prot · GC0919 · 1988-12-31 00:00:00 — Närdet gäller hanteringen av sponsorer vill jag framhålla än en gång attidrottsrörelsen själv måste göra bedömningen av hur den skall skaffa deinkomster den anser sig behöva utöver de bidrag man får från stat och kommun.Varje fri folkrörelse måste, menar jag, ha egna möjligheter att göra debedömningarna och att ta de besluten - naturligtvis under förutsättning attdet inte träder folkrörelsens egna värderingar för när. Detta måste dockfolkrörelsen själv bestämma - det får gälla såväl för idrotten som för andrafolkrörelser. Överläggningenvar härmed avslutad. 10§ Svar på interpellation 1988/89:29 om hälsoriskerna med läckande skorstenar har frågat mig vilka åtgärder regeringen avser att vidtaför att medverka till en snabb lösning av de hälsorisker som gamla, läckandeskorstenar utgör. IvarFranzén avser i sin interpeUation de problem som kan uppstå när man förseräldre lägenheter med mekanisk ventilafion. Det kan då hända att dålig luft sugsin i lägenheten från otäta skorstenspipor. Jagvill först erinra om att både installation och väsentiiga ändringar avvenfilationsanordningar kräver bygglov - lika väl enligt plan- och bygglagensom tidigare enligt byggnadsstadgan. 1 samband därmed skall det givetviskontrolleras att ventilationssystemet inte kan få några hälsovådliga effekter. Sedanplan- och bygglagen trädde i kraft gäller också ett nyttkrav på fasfighetsägarna att underhålla sina hus så att husens egenskaper ibl.a. hygieniskt avseende i huvudsak bevaras. Det innebär också attskorstenarna måste underhållas så att inte skadliga ämnen sprids genom läckor idem. Det åligger byggnadsnämnderna att övervaka efterlevnaden av detta.Byggnadsnämnden har rätt att utföra de besiktningar som behövs, och nämnden kaningripa med bl.a. vitesförelägganden. har möjUghet och skyldighet att ingripa om detföreligger en sanitär olägenhet. Läcker skorstenen på sådant sätt att det kanföreligga brandfara, kan också räddningsnämnden ingripa. Hyresgästerbör i första hand vända sig till sin hyresvärd. Enligt hyreslagen är denneskyldig att hålla lägenheten i fullt brukbart skick. Godtagbara tekniska möjligheteratt lösa problemen finns i de flesta fall. Inombostadsdepartementet har en arbetsgrupp för frågor som rör s.k. sjuka hus inrättats. Bland dess uppgifter ingår att föreslå åtgärder som syftar till att förebygga och undanröja sådana förhållanden i byggnader som kan vålla ohälsa. Frågor kring ventilationssystemens utformning och underhåll är därvid väsentliga. Jag har försäkrat mig om att arbetsgruppen är uppmärk- 90 sam också på det speciella problem som upp. AnL 21 (): Jag tackar bostadsministern för svaret. Detär ett positivt svar, och en väsentlig del av syftet med interpellationen hardärmed uppnåtts: problemet med läckande skorstenar har fått en viss uppmärksamhet.Såsom bostadsministern säger i svaret finns det i krav påatt fastighetsägarna underhåller sina hus på sådant sätt att husens egenskaperavseende bl.a. hygienisk standard bibehålls. Det här problemet har en omfattning som kanske är störreän vi i allmänhet tänker oss. Dessa skorstenar kan fakfiskt vara eninfekfionshärd av betydande mått, och baksug kan göra att man får verkligthälsovådliga lägenheter. I verkligheten är det inte så alldeles enkelt för byggnadsnämndernaatt övervaka läckande och hälsovådliga skorstenar, och därför tror jag det ärvikfigt att få uppmärksamhet riktad på problemen. Det finns en ganska samstämmig bedömning från fackfolk.Jag har här t.ex. ett brev från , som hävdar att av skorstenarna i storstäderna, sannoliktännu fler, inte skulle klara en provtryckning. Man framhåller att detta är enmycket angelägen och vikfig fråga. Enligt föreningens bedömning behövs det kravpå kontinuerlig provtryckning av skorstenar. tarockså, i rapporten 67:1986, upp problemet med läckande skorstenar. har redovisats en rad handlingar,som kanske inte kan kallas utredning men väl undersökning, där man menar attdet är uppenbart att det behövs en kontinuerlig kontroll av skorstenar även omde inte används. Liknande påståenden gör VIAK i en liten undersökning och DanLarsson på Byggcentrum i . Det finns alltså enighet om det angelägna i attuppmärksamhet riktas på denna problemställning. "Sjuka hus" är ju ett stort område, och jaghävdar inte på något vis att detta skulle vara den dominerande frågan i denstora problematiken, men jag tror att det är en bit som har fått på tok förlitet uppmärksamhet. Allmänsjukan, dåligt skötta ventilationskanaler osv., harkanske fått bära skulden för en alltför stor del av problemen, Hksom byggfusk. Som bostadsministern sade finns det säkert lösningar, menibland kan de vara ganska kostsamma. Jag tror att det vore bra för folkhälsanom man på något sätt kunde stimulera fram snabba åtgärder. Utöver detta krävs det nog en viss kontinuitet, i det attdet för skorstenar som inte definitivt är tätade så att de inte alls har någonfunktion måste ske en viss kontinuerlig provtryckning. I samband därmed kan mange förslag fill lämpliga åtgärder. saknar nog fastighetsägarenjust detta. Men därutöver tror jag att det vore välbetänkt med någon typ avsfimulansåt-gärder, t.ex. att man kunde få ett fullt räntebidrag för denna typav förbättringar. Därför blir min följdfråga: Kan bostadsministern tänka sigatt överväga sådana åtgärder för att medverka till en snabbare lösning av dessaproblem? Om hälsoriskerna med läckande skorstenar Prot.1988/89:19 AnL 22 Bostadsminister : 8 november1988 Herr talman! Som jag sade i mittsvar på interpellation finns 7 7 det en särskild arbetsgrupp inombostadsdepartementet som arbetar med Omhälsoriskerna med , , . au , , = = j frågor somror s.k. sjuka hus. Arbetsgruppen skall också titta pa detta problem.Det är naturligtvis den första åtgärd som man har att vidta. När det gäller sådana här företeelser över huvud taget -det gäller alltså s.k. sjuka hus - består en av de uppgifter som jag vill pekapå och som jag bedömer vara speciellt viktig för arbetsgruppen i att man tarupp frågan om ansvarsförhållandet vid byggande av olika slag. Jag tycker attdet är rimligt att de som producerar hus tar ett juridiskt ansvar för fel påhusen. Det kan antingen vara fråga om felaktigt använt material eller om detsom i en eller annan form skulle kunna kallas för byggfusk. En av uppgifternaför arbetsgruppen blir således att undersöka de rent juridiska förhållandena idet avseendet. När det sedan gäller just skorstenarna vill jag påpeka attfastighetsägare naturligtvis kan vända sig till en skorstensfejare, om de villförvissa sig om att deras fastighet inte har sådana problem som upp i sin interpellation. Om det skulle visa sig att det är fel på skorstenarna,är jag övertygad om att man i de allra flesta fall kan få förslag till lämpligaåtgärder från skorstensfejarna. Ett samarbete mellan fastighetsägarna ochskorstens-fejarna kan säkert leda till att en del av problemen kan lösas. Som sagt: Jag vill inte gå in på frågan om vilka åtgärdersom kan bli aktuella, förrän den arbetsgrupp som jag har hänvisat till ärfärdig med sitt arbete. Jag hoppas att det inte skall dröja alltför . AnL 23 (): Bara ett par korta kommentarer. Detta är junågot av ett särproblem i och med att det näppeligen går att härleda sådant härtill den ursprunglige byggaren osv. Ofta får man gå 30, 40 eller tillbakai tiden. Därför blir en sådan analys av problemet knappast aktuell. Vidtagnaåtgärder har ofta bestått i en förändring av värmesystemet. Man har övergåtttill fjärrvärme eller elvärme. Sedan har det här problemet kommit smygande.Ofta uppmärksammas det väldigt litet. Jag tror att skorstensfejarmästarnamycket gärna ställer upp i detta sammanhang. Däremot finns det inte några som helst krav pååtgärder när det gäller skorstenar som inte används. Därmed finns det intenågon naturlig brygga för en kontakt i det avseendet. Jag tror de facto att detär nödvändigt - även om jag är mycket emot varje form av byråkrati - att det,om man verkligen vill lösa det här problemet, ställs regelrätta krav påprovtryckning av alla skorstenar som inte används och som inte är förseglade.Det här problemet kommer, som sagt, smygande och därför kan hyresgästerna oftainte härleda det. Av den anledningen tror jag att väldigt många arbetsdagar gårfill spillo. Inte minst med tanke på produktionen i landet skulle detsäkerligen vara lönsamt om vissa stimulansåtgärder vidtogs. Jag uppskattar mycket, och här riktarjag ett tack till bostadsministern, att nämnda arbetsgrupp konkret får jobbaäven med denna fråga. Givetvis förväntar jag mig, i likhet med vad som sägs isvaret, ett positivt resultat. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 1988/89:1 om vissaregionalpolitiska frågor AnL 24 Arbetsmarknadsminister : har frågat industriministerndels på vilket sätt regeringen kan medverka till att privata monopolföretag tarsitt regionalpolitiska ansvar, dels om det finns någon beräkning på värdet avsamhällets investeringar för att möjliggöra industriell verksamhet.Interpellationen har överlämnats till mig. Beträffande den första frågan har industridepartementetsedan många år ett samråd med större industriföretag i lokaliseringsfrågor.Sedan drygt ett år bedrivs från industridepartementet också en kontakt- ochsamrådsverksamhet med större privata tjänsteföretag i med de här löpande kontakterna med de större företagen inom näringslivetär bl.a. att påverka företagens investeringar och sysselsättning så, att dessai så stor utsträckning som möjligt sker i regionalpolitiskt prioriteraderegioner. Jag vill betona att näringslivet självfallet också måste ta sittregionalpolitiska ansvar. När det gäller den andra frågan vill jag framhållaföljande. En förutsättning för att åstadkomma industriell utveckling ärsamhällsinvesteringar av olika slag. Det kan gälla att ställa i ordningindustriområden och försörjning av dessa med el, vatten, avlopp och vägar. Ävenannan samhällsservice, som bostäder, utbildningsmöjligheter, barnomsorg m.m.,behövs för att näringslivet skall kunna utvecklas. Kommunerna - och för vissainvesteringar också staten - har här en mycket viktig uppgift. Vid bedömningenav om regionalpolitiskt stöd skall lämnas till ett företag måste ocksåkonsekvenserna beträffande sådana samhällsinvesteringar beaktas. I det regionalpolitiska arbetet har ocksåsamhällsinvesteringar för att stärka utvecklingsmiljön i en ort eller regionblivit ett viktigt medel. Därigenom stimuleras både utvecklingen av befinfligtnäringsliv och nyetableringar. Regionalpolitiskt stöd kan således lämnas tillbl.a. investeringar i teknik- och utvecklingscentra. I samband medregionalpolitiska insatser som gjorts exempelvis i ,och har det också lämnats regionalpolifiskt motiveratinvesteringsstöd till vägar, järnvägar, flygplatser, högskolor m.m. På den konkret ställda frågan om det finns någon beräkningbeträffande värdet av samhällets investeringar för att möjliggöra industriellverksamhet är svaret att det är svårt att få fram några allmängiltiga mått pådetta. 1 verkligheten varierar investeringskostnaderna och arten av dessa frånen ort/region till en annan, beroende på vilka näringslivsbranscher som finns iorten/regionen. AnL 25LENA (): Jag vill tacka för svaret på mininterpellation. Jag har där med utgångspunkt i ett aktuellt ärende ställt enövergripande fråga om just näringslivets regionalpolitiska ansvar. Men först något om bakgrunden fill interpellationen. Manhar utrett sockernäringens struktur och kommit fram tillatt en minskning av kapaciteten totalt sett måste ske. Det som allra förstifrågasätts Prot.1988/89:19 är - som vanligt, måste jag säga - de mindre enheternasexistensberättigande. har dessa dock den allra störstaregionalpolitiska betydelsen. aktuella ärende gäller Mörbylångasockerbruk, och jag vill citera några Om vissa regionalpoli- ,,,...,, . j a t .j avsnitt urlansstyrelsens remissvar över utredningen om den framtida ° strukturen i branschen: "anser det ostridigt att nedläggning avsockerbruket innebär att hela sockerbetsodlingen i län upphör.Lantbruksnämndens övervägande visar att bortfallet inom odlingen blir cirka 100årssysselsatta. Det innebär med bibehållande av utredningens beräkningssätt etttotalt bortfaU av cirka 400 årssysselsatta inom näringslivet i länet. Deregionalpolitiska konsekvenserna kan dock bH betydligt allvarligare genom atthuvuddelen av Mörbylångabmkets odlingar ligger på . Med hänsyn tillÖlands situation och läge kan ett så pass betydande bortfall avprimärsysselsättning leda till en allvarlig åderlåtning av offentlig och privatservice." "vill vidare erinra om attSoekerbolaget verkar på en genomreglerad marknad som ett renodlatmonopolföretag. Det bör därför ej vara givet att statsmakterna utifrån dessaförutsättningar överlåter åt företaget att efter renodlat företagsekonomiskautgångspunkter genomföra sådana nedläggningar av sockerbruk att den svenskasockerbetsodlingen helt slås ut i vissa län. Sockerbolaget borde med sinmonopolställning ha skyldighet att iaktta regionalpolitiskt ansvar även utanstrikt kostnadstäckning vid smärre avsteg från ur företagsekonomiskt optimalallokering." Så långt länstyrelsen i län. Jag kan lugnaarbetsmarknadsministern med att jag inte tänker gå vidare in på sockernäring,självförsörjningsgrad, strukturen osv. Den diskussionen kommer närriksdagen skall ta ställning till regeringens förslag i frågan. Om jag hadevelat ha en sådan diskussion hade jag framställt interpellationen tilljordbruksministern. Med detta exempel har jag velat belysa den principfråga somjag tagit upp. Jag går nuöver till den direkta anledningen till min interpellation. Företrädare för Sockerbolaget har vid informationsmötenoch i pressen uttalat att det regionalpolitiska stödet är för litet. Striktföretagsekonomiskt bör därför sockerbruk läggas ner. Jag har med anledning av detta tagit fram ensammanställning över omsättning och vinst för Sockerbolaget under de senasteåren. 1987 var omsättningen och vinsten drygt 200milj. , som alltså äger Sockerbolaget, var omsättningen 9,5miljarder och vinsten 500 milj. kr. , som i sin tur äger ProvendorAB, var omsättningen och vinsten 1987. Målen för regionalpolitiken i är att ge allamänniskor, oavsett var de bor i landet, tUlgång till arbete, service och en god miljö. En framgångsrik regionalpolitik betyder att resurser, dvs. människor, infrastrukturer osv., tas till vara bättre och möjligheterna att upprätthålla balansen i ekonomin förbättras. Regionalpolitiken handlar då också om människors och regioners möjligheter att bidra till den gemensamma produktionen och till samhälls byggandet. Samhället har givetvis ett övergripande ansvar för att grundläg- 94 gande samhällsservice upprätthållsi alla delar av landet. industriell verksamhetskall kunna bedrivas krävs viss grundläggande samhällsservice. Minafrågor har mot denna bakgrund blivit naturliga: På vilket sätt kan regeringenmedverka till att privata monopolföretag tar sitt regionalpolitiska ansvar?Finns det någon beräkning på värdet av samhällets investeringar för att möjliggöraindustriell verksamhet? Av arbetsmarknadsministerns svar framgår att man frånregeringens sida har löpande kontakter med de större företagen inomnäringslivet. Många bra saker har naturligtvis bUvit resultatet av dessakontakter, men jag har ändå inte riktigt fått svar på mina frågor. Kanman räkna med att regionalpolitiska utredningen tar upp den här problematiken,dvs. inte bara näringslivets rätt till stöd osv. utan också vilka skyldighetersom då skall gälla? Ettbra exempel är den aktuella översynen av postverkets och televerketsverksamhet, där man skall titta på både det sociala och det regionalpolitiskaansvaret. Tanken är, antar jag, att slå fast att t.ex. regionalpolitik är endel av den ordinarie verksamheten och då också skall finansieras som sådan. Eftersomdet inte finns något bra mått på samhällsinvesteringarna, som ju möjliggördenna industriella verksamhet, vore det värdefullt om arbetsmarknadsministerntog inifiativ till att skaffa ett sådant. Det kan vara bra att ha i defortsatta kontakterna med näringslivet när det gäller just regionalpolitiken.Visserligen har arbetsmarknadsministern tydligt redovisat vilken typ avsamhällsinvesteringar det handlar om, men jag tror att detta skaU mätas - detkan vara bra att ha ett sådant mått. Mittaktuella ärende handlar om ett monopolföretag med goda vinster inom en storkoncern med goda vinster, som dessutom hotar med nedläggning i enregionalpolifiskt prioriterad region, nämligen sydöstra . Nog är det välatt strunta i de mål för samhällsutvecklingen som regering och riksdag har sattupp. Kan möjligen regeringen göra dessa mål tydligare för näringslivet? Underdetta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. AnL 26 (): Den fråga som aktualiserar i interpellationen har tvåaspekter. Det är dels den allmänna, principiella diskussionen om hur långt manskall kräva samhällsansvar för företag ute i landet, dels det konkreta fall somLena nu bygger sin interpellation på, dvs. Detsamhällsansvar som det här är fråga om måste i främsta rummet åvila staten ochi mindre utsträckning privata företag. Hänvisningen till ett årsresultat somgrund för en princip när det gäller ett samhällsansvar är litet för tunn.Sådana här principer kan inte byggas på ett resuUat, som det ena året är gottoch något sämre, utan det måste vara ett mer långsiktigt ochgrundläggande underlag. Svårigheteni det aktuella fallet är det hot som hänger över sockerproduktionen i vårtland, nämligen en ökad import av socker. Om regeringens propåer förverkligas omen importökning till , kommer detinte att vara möjligt att driva dessa ö-bruk. Då har staten direkt medverkat tillatt rycka undan grunden för denna verksamhet. I det hänseendet har staten ettmycket stort ansvar genom sitt direkta handlande. 1 det läget är det orimligtatt begära att företaget i fråga oberört och utan att blinka skall fortsättamed sin verksamhet, då förutsättningarna är helt annorlunda. Jag vill passa på att understryka angelägenheten avarbetsro och långsiktighet för denna typ av verksamhet. Som , är många människor på och i denna region beroende avsockerproduktionen. Relativt sett betyder den mycket för södra . Denna fråga kan vinklas på ett annat sätt, nämligen så attsvensk jordbrukspolitik mera syftar till att minska överskotten av spannmål. Ombetydande arealer med sockerbetsproduktion skulle försvinna ökar trycket påannan odling, exempelvis spannmål. Därmed motverkas bl.a. andra departementsbeslut. Dessutom kommer kostnaderna och svårigheterna påarbetsmarknaden i denna del av län och södra att bli påtagliga ochbetydande. Många arbetstillfällen försvinner, och det är mycket svårt att fånya i stället. Detta får som följd att samhällsservicen blir sämre för mångagrupper, och underlaget försvinner för både offentlig och kommersiell service. Av den anledningen tycker jag att det vore skönt och välbehövligtom det kunde ges en garanti för att förutsättningarna för denna typ avverksamhet inte snabbt förändras, att samhället via regeringen tar sitt ansvaroch meddelar att denna politik nu ligger fast för överskådlig tid, att den intekommer att ruckas och att ö-bruken skall drivas vidare, därför att det betyderså mycket. Det beskedet vore mycket värdefullt att få här . När det gäller den fråga som togupp om en övergripande sammanfattning av vilka investeringar som samhället stårför i regionalpolitiken, kan jag säga att kontakter har tagits med olikainstitut och forskare. Det finns alltså inte någon samhällsinvesteringskalkylför hela landet. Däremot finns det självfallet för varje region, för varje orteller i varje enskilt fall analyser av vilka samhällsinvesteringar som regioneneller orten står för. Jag nämnde inledningsvis några exempel från Bergslagen,och det finns säkert en lång rad liknande fall, där kommuner och län har ståttför investeringar i form av olika servicefunktioner som företagen behöver föratt utvecklas. I den meningen har naturligtvis kostnader och volymer på kortoch lång sikt i varje enskilt fall kartlagts ordentligt. Vilka påtryckningsmedel man skall använda sig av pågår detförhandlingar om i varje enskilt fall, även med företag som varslar omförändringar, som vill etablera sig på olika orter. Det är fråga om ett givandeoch tagande både från samhället och från företaget. Även här har riksdagentagit ställning och deltagit i diskussionerna om principerna för hur sådantskall ske. Företaget har ett mycket stort ansvar för sysselsättningen på orten;det har sagts i några sammanhang och det kan sägas i flera. Men samhället harett skyddsnät för dem som blir berörda. Ettföretag skall inte bedriva en verksamhet eller producera produkter som man inte kan sälja ellersom inte går att bruka. Det tror jag vi kan vara överens om. Om en sådanförändring sker på en ort, har vi möjligheter fill näringslivsutveekling på denorten genom att stödja nyföretagande, genom utveckling av andra befintligaföretag eller genom att det företag som går igenom en förändring ställer uppmed annan typ av verksamhet på orten. Sådan verksamhet finns också i deregioner som har regionalpolitisk prioritet. Det är naturligtvis vikfigt att dehär resurserna och dessa styrmedel används. Jag vill inte gå in i det enskilda fallet,utan det är naturligtvis fortfarande fråga om principer för hur man bör arbeta. AnL 28 (): Jag tycker att det är mycket bra att arbetsmarknadsministernunderstryker företagets stora ansvar. Det var just det jag ville ha fram meddenna interpellation. när vi lokalt har diskuterat frågan omsockerbrukets framtid, har vi kommit in på självförsörjningsgrad, strukturen ibranschen osv. Det är två delar av samma fråga. Självfalletmåste det ske ett samspel mellan regeringen och de stora företagen, och detblir ett givande och tagande. Men jag menar att samhället redan har svarat fören mycket stor del av de investeringar som möjliggör denna industriellaverksamhet. De investeringarna har arbetsmarknadsministern klart redovisat isitt svar. Det handlar om att göra i ordning industriområden, att se till attdet finns vatten och avlopp, gator och vägar, att det finns välutbildadpersonal, att det finns barnomsorg och annan social service m.m. kring ettföretag. Jagtycker att det är väldigt viktigt att ibland få diskutera de härprincipfrågorna med utgångspunkt i ett aktuellt exempel. Jag ville medvetet undvikaatt diskutera självförsörjningsgraden och den framtida strukturen. Menjag måste få säga något ord till , som menar att det enbart ärsamhällets ansvar. Jag tycker inte det. Självförsörjningsgraden är i sig ingensom helst garanti. Om vi så har . självförsörjningsgrad inomsockernäringen, är det ingen garanti för att ett visst, enskilt bruk får varakvar. Det sker i alla fall en överproduktion. Förändringar måste vi stå ut med,det är jag helt medveten om, men måste ingreppen alltid göras på de småenheterna, som har visat sig mycket betydelsefulla för de smä orter där deligger? Det är detta hela problematiken gäller. Justeringarna kan ju görasnågonstans där förändringarna bättre kan bäras. Jaghar, som sagt, medvetet försökt att hålla denna diskussion utanför. Jag ärtacksam för att arbetsmarknadsministern ändå talar om att företagen har ettmycket stort ansvar. Jag hoppas att arbetsmarknadsministern också kan hålla medmig i mitt resonemang, då jag säger att ett monopolföretag har ett ännu störreansvar än näringslivet i allmänhet har för regionalpolitiken. Somjag sade tidigare får vi, i samband med ställningstagandet till sockernäringensframfida struktur, ta ställning också till de olika regionalpolitiskafrågorna. Vi räknar då från sydöstra med både jordbruksministerns ocharbetsmarknadsministerns stöd. 7Riksdagens protokoll 1988/89:18-19 1988/89:19 AnL 29MARIANNE (): 8november 1988 Herrtalman! Som har sagts här i kammaren är detta en principiell diskussion, somden rör en regionalpolitisk fråga som verkligen har högsta aktuaUtet för dettaområde i sydöstra , som har det så besvärligt med sysselsättningen.