prot · GC0992 · 1988-12-31 00:00:00 — De hamnade påfel sida om dalumgränsen när regeringen beslutade om sin tillfälligapraxisändring. Så obarmhärtiga formalia är mycket stötande. Börja med alt taupp dessa flyktingar i dagsljuset. Låt dem bli delaktiga i praxisändringen. Förvandla med det praxisändringen från teknisk åtgärd akt av humanitet. Så som det anstår ett bra land." Det är naturligtvis enklare för mig att erkänna fel än detär för en regering. Mina fel leder naturligtvis inte - får man hoppas - tillsådana konsekvenser som fel av en regering kan leda till. Jag tycker ändå attdet skulle vara välgörande om statsrådet kunde säga att hon tyckeratt det var klantigt skött att inte kunna få ut handlingarna och sedan, närfolk ringer och frågar, säga alt det berodde på att det nog var ont om folk.Någon kan ju undra hur mycket man kan lita på dem som säger att man har hävdatdetta, men den som berättade det här för mig betraktar jag som ettsanningsvittne, och därför tror jag att det var korrekt. 1988/89:92 En avdelfrågorna till statsministern var denna: "Anser statsministern att regeringeni beslutet om nollställning av vissa utlänningsärenden med 7!~7 tillbörlig omsorg följt principerna om likabehandling ochrättssäkerhet?" Också detta bemötte statsrådet något. Vadär statsrådet svar, med tanke pa dem som först läste pressmeddelandet om attde kunde räkna med att få stanna i men sedan fick besked om att deltainte gällde dem? Är det likabehandling och rättssäkerhet, när man kan läsa ettsådant i ett pressmeddelande från departementet? Och vad skall vi säga tilldessa människor? Enannan följdfråga blir: Om regeringen hävdar att inget fel begåtts i det härärendet, bör vi då räkna med att regeringen kan bete sig på liknande sätt äveni andra ärenden, så att det först kommer ett pressmeddelande och sedan kommerbesked till en och annan om att det som stod i pressmeddelandet egentligen integäller? Anf.144 (): Nej, vi är inte överens. Det står i vårt program att är denlängsta tid man kan acceptera, och det är möjligt att vi kommer att revideradet ytterligare, när det gäller reglerna för alt en asylsökande skall kunnautvisas. Meni det här fallet gäller det inte om våra program överensstämmer eller inte,ulan här gäller det ett löfte som kom . Därför tycker jagdetta är allvarhgt. Eftersom har varit litetupptagen med sin flyttning , vet jag inte exakt hur mångamänniskor det skulle ha gällt om den riktiga amnestin verkligen hade följts. Ialla händelser skall inga löften utgå från en svensk regering, varefter ramarnaminskas så att det blir ett helt annat resultat. Människorhar skrivit från skolor, l.ex. , från psykvården - bl.a.professorer i - och från om att detär inhumant att först gå ut med ett sådant här löfte och därefter i ganskamånga fall ändra detta till ett ulvisningsbeslut. Jag tycker det är allvarligt,och jag skulle gärna vilja ha ett svar, om man nu när man har gjort ettfelgrepp möjligen skulle kunna rätta till del för dessa människor. För varjeindivid är ju detta en olycka. De människor som har gått under jorden skullekunna få amnesti, komma fram och skriva på papperen. Fråganär bara om de kan lita på ett sådant löfte efter vad som har hänt. Om någonsäger: "De som har gömt sig och som kommit hit vid den och fårstanna", kan man lita på det? Törs man verkligen komma fram och få sinatillstånd? Anf.145 (): säger att vi kan vara överens om att underlätta förinvandrarverket att få ned ärendebalanserna tills den nya organisationen träderi kraft. Det är väl riktigt. Menså säger också att ur humanitär synpunkt har regeringen handlat rätt. Jag menar att det kanske hade varit mer humanitärt att titta på hur de s.k. gränsfallens situation ser ut. 106 Vidare säger att fattade beslut integår att ändra. påverkar då dennahandläggning svenska folkets rättsmedvetande? Anf.146 Statsrådet : Prot. Om flyktingpolitiken, m.m. Mycket kort: Jag tycker ändå jag kan varaöverens med 7april 1989 , och med programockså, om ni säger att man inte skall behöva vänta . Det är juprecis det vi nu strävar efter - t.o.m. halva . I det absolutövervägande antalet fall strävar vi efter betydligt kortare handläggningstiderän . Det jag har försökt upprepa är: Detta är denmest humana insats vi kan göra i flyktingpolitiken . Det mest inhumanainslaget vi har haft är de långa väntetiderna. Därför låg det också en sådanaspekt bakom den tillfälliga praxisändringen, eftersom det då rimligtvis bordeha gällt människor som väntat mycket länge - de som kommit in före den 1januari 1988. Vi kan naturligtvis också vara överens om att det ärmycket beklagligt om det är så att människor har missförstått det hela och omde har fått olika besked. Men alltför kan det knappast ha dröjt. Ävenom jag i mitt inledningsanförande beskrev att polisen skall söka uppvederbörande och delge beslutet, går det ju ut en kopia till detjuridiska ombudet, till advokaten, som bör ha nåtts efterbeslutet. Jag vill också citera ur pressmeddelandet, eftersomCarl-Johan har gjort det : "Denna praxis kommer att tillämpas i de asylärendendär frågan om av-eller utvisning inte slutligt har avgjorts." 147 (): I mitt första inlägg betonade jag att det varutmärkt att handläggningstiderna förkortades, så i det fallet är vi överens. Vad vi inte är överens om är att detta har blivit enpartiell amnesti. Amnesti innebär någonting annat för mig: en generelltillåtelse till asyl. Det skulle ha stått "partiell asyl" ellernågonting sådant. Det hade i alla fall varit tragiskt för den som inte fickstanna, men det hade inte varit ett dubbelt budskap, och det är juhuvudsakligen detta som inierpellalionen handlar om. 148 (): Det var precis det stycke som nubörjade citera ur som jag fortsatte att läsa i. Jag tycker det skulle vara välgörande om säga: "Jag kan förstå att man kan uppfatta saken på del härsättet." Om det hade varit tvärtom, så alt jag varit ansvarig för dennahandläggning och hade varit min motpart så att säga, nog hadeMaj-Lis Lööw då kunnat förstå att jag gärna ville säga att de människor somläser det här måste tro att de får stanna? Så här står det i det stycke med vilket från den 28 december1988: "Denna praxis kommer att tillämpas i de asylärendendär frågan om av- eller utvisning inte slutligt har avgjorts. Den kommer däremot inte alt tillämpas i s.k. verkställighetsärenden, dvs. i sådana ärenden där det redan föreligger ett slutligt beslut i asylfrågan och där den asylsökande såledesfått ett lagakraftägande besked om avvisning eller utvisning." Om befrämjande av jämställdheten Om jag är flykting och läser detta, resonerar jag så här:"Har jag fåll något sådant där lagakraftägande besked om avvisning ellerutvisning? Nej, det har jag inte fått." Då måste väl varje människa förståatt den människan har uppfattat att regeringens besked i pressmeddelandet ärkorrekt? Det är ju inte så att man har missförstått det; det är helt enkeltklantigt skrivet. Jag har full förståelse för att sådant kan hända, men detskulle vara roligt att höra att också någon ansvarig kan säga: "Ett sådanthär pressmeddelande borde egentligen inte ha gått ut". Vad skall vi säga till dem som ifrågasätter trovärdighetenhos meddelanden från regeringen när de läser detta? Jag vill ju gärna kunna gåut och försvara meddelandet, men än har jag inte fått något argument som jagkänner att jag kan använda. Det är många som sitter på tidningsredaktioner och väntarpå resultatet av den här debatten. Det vore skönt att kunna få ett besked frånMaj-Lis Lööw som redovisar att så som del står här skall man inte skriva. Överläggningen var härmed avslutad. 28 § På grund av att statsrådet , somskulle lämna det på föredragningslistan återstående interpellationssvaret,blivit försenad beslöt kammaren , på förslag av tredje vice talmannen,att ajournera förhandlingarna till . 29 § Förhandlingarna återupptogs under ledningav tredje vice talmannen. 30§ Svar på interpellation 1988/89:154 om befrämjande av jämställdheten har frågat mig om jag föratt befrämja jämställdheten är beredd att i den framtida politiken anlägga ettkvinnoperspektiv när det gäller de områden som hon beskrivit. Jag skulle egentligen helt kort kunna svara ja påMargareta fråga. Men jag lar gärna tillfället i akt att redovisaregeringens politik för jämställdhet och åtgärder på de områden sominierpellalionen aktualiserar. Som bekant antog enproposition (prop. 1987/88:105) om jämställdhetspolitiken inför 90-talel. Därbehandlas alla de problem som nu tagit upp. Jag vill betonaatt en förutsättning för att uppsatta mål skall nås är att handlingsplanenkompletteras med ytterligare åtgärder under arbetets gång. Samma möjligheter till egen försörjning för kvinnor somför män är ett centralt mål för jämställdhelspolitiken. De svenska kvinnornasförvärvsfrekvens ligger högt vid en internationell jämförelse. Men vi har ändåtre vikliga problem att arbeta vidare med. Det första är de ofrivilligadeltiderna bland kvinnor. Det andra är den ojämna fördelningen av del obetaldaarbetet. tredje ärden könsuppdelning på arbetsmarknaden som innebär att kvinnor arbetar i yrkenmed lägre löner och fler deltidstjänster. Dessa problem hänger nära samman medvarandra. Andelen kvinnor med ofrivillig deltid sjunker stadigt menär fortfarande för hög. Med stöd av särskilda medel fortsätterarbetsmarknadsverket sitt arbete för att lösa detta problem. Ett steg i rättriktning är alt antagit en rekommendationtillsammans med parterna på de kommunala och landstingskommunala områdena föratt deltidsarbelslösa i kommuner och landsting skall erbjudas den arbetstid devill ha. Det arbete kvinnor utför - i varuhuskassan, imonteringshallen eller vid bildskärmen - präglas ofta av monotoni och ensidigbelastning på nacke, axlar och armar. Det här är ett av många exempel påförhållanden där det behövs stora insatser, i form av både opinionsbildning ochkonkreta förändringar, för att förbättra kvinnors villkor. Arbetsmiljöfondenhar , enligt förslaget i jämställdhetsproposilionen, kommit i gång med detsärskilda programmet för jämställdhetsåtgärder i arbetslivet. Under periodenfram skall således 60 milj. kr. användas för att komma till rättamed bl.a. just problemen kring kvinnors arbetsmiljö. Jag vill också nämna attarbetarskyddsstyrelsen fått i uppdrag att utforma handlingsprogram förarbetsmiljöinsaiser' inom vissa kvinnodominerade branscher, nämligenelektroindustri, förskolor, kontorsarbete och sjukvård. Vi skall få bukt med de ofrivilliga deltiderna, och viskall se till att förändra de arbetsmiljöer som sliter ut människor. Men viskall också se till all såväl kvinnor som män kan arbeta och bo i hela landetoch inte bara i tillväxtområden. Den regionalpolitiska utredningen skallsärskilt belysa kvinnornas roll i utvecklingen och framlägga förslag till enpolitik som kan motverka den utflyttning av unga kvinnor som sker . Regeringen har också beviljat medel för etttjugotal projekt för att förbättra kvinnornas möjligheter lill sysselsättningoch för att åstadkomma förbättrade livsmöjligheler i stort på landsbygden.Många länsmyndigheter arbetar nu aktivt med de här problemen. Vidare har jag tillsammans med industriministernoch statens industriverk anslagit medel för en treårig satsning på stöd åtkvinnliga företagare. Syftet är bl.a. att få utvecklingsfonderna att bättrestödja kvinnor som startar och driver små företag. Det obetalda arbetet med hem och barn utförs till störredelen av kvinnorna, del vet vi. Genom en tidsanvändningsstudie kommer vi att fåbättre kunskaper om hur den ojämna fördelningen mellan kvinnor och män ser ut.Jag ser det också som en högt prioriterad uppgift att få fler män att tapappaledigl. har fattat beslut om utbyggnad av föräldraförsäkringen.Särskilda medel avsätts för informationsinsatser för att få fler pappor attutnyttja föräldraledigheten. Förändringar måste enligt min mening lill bl.a. iarbetslivet, så att man börjar se föräldraledighet inte bara som en rättighetför de anställda utan som en möjlighet lill breddning av kompetensen hospersonalen; Det pågår ett intensivt arbete i regeringskanslietför alt planera de aktuella informationsinsatserna. En annan angelägen fråga för jämställdhetspolitiken påfamiljeområdet är att få fler män i barnomsorgsyrken. Vid en av social- ochcivildepartementen Om befrämjande av jämställdheten Om befrämjande av jämställdheten anordnadkonferens framfördes många förslag lill positiva förändringarnär det gäller denna fråga. Min förhoppning är att de berörda myndigheterna ochde kommunala huvudmännen arbetar vidare med dessa förslag. När del gäller könsuppdelningen bland de studerande iolika utbildningar är det bara att liksom konstalera attfördelningen är mycket sned. Den ledningsgrupp förjämställdhetsfrågor inom utbildningsområdet som tillsattes arbetar förnärvarande med att förbereda förslag lill åtgärder för att bl.a. öka andelenkvinnor inom de mest mansdominerande utbildningarna. Jag vill inte helt instämma i påståendet att kvinnor intevinner insteg på mansdominerade utbildningssektorer. Flickornas andel på l.ex.de längre naturvetenskaplig-tekniska linjerna har ökat stadigt och uppgår förnärvarande till närmare en tredjedel. Jag vill svara i denhär delen att utbildning inte bara kan utan skall användas som ett aktivtjämställdhetsmedel. Visst finns det gott om dåhga förebilder för ungdomarna,framför allt inom massmedierna. Desto viktigare är del då att de vuxnamänniskor som ungdomarna möter, t.ex. lärare, skolledare,fritidsledare och föräldrar utgör bättre förebilder. Jag har anslagit740 . till åtgärder inom landels lärarutbildningar. En mängd utvecklingsprojektkommer att genomföras för att ge morgondagens lärare gedigna kunskaper i jämställdhetsfrågor. De insatser jag nämnde om utökad pappaledighet ochfler män i barnomsorgsyrken bör också kunna leda lill nya och bättre förebilderför barn och ungdomar. Jag kan vidare med glädje konstatera att antaletkvinnliga skolledare ökat väsentligt . Jag sade inledningsvis att jag kunde svara ja på den frågaMargareta ställt till mig. Jag har här redovisat åtgärder som innebärmer av ett kvinnoperspektiv på en rad viktiga samhällsfrågor. Men på vissaområden är det viktigt att anlägga också andra perspektiv. För att kunna nå demål som satts upp behöver vi ta vara på erfarenheter även från l.ex. män som ärföräldralediga eller män som arbetar inom vård och omsorg. Jämställdhet är inteenbart en kvinnofråga utan en fråga för alla. Regeringen har satt upp ett antal konkreta mål för hurlångt vi skall nå i arbetet för jämställdhet under de närmaste fem åren.Förutom de åtgärder som regeringen vidtar gäller det nu att myndigheter,kommuner, företag och organisationer drar åt samma håll i detta arbete. Förstdå kan vi få den kraft i jämställdhelsarbetet som verkligen behövs! 150 MARGARETAWINBERG (s): Låt mig börja med att tacka för svaret. Detgör jag inte bara av artighet, utan därför att jag blev uppriktigt glad överinnehållet, framför allt över språket och den offensiva och tillmötesgåendetonen. Svaret andas en stark vilja att verkligen på ett kraftfullt sätt ta itumed jämställdhetsfrågorna. Många tycker att vi har kommit långt i . Del ärklart alt vi vid en internationell jämförelse också har gjort det. Men, som jaghar påpekat, det fattas ett antal ytterligare steg som vi måste ta. Statsrådet tar upp den egna försörjningen som ett cenlrallmål för jämställdheten. Del är bra. Jag skulle vilja uttrycka mig så, att denegna försörjningen är en absolut grund för kvinnors frihet och självständighet.Bara genom egna pengar kan jag leva mitt eget liv, bara så kan jag väljalivsform, jag lever genom mig själv och jagar inte beroende av någon annan.Denna situation är inte bara en grund för jämställdhet, utan också en grund förett sunt och i längden lyckligt liv. ledde jag ett sex- ochsamlevnadsprojekl i . Då kom jag verkligen i kontakt medofrihetens och ojämslälldhelens ansikte. Många män vände sig till mig ochberättade om sina olyckliga äktenskap, hur makarna hade vuxit ifrån varandra,hur innerligt väl de egentligen borde gå åt var sitt håll, men där han inteförmådde därför all hon ju hade offrat sitt liv, ställt upp för hans skull.Inte kunde han lämna henne . Jag fick kontakt med kvinnor som levt, ofria, i sinaäktenskap och efter stor möda brutit upp och utbildat sig, fått jobb samt ettnytt och lyckligt liv. Åren i ledningen för detta projekt bekräftade minuppfattning om att man måste ha en egen grund att stå på för att i längdenförbli lycklig. Men precis som statsrådet säger i sitt svar har vi inte riktigthunnit dit. Alldeles för mänga kvinnor tvingas till deltidsarbetslöshet. Delbeslut som fattades av om att landsting och kommunerskall erbjuda sina anställda mer tid är därför bra. Till detta kan mansjälvfallet agera i länen och i kommunerna. Det går l.ex. att motionera om attinga nya tjänster får inrättas som understiger sysselsättningsgrad. Vadgör staten som arbetsgivare på den här punkten? Men detta är självfallet i storutsträckning en opinionsfråga. Vi måste få framför allt de unga flickorna altinse att de måste skaffa sig en utbildning och att de inte skall acceptera ettdeltidsarbete. Jag är glad över statsrådets infallsvinkel i dennajämställdhetsdebatt. Jag ställde frågan till enarbetslivsforskare: är det väl så, sade jag, att kvinnorna fått det bättrepå arbetsmarknaden. Hon gav mig ett svar som gjorde mig bekymrad. Hon sade: Ja,visst. Det finns en liten grupp som har avancerat, som nått ett slagsmellanposition och som fått det bättre. Men, fortsatte hon, jag hävdar att demånga kvinnorna med lönearbete har fått det sämre. Deras arbete har utarmats.De är längst ned i hierarkin, de är maktlösa och utlämnade, och de har oftatråkiga och ur arbetsmiljösynpunkt dåhga jobb. Hon gav mig en annan infallsvinkel på hur en braarbetsmiljö kan skapas, nämligen genom att få fram nyare och plattarearbetsorganisationer, utveckla arbetsinnehållet och använda kvinnorsoutnyttjade kraft. För egentligen är det konstigt att vi i ett så effektivtland som inte ser och förmår ta till vara kvinnokraften. Jag vill fråga om hon hört dessasynpunkter och om hon instämmer i bedömningen, att majoriteten kvinnor i daghar en så dålig situation i sina arbeten. Jag vill också få veta om det i såfall finns några idéer om hur man kan ändra arbetslivet, så att det blir merkvinnotillvänt, så att kvinnor kan få större makt över sina jobb. Och så över till livet på landet - regionalpolitiken. Detfinns i dagens debatt en benägenhet att tro att lösningen på problemet medlandsbygdens Om befrämjande av jämställdheten Om befrämjande av jämställdheten överlevnadligger i att alla blir egna företagare. Jag tycker att man grovt underskattarden faktor som betytt allra mest för kvinnornas liv på landet, nämligenuppbyggnaden och utbyggnaden av den offentliga sektorn. Jag anser också att manreducerar tätorternas betydelse för landsbygden. Kanske de flesta kvinnorpendlar till en tätort för att där få sin inkomst. Livet på landet handlar mest om att i fall kvinnorna flyttar, blir det inga barn. Det upprör såmånga alt intresset för den här frågan nu är allmänt och stort; man bekymrarsig verkligen. I det socialdemokratiska kvinnoförbundet har vi längearbetat med den här saken, men då inte utifrån ett befolkningsperspektiv utanfrån ett jämställdhetsperspektiv. Kvinnor på landet skall ha samma rätt sommän på landet att kunna bo kvar där och försörja sig. Eftersom detta, oavsettutgångspunkterna, upplevs som ett problem, vore det intressant om MargotWallström kunde utveckla några tankar på hur man skulle kunna fånga kvinnornasintresse för att stanna kvar på eller flytta tillbaka till landsbygden. Till slut några ord om förebilder. Jag beskriver i mininterpellation vilka förebilder barnen har - män som skjuter, män som drickerwhisky, umgås med fjompiga blondiner osv. ; kvinnor som är mammor,förskollärare, lågstadielärare eller snabbköpskassörskor. Men det är värre änså: Det är män som våldtar, skär och mördar i ett allt grövre utbud avvideofilmer. Därför blir min sista fråga: Är det inte nu dags med enförhandsgranskning av videogram - för barnens skull, för kvinnornas ochjämställdhetens skull? 151 (): Från sida ifrågasätter vi inteMargot Wallsiröms och tidigare jämställdhetsministrars engagemang förjämställdheten. Jag kan också instämma i det mesta som jämställdhetsministernsagt i sitt interpellationssvar och framför allt i det sista hon sade omvikten av att myndigheter och kommuner, företag och organisationer drar åtsamma håll så att vi verkligen får kraft att driva jämställdhetsarbeiel.Regeringen klarar sig inle ensam och inte heller utan andra partiers stöd. Detgäller både den här frågan och andra frågor. Jag vågar faktiskt påslå alt ijämslälldhetsfrågorna är det ofta som går i bräschen. Hur var detl.ex. när jämställdhetslagen skulle beslutas, när JärhO inrättades, närsärbeskattningen var aktuell osv. Så är det också . har år efter årmotionerat om att krafttag måste till för att vi skall komma till rätta med denofrivilliga deltidsarbetslösheten. Vi har också motionerat i den frågan.Av de 60 miljoner som var avsalta för att förbättra den här situationen hadebara 21,6 miljoner använts , trots alt situationen såg utsom den gjorde. hänvisar jämställdhelsministern till AMS styrelsesrekommendation enligt beslut av . Denna rekommendation går ut på altde ofrivlligt deltidsarbetslösa i kommuner och landsting skall erbjudas denarbetstid de vill ha. I tycker vi självfallet att del är bra.Därför har vi inte heller reserverat oss i den här frågan. Men det äronekligen så att problemen med den ofrivilUga deltidsarbetslöshelen inte kanlösas så enkelt, och vi kommer därför att uppmärksamt följa den här frågan ochse vad man kan få ut av den här rekommendationen. Jag vill ändå fråga MargotWallström: Är det inle en viss risk med att man inte har en separatpost för bekämpning av deltidsarbetslösheten? går helt förbi en av de allra viktigastefrågorna när det gäller att förbättra jämställdheten i arbetslivet, nämligenkravet från sida att bryta de offentliga monopolen. Inser inleMargot hur vansinnigt hämmande det är att många kvinnor inom vård,omsorg och utbildning i praktiken bara har en arbetsgivare all gå till. Låtförskollärare fritt starta egna dagis. Hälften av dagisföreståndarna ärpositiva till privata alternativ inom barnomsorgen. Trots bristen på barnomsorgmister privata daghem sina statsbidrag. Det senaste exemplet härpå ärRegnbågens förskola i . Den drivs av förskollärare som hai- en egenpedagogik. Det kan man inte acceptera på socialdemokratiskt håll. Inser inte jämställdhetsministern att det är något fel närhälften av avdelningsföreståndarna på sjukhus säger att de skulle föredra attarbeta privat framför alt ha en tjänst i offentlig regi? Att det är så visar enundersökning som har gjort. vill ha större frihet för deoffenlliganställda och ge dem möjlighet alt i större utsträckning la ansvar,och vi vill också i större utsträckning än utnyttja deras kreativitet. Vivill även ha en större differentiering av lönerna. Men framför allt är vi heltsäkra på att om man hade alternativ till den offentliga vården, omsorgen ochutbildningen, skulle situationen för kvinnorna på arbetsmarknaden vara bättreän . Jag skulle också vilja fråga varför manär så njugg mot JämO. kräver vi från sida högre anslagtill JämO och verksamheten där. Men socialdemokraterna röstar nej till dessa förslag.Tror ni verkligen att man klarar en förändring av kvinnornasarbetslivssituation bara genom regeringens jämställdhelsarbete? har vi i också krävt en förbättring avjämslälldhetslagen. Vi hade önskat en parlamentarisk utredning för att beredaen sådan lagstiftning. Tyvär blev det inte någon parlamentarisk utredning, ulannu undersöker en ensamutredare den frågan. Jag vill frågajämställdhetsminislern: Kan vi lita på att krav på en förstärkningav lagen kommer att bli tillgodosett? När blir utredningen klar? Varförsammanträder inle referensgruppen? En fråga som vi från sida tagit upp i sambandmed en förbättring av jämställdhetslagen är att vi vill ha en arbetsvärderingför att kunna jämföra olika jobb.