prot · GC0959 · 1988-12-31 00:00:00 — Inom barnomsorgen, skolan,sjukvården och arbetsmarknadspolifiken kan den inte tänka sig att överlåtauppgifter till enskilda entreprenörer. Endast på andra områden går det attpröva ett sådant anbudsförfarande som - enligt vad man själv hävdar - genomökad konkurrens sänker kostnaderna utan att kvaliteten blir lidande. Jag tycker mig känna igen resonemanget. Sedan vi moderaterdragit upp kritiken mot valutaregleringen, infördes successivt lättnader, vilkadock sades aldrig kunna omfatta vad som kallades den hårda kärnan. Barnomsorg,skola, vård m.m. är tydligen den offentliga sektorns hårda kärna, vilken enligtsocialistisk doktrin även fortsättningsvis måste beläggas med offentligamonopol och därmed döms till långa köer och allmänt sett dåligt utbyte av Jagvågar mig ändå på spådomen att det, liksom fallet blev med valutaregleringen,kommer att visa sig nödvändigt att avreglera även den offentHga sektorns hårdakärna. Det går ju inte i längden att förvägra de sektorer som man anser mestangelägna de förbättringar som förnyelsen skall medföra på andra områden. Ävennär det gäller utgiftspolitiken är det skillnad mellan ord och handling.Regering och riksdagsmajoritet har länge fastslagit att den kommunala verksamhetenfår växa med högst . Lika länge har volymtillväxten regelmässigtvisat sig bli större. förutser regeringen att den både och nästa århamnar på . Men trots att det slutliga utfallet erfarenhetsmässigt blir ännuvärre, görs inget åt saken. Det sägs bara att regeringen skall återkomma tillproblemet i kompletteringspropositionen. Ettannat belysande exempel på skillnaden mellan ord och handling är utgiftsramenför lönekostnader. Den föreslogs för , vilket vi moderater tillstyrkte,som vi påtalade behovet av avreglering som en förutsättning för attutgiftsramen skulle fungera i praktiken. På oklara grunder justerade sedanregeringen upp ramen till , vilket reducerade behovet av besparingar påanslagen. Vi moderater har i våra motioner genomgående tillstyrkt dessabesparingar, även om vi som beträffande skolanslagen har kunnat välja en annanteknik för reduktionen än den som regeringen förordat. Vihar också - med samma påpekanden som fidigare - tillstyrkt regeringens förslagom en utgiftsram på . sägs det att finansministern i vredesmodhar återkallat detta förslag, även om vi inte har märkt av det här i riksdagen.Men skulle så vara fallet, kan det inte bero på svårigheter att få till stånd enparlamentarisk majoritet här i kammaren. I stället lär problemen återfinnasinom den egna rörelsen, där vi ju inte minst från fackligt håll har sett provpå hårda reaktioner. Den genomgång som jag här har gjort visar att det på sina håll inomregeringspartiet finns en medvetenhet om behovet av omtänkande, avomstrukturering av ekonomin, kort sagt av en svensk perestrojka. Men eftersomman då behöver röra sig i motsatt riktning mot vad ideologi och partiprogramföreskriver, blir stegen tröga och trevande, emellanåt uppblandade med rejälareträtter. Den som vUl se förslag till snabb handling får gå till de moderatapartimotionerna. Och om socialdemokraterna bestämmer sig för att också göranågot i prakfiken, finns det där mycket för dem att anknyta fill. Såhar regeringen redan gjort vid exempelvis avregleringen av kredit- ochvalutapolifiken. Ett annat exempel är avveckHngen av mjölksubventionerna, därvi steg för steg genomför den tioåriga neddragningsplan som ursprungligen vimoderater förordade. Detfinns alltså ett färdigt skatteförslag för regeringen att studera både införnästa år och vid utformningen av den slutliga reformen. Jag hoppas att det bliren reform, inte bara den vanliga omläggningen. Vi har föreslagit konkretaåtgärder för att begränsa den kommunala utgiftsökningen. Och det finns gott ommoderata förslag till förnyelse av den offentliga sektorn genom bl.a.avreglering och avmonopolisering. Vad slutligen utgiftsramenbeträffar har jag noterat förekomsten av något såovanligt som en socialdemokrafisk kommittémotion med somförsta namn. Den har redan varit föremål för uppmärksamhet på annat håll här ikammaren . I den motionen finner jag egentligen inte några svårigheter,utan snarare förändringar av den socialdemokratiska posifionen i riktning motökad flexibiHtet för myndigheterna när det gäller anslags fördelning mellanlöner och andra ändamål, något som vi moderater har arbetat för. Jag ser medintresse fram emot den behandling som skall följa i finansutskottet. Detresultat som den leder fill får vi anledning att diskutera i finansdebatten omdrygt en månad. 30 (): Det konjunkturläge som råder för dagen har enbetydande tendens att smitta av sig på det allmänna samhälls- ochdebattklimatet. Så var det ocksä under lågkonjunkturen , dä mångatalade om att tillväxtepoken var över och en betydande pessimism bredde ut sig.Så är det ocksä högkonjunktur. Det verkar som om få villtro att vi på nytt kan få allvarliga ekonomiska problem medföretagsnedläggelser och arbetslöshet. Valrörelsen handlade mycket litetom ekonomi. Finansministern hyllas som hjälte för att problemen tycks lösta. Men verkligheten är delvis en annan. Runt om i landet finns företag som lever vidare på övermognaaffärsidéer. De ger goda vinster , men när marknaderna blir kärvare kommermånga att slås ut. Vi har inte använt de goda åren fill att lösa ett antalgrundläggande problem i vår ekonomi. När marknadsläget blir svårare kan försämringen kommasnabbt. Det erfar värt grannland just . Arbetslösheten har fördubblatspå några månader. Vi exporterar inte olja, men också vi har branscher somsnabbt kan få stora problem. Om problemen behöver vi egentligen inte tvista. De räknasalla upp i finansplanen. Denna inleds visserligen också med en närmastliturgisk bekännelse fill den s.k. tredje vägens ekonomiska politik, men bekännelsenblir alltmer mekanisk. När fraserna är avklarade kommer problemlistan. - Inflationen ärhögre än i andra länder. - Det är mesttursamma faktorer i vår omvärld som gjort att vi klarat oss så hyggligt som vigjort. - Bytesbalansenvisar underskott, och det växer. När socialdemokraterna före valet sade att"har blivit ett land som betalar för sig" var det fel.Sverige är fortfarande ett land som lånar. - Hushållssparandethar sjunkit och är nu negativt. - Vi har intefått kontroll över den offentliga utgiftsexplosionen. - Produkfiviteteni näringslivet utvecklas svagt. Tillväxten är lägre än i nästan alla jämförbaraländer. När det gäller produktivitetsutvecklingen inom den offentHga sektorn ärsiffrorna osäkra, men sannolikt är utvecklingen där ännu sämre än inom denprivata sektorn. - Skattesystemetär misslyckat. Det kallas numera perverst och ruttet. - Arbetet med denoffentliga sektorns förnyelse har misslyckats. - Kostnaderna förde stora offentliga försäkringssystemen svämmar över alla breddar. Jag måste påminna om att det fanns åtminstone ett parti,som pekade pä de här problemen före valet och som också hade förslag tilllösningar. 1 en del fall har de lösningar som talade för, , eftervalet, accepterats av socialdemokraterna, i andra fall behövs uppenbarhgenfortsatt liberal opinionsbildning. De som studerar problemuppräkningen i finansplanen bordedock kunna erkänna att den polifik som vi förordat hade varit bättre. - Vi talade fören stramare finanspolitik och hade också förslag till hur en åtstramning hadekunnat ske. Det hade med stor sannolikhet inneburit en lägre inflation. - Den storaskattereform som det nu talas om hade med vår politik kommit tidigare. Faktumär ju att egentligen ingenfing har hänt på skatteområdet sedan den storareformen beslöts under slutet av den borgerliga regeringsperioden. - Hushällssparandethade uppmuntrats. - Förnyelsen avden offentliga sektorn hade drivits mer kraftfullt. - Budgeten hadesett annorlunda ut. Genom besparingar på andra häll, framför allt i de storatransfereringssystemen, hade vi fått resurser över fill att satsa på deoffentliga kärnområden som enligt vår mening måste fungera bra i ettvälfärdsland: sjukvård, skola, rättsväsende etc. Vi folkpartister fortsätter attpåminna om vad socialdemokraterna sade före valet. Det bottnar inte, om någonskulle tro det, i någon besvikelse över valresultatet, utan i det som IngemarEliasson utvecklade : vår omsorg om det polifiska systemet, om självademokratin. Vi ser med oro pä att allt fler människor tycks betrakta polifikoch politiker med misstro. Vi menar att socialdemokratins uppträdande före och eftervalet bidrar till en sådan misstro. Eftersom anses vara en avvårt lands vikfigaste opinionsbildare och dessutom en god pedagog, har hanförmodligen funderat en hel del över de här problemen. Hur skall mankommunicera i komplicerade frågor med en bred allmänhet? Jag skulle gärna viljaveta hur han i backspegeln ser på socialdemokratins valuppläggning. , som väl i någon män har varit Kjell-OlofFeldts läromästare, sade ju en gång på en partikongress att man inte skallbasunera ut krav på förstatliganden pä gator och torg, för det är som attställa sig med rumpan bar. Förstatliganden skall man genomföra, inte prata om. Finns det sådana frågor ocksä ? Finns det frågor somär för viktiga för väljarna? Är det så med omstruktureringen av den offentliga sektorn?Är det så med reformeringen av socialförsäkringarna? Är det så medskattereformen? Jag är inte alls omedveten om svårigheterna, men det är juså som finansministern sade i intervjuboken apropå marginalskatterna:Det är en nödvändig pedagogisk uppgift att förklara vissa saker. Och vad händermed demokratin om man inte vågar tala om för väljarna före valen vadman vill göra efter dem? Ta frågan om marginalskatternas sänkning! Att det är ensvär pedagogisk uppgift att förklara den frågan vet alla som har försökt göradet. Många reagerar ju som i historien där pojken satt och grät och någonfrågade: Varför gråter Du?- Jo, det är skollov. - Men det är väl inget att gråta över? - Nej, men jag gårinte i skolan. De som inte betalar en hög marginalskatt får inte någon glädjeav att marginalskatterna sänks. Ändå är det en nödvändig reform. Närfolkpartiet och försökte förklara det i valrörelsen fick vimycket liten hjälp. Socialdemokraterna ylade snarare med vargarna. Vad skallman säga om den moraliska halten i ett sådant beteende? När en del journalister och andra har hört Kjell-OlofFeldt efter valet utveckla sina tankar brukar de ställa frågan om detegentligen finns något utrymme i svensk politik för längre. Detycker att finansministern har övertagit folkparfiets politik. Eftersom hanåtminstone just nu tycks ha en stark ställning i sitt parfi, kommer kanske vårpolitik att förverkligas, även om det inte sker riktigt på det sätt som vi hadetänkt oss. Det skulle ju på visst sätt vara ett filltalandeperspektiv att ett annat parti övertagit ens politik, så att man som individkunde ägna sig åt annat i trygg förvissning om att samhällsutvecklingen ändålänkades i socialliberala banor. Det mesta tyder nog, trots allt, pä att så inte blirfallet. Skillnaderna också mellan Feldts politik och folkparfiets ärfortfarande betydande. Ta detta med skattetrycket, som talademed statsministern om! Allt tyder ju på att ni viU göra den stora skattereformentill en giganfisk smygskattehöjning. Ni avvisar indexreglerihg, och ni sägernej till idé om momssänkning för att säkra att reformen inteöverfinansieras. Bakgrunden finns i själva verket i finansplanen redan på s. 3.Där varnas för att långfidskalkylerna tyder på försämrat offenfiigt sparandeframöver, alltså nya hotande budgetunderskott. Lösningen skall tydligen bli densamma som på80-talet: skärpt totalt skattetryck. Det säger vi nej fill. Ett annat viktigt område gäller den offentliga sektornsförnyelse. Visserligen går finansministern folkparfiets åsikter tUl mötes ettstycke också på det området genom sitt förord för entreprenadlösningar i en delkommunal verksamhet. I en svidande oförskämdhet mot sin f. d. kollega under sexår, förre civilministern, säger finansministern i finansplanen: "Det är enhuvuduppgift för den ekonomiska politiken att inleda ett arbete för attutveckla och förnya den offentliga sektorn." talade om de två reformationer som behövsav den offentliga sektorn. Finansministern tycks instämma i recensionen somsäger att de sex Holmbergåren innebar "stopp för den yttre och flopp förden inre reformationen". Men finansministerns omvändelse på det här fältet lämnarmycket i övrigt att önska. Entreprenaderna i kommunerna skall bara gälla detsom - uttryckt med en något kryptisk formulering - "lämnar relativt settmindre bidrag fill rättvisa och trygga levnadsviUkor för medborgarna".Detta torde kiinna uttolkas som städning, matlagning, transporter etc. Men på det sociala fältet skall entreprenader fortfarandeinte få förekomma. Mitt i dagiskrisens, hemservicekrisens och vårdkrisensSverige tackar regeringen sturigt nej till de människor som vill göra en insatssom egna företagare eller som privatanställda. kommer inte att klara kriserna utan att släppa in nya aktörer. När busseninte kommer accepterar också den mest dogmatiske i busskön att bussbolaget hyrin privata bussar. Det märker vi som bor i . Så kommer detatt bli ocksä på vikfiga värdområden. Det är redan pä gäng. När daghemmen måsteslå igen på grund av personalbrist ber man föräldrarna komma och göra eninsats. Steget är inte långt fill att be Pysslingen eller något annatsmåföretag att ta över driften. Omregeringen - nu till skillnad från i valrörelsen - menar vad den säger,uppkommer frågan: Vad skall de som arbetar privat i vård och omsorg dra förslutsatser? Skall tandsköterskan på den privata tandläkarmottagningen söka nyttjobb? Skall vårdaren på den enskilda alkoholistanstalten börja titta iplatsannonserna? Skall alla privatläkare stänga? Logiken bjuder väl attKjell-Olof , som står för finansplanen, svarar ja på de frågorna. Formuleringeni Feldts finansplan reser ju också ett antal andra gränsdragningsproblem. Vadär det som lämnar relativt sett mindre bidrag ? Ambulansverksamhet - är det vård eller transporter?Sjukhusmat - är det vård eller matlagning etc? Ochförsök att förklara för svenska folket på vad sätt en tandläkare ifolktandvården borrar bättre än en privattandläkare, för så måste ju den dogmsom knäsätts i finansplanen tolkas. Socialdemokraternavill gärna framställa frågorna om enskilda alternativ som perifera småfrågor,aktuella för några udda individualister. Men så ser inte verkligheten ut. Hurvi löser de här problemen är avgörande för hur skall klara devälfärdsutmaningar vi står inför. Och här bär socialdemokraterna ett tungtideologiskt ok, som alltid kommer att göra er föga lämpade att leda den offentligaverksamhetens förnyelse. Socialdemokrateri majoritetsställning i kommuner och landsting har kommit mycket längre i sinanalys av entreprenadfrågorna än finansministern, eftersom de stär närmare deekonomiska och prakfiska problemen. Socialdemokraternai lägger ut ett helt primärvärdsområde på entreprenad till ettprivat läkarteam. Gör de fel? SocialdemokratiskaÖrebro läns landsting skickar hjärtpatienter till en privat klinik i Göteborgför operafion. Gör de fel? Socialdemokraternai har privafiserat sina fotvårdare. Gör de fel? Detär ju så, som finansministern sade i en TV-intervju , attfinansdepartementet har sina slevar i många grytor i . De härfrågorna har direkt relevans för hur omstruktureringen ay den offentligaverksamheten skall lyckas, och därmed för vilket skatteuttag vi tvingas beslutaom och därmed en rad ekonomiska förhållanden i vårt samhälle. Därförär det viktigt att finansministern ocksä ger besked i de här frågorna och inteöverlämnar dem exempelvis till socialministern. Hur vi hanterar den offentligasektorns kris är på flera sätt avgörande för framfidens välfärd. 31 (): Två värdeladdade ord som kunde ha karakteriserat sexår med högkonjunktur. Tillväxten borde vara hög i . Hela landetborde efter sex goda år sjuda av dynamiska krafter. det så,herr finansminister? Har vi hög fillväxt? Svaret är nej! Finansplanens kalla siffror visar att vihar en klart lägre tillväxt än våra konkurrenter. Många ekonomer tror på en tillväxt ner mot hälften avgenomsnittet i industriländerna. Inflationen är däremot klart högre änomvärldens, hushållssparandet är mycket lågt, ja t.o.m. negativt,bytesbalansen uppvisar kraftiga underskott och trenden är vikande,lönekostnadsutvecklingen driver pä inflationen, urholkar konkurrenskraft ochskärper skattetrycket. Detta har framhållits . Den offentligaverksamheten försärnras av arbetskraftsbrist och obalanser i ekonomin. Man kansäga att vi har ett finansiellt ekorrhjul, söm liksom hjulet i en lottodragningspottar ur sig höga spekulationsvinster till vissa, medan andra blir utan. Har de här sex socialdemokratiska åren skapat dynamiskaeffekter? Dynamiska effekter uppstår inte bara genom finansiella transaktioner.Dynamik skapas också i en bra skolmiljö, av en trygg vård och omsorg, avgrundtrygghet i form av rättvis fördelning, en bra arbetsmiljö, ren luft ochfriskt vatten och rättstrygghet. Har vi det? Nej, vi har stora brister sombidrar till landets låga tillväxt. Finansplanens budgetbalans är ännu ett trickav ekonomins illusionisten . Ett varningens ord måste riktas till detsvenska folket: "Det är inte guld allt som glimmar!" Om fjolåretsbudget var ofullbordad, så är årets budgetbalans en illusion, därför attförbättringar skett mycket utifrån bokföringstekniska åtgärder eller åtgärdersom lett fill större press på hushållen eller kommunerna. 15 miljarder harunder de här åren bara flyttats ut ur budgeten, engångsskatter ochfidigareläggning av skatteinbetalningar har gett ca 20 miljarder, 15-20miljarder har förts över pä kommunerna, sä att deras likviditet stadigtförsämrats. Socialförsäkrings- och ATP-system uppvisar underskott. Den allmännavälfärden urholkas. Det är sanningen, och här handlar det om dynamit, inte omdynamik! Regeringen har inte fört någon aktivekonomisk polifik som uthålligt förmått lösa de grundläggande ekonomiskaproblemen i landet. Vad som oroar är hur skall kunna möta enlågkonjunktur. Ingen har sett hur den socialdemokratiska politiken ter sig dä.Det kommer att bli en obehaglig överraskning! För oss i är det självklart att en god miljöoch regional balans är mål för den ekonomiska polifiken. Det tycks inte varaalldeles självklart för en del andra partier, allra minst regeringspartiet.Miljöfrågorna kommer att behandlas senare i debatten, varför jag nöjer mig medatt markera att god miljö är förutsättningen för en ekonomisk tillväxt och intetvärtom, som regeringen gärna vill skriva. Decentralisering är nödvändig för att nå regional balans,effektivitet i offentlig sektor och ett livaktigt och dynamiskt näringsHv, sompräglas av mångfald och inflytande för de många människorna. En förutsättningför regional balans är att kommunerna har nägot så när lika ekonomiskaförutsättningar. Det har de inte . Mellan Boteå i kommun ochTäby kommun skiljer det . och per intjänad hundralapp, dvs. ungefär8 % i kommunalskatt. anser att regeringen nu måste ta ett ordentligtgrepp för en förbättrad skatteutjämning. Koncentrationspolitiken har påverkat den offentligasektorn i mycket hög grad. Den har lett fill brister inom vård- ochomsorgssektorn i alla delar av landet. Den har bidragit till den kritiskalönesituationen inom många Allmänpolitisk debatt offgntUga yjen. Den harbidragit till ett alltmer stigande skattetryck. Den har ocksä bidragit till ettallt större tryck pä de sociala försäkringssystemen, bl.a. därför att människorfaktiskt har farit illa . Sjuktalen har ökat dramatiskt.Klyftorna har ökat. I finansplanen kan man läsa: "Utslagningen frånarbetsmarknaden måste minska." Jag kan därmed konstatera att det finnsutslagning i det samhälle som tredje vägens poHtik skapat. Man skulle kunna tro att skatter bara är ett teknisktsystem, som man kan konstruera för att sänka eller höja skattetryck, förhindraskatteplanering, underlätta skattekontroll. Den finansiella teorin tar lättöver i debatten. Men mina kära meddebattörer, skatter handlar om människor.Skatter påverkar disponibel inkomst och därmed individens ekonomiska förutsättningaroch handlingsfrihet. Skatter har med rättssäkerhet att göra i allra högstagrad. Nuvarande system kopplat fill befintliga anvisningar och föreskrifter ärinte rättstryggt. Alltför många dras in i svåra situationer utan att kunnapåverka och utan att kunna räkna med samhällets stöd, om något går snett imyndighetsutövandet. Skatter har mycket med grundtrygghet och rättvisfördelning att göra. Det tycks många i debatten inte förstå, när centerpartiethävdar individens rätt fill grundtrygghet och rättvis fördelning. Närregeringen överraskande kom med sitt skatteförslag, så gjorde mandet tillsammans med LO. Det förslaget tog ingen som helst hänsyn fillfördelningen, trots att i valrörelsen och även statsministern taladeså vackert om rättvisa. För någonvecka sedan var jag med på en debatt om skatter, där LO:s P. Han hävdade bestämt att en kommande skattereform inte fick ta hänsyn fill fördelningseffekter, för då skulle det inte bli någonreform. Jag måste därför få fråga finansministern: det så här i , att vi inte kan ta någon fördelningspolitisk hänsyn i den kommande skattereformen? Jag frågar er alla i den här debatten : Är kravet pä en rättvis fördelning ett hot mot en kommande skattereform med kraftigt sänkta marginalskatter? Då tycker jag att ni skall deklarera det här och . Jag vill understryka att centerparfiet kommer att slå vaktom grundläggande krav i skattesystemet för att nå målen ökad rättvisa och godmiljö. Skatt skallbetalas efter bärkraft. Medel för det är höjt grundavdrag ellerskattereduktion, sänkt matmoms, utjämnad kommunalskatt. Skatt skallfrämja arbete och företagande. Till det krävs sänkta marginalskatter ochmarginaleffekter, sänkta skatter för småföretagen och slopad förmögenhetsskattpå arbetande kapital i företag. Skatt skallgynna sparande och ett decentraliserat ägande. anser att förslaget omskattefri avsättning på personHga investeringskonton för boende och företagandeär ett steg i rätt riktning. Skatt skallstyra mot en god miljö och resurshushållning. Det krävs höjda energi- ochråvaruskatter - inte sänkta! Centerpartiethar konsekvent pekat pä nödvändigheten av en samordning av lönerörelser ochinkomstskattesänkningar. Fortsätter lönerna att öka i den omfattning som nusker, blir resultatet en minskad efterfrågan på arbetskraft, vilket kommer attslå hårt i en konjunkturnedgång. Sänkta skatter enbart för de som har högalöner leder fill kompensationskrav i nästa avtalsrörelse - framför allt om detär så, att de som har låga löner skall vara med och betala. Det finns dettydliga bevis på. Det är också en orsak till att man måste ta hänsyn tillmänniskor som har låg inkomst. Direktkopplat till inkomster och inkomstskatter är den sociala försäkringensfinansiering via arbetsgivaravgifter. Skattesystemet är föremål för omfattandeutredande, däremot inte finansieringen av sjukförsäkring, pensioner,föräldraförsäkring, arbetsskadeförsäkring m.m. Sjukförsäkringengår nu med förlust med bortemot . Arbetsskadefondenexisterar som ett stort minus, ungefär 7 miljarder. Enbart första steget i dens-märkta föräldraförsäkringen kostar - finansieringsaknas. ATP-avgifterna behöver med nuvarande fillväxt öka under enfioårsperiod för att garantera nuvarande förmåner. Detfinns tre alternativ att lösa de här problemen: höjda arbetsgivaravgifter,minskade förmåner eller en ändring av ekonomins förutsättningar ochregelsystemets allmänna uppbyggnad. Socialdemokratinhar ensidigt höjt arbetsgivaravgifterna. och folkpartiettar sig fram enligt det andra alternativet - minskade förmåner medkompletterande åtgärder i skattesystemet. Föross i är det naturligare att klara trygghetssystemet genom att hårdarehävda arbetslinjen före bidrag, genom att värna miljön, friskvården ochrehabiliteringen av sjuka för att minska sjuktalen och genom att garantera envaraktig tillväxt i ekonomin i alla delar av landet.