prot · GC0992 · 1988-12-31 00:00:00 — Han sägersig vilja verka för WHO-målen men betraktar Tobaksbolaget som allaandra bolag-vilket också har gjort - som har ett vinstintresse. Delhar alla bolag; det är deras mål att sälja så mycket som möjligt. , som är regeringens expertorgan i dessafrågor - den expertrollen understryks särskilt i socialstyrelsepropositionen -säger däremot i den pressrelease som gick ut med : Det finnsintressekonflikter där hälsan tycks väga lätt. ,reslaurangnä-ringen, turistbranschen är några intressenter som tjänar påalkohol- och tobakskonsumtionen. Stat och kommuner spelar dubbla roller.Alkoholkonsumtion bidrar till sysselsättning och ger skatleinläker men skaparmissbruk, våld och social utslagning, vilket drar stora kostnader och måstemötas med offentliga insatser. ser alltså dennakonflikt. Det är därför bra alt socialministern tar upp tobaksutredningen. Denborde tackla frågan om denna dubbelmoral som man ägnar sig åt. Sedan säger socialministern all han förutsätter altTobaksbolaget på eget ansvar beaktar WHO:s hälsopoliliska mål och dessamarknadsföringstankar. Om jag vore VD i bolaget skulle jag känna det som litetmödosamt att vara den som lar delta ansvar. Det måste ändå vara ägaren somtydligt uttalar sin vilja med bolaget. Om Tobaksbolaget skall arbeta med skall detarbeta för skydd för icke-rökare och befrämjande av en miljö fri från tobaksröksamt utveckla hälsoupplysning. Utbildning av hälso- och sjukvårdspersonal ärviktig, och även praktisk hjälp till rökavvänjning. Pris- ochbeskatlningspoli-tik för tobak lyfts fram i WHO-slrategin, liksom restriktionerbeträffande produktion, distribution, marknadsföring och reklam i fråga omtobak. Jag tycker fortfarande att det rör sig om dubbelmoral närstaten handlar på ett sätt inom hälsoområdet och torpederarhälsoarbetet genom att handla i motsatt riktning inom ett annat område. Jag vill fråga socialministern vad som är viktigast: Ärdet att tar ett ansvar för det internationella folkhälsoarbetet, ellerär del att inkomster av tobaksförsäljningen ökar? Folkhälsoarbetelfordrar konsekvens och att man driver på. har ett gottrykte när det gäller detta arbete internationellt, och låt oss värna om det! 134 (): Jag skulle också gärna vilja ta till orda idenna debatt. Jag delar uppfattning all svaret är något grumligt när det gäller målkonflikten, som är uppenbar. 7 protokoll 1988/89:92 - 94 1988/89:92 Sverigehar mer än ett ansikte i denna fråga, minst två. Det ena är friskt och fräschtoch utstrålar omtanke och välvilja. Med det förmår sätta upp krav och gränser och haromtanke om små och svaga när det behövs. Detandra ansiktet är däremot litet blekare. Med det visar ett ointresse förandras problem och har uppfattningen att den som bär sig dumt åt får skylla sigsjälv. Båda dessa ansikten är alltså samhällets, den svenska statens. Närden första rapporten kom om skadeverkningar i samband med tobaksbruk för 25 årsedan hände del en hel del. Då kom utredningar till stånd, och information gickut, osv. vann internationell berömmelse för detta arbete. Samtidigtägde staten sedan gammalt ett tobaksmonopol, som mycket liknade en myndigheteller ett affärsdrivande verk, som utarbetade informationsmaterial om derisker som hade upptäckts. Såsmåningom förändrades tobaksmonopolet, som vi har hört, och det blev ett merakommersiellt arbetande företag. Det ställs inte längre några andra krav på detstatsägda bolaget än dem som ställs på privata och utländska företag. Målet äratt sälja fler cigaretter än konkurrenterna och att vara en "stor ochstabil vinstgenerator". Det är här som de tvåansiktena kommer in, denna målkonflikt. Vadhar vi då gjort i i tobakfrågan? Jo, vi har åstadkommit en del vadbeträffar tobaksbruket inom landet. Det finns numera varningstexter, ochreklamen har begränsats. Vi har också gjort saker utomlands. Under en följd avår har vi stött WHO:s initiativ till åtgärder mot tobaksbruket, och WHO har ide sammanhangen uttalat stark kritik mot det sätt på vilket internationellabolag arbetar. Man har också försökt att förorda reklamförbud. Sverigehar alltså uppfattats som ett land med en klar viljeinriktning att motverkatobaksbruket och som en bundsförvant till rökfriorganisationerna både i Sverigeoch i andra länder. Samtidigtsom detta sker har Tobaksbolaget blivit alltmer internationellt, och dessreklam utomlands följer ingalunda några svenska lagar om varningstexter,begränsning av reklam e.d. Reklamförbudetär någonting som och många av oss här i har arbetat med . är det föremål för utredning, som vi känner till. Tobaksbolaget vill däremot inte ha ytterligare reklamre striktioner. Dess VD säger: "Vi motsätter oss inte regler så länge de är konkurrensneutrala------------------ men det är de inte längre." Prispolitiken har använts.Informationsinsatser har gjorts. Centraltöver statsbudgeten anslås knappt 6 milj. kr. till upplysning om tobakensskadeverkningar. Detta kan ställas mot att Tobaksbolaget i år 1987annonserade för 46,5 milj. kr. Vihar arbetat för rökfria miljöer, och regeringen gav 1983 arbetarskydds styrelsen och i uppdrag att arbeta fram regler om begränsning av rökning i gemensamhetslokaler, å ena sidan. Å andra sidan: När det första arbetsskadefallet angående lungcancer på grund av passiv rökning var aktuellt hos försäkringskassa uppvaktades av repre- 98 sentanter för tobaksbranschen som presenteradeargument mot ett sådant Som jag redan sagt har vi i WHO-sammanhang varit med omatt uttala kritik mot den internationella tobaksindustrins agerande i tredjevärlden. Vi ger omfattande bistånd till länder som , ofta i form avhälso- och sjukvård eller annan humanitär hjälp. exporteras frånSverige tobaksprodukler till , , , etc. När det gäller snus har en arbetsgrupp inom WHOrekommenderat ett totalförbud mot snus i alla länder där bruket ännu inte ärfast etablerat, å ena sidan. Å andra sidan har vi fått kännedom om attpolitiker med flera i länder som velat förbjuda snus har utsatts förlobbyverksamhet från Tobaksbolagets sida. Bl.a. har det påståtts att svenskahälsomyndigheter inte alls är särskilt avoga mot snus. Detta var en rad områden inom tobakspolitiken som uppvisarvärt samhälles dubbla attityd i den här frågan. Jag vill med anledning av detsvar som har lämnats här fråga om inte den nu sittande tobaksutredningen ocksåkan ta upp dessa saker, fundera över dem, analysera dem och komma med förslagtill hur dessa mycket kontroversiella frågor kan lösas . ställde frågan om hur viskall ta ställning när näringsfrihetsmål strider mot hälsomål. För egen delmenar hon att hälsomålen då får ta över. Jag tror inte vi är oeniga på denpunkten. Det är ju vad som har skett i - i många sammanhang har vilåtit hälsomålen få företräde. Det är bl.a. därför som de åtgärder- det kandiskuteras om de är tillräckliga eller ej - som nämnde harvidtagits. Vi har alltså genom att ålägga tobaksförsäljningen restriktioner avolika slag låtit hälsomålen gå före. Vad den diskussion som hade så sent som den 15mars handlade om var huruvida vi kan bestämma vilka regler som skall gälla iandra länder. uttalande blev då, att så länge det råder en marknadpå detta område och så länge det finns en konkurrens mellan olika företag, varesig de är delvis statsägda eller helt privata, får del bli varje lands ensakatt bestämma vilka regler som skall gälla i resp. land. Vi kan inte från svensksida ta över det ansvaret genom att ålägga den svenska exporten särskildavillkor. Det är alltså, som jag uppfattar det, innebörden i beslutså sent som för sedan. Jag har ingen anledning att för föreslå en omprövning av det beslutet. Å andra sidan kan jag säga att skulle efterytterligare beslut och fler diskussioner om dessa frågor komma fram till ettannat ställningstagande, så tror jag inte att socialministern har någonanledning att proteslera mot ett sådant ställningstagande. Det är väl viktigtatt vi ändå har klart för oss - så uppfattar jag beslut - att man idetta sammanhang inte kan ha särskilda regler för de företag där det råkarfinnas ett statligt ägande och andra regler för de företag där det råkar varaett privat ägande .Min motfråga lill är denna, eftersom jaginte riktigt är på det klara med var hon slår i det avseendet: Om det ärprivata tobaksbolag, som det ändå vanligen är, som konkurrerar på den svenskamarknaden, skall då särskilda regler gälla för dem, eller skall det då varafritt fram för dem att använda de reklammetoder och de marknadsföringsmetodersom företagen själva be- Prot.1988/89:92 stämmer? Eller menar att även privata företagskall 7 april1989 åläggas den här typen avrestriktioner? vill jag säga som svar på om tobaksutredningen kan ta upp även den typ av frågeställningar som vinu diskuterar, att jag i slutet av mitt interpellationssvar sade all jagförutsätter alt utredningen, om den finner anledning till det, kommer all taupp även den här typen av frågor. Jag har just nu inte tillgång tilltobaksutredningens direktiv, men jag kan inte se något skäl till attutredningen inte skulle kunna ta initiativ till ytterligare regeländringar, omså anses önskvärt, också i det här avseendet. Sedan får väl i vanligordning bedöma huruvida man kan ta åt sig sådana förslag eller inte. hade , som sagt,en ingående debatt om detta. Jag kan inte se att vi kommer så mycket längregenom att diskutera frågan på nytt . 136 (): Jag tycker attdetta är en lovande interpellationsdebatt. När det gäller restriktioner anser jag alt samma sak skallgälla för alla oavsett ägarskap - det gäller alltså såväl privata såväl somstatliga företag. Men staten kan ju börja sopa rent framför egen dörr. När det gäller andra länder så är det naturligtvis varjelands ensak att bestämma hur man skall handla i den här frågan. Men om vi låterbli att exportera bryter vi inte mot de andra ländernas regler. Det är vår ensakhur vi gör. Här upplever jag att det finns kommunikalionshinder - att vi interiktigt förstår varandra. Jag är den första att understryka att länderna måstefå bestämma sin egen lagstiftning. Vi kan inte från WHO eller från något annatland trycka pä länderna någonting. Jag drar parallellen med vad vi har gjort påläkemedelsområdet. Där har vi enats om etiska regler för marknadsföring avläkemedel. Sedan är det upp till varje land att se om man vill anta dessaregler eller inte. Jag vill undersiryka att det i många länder saknas regleroch en tobakspolitik över huvud tagel. I många av utvecklingsländerna har maninte hunnit så långt. Det är där vi ser de verkligt grova övertrampen. Del blirvärre och värre ju mer vi på den här kampen drar ner på rökningen. Det ärdärför, för att vara eli stöd för utveckhngsländernas arbete, som vi har varitså aktiva inom ramen för . Där har de nordiskaländerna gått i bräschen tillsammans med men också tillsammans med ,vars generaldirektör eller Surgeon general, som hans titel lyder, Everet Koop,har varit pådrivande i arbetet mot tobaksrökning. Och om detta finns alltså dåde grundläggande WHO-besluten. Jag har förstått att socialministern ser delsom viktigt att tobaksutredningen tacklar också denna fråga. Då känner jag migmycket nöjd, för då kommer ju frågan sedan tillbaka till . Jag skallgöra milt bästa för att försöka förklara vad det handlar om, hur man skallhandla och ändå beakta ländernas självbestämmande. 137 (): Jag inser att det inte handlar om att svensklag skall tillämpas 100 i andra länder. Vad jag menar äratt staten som ägare till Tobaksbolaget frivilligtskulle kunna åta sig att tillämpa hårdare etiska regler än den miniminivå somföreskrivs i dessa länder eller som i vissa länder inte alls finns. Jag vill också, precis som , förklara attjag är mycket nöjd med svaret på min fråga. Jag kunde delvis uttolka det på s.2 i interpellationssvaret, där det står: "Om villkoren för Tobaksbolagetsverksamhet bedöms ha betydelse för att minska tobakskonsumtionen förutsätterjag att utredaren tar upp frågan till behandling i kommande betänkande." Socialministern förtydligade detta.uttalande ytterligaregenom att säga att del var helt klart, att om tobaksutredaren fann att dettavar ett problem, skulle del bli fritt fram för honom att ta upp detta. Del ärjag mycket nöjd med. Om flyktingpolitiken, m.m. Överläggningenvar härmed avslutad. 27 §Svar på interpellation 1988/89:150 samt frågorna och 523 omflyktingpolitiken, m.m. har i en interpellation frågatmig om regeringen är beredd att låta även de asylsökande som fått avslagsbeskedefter och som har anlänt till före den 1 januari1988 få uppehållstillstånd, under förutsättning att de inte gjort sig skyldigatill någon brottslig handling. har också frågat mig om regeringen är bereddatt ompröva sin nuvarande hållning att det är den svagare parten, dvs. flyktingen,som skall bevisa sitt flyktingskap. har frågat mig vad jag avser göra för deasylsökande som anlänt till före men inte ansökt omasyl förrän efter detta datum. har frågat statsministern om han anseratt regeringen med tillbörlig omsorg följt principen om likabehandling ochrättssäkerhet, när beslut fattats om utvisning före årsskifteti ärenden som efter hade omfattats av nollställningsbeslut.Det ankommer på mig att besvara även denna fråga. Jagbesvarar interpellationerna och frågorna i ett sammanhang. Regeringen har initierat ett omfattande reformarbete föratt förkorta handläggningstiderna i utlänningsärenden. Målsättningen är att enasylsökande inte skall behöva vänta än på ett slutligtbeslut. Om godkänner de planerade förändringarna, är det nya systemettänkt alt träda i kraft . En proposition med förslag till nyorganisation av statens invandrarverk (prop. 1988/89:105) och en propositionmed förslag till ny utlänningslag (prop. 1988/89:86) har förelagtsriksdagen. För alt inte de handläggande myndigheterna skall varabelastade av ett alltför stort antal gamla ärenden, har regeringen sedan börjanav januari Om flyktingpolitiken, m.m. månad i årtillfälligt tillämpat en förändrad praxis i asylärenden. Denna praxis innebäratt de som sökt asyl före får stanna här om asylfrågan inteslutligen hade avgjorts . Den tillämpas inte i s.k.verkslällighetsärenden, dvs. i ärenden där det redan finns ett lagakraft-vunnetbeslut om avvisning eller utvisning. Den tillämpas inte heller när särskildaskäl talar mot det. Sådana skäl kan vara säkerhetsskäl, brottslighet ellerannan asocialitet eller att det i övrigt inte framstår som rimligt att densökande skall få vistas i . I de ärenden där den tillfälliga praxisändringen tillämpasmeddelas bifallsbeslut efter en förenklad prövning. Detta innebär att ett stortantal asylsökande får stanna i , trots att de inte uppfyller de krav somnormalt ställs för all uppehållstillstånd skall meddelas. Om praxisändringen intetillämpas handläggs ärendena på normalt sätt. I de ärenden som avgjordes fram t.o.m. slutet av decemberförra året tillämpades normal praxis. I de ärenden som avgjorts på andra tillämpas den tillfälliga praxisändringen. Detta kan upplevas somorättvist. Problem av det här slaget uppstår emellertid alltid när man inför entidsgräns. Åtgärden är av administrativ karaktär, även om det bakomliggandeskälet - de långa väntetiderna - har en djupt humanitär dimension. Enligt har avslagsbeslut som fattatsföre nått de asylsökande först . Sådanafördröjningar är ofrånkomliga. Delgivning av avslagsbeslut sker genom polisensförsorg, personligen med den sökande. Ofta kan del dröja någon tid innan enkallelse kommit den sökande lill banda och ett besök hos polisen kunnatarrangeras. Regeringen är inte beredd att tillämpa den tillfälligapraxisändringen på en vidare personkrets än vad som varit fallet.Förutom i verkställighetsärendena gäller detta även beträffande såväl dem somansökt om asyl strax efter , som dem för vilka ett slutligtavslagsbeslut fattals före . Den som sökt asyl i kan räkna med attmyndigheterna sätter tilltro lill de uppgifter han eller hon lämnar. Omomständigheterna skulle visa sig vara sådana att de lämnade uppgifterna inteförefaller rimliga och därför inte förtjänar tilltro ifrågasätts de. Detförhållande som efterlyser i sin interpellation förehgger såledesredan. Då , som framställt interpellation1988/89:150, anmält alt han var förhindrad att närvara vid sammanträdet, medgavtredje vice talmannen att fick delta i överläggningen istället för interpellanten. 139 (): Den här frågan har jag övertagit mitt undermoiionsskrivan-det för den nya utlänningslagen. Det kommer minst tre ärenden ipropositionen som gäller flyktingar som skall behandlas . Mångaliknande frågor kommer att tas upp. Jag kommer därför enbart att uppehålla migvid beslutet som fattades om minskad utvisning från . Förkortningen av väntetiderna är efterlängtad av alla, förflyktingar, för personalen på förläggningarna, för kommuner och förinvandrarverket. ser fram emot detta medstora förhoppningar. Jag förstår också att det är en administrativ karaktär pådetta beslut. Men den humanitära bakgrunden ser jag ändå som det viktigaste. Delånga väntetiderna skadar flyktingarna oerhört mycket. Därför är dettaverkligen till sin karaktär en humanitär fråga. Vadjag inte kan förstå är att man fattar ett beslut att de som hade kommit tillSverige före skulle få stanna som många flyktingaravvisades. Man skyndade på dessa besked så man skulle kunna avvisa så många sommöjligt. Jag tycker att väntan, som del står i vårt program, borde varaett tillräckligt humanitärt skäl för att få stanna i landet. är en långtid för en vuxen person att vänta i osäkerhet, för att inte tala om vad detinnebär för barnen. Brevhar vi alla begåvats med, speciellt i socialförsäkringsutskottet ochnaturligtvis i . Det har kommit speciellt mycketbrev från och det tycker jag är intressant. Det är tydligen olika iolika delar av . Kyrkor, nybildade grupper och politiska partier harsamfällt skrivit under att de önskar att man skulle ge ett mera generelltbeslut i dessa fall och en generell efterlevnad av beslutet när det verkligenär fråga om asyl. Det var många människor som tänkte att nu skulle de fåstanna, och fick de besked om utvisning. Däruppstod fruktansvärda tragedier. Detfinns t.ex. kosovoalbaner som har varit i . I samband med vadsom har hänt i de trakterna har det skett förändringar, så att del är möjligtatt andra beslut skall fattas när det gäller dem. Vadvi vill framföra från - och det är även min personliga åsikt - äratt alla som vistades i före absolut skulle ha fåttasyl. Det enda självklara undantaget skulle gälla människor som av någon orsakförverkat sin asylrätt, t.ex. brottslingar. Annars skulle det ha skett, hävdarvi. 140 (): Jag har ställt min fråga till statsminister , därför attfrågan egentligen gäller tilltron till regeringen - men jag är fullt nöjd medatt svaret kommer genom statsrådet . Tyvärr har svararen missatmin viktigaste poäng. sade att det är helt naturligt att avslagsbeslut som fattats föreden nådde de asylsökande först . Sådanafördröjningar är ofrånkomliga, sade hon. Maj-LisLööw, poängen med det här ärendet är att de asylsökande som det här gäller uppfattadeatt de hade fått ett besked av den . Iett pressmedelande, som sändes från den 28 december1988 står det tydligt att den nya praxisen skall gälla utom "i sådanaärenden där det redan föreligger ett slutligt beslut i asylfrågan och där denasylsökande således fått ett lagakraftägande besked om avvisning ellerutvisning". Det här pressmeddelandetpublicerades i en mängd tidningar. Beskedetfrån blev orsak till många fester bland flyktingar och derasnya svenska vänner. Prot.1988/89:92 Alla får stanna, om de sökte asylföre och om de, som 7 april1989 det står i pressmeddelandet, intefått ett lagakraftägande besked om Om flyktingpolitiken, m.m. sade också att delgivning av avslagsbeslulsker genom polisens försorg, personligen med den sökande. Det är faktiskt inteen generellt gällande princip. I åtminstone två fall, som jag känner lill, haravslagsbeslutet sänts i brev till flyktingens advokat. När man har ringt departementet och frågat om dröjsmålet,har departementet skyllt på att det var ont om folk . Har statsrådet förståelse för att några kändesig lurade av , när de först läste pressmeddelandet och sedanfick besked att dess innehåll inte gällde dem? Vad skall vi säga till dem, när de hävdar att man inte kanlita på ? 141 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Tyvärr ger det ingethopp för de flyktingar som kommit alt bli gränsfall. Alla ser vi givelvis regeringens målsättning, att ingenasylsökande skall behöva vänta än på beslut, som positiv. När regeringen aviserade "entillfällig ändring av asylpraxis" mottogs den med stor glädje av många.Men det fanns också protester mot alt inte alla asylsökande omfattades avändringen. Vi har redan tidigare bevittnat många tragedier i sådana härutvisningsärenden. personer som bevisligen kommit lill inovember 1987 och fått sina negativa beslut efter ändåtvingas lämna verkar inte rätt. Dessa människor har, som sagt, levt itron, all den tillfälliga praxisen skulle gälla även för dem. Det finnsflyktingar som vistats här . Inte heller för dem gällde dentillfälliga regeringspraxisen. Det här beslutet får orimliga konsekvenser. Enligt uppgifthar många flyktingar gått under jorden. Man måste ställa sig frågan om en sådanhär gräns verkligen står i överensstämmelse med vårt svenska rättsmedvetande?När nu regeringen lagt fram detta förslag, borde den då inte också sett lillatt "amnestin" kommit att gälla alla som kommit till före1988? Det har inte ställts så många frågor i denhär debatten. Vi tycks vara överens om att införa denna administrativa praxisför att minska den kö av ärenden som väntar på beslut. Vi tycks vidare varaöverens om alt beslutet har - även om det är en administrativ åtgärd - en djupthumanitär bakgrund och effekt. Det handlade ju om människor som i många fallfått vänta mycket . Vi kan också vara överens om att beslutet uppfattades somorättvist av många, därför att några fick stanna efter mindre noggrann prövningmedan andra fortfarande bortom en dalumgräns utsattes för normal prövning avsina ärenden. Likabehandling är det naturligtvis inte, Carl-JohanWilson. Rältssäkerhe- 104 ten har vi däremot inte gjortavkall på. När regeringen väl fattat beslut i ettöverklagningsärende, går det inte enligt gällande lagstiftning att ta uppärendet till förnyad prövning utan att något nytt tillkommit i ärendet. Därförhade självfallet ett beslut av den omfattning som flera av debattörernaefterlyst varit mycket mer komplicerat att fatta juridiskt sett. Jag vill också något kommentera vad som hände. Det sägs juatt stor glädje utbröt och att många blev besvikna. Klokt nog litade många intepå tidningsuppgifterna utan hörde av sig till departementet. Alla fickbeskedet: Vänta, ingenting är avgjort förrän ni får ett beslut! Varje ärendeprövas ändå individuellt. Självfallet hade det fattals ett antalbeslut - jag vill i sammanhanget sticka hål på myten att man påskyndadehandläggningen och fattade beslut i extra många ärenden innan praxisändringenträdde i kraft. Jag var själv inte statsråd vid det aktuella tillfället,men jag vet av egen erfarenhet att det kan från vecka till vecka skilja ganskamycket på hur många ärenden man hinner fatta beslut i. Det är inte specielltmärkligt att det blir extra många ärenden, vilket var fallet under enviss vecka i slutet . De som hade sina ansökningar inne hos regeringen ochöverklagade fick som sagt, åtminstone om de hörde av sig till departementet,beskedet att de skulle avvakta beslut i sina ärenden. Om flyktingpolitiken, m.m. 143 (): Statsrådet sade att människor litade påtidningsuppgifter. Jag kan hålla med om att man skall vara litet försiktig ochinte lita på tidningarna. Den som läser det pressmeddelande som sändes ut frånarbetsmarknadsdepartementet skall se att det fanns anledning att lita på deformuleringar som står där. Jag hävdade ju att det uttryckligen står att beslutetskulle gälla dem som inte fått besked. Det tycker jag är en sådan händelse somett departement bör uppfatta som en mycket viktig händelse. Jag vill citera ur tidning från den 16mars 1988, där chefredaktören , f.d. socialdemokratiskriksdagsledamot, bl.a. skriver så här: "200 utlänningar har gått under jorden.