prot · GC09130 · 1988-12-31 00:00:00 — Vreden har tydligen sin grund i att jag hade fått ögonenpå att skall betalas ut fill näringslivet från delåsta invesferingskon-tona i , som man talar om en åtstramning. redogjordeför summan av alltihop: 16 miljarder i åtstramning, varav 10 miljarder direktfrån hushållen och 6 miljarder i arbetsmiljöavgiffer, som vi i och för sig kankänna sympati för men vill använda på ett mer aktivt sätt. På utgiftssidan servi 10 miljarder i sänkta marginalskatter och 7 miljarder till näringslivetnästa år, pengar som inte finns med i den här propositionen men som faktisktkommer att falla ut och som regeringen borde räkna med. När det gäller rättvisa, fördelning, vårdapparat och alltdet som finansministern talar om skulle jag kunna föra en lång debatt, men detär infe så stor idé, eftersom propositionen har fått stryk i utskottet och detär utskottets förslag som vi nu skall fatta beslut om. I fråga om min beskrivning av industrialismens framväxtoch den råa kapitalismen vill jag säga att det var som i någotfesttalsliknande sammanhang gjorde ett sådant utfall mot kapitalismen. Sådanthör man aldrig från finansministern. Han talar om dess förträfflighet, desseffektivitet och fördelen med avreglering. Men jag förstår att den andra typenav tal hör hemma i andra och mer slutna sammanhang, när man skall legitimerasitt stöd från arbetarklassen. Därmed är jag inne på den östeuropeiska utvecklingen. Detär naturligtvis där precis som här att det förs en skarp högerpolitik, mångagånger i konflikt med arbetarklassens intressen, men man legitimerar sig medatt man har stöd i arbetarklassen. I många länder i har detta inteprövats i val. gör man det i , och där får kommunistparfiet stryk. Hur länge skall socialdemokrafin kunna legitimera sig medstöd från arbetarklassen under tal om radikal vänsterpolitik men medgenomförande av en strikt högerpolitik, som applåderas internationellt och därfolkpartiet och har fullt sjå att hitta punkter på vilka de kanreservera sig, så att de inte blir uppslukade av majoriteten i finansutskottet? Detta borde vara en mycket intressantare fråga än den somgäller mig personligen. Eftersom jag skall lämna kan det inte finnasnågot som helst allmänt intresse för om jag skall kalla mig kommunist ellerinfe. Men det kommer jag att göra, för jag kommer att fortsätta mittpartiarbete på annat håll. Vad svenska folket skulle vara väldigt intresseratav att veta är om finansministern tänker fortsätta att kalla sigsocialdemokrat. Det är mycket intressantare för den framtida utvecklingen. Den ekonomiska politiken, m.m. 40CARL () replik: Finansministern hade en del funderingar ommiljöparfiets syn på industrin. är ett industriland. Det har bidragittill att vi har den levnadsstandard som vi har . Det socialdemokratiskapartiet och fackföreningsrörelsen har spelat en avgörande roU att söka fördelajämnt över landet de rikedomar som industrisamhället har gett. Jag sade i mitttidigare anförande att man gjort detta i strid mot andra krafter. Men gäller det framtiden - det är det som vi sysslarmed här i . Vi ser med betydande oro på alla de olika typer avmiljöskador som det moderna industrisamhället ger upphov till. Det är detfrågan gäller. Vi tror på ett industrisamhälle som fungerar inom de ramar somnaturen bestämmer. Det gäller inte att hela fiden ge naturen vad den tål, utanvi måste hålla oss en bra bit under vad naturen tål, så att vi har någonfingatt lämna till Den ekonomiska politiken, m.m. För att detta skaU kunna fungera måste vi kunna utveckla, forska ochutbilda oss, skaffa oss en ny, bättre och miljövänligare teknik. Det är precisdet som vi står för. Vi vill ha en teknik som inte förslösar resurser när denproducerar varor. Det gäller att få fram maskiner och varor som under sinlivstid förslösar och förstör så litet som möjligt. Det gäller att få framprodukter som när de väl en gång är använda ger ett så ofarligt avfall som detöver huvud taget är möjligt. Det är det som är den grundläggande målsättningenför det polifiska arbete som vi bedriver i riksdag, i kommuner och ilandsting för att vi skall kunna ge våra barn och barnbarn möjlighet att levaett gott Uv, när vi en gång har slutat. Med den typ av politik som förs struntar man ikonsekvenserna av själva produktionen, produkternas användning och det avfallsom blir kvar. Vi ser vilka avfallsberg det blir. Vi ser följderna avkoldioxidutsläppen och kväveoxidutsläppen. Detta måste stoppas. För det fordrasny teknik, nytt kunnande. Och det är det vi står för. Jag tror faktiskt atthuvuddelen av svenska folket, när man tänker rätt på saken, också står fördetta. Därför tror jag på en framtid för och . Jag kan inte få det till något annat än att LarsTobisson och medvetet eller omedvetet försöker skapa oreda i denhär debatten. Det är två helt olika ting om vi skall diskutera en förändring avskattesystemet, som syftar till att minska skattebelastningen på produktivtarbete och sparande för att den vägen gynnsamt påverka fillväxfen, eller om vii ett överhettat ekonomiskt läge skall tillgripa skattehöjningar ellerskaftesänkningar, åtstramning eller passivitet. Var ni står när detgäller de kortsiktiga åtgärderna vet jag inte riktigt, men välvilligt tolkatstår ni väl för passivitet. Man måste skilja på stabiliseringspolif ikens uppgifteroch stmktui politiska ingrepp. Den största faran - och den har dokumenterats itvå av de största industriländerna - är när regeringarna blandar ihop detta ochinte kan hålla isär begreppen och inse att det inte går att drivasfabiliseringspolitik med långsiktigt verkande strukturreformer. Man trodde iUSA att man skulle få bukt med budgetunderskottet genom att sänka skatterna ochdessutom öka utgifterna. Samma föreställning har den engelska regeringen levtmed. Om jag nu talar för åtstramning är det inte liktydigt medatt jag därmed skapar ut värdet av en skattereform som avser att förbättrafillväxtmöjlighe-terna i vårt land, öka sparande, öka rättvisa osv. Jag tyckeratt det är litet torftigt om vi skall behöva blanda ihop så pass åtskiljbarabegrepp som dessa i ett läge där vi faktiskt behöver vidta åtgärder på sikt,bl.a. för att förbereda marken för strukturåtgärder och reformer som harlångsiktig verkan. Det är ju helt enkelt så att om tre fjärdedelar av allalöntagare och alla företagare kör för fullt , så betyder det att de, om visänker skatten för alla, i hög grad kommer att använda sina pengar tillkonsumtion. De som tycker att de arbetar för litet kommer säkert att arbetamer, men det kommer aldrig att uppväga effekten av en skattesänkning för allanär man ser problemet ur ett stabiliseringspolitiskt perspektiv därgrundproblemet är en för hög efterfrågan. Jagvill till säga att det inte hjälper att satsa mer pengar för Prot. 1988/89:130 insatser på vårdområdet om det saknas arbetskraft och det inte finns 7 juni1989 människor som kan uträtta de saker som pengarna är avsedda för. Det är ' 7'. därför ganskaobegripligt att tänker överlåta - om det parfiet nu har något inflytande överpolitiken - en balansering av arbetsmarknaden till de marknadskrafter somfinns. Dessa krafter kommer, liksom de redan gör, att fortsätta att dra bortresurserna från vård- och omsorgsområdet. AnneWibble fick från svaret att höjda arbetsgivaravgifter inte innebären utbudspolitik. Nej, men det sätt man använder pengarna på är enutbudspoUtik. En förbättrad rehabilitering och förebyggande av arbetsskadorbetyder att vi kan både mildra det mänskliga lidandet och förbättra resurslägeti vår ekonomi. Jagvill svara på en fråga som ställde, nämligen om jag tycker att det vorenågon poäng med att komplettera det mått vi har påbruttonationalprodukten med ett mått på vad vi kan kalla tillväxtens kostnader.Ja, jag tycker det är meningsfullt om vi kan få sådana mått som blir praktisktgripbara och inte bara allmänt tal. Detta innebär inte att vi skall ersätta detnuvarande måttet på bruttonationalprodukten, för det behöver vi, utan att detbehöver kompletteras med ett annat mått, som ger oss ett begrepp om kostnadernaför tillväxten. Det måttet kan då behöva innehålla även posifiva effekter avfillväxfen, vilka inte mäts i bruttonationalprodukten. Jagvill till säga att jag i varje fall infe begår så enkla misstagatt jag inte kan lägga ihop ett och ett och få det till att harrätt till två repliker. Jag har faktiskt i begripit hurdet fungerar. Fråganom vad kommer att kalla sig är inte särskilt vikfig,och inte heller var det jag sade något angrepp på . Jag inser desvårigheter och problem man har där. Min fråga var: Vad betyder kommunism förHans Petersson? Vad betyder det ? Varför använder ni den termen? hade i sin första replik en chans att svara på dessa frågor, men hanavstod från att göra det, och jag är därför tvungen att upprepa frågorna. Förmånga människor - vilket är ofrånkomligt, eftersom det rör sig jm en långhistorisk utveckling- har kommunism inneburit fatfigdom, förtryck och folkmord.Det folkmord som begås är inte det sista i världshistorien. Jag vill baraklargöra vad det var jag frågade om. Jag noterar att inte tycktedet var värt att svara på mina frågor. Jag vill bara notera att man kan konstatera att fårstryk i . Ja, det får ungefär samma rösfandel som vänsterpartietkommunisterna får i . Det är situationen. Min politiska framtid är detinte jag som avgör, utan det gör väljarna. Jag har varit medlem i detsocialdemokrafiska partiet , och jag tänker fortsätta att vara det, om detnu är någon mer än som har intresse av saken. var vänlig nog att hoppas på att jag skulle komma på bättre tankar . I denna av vår nu förda debatt skall jag återgälda vänligheten. Jag hoppas att det var tänkt som en vänlighet. En del av våra debatter har alltför mycket präglats av den gamla 69 Den ekonomiska politiken, m.m. frasen:"Upp flyger orden, tanken sfilla står." Låt oss också få litet fartpå tänkandet. Det lär vara utvecklande, och t.o.m. hälsosamt hävdaren del. Jagönskar mina meddebattörer en trevHg och tankfull sommar. Talmannen -som under dettaanförande övertog ledningen av kammarens förhandlingar - anmälde att HansPetersson anhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätttill ytterligare repHk. 42 (): Vi har i tidningarna läst om att detsocialdemokratiska partiet har haft problem med medlemsutvecklingen och hartappat en del medlemmar. Mot den bakgrunden var väl finansministerns besked omatt han avser att kvarstå som medlem i det socialdemokratiska partiet glädjandepå sitt sätt. Dagens ämne är den ekonomiska politiken iSverige. Men trots att den är viktig finns det som denna skäl att ocksåvidga perspektivet. Den blodiga massakern på dem som i kämpat förfrihet och demokrati har upprört en hel värld. Den beundran som många av osskänt för den kinesiska samhällsomvandlingen har förbytts i avsky för dem sombär ansvaret för det som inträffat. Men det som sker är bara en del i en mycket störreutveckling. Jag tänker på den globala kollapsen för den socialisfiskasamhällsmodellen. De förstatligade ekonomierna har förfallit. De förstatligadesamhällena har förtryckts. Detta sekels största samhällsexperimenf -kommunismens och socialismens - har slutat i fattigdom, förnedring ochförtryck. pågår försöken att frigöra dessa samhällen - såväl detkinesiska som de som är under sovjetisk dominans - från de fördärvligaeffekterna av detta system. är man beredd till mer djupgående åtgärder,ibland förefaller det mer vara fråga om kosmefik. Försöken till frigörelse tänder människornas hopp om enbättre framtid. Det är då ofrånkomligt att man vänder sig mot de politiskaföreträdarna för det system som bringat så mycket elände. Det ser vi i våraöstra grannländer , och . Det såg vi med stor kraft idet delvis fria valet i vårt södra grannland . Det har viupplevt i den sovjefiska folkkongressens intensiva och spännande debatter, ochdet såg vi när de kinesiska studenterna utmanade diktaturen och byggde enfrihefsgudinna mitt på Den . Men är systemets motkrafter starka. Den 9 aprilgick inrikestrupper till blodig attack mot fredliga nationella demonstranter iTbilisi i . Det var inget misstag. Ordern var signerad i Moskva.20 människor dödades. kom så var uttryckligen beordrad av den kinesiska ledningen. Det falas omtusentals döda. När en diktatur börjar att öppnas upp, går det aldrig attstanna på halva vägen. Ett samhälle kan inte vara till hälften fritt och tillhälften ofritt. kinesiskakommunisternas stora misstag var att de trodde att det gick att ge frihet åtekonomin utan att ge frihet åt människorna. När människorna fill slut krävdefrihet hade de bara stridsvagnarna att svara med. Men stridsvagnar kan aldrig döda idéer. Krigsrätten iPolen dödade inte Solidarnosc. Dödandet i den 9april dödar inte den georgiska nationalismen. Stridsvagnarna i krossarinte den kinesiska drömmen om frihet och demokrati. Stridsvagnar kan infe dödaidéer, men idéer kan faktiskt förgöra stridsvagnar. Jag är övertygad om att vi kommer att få se den dag dåfrihetsgudinnan åter står på Den i . Socialismenssönderfall och kommunismens kollaps ger hopp om frihet, välfärd och utvecklingför hundratals miljoner människor i och . Men motståndet är starktoch problemen närmast enorma. Kommunismen är beredd att försvara sitt maktmonopolockså med det brutala och systematiska våldet - det har vi sett i . Detta ställer krav också på och svensk polifik. Vimåste vara beredda att ge åt dem som för en kortare eller längre periodtvingas fly från sina hemländer. Vi måste föra en utrikespolitik, där vårstämma är klar och bestämd varhelst friheten förtrycks. Men är detoerhört vikfigt att vi med en korrekt och balanserad utrikespolifik på olikasätt kan ge vårt stöd till den fredliga, stabila och trygga avvecklingen avdiktaturerna och av planhushållningen varhelst det är möjligt. har väl den ekonomiska politikensutformning mött en så kraffig kritik som . Den har vialla utanför detta hus mött hos barnfamiljer, löntagare, företagare och allasom berörs av de olika skatte- och tvångsåtgärder som är aktuella. Jag trorfaktiskt inte att jag, med undantag av , har sett eller mött enenda röst utanför som har varit positiv fill det som föreslåsbli beslut. sammanfattade de rent ekonomiska omdömenaenligt följande; "Efter veckor av politiska piruetter blev resultatetåtgärder som är föga verkningsfulla. Strukturproblemen får nu vänta till 1991.Utbudet stimuleras inte. Åtgärderna lindrar inte bristen på arbetskraft.Inflationen bekämpas inte och tillväxten förblir låg." När gjorde en sammanställning avvad landefs ledande ekonomer tyckte, framkom det att alla hade gjort"tummen ner" för det ekonomiska paketet. TCO:s, ,S-E-Bankens, PKbankens och ekonomer underkänner det. LO:s ochIndustriförbundets ekonomer underkänner det. Alla underkänner paketet. Jag kaninte erinra mig något tillfälle under , där kritiken frånicke minst sakkunskapen har varit så kompakt som den är . För nästan exakt stod i dennatalarstol och förklarade högtidligt att "en regering får aldrig tappagreppet om den ekonomiska politiken, för då klarar man inte heller de övrigaarbetsuppgifterna". Men konstaterar LO:s ekonomer torrt att"regeringen har tappat greppet om den svenska ekonomin". Så är det.Men än mer verkar regeringen ha tappat greppet inte bara om Den ekonomiska politiken, m.m. 1988/89:130 ekonomin utan också om den egna politiken. Införvalet, det var inte så länge sedan, deklarerade att allt Den ekonomiska poli tiken, m.m. var frid och fröjd iekonomin. Någon åtstramning behövdes sannerligen infe, och socialdemokraternahade inte några som helst avsikter att höja momsen. Detvar då det. har man vänt helt om på samtliga punkter. Problemen är stora,åtstramningen är nödvändig och signerade förslaget om den höjdamomsen. Undervalrörelsen lovade uttryckligen vid upprepade tillfällen ochsom svar på noggrant formulerade frågor att socialdemokraterna inte skulle höjamomsen. har vid tidigare tillfällen sagt att han tar aUvarligtpå påståenden om att han infe skuUe fala sanning. Därför vill jag gärna gestatsministern ytterligare en chans att försöka att förklara på vilket sätt manskulle kunna undvika att anklaga honom för att fala osanning inföv väljama ivalrörelsen i denna fråga. Jag förväntar mig ett svar. Vägarnafrån valrörelsens lättsinne beträffande ekonomin till dagens situation harsannerligen varit slingriga. efter valet började finansministerFeldt tala om en nödvändig omläggning av den ekonomiska politiken i riktningmot den s.k. utbudsekonomi som främst vi moderater krävt. Finansministernfortsatte med sina löften om en ny politik i finansplanen . Han taladeom sänkta skatter. Han lovade förslag om reformeringen av denoffentliga sektorn. Han avvisade åtstramning med formuleringar och argument,som vi tyckte var riktiga då och som vi faktiskt fortfarande tycker är alldeleskorrekta. I den socialdemokratiska tidskriften förklarade han uppriktigtatt marknadsekonomin hade vunnit en global och förödande seger överplanhushållningen. För att komma från en ledande företrädare för ettsocialistiskt parti var det intressanta ord. Menså kom motoffensiven. Det började sägas att s.k. högeridéer hade fått fotfästet.o.m. mycket högt upp i det socialdemokrafiska partiet. Den som sade dettaborde veta - utrikesministern och finansministern sitter ju vid sammaregeringsbord. Närkompletteringspropositionen med ett brak lades på bord ,fanns ingenting kvar av vare sig löften före valet ellerKjell-Olof Feldts ord och löften efter valet. Nuvar det panikbromsning av ekonomin som gällde, och den panikbroms-ningen skullepå klassiskt socialdemokratiskt maner ske med hjälp av kraftigt höjda skatter. Detblev massiv kritik i sak mot skattehöjningarna, för hanteringen mitt iavtalsrörelsen och bristen på parlamentarisk förankring. Jag är inte den som ionödan skall strö alltför mycket salt i såren, men jag vill ändå citera vad detstod i ledaren i det näst senaste numret av : "Ingen harännu lyckats svara på frågan hur regeringen lyckades göra så mångafelbedömningar vid ett och samma tillfälle. Det är en så otrolig prestafion attden förtjänar ett omnämnande i ." Jag antar attMetallarbetareförbundet har skickat in en anmälan. fanns deten klar och tydlig majoritet mot alla viktiga delar av den ekonomiska politiksom och skrev Momshöjningen var avvisad. Straffskatten på var avvisad. Snabbavvecklingenav mjölksubventionerna hade i praktiken redan fallit. När en regerings politikpå ett så centralt område faller samman så totalt, tycker jag att det ärlogiskt att man också låter regeringen falla. blev det som bekant inte så. Efter att allt detta hadefallit -momshöjningen, löneskatterna osv, - snickrades det ihop en ny politikav en ny majoritet, I allt väsentligt handlar den politiken om höjda skatter, meningen ligger den kanske någorlunda i linje med vad socialdemokraternaursprungligen ville ha. Tvångssparandet har formen av en extra skatt på treprocentenheter på inkomsterna och . Det heteroch sägs att pengarna skall betalas tillbaka . Jag har sattfrågetecken om detta verkligen i genuin mening kommer att ske. Jag noterade förövrigt att den biträdande finansministern sade att han kunde tänkasig att pengarna betalades ut kanske något senare än vad som sagts. Jo, jo.Det känner vi igen. Det är så det brukar börja. Tvångssparandetleder till orättvisor och öppnar för fiffel. De som har det hyggligt ställt behöver inte drabbas. Dekan enkelt dra ner på t,ex, allemanssparandet eller öka lånen. Men de somdrabbas är de som lever med små marginaler. De har inte varit med om någonköpfest. De känner sig sannerligen inte överhettade. Ändå är det just de isamhället som skall bära dessa bördor. Ovanpå detta tvångssparande skall vi få höjdaenergiskatter med ca . Ovanpå tvångssparandet och de höjdaenergiskatterna kommer höjda löneskatter - visserUgen omdöpta tillarbetsmiljöavgifter -med ca . Det är skatter, avgifter och fvångssparande. Tillsammansär det en felakfig politik. Man höjer skattetrycket i stället för att sänka det. Manbromsar fillväxt och utveckling, när problemet är att vi håller på att halkaefter andra länder. Man späder på kostnadsökningarna. Man skall nu försöka attklara ekonomins problem genom åtstramning. Man skall dra ner konsumtionendärför att den socialdemokratiska politiken har undergrävtutvecklingskraften i ekonomi. Men har denna röd-gröna polifik någon effekt på svenskekonomis utveckling , så är det att göra en redanbesvärlig situation än mer besvärlig. Det är sannerligen inte att undra på att detta mischmaschmött en så ' samfälld kritik av en så enig skara av ekonomiska fackmän. Vi vet att svensk ekonomi går mot ökande problem, Allalångsiktiga kurvor pekar åt fel håll. Att tala om den s.k, överhettningen som det dominerande,grundläggande problemet är alldeles fel. Problemet är ju inte att det växer sådet knakar, utan att det knakar utan att växa i . Därför måste den ekonomiska politiken inriktas på degrundläggande strukturella problemen. Det är den uppgiften som man harförsummat , och det är den avgörande uppgift som skjutsytterligare in i en oviss framtid. Därmed försvagas förutsättningarna förvälfärd och utveckling på 1990-talef - det är den bittra sanningen. Prot.1988/89:130 7juni 1989 Den ekonomiska politiken, m.m. Den ekonomiska politiken, m.m. Uppgörelsen i finansutskottet har medfört att stödet fördet borgerliga alternativet i den ekonomiska politiken har minskat. Bakom detklara alternafiv som denna polifik utgör står bara två av riksdagensparfier. Jag moraliserar infe. Men trots denna parlamentariska försvagning, finns ettborgerligt alternativ. Det är klart, och det är konsekvent, på det sätt sompolitiska alternativ skall vara. Det är ett alternativ som vi i denna situafionhar all anledning att föra ut med än större kraft . Det innebär sänkta skatter. Ett rejält första steg imarginalskattesänkningen bör tas . Det var vi moderater ensamma omatt föreslå . Det innebär en stram finanspolitik. Den finanspolitik viföreslagit har varit tydligt stramare än den socialdemokrafiska. Det innebär en avmonopolisering av den offenfiiga sektorn,som ger oss som individer och familjer rätfen och möjligheten att oavsettplånbokens tjocklek välja vård och välja omsorg. Det innebär en avveckling av mycket av den byråkrati- ochregleringsapparat som har byggts upp . Till denna politik skall läggas dels den nödvändigaöppningen mot det nya, gränslösa europeiska samarbetet, dels en miljömässig ochsund energipolitik, som inte ägnar sig åt oförsvarbart slöseri genom attersätta fungerande och bra kärnkraft med kol och olja och gas på det sätt somsocialdemokraterna nu avser att göra. Det finns ett borgerligt alternativ. Fråganär: Var finns det socialdemokratiska alternativet efter allt vi varit med om? politik från valrörelsen flög allvärldens väg . utbudsrevolution skötseffektivt i sank inom det egna parfiet. Och det momspaket som herrarnagemensamt demonstrerade för har tack och lov förpassats fillhistorien. Vad står då socialdemokratin för ? Är det bara vackrafraser av klassiskt snitt? Finns det någon socialdemokratisk ekonomisk strategikvar efter dessa våldsamma vindlingar? Var finns egentligen kompasskursen? Jag är orolig för vad som kommer att hända under dekommande åren. Vi har en regering, som köpt sig en parlamentariskförstärkning till priset av en politisk försvagning och som dessutom verkar hastora inre problem med den politiska kursen. vet vi, att vi somnation står inför viktiga politiska beslut. Vi måste göra oss av med det skattesystem som t.o.m.socialdemokraterna själva säger är "ruttet" och "perverst".Men för att kunna göra det måste man vara beredd att verkligen sänka skatternaför alla genom att sänka det totala skattetrycket. Att bara fördela om skatter har prövats . Det gjordesocialdemokraterna i vad man kallar århundradets skattereform 1971. Det gjordesocialdemokraterna tillsammans med mitten i den s.k. underbara natten 1981.Detta gav ett ökat skattetryck, som ledde fram till dagens "perversa"och "ruttna" system. Därför är det så viktigt att sänka skattetrycket ochstoppa de kraftiga skattehöjningar på boende och på pensionssparande som nuplaneras från socialdemokratins sida.