tredje världen och möjligheterna till en totalkärnvapenavveckling. Prot; 1988/89:59 Detär naturiigtvis lätt att räkna upp de många frågor som finns som detsjälvfallet är lika svårt att formulera svaren. Jag skall ägna åtfrågan om den offentliga sektorns förnyelse. I polemik mot de borgerliga villjag säga: För de borgerliga har det bara varit fråga om privafisering när detgällt förnyelsen. Privatisering är för de borgerliga talarna och partiernadetsamma som förnyelse. Men i själva verket är det ju ingen förnyelse. Att barabyta huvudman räcker inte. Jag undrar om det inte är demokratiseringen av dengemensamma sektorn som skall vara utgångspunkten. Endemokrafisering av den offenfiiga sektorn skulle ju ge inte bara de anställdautan också de som tar den offenfiiga sektorns tjänster i anspråk både rättenoch möjligheterna att själva få vara med och bestämma. I stället för attdetaljregleras av polifiker eller kapitalägare skulle den kunna styras direktav människorna själva. Därförär det borgerliga talet om privafisering i prakfiken ett nej till endemokratisering av den gemensamma sektorn. I vissa fall handlar det om att bytaut ett statsråd eller ett kommunalråd mot en direktör. Men jag tycker inte attdet förtjänar att kallas förnyelse. Vi har inte råd att välja fel, sade IngvarCarlsson för sedan i en debattartikel i apropå denoffentliga sektorns framfid. Jag tycker att han har rätt. Ocksåi dag går upp och talar om den faktiska valfriheten, om mångfald ochom konkurrens. Därför måste jag då och då självkritiskt ställa frågan: Varföraccepterar man inom arbetarrörelsen mångfald och valfrihet som borgerHgabegrepp när man vet att privatisering är den råa verkligheten bakom dessabegrepp? Vännerna på den borgerliga kanten lanserar många nya ord. Det senastekom för sedan: att parabolantennen är vår tids frihetssymbol. Jag troratt det var av alla som sade det. Tänkhur det kan gå inflation i ord och begrepp! Eller tänk att få se somparabolantenn som symbol för den nya moderata friheten! Eller ännu värre: Tänkatt få se vice ordförande som parabolantenn med rättatt sända direkt från utfrågningarna! Nej,frågan är för allvariig för att man skall skämta om den. Det här visar i varjefall litet på inflationen i ord. Motprivatisering vill vi ställa frågan om demokratiseringen av den offentligasektorn. Jag är övertygad om - och det är nog alla - att det finns ett stortbehov av reformer inom den offentliga sektorn. Vi ser också gärna en mångfald.Man kan tänka sig många verksamhetsformer som kanske inte finns inom denoffentliga sektorn. Närdet gäller demokratiseringen av den offentliga tjänstesektorn skulle man kunna gåflera olika vägar. Jag har tidigare nämnt att en väg är att ge de anstäUdastörre inflytande och makt. En annan väg är att ge brukarna större makt. Entredje väg är kanske att stärka det lokala inflytandet, t.ex. via nämnder idelar av kommuner. Demokrafisering,menar jag, är vägen när det gäller att effekfivisera utnyttjandet av denoffentliga sektorns resurser, om man nu skall tala i effektivitetstermer. Menframför allt menar jag att demokratisering är vägen när det gäller att engageramänniskor och erövra människors inflytande över tjänster och service. Pådet sättet tror jag att den offentliga tjänstesektorn kan bli bättre ocheffektivare. Vissthar regeringen ibland lagt fram förslag i dessa frågor som vi har stött. Mensamtidigt finns det inom regeringen planer på en ökad privatisering. Se barahur det är inom SJ! Regeringentalar i ena mungipan om demokrafisering och i den andra om privatisering.Eller, för att uttrycka det i andra termer: Ett departement sysslar meddemokratisering och ett annat skall hålla på och privatisera ytterligare. Deförslag som hitfills har lagts fram om demokratisering av kommunerna har,tycker jag, inte medfört någon större demokratisering, snarare en ganskabegränsad decentralisering. Det är gott nog, men det räcker inte! Man har decentraliseratskyldigheten att förvalta redan fattade beslut. Kommunenhar bestämt ramar för minskade resurser och givit lokala nämnder i uppdrag attta ansvaret. 1en del partiers propaganda, framför allt från borgerligt håll, framställs oftaden offentliga sektorn felaktigt som en stor, krävande, resursslukande ochtärande sektor. Jag protesterar mot det. Den offentliga sektorn är inte ettsugrör som pengarna bara försvinner upp i. av den offentliga sektoms medel - den största delen av pengarna -användstill överföringar, s.k. transfereringar, som pensioner, barnbidrag osv.Pengarna går till pensionärer, sjukskrivna, föräldralediga och barn, och fråndem vidare ut i den privata marknaden. Pengarnaförsvinner inte ut i intet. Pensionärerna och barnfamiljerna handlar i ,ICA och Åhléns - pengar som används i den privata sektorn. Enannnan del av den offentliga sektorns pengar - en mindre del - går tiU lönertill anställda. Det är inte heller ett sugrör där pengarna bara försvinner. Försina löner handlar människorna mat och kläder i och möbler på -pengar som går ut i den privata sektorn. Entredjedel av den offentliga sektorns pengar går till inköp av varor, kapitalvaroroch förbrukningsvaror, som ofta köps från privata företag. Myndigheter,institutioner och skolor köper datorer och datoriserade tjänster av privataföretag. Det är egentligen den offentliga sektorn i detta land som har drivitpå datorutvecklingen i . Utan den offentliga sektorn skulledatormarknaden - och privata datorföretag - inte utvecklas i den takt som sker.Det här glömmer man bort. Denoffentliga sektorn handlar också från den privata. Sjukvården köper förmiljoner av och är en stor kund . ägs avWallenberg, och han svälter inte ihjäl på det. Frånen del mindre företag, som bagaren i och Gillebagareni , handlar landstingen kaffebröd. Jagvet att jag nu börjar låta som , men jag tar den risken. Jagtar det här bara som exempel på hur det går tUl i det verkHga livet. Denoffentliga sektorn ger arbete åt folk i den privata sektorn. Den offentligasektorn driver på den tekniska utvecklingen även för den privata sektorn. Denoffentliga sektorn tär inte på landets resurser, utan utvecklar dem. Närden offentliga sektorn i propaganda utmålas som stor - en viss procent av BNP -är det viktigt att vara noga med orden. Det mesta är fakfiskt fråga omöverföringar. Enmindre del är den offentliga tjänstesektorn. Som förre LO-utredaren och TCO-ordföranden har påpekat i debatten, är denoffentliga tjänstesektorn en minskande andel av BNP, en krympande, sjunkandeandel. I siffror har den offentliga tjänstesektorn sjunkit från avBNP. Sjukvårdensandel av BNP har sjunkit från 10 fill . Det är lika mycket som har iandel av BNP. Denoffentliga tjänstesektorn består till stor del av lågavlönade kvinnor, i yrkensom sjukvårdsbiträden, barnavårdare, förskollärare. Det glöms också bort. Pådenna minskande och lågavlönade sektor har regeringen i sin besparingsjaktförsökt sätta ett lönetak - vi skall återkomma till det - men har dragittiUbaka detta. Denoffentliga tjänstesektorn brottas med mycket stora problem. Behovet av desstjänster är stort - det visas i köer till barnavård, sjukvård och äldrevård -och är det problem med att rekrytera och behålla dem som arbetar. Dåsäger : Det här är problem - vi privatiserar. Men är det inte bättreatt betala människorna inom dessa sektorer, så att vi kan få en bratjänstesektor och gemensam sektor? Tillsist, herr talman, vill jag gå tUlbaka till . Jag skall citeravad han har sagt, därför att det är viktigt för denna debatt: "Debattenförs nu i vårt parti och i andra partier. Att liberalerna och de konservativavill urholka den generella välfärden är inte så konstigt. Högerkrafterna harfrån tid tUl annan varit motståndare till sådant som barnbidrag för alla,grundskola för alla, barnomsorg för alla, sjukvård för alla, semester för alla. Föratt 'spara' pengar åt samhället och minska de välbeställdas skatter har deförsökt hävda linjen att stödet endast ska gå fill 'behövande'. De.tankarnahar fram tiU nu varit förbehållna en del av 'tänkarna' på den borgerligakanten. Men börjar de, tUl min och andras oro, också få fotfäste inomarbetarrörelsen. Det finns de som menar att en viss utslagning är ofrånkomligom tillväxten ska hållas igång. Men det är tankar som den som kallar sigdemokratisk socialist inte utan vidare kan acceptera." Jag anser att det liggerrätt mycket i tankegångar här. 8 (): Först skall jag be att få tacka talmannen för det inifiafiv han hartagit för att förändra arbetsordningen här i . Det är bra, ochtalmannen har miljöparfiets hela stöd för detta. Miljöpartietde gröna har suttit i . Under dessa fyra månaderhar vi lärt känna makten och de arbetsförhållanden som råder i dennaförsamling. Vihar också fått en klar uppfattning om vad vi kan acceptera och vad vi inte kanacceptera. Det är mycket anmärkningsvärt att ett riksdagsparti inte hartillåtits att få insyn i skatteutredningar, utrikesnämnden, JO-delegatio- nen och inte hellerEFTA-delegafionen, där informationen om EG ges. IEFTA-delegationen släpps alla andra partier in, men inte miljöparfiet de gröna.Kan det möjligtvis vara så att man är rädd, eftersom de gröna ärdet parfi som är mest kritiskt mot EG-underkastelsen? Jagvill också betona att vi kommer att försöka att bygga egna vägar när makten ochde gamla överenskommelserna, som sluts utan synliga regler, förvägrar oss vissarättigheter. Exempelpå detta är de just nu pågående samtalen i som behandlar internafionellmiljölagstiftning och polarekologi. har, förmodligen isamråd med representanter för de borgerliga och för socialisterna, skickat tvåborgare och två socialister. har inte bHvit fillfrågat. har vitagit oss dit på egna vägar och blivit välkomnade och mottagna av värdarna. Detkanske är ovanligt - mycket ovanligt - men vi vill tala om att vi inteaccepterar denna typ av demokrati, som förekommer när vissa partier hållsutanför. Fyramånader i riksdag har lärt oss en hel del, och vi är fulla avfiUförsikt om att vi kommer att kunna driva på de gamla partierna när detgäller miljöfrågorna. Låt mig ta några exempel på vad som har hänt. Vemhade kunnat ana före valet att vi skulle få med oss vpk här i kammaren attrösta för en reservation som innebär kraftigt höjda bensinskatter? Det har vpkgjort, och det är bra - för miljön. Vemhade kunnat ana före valet att vi skulle få med oss här ikammaren att stödja en reservafion som innebär att jordbruksmark vid kust ochvattendrag skall göras om till naturliga våtmarker? Det är bra att hargjort det. Jag hoppas att ni står på er också när LRF börjar mullra. Ochvem kunde ana, herr talman, att skulle bryta mot de allra heligasteav frihandelsprinciperna och i kammaren stödja de gröna i vårt långtgående kravpå att produkter som producerats med i förbjudna medel eller metoderinte skall få importeras? Bildt kan få en strid med , men okej - taden striden! Det är bra. Alladessa positionsförflyttningar i de gamla partiernas hjärtefrågor i grönriktning inger ett visst hopp . Så visst har de av svenskafolket som säger att miljöpolifiken blir bättre med de gröna iriksdagen rätt. Det bHr den fakfiskt. Många beslut i denna kammare hotar välstånd och välfärd. På grund avmycket kortsiktigt tänkande och egoisfiska gruppintressen slås skogar, hav ochmänniskor ut - och därmed den grund på vilken välstånd bygger. För ett samhällesom byggs utanför de ramar som naturen sätter kan aldrig behålla välstånd ochvälfärd . Livsförutsättningarna slås helt enkelt ut. Det ser vi i dag.Ozonskiktet, drivhuseffekten, säldöden, det radioaktiva vanvettet som vi byggerin oss i, den ökande bilismen, cancerutvecklingen, kemikaUerna,barnallergierna - allt är resultat av poHfiska beslut, eller brist på polifiskabeslut. Den blinda jakten på ekonomisk fillväxt och materiell tillväxt harskett - och sker fortfarande - på bekostnad av haven, skogarna, sjöarna och denluft vi andas. offrade man i vårt land grisar och lamm för att blidka gudarna.För att blidka de nuvarande offrar vi framtiden. De nya ärfiUväxtekonomerna. Särimner återuppstod, trots att han slakta- Menframtiden kommer inte att återuppstå om den görs omöjHg. Hurhäftig ekonomisk fillväxt vi än har, hur stora vinster vi än gör, hur storavinster än gör, hur många smarta klipp som LO eller än kangöra på börsen, hur många nya TV-kanaler vi än får, , och hur mycketreklam vi än får i dessa TV-kanaler, kan vi inte köpa oss ett nytt hav om detgamla dör. Vi kan inte köpa oss ny när den gamla förgiftats medtungmetaller. Vi kan inte köpa nytt grundvatten när det gamla är förgiftat medbekämpningsmedel. Vi kan inte köpa ett ozonlager när det gamla tar slut. Vi kaninte köpa nya sjöar när de gamla förgiftats av radioaktivitet. Vi kan inte köpaen framtid för våra barn om den gamla tar slut. Kjell-OlofFeldt har gått, det var synd. Jag skulle vilja säga så här: Hur stor ekonomisktillväxt vi än har, kan vi inte heller köpa oss nya naturlagar. Därför börfinansministrar, oavsett färg, rätta sig efter naturlagarna och inte begära attnaturlagarna skall rätta sig efter finansministrar. Tillväxtmätt i bruttonafionalprodukt är ett mycket märkligt begrepp, eftersom detendast utgör mått på omsättningen av betalda varor och tjänster. Ett företagmed aldrig så stor omsättning kan gå i konkurs. Det kan ett land också. En helplanet kan gå i konkurs, med aldrig så stor omsättning. I BNP-måttet görs ingenskillnad på närande eller tärande verksamhet, ingen skillnad på uppbyggandeeller nedbrytande verksamhet. BNP är ett övermåttan ointelligent sätt att mätaframgångar. Därför är det beklagligt att varken socialdemokrafiska ellerborgerliga regeringar - egenfiigen är det kanske samma sak i dag- någon endagång i de senaste årens finansplaner förmått sig att tala om fillväxtensinnehåll, utan bara om omfånget. Dettaär egentligen sorgligt. Det är sorgligt att sä många män - för det är ju mestmän - företrädande så många organisafioner, under så många högtidligasammankomster och under så mycket gravallvar, kunnat resoneraså länge om något så i grunden fiummigt som ekonomisk tillväxt mätt i BNP. Detär ett flummigt begrepp. Vi säger alla som sitter i denna kammare att vi strävar efter ökatvälstånd för svenska folket. Men vad är då välstånd? FörCarl Bildt kanske välstånd är reklam i TV och nya parabolantenner. FörIngemar kanske välstånd är frihandelsliberalism, som ser fill att vifår billiga varor oavsett hur det går med arbetsmiljön och miljöförstöringeneller hur vi utnyttjar barnarbetare i andra länder. Det kanske är välstånd fören frihandelsliberal. Försocialdemokratin verkar välstånd - och provocerar jag medvetet, för jag villha en debatt om vad välstånd är - ibland vara den fadda tråkigheten; mer prylaroch nya utredningar. Detär dags att vi tar en ordentlig debatt om vad välstånd egentligen är. I Sverigeär vi lyckligt lottade: Vi har ett formellt trygghetsnät, och socialdemokrafinhar betytt mycket för att vi på den sociala sidan har det så bra som vi har deti vårt land . HjalmarBranfing och Per brottades med en härd social verklighet, därhuvudproblemen var fatfigdom, arbetslöshet och dåliga De kundekonstatera att när man med sociala reformer rättade till dessamissförhållanden, så ökade både det materiella välståndet och människorsvälbefinnande. Meni dag är inte detta lika självklart. Det är inte alls säkert att ökad materielltillväxt leder till ökat välbefinnande. Det är kanske i vissa faU tvärtom. Fårvi mer och mer av allting, får vi också mer och mer av avfallshögarna. Ökadbilism leder till att haven dör, ökad flygtrafik leder till att kväveutsläppenökar, ökade transporter innebär miljöförstöring och förbrukning av ändliganaturresurser. Ökad varuomsättning leder till ökat avfallsberg. Ändåplaneras för ökad industriprodukfion, ökad energiomsättning, ökad flygtrafik,ökad biUsm och ökad varuomsättning; "mer, mer, mer". Det skall varatUlväxt. Aldrig finns det ett lagomläge. Det skall alltid vara mer, för annarsblir vi så fruktansvärt fattiga, sägs det. Dettasker trots att det konsumtionsmönster som vi har i ärfullständigt orimligt och omöjligt att översätta i en global skala. Per capitaförbrukar vi i mer naturresurser än de allra flesta folk. Vi släpperifrån oss mer radioaktivt avfall per capita än något annat folk. Vi släpperifrån oss mer kväve per person i vårt land än nästan något annat folk. Så härär det på område efter område. Världen har inte råd med fem miljarder svenskaroch fem miljarder svenskars konsumtionsmönster. Ändå skall vi ha mer av justdetta konsumtionsmönster. Hur hänger det ihop? Jagtror att vi står inför ett historiskt skede i svensk polifik. Allt flerinser att de nya skiljelinjerna inte går meUan ett gammalt borgerligt block ochett gammalt mycket trött sociaHsfiskt block. Att går hand ihand med är ingen slump, det är en logisk följd av dels deförskjutningar som skett mellan partierna, dels den nya dimensionen ipolitiken. Den nya dimensionen har gjort att de gröna har en platsi riksdag, och den gröna rörelsen växer internationellt, i väst såvälsom i öst, i såväl som i de baltiska staterna. Jaghävdar att det i finns ett grönt bälte. Det avspeglar sig i frågorsom kärnkraften, EG-frågan, fördelningspolitiken, värnet om självbestämmande,miljöfrågorna, energipolitiken och gentekniken, för att ta några exempel. Detgröna bältet är en realitet. Detta faktum måste socialdemokraterna besinna. Socialdemokrafinär djupt splittrad i alla dessa frågor. Socialdemokraterna har i realiteten envågmästarställning i en rad av dessa frågor. Ni kan sätta ner er fot på den vågskålsom innebär bättre miljöpolitik, rimlig fördelningspolitik och minskadsårbarhet. Men ni väger allt mer över på den andra vågskålen:fördelningspolitik som är som hämtad från folkparfiet, miljöpoHtik som är somhämtad från , , storskalighet och centralisering. Detintressanta är alltså att socialdemokraterna är vågmästare i snart sagt varjemiljöfråga här i kammaren. gick socialdemokraterna hand i hand medmoderaterna gång på gång. Men här finns ju den historiska möjligheten somsocialdemokraterna har pratat om i hela valrörelsen, den historiska uppgiften,den historiska omvändelsen, de nya ATP- och rösträttsreformerna och att tamiljön på allvar. Men det gör ni inte. I stäUet gör ni upp med detsämsta alternativet här i gång på gång, och konsekvent förlorarmiljöfrågorna. Stopp föralla klorutsläpp - ni är vågmästare. Sänktahastighetsgränser på vägarna - ni är vågmästare. Avvecklingav och - ni är vågmästare. Övergångtill biologiskt jordbruk snabbt - ni är vågmästare. Rädda defjällnära skogarna - ni är vågmästare. Höjdabensinskatter - ni är vågmästare. Satsningpå biobränslen - ni är vågmästare. Krafttagför att rädda haven - ni är vågmästare. Stopp förmotorvägen på - ni är vågmästare. Stopp förbilbro över - ni är vågmästare. I fråga efter fråga är ni vågmästare, men ni utnyttjarinte er vågmästarställning. gjorde ni gång på gång upp med det sämstaalternafivet - ibland med , ibland med , ibland medcentern, ibland med vpk - och som sagt: Miljön förlorade varje gång,konsekvent. I fördelningspolitiken och i miljöpolitiken är nisocialdemokrater de stora svikarna, för ni har lovat mest. När det gällerfördelningspoHtik borde er ideologi göra att ni hade en helt annan inställningän den ni har. Jag tror att det gäller att vara trogen sina idel och sinaidéer. kanske är det, jag vet inte, men det är viktigt. Jag skall avsluta med att citera en folkpartist. HädarCars, som i en debatt som Folkkampanjen mot kärnkraft anordnade före valet fickfrågan: Hur kommer det sig att så många generaldirektörer som varit involveradei kärnkraften, när de blivit pensionerade inte längre gillar kärnkraften? HädarCars svarade: Ja, men då har de ju inget tjänstemannaansvar längre. Som politiker har vi kanske en poHtikerroU, och somtjänstemän kanske vi har en tjänstemannaroll. Men varje enskild individ somsitter i den här kammaren har också en roll som människa. Därför tycker jag attvi skall prioritera miljön och att varje enskild socialdemokrat här i kammarenskall ta ett personligt ansvar. Före valet spekulerades ju mycket ommiljöpartiet skulle bli vågmästare eller inte i . Att partiet inteblev det har tydligen tagit så oerhört hårt att han med storbitterhet nu talar om någon sorts vågmästarställning för socialdemokratin. Jagvill bara säga att om den situation vi har kallas vågmästarställning, harvi inget emot att fortsätta. Det har ju inneburit att vi har kunnat påverkasamhällsutvecklingen. Sedan tror jag i och för sig att det inte skadar med enviss ödmjukhet i politiken. Det tror jag gagnar de idéer som man eventueUt stårför. BHr man för självsäker på sina egna och inte har något till övers för sinamotståndares, kanske det inte är så särskilt lyckat i längden. Annars ställermiljöpartiet en rad frågor som vi socialdemokrater gärna är med och diskuterar. Det främsta intrycket jag får av debatten, när jag lyssnarpå oppositionen, är egentligen; Ökade utgifter, sänkta skatter! Man är alltsåfillbaka fill 60-och 70-talen och anser att vi skall börja låna tillskattesänkning. Det går väl an i opposifion, men det var ju detta som ficksådana förödande konsekvenser när de borgerligaparfierna satt i regeringsställning. Har ni inte lärt någonting av den periodeni ert polifiska liv? Detandra intrycket jag får är den väldiga grinigheten, och den reflexion jaggjorde var att det är tur att vi har en regering som arbetar medframtidsfrågorna: den nya skattepolitiken, EG, energipolifiken och denoffenfiiga sektorn. kan jag ändå inte underlåta att ställa några frågor,särskilt mot bakgrund av inlägg. Låtoss göra tankeexperimentet att de borgerliga hade vunnit valet och så småningomefter sju sorger och åtta bedrövelser lyckats bilda en regering. Då hade detvarit dags att ta itu med sakfrågorna. Vilka direkfiv, , hadeskatteutredningen fått av en borgerlig regering - direkfiv eller CarlBildts direkfiv? De skiljer sig ju åt så mycket som uppfattningar över huvudtaget kan skilja sig åt. Vilkadirekfiv, , hade varit med i en borgerlig regering ochgett för avveckling av kärnkraften - löfte om att kärnkraften skallvara avvecklad eller löfte att avvecklingen inteskall påbörjas förrän efter 2000? Däremot kan lita påsocialdemokraternas besked att vi står fast vid att avvecklingen skaU inledas1995. Vilkadirektiv skulle en borgerlig statsminister ta med sig tillEFTA-statsministermötet i ?