prot · GC0963 · 1988-12-31 00:00:00 — Den svenska skolan behöver inte alls sitta fast isina nuvarande problem eller sin inspirationskris därför att några storareformpengar inte kan tillföras skolan. Man kan göra mycket - om man släpper fram de lokalainifiativen och - om vi som skolpolitiker äröppna för internafionella strömningar, för det händer mycket spännande påskolområdet ute i världen. Jag är på just dessa grunder kritisk mot denskolpolitik socialdemokraterna, vpk och tyvärr i viss utsträckning centernstår för. De tre partierna verkar vara låsta i modellen att det är vi centraltplacerade politiker som skall lösa den svenska skolans problem. De tycksomedvetna om det pedagogiska och skoladministrativa nytänkande som pågår imånga länder, där nyckelbegreppen ofta är individualisering, lokaltbeslutsfattande, föräldramedverkan, satsning på lärarna och en stor pedagogiskfrihet. Riksdagenstre övriga parfier står för en helt annan inriktning, präglad mer av tillittill föräldrar, lärare och elever. Jagtycker regeringen sviker den svenska skolan. Det största sveket kom inte ibudgetpropositionen utan i skolpropositionen . Men kombinationenav dessa båda - den helt otillräckliga decentraliseringen ochbesparingsförslaget - är förödande för arbetsglädjen och Skolans utveckling och styrning arbetsförutsättningarnai den svenska skolan. Men jag vill gärna säga att jag tyckte det var mycket braatt regeringen presenterade en skolproposition före valet. Skolan förtjänadeatt bli en valfråga. Jag skrev en stor debattartikel i , där jag gav vår syn på förslaget. Men det kom intet svar, ochskolfrågan blev, tyvärr, inte någon diskussionsfräga inför valet. Vår kritik av propositionen har gått ut på attden inte löser den svenska skolans tvä grundläggande problem. Det första har att göra med regelsystemet. Det andrahandlar om att lärarna och övriga som är verksamma i skolan känner bristandeförtroende och uppskattning från det omgivande samhället. Den svenska skolankan bli mycket bättre om dessa grundläggande problem angrips. Vi harpekat på ett antal problem eller "systemfel": - Den svenskaskolan har blivit för byråkratiserad. Utgifterna för administrationen har ökat,medan utgifterna för undervisning har stagnerat eller sjunkit. Besluten fattaspå fel nivä. - Betygssystemetär orimligt. - Klasserna äronödigt stora genom att resurserna delvis satsas fel. Antalet lärare igrundskolan per 100 elever är högre än någonsin, nästan nio. Alt många klasserändå har 30 elever - en hel del faktiskt fler än 30 - visar att uppdelningen avstatsbidraget i en basresurs, en skolledningsresurs och en förstärkningsresursär olycklig, för den senare får inte användas till att minska klasstorlekarna.För att stimulera skolorna att göra mindre klasser yrkar vi även pä enviss ökning av statsbidraget till lärarlöner och föreslår ett upphävande av detnämnda förbudet. Vi säger förstås nej till förslaget- om det fortfarande gäller-om en besparing på 167 milj. kr. Vi skrev på våra valaffischer : Mindreklasser, mera kunskap. Regeringen kan inte ha inbillat sig att viskulle stödja nedskärningen. Vi stär för våra vallöften. Besparingen skulle haresulterat i större klasser. Eller ocksä gjorde regeringen trots allt det -inbillade sig att vi skulle stödja det - men det säger i sä fall en hel del omhur man ser pä vallöften pä den kanten. - Elevernasindividuella önskemål tillmäts för liten betydelse. Eleverna bör där det finnsmer än en skola fä möjlighet att välja och även fä större möjligheter att väljastudieinriktning framför allt på högstadiet. - Nyckelmedarbetarnaframför andra lärarna, tycker sig se flera tecken pä att det omgivandesamhället inte uppskattar och känner förtroende för deras insatser. De pekar påsjunkande reallöner, otillräckliga fort- och vidareutbildningsmöjligheter,oklara mål, ständigt växande krav och en viss underförstådd kritik fränregeringen dä den lanserat förslaget om reglerad arbetstid etc. Cirkusen kringlönetaket, löftet om 100 milj. kr. till fasta lärarvikarier och det fem dagarsenare återtagna löftet om 100 miljoner till fasta vikarier, därför att man harprotester mot lönetaket, har naturligtvis inte gjort saken bättre. - Enskilda skolorbehandlas ogeneröst, vilket är olyckligt därför att de ofta kan bidra till enbehövlig idéutveckling och pedagogisk förnyelse. - Yrkesutbildningsfrågornahamnar i skuggan av de teoretiska utbildningarna.Det pågående ÖGY-försöket, som del brukar kallas, har delvis havererat därföratt regeringen inte försäkrat sig om att arbetsmarknadens parter accepteradeuppläggningen innan utbildningen startade. Det förslag om permanentadingenjörsutbildning pä mellannivå som utlovades ibudgetpropositionen har inte kommit, och någon särproposition är inte aviseradenligt regeringens propositionsförteckning. Även en passiv politik kan fakfisktvara utnianande. Det är just så regeringens skolpolitik uppfattats. Nya idéerlyser med sin frånvaro. Den enda stora nyheten i årets budget var besparingenpå 167 milj. kr., och den har av allt att döma dragits tillbaka. Det är ingetatt förvåna sig över att lärare känner bristen på nya idéer ochintresset som ett slag i ansiktet. Den kraftiga minskningen av antalet sökandefill lärarutbildningarna, de många avhoppen från läraryrket och svårigheternaatt rekrytera vikarier är illavarslande tecken. Regeringens skolpolitik ärutmanande i sin brist på initiativ och psykologiskt handlag med personalen. Den skolpolitik vi skisserat, dels i det betänkandekammaren behandlar , dels i vår skolmotion , har en annaninriktning: En längregående decentralisering än den socialdemokraterna, och vpk hittillsvelat medverka till. Nej fill ytterligare byråkratisering, t.ex. den somförslaget om kommunala skolplaner skulle innebära. Rätt för eleveroch föräldrar att välja skola, bl.a. med hjälp av ett bidragssystem byggt påelevpengsprincipen. Lokaltbeslutsfattande och lokal profilering. Satsning pälärarna, inte minst genom bättre möjligheter till vidareutbildning. Vi yrkarett påslag på 30 milj. kr. för detta ändamål. Skolstart förde flesta barn och en ännu hårdare prioritering än hittillsav det som brukar kallas basfärdighetsträning, alltså läsning, skrivning ochräkning. Rättvisbehandling av friskolor. Mindre klassergenom högre anslag, annorlunda användning av den s.k. förstärkningsresursen ochutnyttjande av det faktum att elevkullarna just nu sjunker; det sistnämndainnebär att utökningen av antalet klasser sällan medför krav pä nya lokaler.Statsbidraget till det som på byräkralspråk kallas bas- ochförstärkningsresursen föreslås höjt med 70 milj. kr. om förslaget om löneramdras tillbaka. Om det inte skulle dras tillbaka, finns i vär motion försäkerhets skull - man kan ju aldrig veta vilken socialdemokratisk ståndpunktsom gäller för dagen - ett yrkande om en ökning av anslaget med 167 milj. kr. På denna punkt vore det mycket bra om den nyeskolministern kunde skapa klarhet om vad som gäller. Ärbesparingen på 167 milj. kr. Gäller löftet om 100 milj. kr. Berör löftet att slopa lönetaket något annat anslag ibudgeten än just det till lärarlöner i ? Vi har i vår mofion ocksä fört fram kravet pä högreundervisningskvali tet under de lektioner då ordinarie lärare måste vara borta pä grund av Skolans utveckUng och styrning Prot.1988/89:63 sjukdom eller av andra skäl, genom en höjning av statsbidraget somkan användas till fasta lärarvikarier.Vi menar att löftet om de 100 miljonerna Skolans utveckling och styrning Det finns all anledning att, som regeringen gör ibudgetpropositionen, sätta in den svenska skolan i ett internationelltperspektiv. Men folkparfiets slutsatser av en sådan utblick blir delvisannoriunda än regeringens. Den svenska skolan är inte så bra som den skullekunna vara med tanke på sina goda förutsättningar - större resurser per elev ännågot annat skolsystem i världen och erfarenhet av sinhuvuduppgift, att lära svenska barn från skilda sociala miljöer att läsa,skriva och räkna. Vi hävdar att den svenska ungdomsskolan tappar ikonkurrenskraft gentemot skolsystemen i flera andra länder. Detta kan bliförödande för möjligheter att spela en viktig och positiv roll i ettmer integrerat . riskerar att komma pä efterkälken eller - somnågon har uttryckt det apropå regeringens ståndpunkt i Erasmusfrågan - påEFTA-kälken. Vi har med all rätt rönt smickrande uppmärksamhet för vår jämnautbildningsstandard. Men problemen finns där, och om vi inte bemödar oss omatt stimulera förnyelse hotar denna jämna standard att bli enstandard på för låg nivå. Jag har redan vid ett tidigare fillfälle hälsat den nyeskolministern välkommen. Han har en viktig uppgift. Regeringen har i flera årtett sig förlamad i skolpolitiken. Det är ganska anmärkningsvärt att det iregeringens propositionsförteckning inte aviseras en enda proposition påhela utbildningsområdet. Det vore mycket bra om kunde ge besked påtvå punkter. När räknar departementet med att lägga fram det förslag till nyttstatsbidragssystem som är utlovat ? Och när kommer propositionen omden nya viktiga mellaningenjörsutbildningen? Det ingår i bilden av regeringens nuvarandeskolpolitik -eller kanske brist pä skolpolitik - att den ibland plockar upp ettoch annat förslag från oppositionen. I den proposition vi nu behandlar harregeringen i sin retorik införlivat ett antal kärnord i liberal skolpoHfik:decentralisering, profilering, större rätt att välja skola. Allt detta tyckervi är bra. Men det är tyvärr helt otillräckligt. Vi vill gå längre och se tillatt honnörsorden också fylls med ett reellt innehåll. Därför har vi till det betänkande vi nu behandlar fogatett stort antal reservationer. Sammantagna ger de en mer offensiv skolpolitik.Jag ber därför att få yrka bifall till de reservationer som , ensamteller tillsammans med andra partier, har fogat till utskottsbetänkandet., 4 (): Lät mig börja med att hälsa tillbaka fill . Jag ser fram mot en och annan uppfriskandeoch förhoppningsvis också klargörande debatt om skolpolitiken framöver. Samtidigtär det litet motsägelsefullt att i det här sammanhanget rikta kritik motGöran för den skolproposition som vi nu skall diskutera, +2 eftersom han ju inte har haftansvar för den. Jag kommer i stället att i mitt resonemanghär försöka ställa en del frågor till av litet mera allmängiltigkaraktär, som förhoppningsvis kan bidra fill att räta ut en del frågeteckenkring den här propositionen. Kritiken får väl riktas till , som företräderutskottsmajoriteten. Han har ju inte heller haft så stora möjligheter attpåverka innehållet i propositionen, men väl i utskottsbetänkandet - och det ärväl om betänkandet vi fär ha vårt resonemang här. Låt mig ge en liten bakgrund till denna proposition. Denär ju till mycket stora delar resultatet av den s.k. styrningsberedningensarbete. Styrningsbe-redningert, som utförde det här jobbet under föregåendevinter, innehöll representanter för samtliga partier som då var företrädda iriksdagen, även moderater och folkpartister. Förutsättningen för detta arbete istyrningsberedningen var att de saker vi där kom överens om ocksä skulleutgöra propositionstext, och så är det i långa stycken - med några undantag,som jag skall komma tillbaka till. Bortsett från någon liten reservation ärstyrningsberedningens betänkande enhälligt. Vi har också varit överens ominnehållet och formerna. Eftersom detta även återfinns i propositionen tyckerjag för min del inte att det är särskilt mycket mer att orda om. Jag vill inledningsvis ta upp ett par saker till. När detgäller diskussionen om regler och mål och allt krångel som finns i skolan, såkänner jag inte riktigt igen den diskussionen. Om man ser till innehållet i skolan - jag skall kommatillbaka till den yttre organisationen - så är det faktiskt intesä särskilt mycket regler som styr skolan . Friheten är ganska stor. Detär målen, som de är uttryckta i läroplanen och andra styrdokument, som styr ihög grad. I det ena andetaget säger man att det är så förskräckligt mycketregler, dem måste vi ha bort. I nästa andetag säger man att de mål som vi harär alldeles för luddiga, de måste preciseras, de måste mer likna regler -visserligen säger man inte riktigt sä, men det är meningen i realiteten - såatt folk vet vad de har alt rätta sig efter. Jag tycker att detta ärmotsägelsefullt. Det andra som jag vill framhålla är att skolans innehållfaktiskt inte i så hög grad som somliga tror styrs av centrala uttalanden - avriksdagsbeslut och uttalanden frän regeringen, och kanske inte heller fränskolöverstyrelsen. Skolans innehåll styrs i mycket hög grad bäde av denaktuella skoldebatt som förs, t.ex. massmediedebatten, av innehållet iläromedlen och inte minst av de traditioner som finns i skolan, särskilt detraditioner man för med sig som lärare från sin lärarutbildning. Vi som brukartala om detta kallar det gärna för å ena sidan folkskollärartraditionen, åandra sidan läroverkslärartraditio-nen. Del är alltså sädana saker som i myckethögre grad påverkar skolan och skolans innehåll. Jag sade att innehållet i propositionen till mycket stordel stär i överensstämmelse med styrningsberedningens förslag. Men några av dessa fattas och några har kommit till. Deviktigaste som fattas gäller statsbidragssystemet. Vi i styrningsberedningenlade faktiskt fram ett förslag till statsbidragssystem, som innehåller väldigtmycket av det som tidigare talare har efterlyst - nämligen ett förenklatstatsbidragssystem med väldigt få komponenter, där sättet att mäta utresurserna till kommuner- Skolans utveckling och styrning Prot.1988/89:63 na mycket liknar dagens förfarande, just för att man skall kunnafånga upp de olikheter som finns regionalt,befolkningsmässigt osv. Skolans utveckling och styrning Men när man väl har mätt ut resursen och sedan överlämnarden till kommunen är det fråga om ett antal kronor som kommunen förfogar över-med ett mycket stort lokalt inflytande och med möjligheter att själv avgörahur skolans organisation skall se ut. Det gäller då vilka skolenheter man skallha, hur stora klasserna skall vara och hur man skall använda sina resurser. Tyvärrgick det inte att åstadkomma enighet om förslaget. Moderater och folkpartistervalde att driva sin egen linje om det elevrelaterade statsbidragssystemet. Omdet hade vi en debatt här i kammaren . Därför tänker jaginte återkomma till den frågan. Jag tycker inte att dagens debatt harresulterat i större klarhet än vi då kunde komma fram till. Statsbidraget kom, som sagt, inte med. Det finns ett parmofiveringar i propositionen som gör mig litet betänksam. Dels var det här sådetaljerat att det krävdes ett remissförfarande - och det må vara okej -, delsstår det på nästa rad: Om man dessutom nu skulle ta ställning till ett sådanthär statsbidragssystem, skulle det försvåra möjligheterna för en framtidasamlad översyn av statens bidragsgivning till kommunerna. Då blir jag litetmera betänksam. De signaler som emellanåt har kommit från finansdepartementetgör ju att man inte känner sig så mycket lugnare när det gäller skolan. Statsbidragssystemet är naturligtvis styrande vad gällerden yttre organisationen. Men vi hade, som sagt, ett förslag som visade hurman skulle kunna komma till rätta med detta. Frågan om skolans ekonomi är ocksåavgörande för de förutsättningar som skolan har att ge undervisning av brakvalitet. Vi kan självfallet diskutera besparingar av olika slag, och vi kandiskutera om de 167 miljonerna var mycket eller litet. Men det som man inte kanresonera bort är att den svenska skolan under en lång följd av år totalt setthar fått sämre resurser. Staten har minskat sitt engagemang i skolan ochvältrat över kostnader på kommunerna. Detta går inte att komma ifrån. Det gårheller inte att komma ifrån att skolans andel av våra samlade inkomster, dvs.av bruttonationalprodukten, har minskat. Skolans andel av statens utgifter, somdessa kommer till uttryck i statsbudgeten, har också minskat - och detta i entid då alla säger att det viktigaste när det gäller satsningar är utbildningsväsendet.Att investera i utbildning är en lönsam investering för framtiden. Med den utgångspunktenkan man inte fortsätta att driva en sädan här politik. Att man vältrar över kostnader på kommunerna innebär ocksåatt det måste till besparingar någon annanstans. Det går inte, vilket ofta harförekommit även häri kammaren, att barasäga: Det faktum att staten sparar måsteinte innebära alt vi får sämre skollokaler, sämre böcker, sämre skolskjutsaroch sämre skolmåltider. Alla som har både skolpolitiskt och kommunalpolitiskerfarenhet vet ju att detta blir resultatet. Det har vi sett exempel pä underen följd av år. Så en saktill om statsbidragssystemet med anledning av fidigare inlägg. Det är juinte sä, att vi har förstärkningsresurser bara därför att det skulle vara någotslags önskemål från de centrala myndigheternas sida att styra och Istället har vi statsbidraget därför att alla barn i hela skall ha 44 likvärdiga möjligheter att få enbra utbildning. Vi vet ju att barn inte har samma förutsättningar, att det.ex. har olika social, ekonomisk och kulturell bakgrund. Därför finns det ettåtagande frän samhällets sida att med statsbidragssystemet, i det här falletförstärkningsresursen, åstadkomma kompensation just när det gäller sådanaskillnader. Värt åtagande är alltså kompensatoriskt i det avseendet. Jag hoppasatt vi även fortsättningsvis kan vara överens om det. Sammanfattningsvis skulle jag i fräga om skolans resurseroch statsbidragssystemet vilja fråga om man från regeringenssida är beredd att ta ansvar för att en likvärdigutbildningsstandard kan garanteras i hela landet, om vi även fortsättningsvisskall ha ett specialdesfinerat statsbidrag som tar hänsyn till och utjämnar deskillnader som finns i olika delar av landet. 1 det avseendet, , var vi helt överens istyrningsberedningen. satt med där och var med vid utformningenav det statsbidragssystem som inte presenterats i propositionen. Men jag hoppasatt står fast vid de tidigare ståndpunkterna. Ett antal avsnitt har tillkommit i propositionen vilka viinte diskuterade i styrningsberedningen. Några avfärdade vi helt därför att viinte tyckte att de hörde hemma här eller därför att vi inte tyckte attförslagen var bra. Men förslagen har alltså återkommit, och det äranmärkningsvärt. Det förs en diskussion om en flexibel personalpolitik bådei den här propositionen och i det aktuella betänkandet. Bakgrunden äregentligen det som man brukar kalla kommunalisering av lärartjänsterna iskolan. Det är ett något oegentligt begrepp. Jag tycker att det är rikfigareatt tala om huruvida lärartjänsterna i skolan skall vara statligt ellerkommunalt reglerade. Fram till nu har vi varit överens - och jag hoppas att vikommer att vara det även fortsättningsvis - om att lärartjänsterna skall varastatligt reglerade. Detta hör ihop med det tidigare resonemanget om statensmöjligheter att garantera en likvärdig utbildningsstandard i hela landet. För dem som hävdar den andra uppfattningen kan det framståsom bestickande att kommunerna själva skall ha möjlighet att bestämma över sinalärare, att anställa sä många lärare som de tycker sig ha räd med samt attbetala de löner som de menar att lärarna är värda och som de anser sig ha rädmed. Men det skulle säkert, för att återknyta till resonemanget om en likvärdigutbildningsstandard, leda till-vi vet ju att kommunerna har mycket olikabetalningsförmåga - att lärartätheten varierade mycket i olika kommuner.Kommuner som har god ekonomi och hög skattekraft skulle ha möjlighet att betalasina lärare bättre och att "köpa till sig" de bästa lärarkrafterna.Det kan synas lovvärt. Men man måste fräga: Hur går det då för dekommuner som inte har sä god ekonomi, som inte har samma möjligheter? När det gäller talet om att föra över lärarna tillkommunalt reglerade tjänster finns det, som jag ser saken, en mycket stor riskför alt besparingarna från statens sida i statsbidragsgivningen inte barafortsätter utan ocksä accelererar. Om kommunerna har tagit pä sig ett sådanthär ansvar och sedan hanterar detta på litet olika sätt, har statennaturligtvis inte riktigt samma anledning att bidra fill lärarlönerna på detsätt som sker. Dessutom talar man om behovet av en mera flexibelpersonalpolitik. Skolans utveckling och styrning Prot.1988/89:63 byggt in det största hindret mot en sådan flexibilitet i ochmed det tjänstekonstruktionssystem som enmajoritet här i antog för Skolans utveckling och styrning ungefärett halvår sedan. I styrningsberedningen blev vi, efter mänga och långadiskussioner, överens om att det skulle slås fast att lärartjänsterna i skolanäven fortsättningsvis skall vara statligt reglerade. 1 propositionen skrevBengt in att han inte var beredd att föreslå någonförändring. Dä blir min fräga till , om det är hansuppfattning att lärartjänsterna i skolan även fortsättningsvis skall varastatligt reglerade. Det finns ett avsnitt i betänkandet om den flexiblapersonalpolitiken där det talas om möjligheter att betala lärare olika, och detenda motivet jag har kunnat hitta är att det står att det finns faktiskaskillnader i arbetsinnehåll. Dä skulle jag vilja att redovisarvilka faktiska skillnader i arbetsinnehåll det finns mellan lärare somundervisar i samma årskurser, på samma stadier och vid samma skolenheter. Omdet är arbetsuppgifter som ligger vid sidan om undervisningen finns det juredan i dag möjligheter att ersätta dem. Vilka skillnader i arbetsinnehåll ärdet som utskottsmajoriteten hänvisar till när man gör denna skrivning? Det sista jag vill säga om de statligt eller kommunaltreglerade tjänsterna är att personalorganisationerna i skolan mycket klart ochtydligt har sagt ifrån att de inte önskar någon förändring på denna punkt. Dethar sagts tidigare i denna kammare åtskilliga gånger och har stått i tidigarepropositioner att den största förutsättningen för att kunna åstadkommaförändringar i skolan är att göra det med personalen och inte mot personalen.Eftersom personalen har gett ett klart och entydigt besked pä denna punkt,tycker jag att vi som politiker också skall kunna ge ett klart och entydigtbesked, och det är därför jag har ställt den här frågan till . Så vill jag säga några ord om profilering och valfrihet.När jag först läste propositionen gjorde jag den tolkningen att dettaegentligen inte är särskilt stora förändringar i förhållande till vad som gälleri dag. Redan nu ges möjligheter till valfrihet där det är befogat och, för attanvända propositionens egen text, "sä långt det är praktiskt ochekonomiskt möjligt". När jag sedan har följt den debatt som har pågått underhösten och vintern har jag kunnat konstatera att det på många håll görs olikatolkningar av vad valfriheten och profileringen kommer att innebära. Detta harofta missuppfattats, dä man har trottatt det har givits klartecken för att nuåstadkomma en nivågruppering i skolan, att de tidigare målsättningarna om enallsidig, social sammansättning i klasserna inte längre skulle vara giltiga. Jag har hört propåer och fått beskrivningar frän olikadelar av landet om nivågruppering mellan skolenheter, nivågruppering mellanklasser inom skolenheter och fast nivågruppering inom klasser, s.k. femgrupperi matematik, för att ta ett exempel. , Dettamäste leda fill att det ges klara och entydiga besked om vad som avses medvalfriheten och profileringen. Utskottsmajoriteten har dock inte varit bereddatt i texten ge sädana klara besked. I propositionen och i betänkandet slår det att regeringenskall kunna 46 medge vissa timplanejämkningar fördenna profilering, och därför ställer jag ytterligareen fråga till : Kommer regeringen att medge fimplanejämkningar somavser de grundläggande färdighetsämnena? Det är viktigt att det ges ett klartbesked på denna punkt, vilket utskottsmajoriteten alltså inte har gjort. Dethar återigen att göra med likvärdigheten i fråga om utbildningsstandard överlandet.