prot · GC0944 · 1988-12-31 00:00:00 — Beträffandearbetsuppgifterna för personalen är det klart att man kan dela på dem och sägaatt den ena skall städa och den andra göra något annat. Men jag tror inte attdet är det viktiga. Om man börjar dela upp arbetsuppgifterna enligt denmodellen kommer de äldre som skall ha vården att få en otroHg massa människorsom kommer och går under dagens lopp, och det tror jag inte att någon villönska en gammal anhörig. Vad man vill ha och vad man bör sträva efter är att såfä människor som möjligt skall passera genom hemmet. Denenda vägen att gå borde vara att ta upp en verkligt konkret diskussion omarbetsgivaransvaret och om hur lång arbetsveckan skall vara. Anf.39 () replik: Till Margö och : Vi har ju styrmedelredan i dag! Vi har socialtjänsfiagen, och vi har också de bidrag som statenger fill kommunerna, hemtjänstbidraget och de bidrag fill personalfrämjandeåtgärder som vi fattar beslut om . Detta om något är styrmedel. Jagvill sedan ta upp arbetsfiderna. Visst kan en förkortad arbetstid också vara enangelägen åtgärd när det gäller att förbättra förhållandena för de anställda.Men jag vill ändå hävda - och det har utskottet också framhållit -att detta ären fråga för arbetsmarknadens parter att förhandla om. I ett antal kommuner harman faktiskt i de lokala förhandlingarna kommit överens om en förkortadarbetsdag, inom det förhandlingsuppdrag som man har beträffandearbetstidsfrägor. Detfinns också många andra arbeten som är tunga osv. - de finns inte bara inom dethär området, även om det är mycket vikfigt. Viktigt är också att utformaarbetet så att det går att arbeta heltid. För detta finns dét en lång radåtgärder som kan vidtas. Utformningenav , Margö , tycker jag är en fråga för våra kommuner. Dehar att utforma på bästa möjliga sätt för brukarna och för de anställda. Jaghar inte svarat på fråga om valfrihet. Man jag vill understrykahur viktig valfriheten är. Det framgår dels av proposifionen, dels av vårtbetänkande. Jag vill också framhålla - eftersom tar upp att manvill ha valfriheten inskriven i socialtjänstlagen - att det i 9 §socialtjänsfiagen står: "insatser för den enskilde skall utformasoch genomföras tillsammans med honom och vid behov i samverkan med andrasamhällsorgan och med organisationer och andra föreningar." Tydligare änså kan det knappast beskrivas i socialtjänsfiagen! Förste vice talmannen anmälde att MargöIngvardsson, , och anhållit atttill protokollet få antecknat att de inte ägde rätt till ytterligare repliker. Det har varit angenämt att lyssna på dagens viktiga debatt omäldreomsorgen. Det angenäma består i den enighet som finns kring inriktningenav äldreomsorgen för framtiden. Det bHr desto vikfigare med den enigheten när -vilket flera talare har varit inne på - vårt samhälle står inför en verkligkraftansträngning för att i fortsättningen kunna ge alla äldre människor ettgott liv även när krämporna sätter in. Det är ju huvuduppgiften, det vi samlasinför. Då är det oerhört värdefullt att vi kan stå så eniga som vi gör. Jagskall här enbart ta upp de frågor som har att göra med de organisatoriskalösningarna och därmed äldredelegationens arbete. Hurfungerar det nuvarande organisationssystemet? Äldreberedningen analyseradedetta ganska noga. Men den kom i slutskedet inte så långt när det gällde attkonkret formulera sig i förändringstermer. Däremot visade remissopinionenefteråt en betydande besvikelse och kanske ännu mer otålighet över attäldreberedningen inte hade gått längre i den frågan och inte bättre preciseratvad som borde göras. Det uttrycktes starka krav på att vi skullevidta organisatoriska förändringar för att med dem som stöd bättre möta densituation som kommer . Bakom detta Hgger naturligtvis en erfarenhetav att nuvarande system inte fungerar bra. Det finns människor som fallermellan stolarna och skickas hem från platser i landstingens institutioner utanatt det finns någon fungerande plats att komma till i regi, för att taett exempel. Ettmycket stort och växande antal människor befinner sig på uppenbarligen felställen i vårdapparaten. De s.k. klinikfärdiga eller medicinsktfärdigbehandlade blir allt fler både inom akutsjukvården och psyksjukvår-den.Vi vet också att många av dem som befinner sig inom långvården egentligen skulleklara av ett eget boende sådant som vi nu diskuterar det, inom kommunernasansvarsområde. Detfinns också tvister kring ekonomin beträffande vem som skall betala och skjutafill resurserna. Det kommer att accentueras särskilt i den ekonomiskaansträngning som vi nu måste göra i fråga om att ta ansvar förutbyggnaden. Här i diskuteras fillbaka vem somskall ta ansvaret för utbyggnaden av gruppbostäder. Äldredelegationendiskuterar de här frågorna utifrån två åtgärdsområden. För det första gällerdet åtgärder för att sfimulera till lämplig vårdform. Vilka åtgärder skall vividta för att stimulera kommunerna till att snabbare ta hand om de medicinsktfärdigbehandlade? Det andra är naturligtvis: Vilken organisatorisk lösningskall vi skapa för att möta de behov och de uppgifter som vi står inför iframtiden? Beträffandeden organisatoriska lösningen tror jag att det finns en mycket storsamstämmighet mellan parfierna kring att kommunerna skall ansvara för boendetoch för stödet i den dagliga livsföringen. Det kvarstående, dominerandebehovet av social omvårdnad är ju huvuduppgiften - det tror jag också att vi äröverens om. Ofta blir människor akut sjuka - då handlar det om sjukvården. Mensedan kvarstår för flertalet ett stort behov av social omvårdnad - det är ihuvudsak en angelägenhet. Hurnärmar vi oss nu den här uppgiften? Först och främst vill jag säga attdelegationen, där både och samtsocialdemokraterna och de tre borgerliga partierna är företrädda, representeraren mycket stor sakkunskap. Vi.försöker arbeta öppet i delegationen, och jagvill fill representanterna för övriga partier säga att regeringen här inteserverar några lösningar på fat utan att vi tillsammans måste arbeta oss framtill det som vi tror fungerar bäst för framfiden. ställde en fråga fill mig om den. Detvikfigaste med det besked som regeringen ger i äldrepropositionen är att viinte kan ta på oss för de organisatoriska frågorna, eftersomhuvuduppgiften är att klara vård och omsorg. Därför vill vi hålla fast vid den1 för ikraftträdandet. Däremot kan vi nu skapa litet mer utrymmeför den delegation som arbetar. Det är uppenbart att vi inte klararuppgiften fram fill , och min avsikt är att begära att delegafionenfår förlängt mandat ytterligare . Däremot är jag mycket ovilligatt gå särskilt mycket längre, eftersom vi då börjar inkräkta både på den fidsom vi behöver för en vederbörlig remissbehandling av den rapport somdelegationen kommer fram till och för förberedelserna inför en förändring av deorganisatoriska förhållandena mellan landsfing och kommuner - något som vibehöver gott om tid för att klara. Tillsist, fru talman, vill jag understryka att vilken organisationsform vi änväljer kommer naturligtvis ett samarbete också i fortsättningen att behövasmellan landsfing och kommuner, mellan sjukvård och socialtjänst. Kommun ochlandsting måste fortlöpande inom sina framfida ansvarsområden ha ett levandeoch fungerande samarbete i respekt för varandras uppgifter. 41 MARGÖ (vpk) replik: Statsrådet tog här upp problemet att sä många äldre vistas inomfel vårdform. Statsrådet ställde också frågan vilka åtgärder vi skall vidta föratt kommunerna skall ta hand om de äldre. Det är en viktig fråga, och jag hadehoppats att statsrådet själv skulle ange någon form av svar på den, men det kominget svar eller förslag till lösningar. Ocksåjag tog upp den här frågan i mitt inledningsanförande . Vi kan ha mycketgoda intentioner och ställa relevanta krav på hur verksamheter skall se ut ochfungera, men frågan är hur vi skall uppnå de målen så länge som vi inte ger osssjälva medel för att styra verksamheterna. Jagtror inte att bara en ändring av organisationen när det gäller ansvaret föräldreomsorgen löser de här problemen. Problem kommer nog alltid att kvarstå fördem som berörs både av institutioner och av kommunens hemtjänst,även vid ett gemensamt huvudmannaskap. Jag tänker på tragiska händelser när detinte har gått ut meddelanden från landsfingetssjukvårdsinrättning till kommunens hemtjänst i fall där en äldre pafientskickats hem och behöver omedelbar hjälp. Det har ingenfing att göra med detskilda huvudmannaskapet, utan det har att göra med att det å ena sidan är frågaom en institution, å andra sidan fråga om öppenvård. På bägge områdena finnsdet alldeles för små resurser. Det kan man inte lösa bara genom organisatoriskaförändringar. Det är mera resurser som behövs. Jag undrar också hur statsrådetser på frågan om resurserna' till den framtida äldreomsorgen. Kommer det atträcka med enbart skatter och taxor, eller behöver vi finna andrafinansieringsformer? När det gäller kommunernas taxor finns det ytterligareproblem, som vi helt har förbigått , nämligen att taxorna inom hemtjänsteni dag är så olika. Man skall vara klok nog att välja kommun att bo i när manblir äldre. Man kan tjäna på lägre hemhjälpstaxa i en kommunän i en annan. Tar statsrådet upp även de frågorna i det här sammanhanget? Anf.42 () replik: Vi har vid åtskilliga tiUfällen i våra mofioner pekat på vad som kanhända den enskilde fill följd av de kompetenstvister som har förekommit mellande berörda huvudmännen, där den enskilde kommer i kläm på grund av att dessablir oense om vilken kompetens som skall fillämpas, hur kostnadsansvaret skallfördelas etc. Det är bra att regeringen nu aviserar förslag till påden här punkten, men jag anser, fru talman, att det är lika viktigt att fråganom stimulans och stöd för alternativa vårdformer tas upp i samma sammanhangutifrån principen att initiativ som fyller samma kvalitetskrav också måste få sammastöd som allmänna insfitufioner får." Därför är det vikfigt att statsrådetnu ger besked om huruvida man har viljan att åstadkomma detta i den kommandepropositionen. Jagställde tidigare en fråga av den innebörden till , Likaså sade jag tillhenne att man borde redovisa motiven för att vägra att skriva in valfriheten ilagstiftningen. Jag fick inget svar förrän i den andra replikomgången, då AinaWestin hänvisade till regeringen. Jag låter därför frågan gå fill statsrådetLindqvist: Varför vill man inte gå från ord till handling på det här området?Man talar mycket om valfriheten, men vill inte skapa de nödvändigaförutsättningarna för att sätta kraft bakom orden gentemot de ansvarigahuvudmännen, så att patienterna kan få åtnjuta en reell valfrihet. Anf.43 () replik: Jag ber att få tacka biträdande socialministern för beskedetbeträffande tidtabellen. Det ante mig att tidtabellen skulle komma att spricka.När statsrådet av de sju utmätta månaderna använder fyra fill att grubbla övervilka som skall vara ledamöter i delegationen är det ganska lätt att räkna utatt de återstående tre knappast skulle räcka för att knäcka de ytterst svårafrågor som delegationen fått sig anförtrodd. Jag skall motstå frestelsen att taupp en diskussion i sakfrågan. Förhandlingar pågår, och en stämning av julfridsänker sig över denna kammare. Låt oss när delegationens arbete är färdigtåterkomma till frågan för att se om vi kan bli överens om vilka reformer sombehövs inom äldreomsorgen. Jag vill allra sistenrinra om något som jag sade i mitt anförande: Prot,1988/89:44 1988/89:44 Huvudmannaskapsreformer kan säkerligen vara tiU nytta för att lösa en del av de problem somstatsrådet själv beskrev. Men liksom Margö menar jag inte får fästa alltför stora förhoppningar vid huvudmannaskapsreformer. Degrundläggande problemen beror på att man har att göra med olika organisationer,olika professioner och olika specialiteter, som måste samverka och hjälpavarandra för att de gamla skall få bästa möjliga vård. Anf.44 () replik: Även jag vill understryka att vi inte skall tro att man löser allaproblem inom äldreomsorgen genom en förändring av huvudmannaskapet. Tvärtom harju diskussionen här visat att problemen är av en helt annan omfattningoch har en helt annan inriktning. Det är så att t.ex, personalfrågorna, somtagit så stort utrymme i dagens debatt, förmodligen inte löses genom ettförändrat huvudmannaskap. Dessutom finns det exempel på kommuner som redan nuhar det samlade ansvaret men där det fortfarande finns mycket stora problem ocholösta problem inom äldreomsorgen. Jag tycker att det är bra att vi, som detstår i utskottets betänkande, på intet sätt ännu har fattat något beslut ihuvudmannaskapsfrågan. Anf.45 () repHk: Jag är glad att statsrådet tog upp detsom jag redan har påpekat, att ett växande antal människor befinner sig på felställe. Jag skulle dessutom gärna vilja få ett förslag om hur regeringen hartänkt sig att lösa problemen med att många gamla ligger på sjukhusensakutvårdsavdelningar, där vården kostar mycket pengar. Det är en vård som deegentligen inte vill ha. De önskar ofta att få komma till något gruppboendeeller något annat som inte kan erbjudas. Jag blev nyfiken när Margö efterlyste andra ekonomiskaresurser än skatter och avgifter. Jag antar att det bakom en sådan efterlysningfinns idéer. Finns de, så tycker jag att Margö inte skall hållainne med dem utan ge oss exempel på vad det är för ekonomiska resurser och påvilket sätt Margö tänker sig att vi skall plocka fram dem. Närdet gäller de stora skillnaderna i kommunala taxor vill jag säga att vi i vårasgav i uppdrag att se över de olika taxesystem som finnsinom - det gäller hemtjänst, färdtjänst och barnomsorg i förstahand. Översynen skall ha inriktning på att dels kartlägga vilka filosofier somhar legat bakom taxesystemen och hur de ser ut, dels analysera vilka effekterde olika taxesystemen får för de enskildas ekonomi. Den frågan är alltså underprövning. Närdet gäller styrmedel, som Margö har varit inne på,vill jag erinra om att det statsbidrag som bestämde sig för inte ärkravlöst. Det är ett statsbidrag som står i direkt relation till den viktigastekvalitativa insatsen i äldreomsorgen, nämligen personalen. Det är ettårsarbetarbidrag. Ett annat styrmedel är den lagstiftning som vi nu inför Naturligvis innebär också tillsynsrollnär det gäller och hälso- och sjukvårdshuvudmännens verksamheten möjlighet till statlig utvärdering och prövning. Jag vill också gärna säga att jag utgår ifrån att deriktlinjer som antar skall utgöra styrmedel i den meningen att departier som deltar i detta beslut - det gäller oss alla - också skall se tillatt de omsätter dessa riktlinjer i det kommunala och landstingskommunalaarbetet. Helt utan styrmedel för verksamheten är vi alltså inte. Jag skulle gärna vilja att vilka hinder han anser föreligga för den alternativa verksamhet somSten betonar betydelsen av. Var finns de hindren? Och vad har StenSvensson för idéer om att göra något åt dessa hinder? Jag tycker närmast attett fillägg i socialtjänstlagen om valfrihet skulle skapa större otydlighet omvad som egentligen avses. Hela första paragrafen är ju en enda deklarafion ommänskliga rättigheter i det svenska samhället. Den paragrafen bygger helt ochhållet på en valfrihetssyn. Den handlar om människors rätt att leva ett gottliv och att få utrymme för sina intressen och sitt personlighetsförverkligande.Valfriheten finns alltså, menar jag, inbyggd där. Till vill jag säga att de somdet tog innan delegationen "kom på fötter" gick åt delvis på grund avatt det uppstod diskussioner om delegationens sammansättning, en diskussion sominnebar att vi tog hänsyn till krav från den borgerliga opposifionen både iLandstingsförbundet och i om att delta i delegationens arbete.Det tog rätt innan och hadebestämt sig för hur de ville ha det. Sedan blev det faktiskt på det sättet. Detförklarar delvis denna tidsutdräkt, som jag naturligtvis inte är särskiltlycklig över. Som mycket väl vet hade vi också ett val ,och arbetet kom inte i gång förrän vi kommit förbi valet. Till vill jag bara säga att det ansvar somfinns samlat i , och inte är ett uttryck för den lösningsom vi i delegationen, eller i varje fall jag, eftersträvar. Ett samlat ansvarmåste innebära en organisation. Vad som har skapats i och är jutvä organisationer, som var för sig motsvarar och hälso- ochsjukvårdsorganisationen. Det är inte en sammansmält organisation för att klarabestämda uppgifter inom äldre- och handikappomsorgen. Däri ligger alltså enväsentlig skillnad mellan vad jag menar måste åstadkommas nu med inriktning påett samlat kommunalt huvudmannaskap och det som finns. I övrigt vill jag än en gång upprepa att detarbete som vi bedriver i delegafionen naturligtvis inte är någon lätt uppgift.Många intressen berörs i dessa diskussioner, och många yrkesgruppers olikaroller kommer under diskussion. Jag vill därför uppmana partierna att verkligengå in för arbetet i delegationen med stor energi, så att vi kan arbeta oss framtill någonting som kan hålla i det prakfiska livet där viallesammans skall omsätta det på det statliga, landstingskommunala ochkommunala planet. 4 protokoll 1988/89:44 47 MARGÖ (vpk) replik: Jag tackar statsrådet för inviten. Jag kommer mycket gärna över ochdelger min och mitt partis syn på sjukvårdens och äldreomsorgens finansiering.Jag har gett de här förslagen tidigare, och min tanke är att vi skulle samlasöver partigränserna i någon delegation eller kommitté för attförutsättningslöst diskutera den framtida finansieringen av sjukvården ochdärvid lyssna på varandras idéer och förslag. Jag är övertygad om att detbehövs nya finansieringsvägar för sjukvården. Vi har alltså en del förslag, ochjag kan tänka mig att andra har andra förslag. Det viktiga är ändå att visätter oss ner och diskuterar den här frågan. Statsrådetsäger att statsbidragen till ger klara signaler. Ja, det är möjligtatt de gör det, men har också fått andra signaler just genomstatsbidragen under det år som gått, nämligen då socialdemokraterna och deborgerliga kom överens om att ge statsbidrag till ålderdomshemmen. Destatsbidragen kostar 740 milj. kr.,men nifillskötbara275milj. i nya anslag.540 milj. kr. skulle tas genom omfördelning av redan beviljade pengar. I förstahand ströks det s.k. schablonbidraget till pensionärer. Det utgick tidigare med250 kr, per pensionär. Enligt förslaget i budgetpropositionen 1988 skulle detbidraget höjas till . Signalernai det här fallet säger att institutionsvården i form av ålderdomshem skallprioriteras före . Jag menar att det är felaktiga signaler. Även omvi är överens om att ålderdomshemmen behövs och att de måste ha statsbidrag,måste ändå signalerna till kommunerna vara att det är som skallbyggas ut och förstärkas. Vi föreslår därför att det specialdestineradestatsbidraget per ålderspensionär även i fortsättningen skall utgå. 48 ()replik: Om det skall komma fram flera alternativ inom vården och omsorgen -vilket är angeläget, inte minst för att personalen skall få flera arbetsgivareatt välja emellan - är det nödvändigt att man har likvärdiga villkor när detgäller bidrag och stöd från stat och kommun. Så är det ju inte . Närdet gällde ärendet om smittskyddslagen som vi behandlade, kunde jag leda ibevis att enskilda inifiativ var diskriminerade i förhållande fill offentligautbud. Så får det inte vara. Likvärdiga konkurrensvillkor måste gälla. Manskapar också goda förutsättningar just ur personalsynpunkt - vilket jag nyssvar inne på - genom att man kan erbjuda valmöjligheter. Flera arbetsgivarebetyder också att det bHr ett varierat utbud när det gäller löne-ochanställningsvillkor, arbetsmiljö etc. Omtanken om att få den bästa personalenleder till att det blir en konkurrens i positiv mening även på detta område.Det är bra för den personal som söker sig fill vårdyrket. StatsrådetBengt säger vidare att han inte ser någon mening i att skriva invalfriheten i lagsfiftningen. Jag anser att det är nödvändigt att man gör ensådan bestämd markering av att man inte tolererar att enskilda människor kommeri kläm. Vi har i vår motion pekat på ett av flera exempel som finns på det härområdet. Jag vill påminna om det exemplet. en80-årig kvinna i . beslutade plötsligt att honskulle flytta mot sin vilja. Detta sade en majoritet av politikerna. Vimoderater gick emellerfid emot beslutet och stödde kvinnan. Efter mångadiskussioner retirerade . Ärendet JO-anmäldes senare,JO:s krifik blev mycket hård: "Enligt min mening är det skrämmande att seatt olika myndigheters strid om vem som skall svara för kostnaden för vårdenkan drabba en enskild människa som skett i detta fall." Medvalfriheten inskriven i socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen hadedetta inte behövt ske. Valfriheten är nödvändig. För att välfärden skall kunnanå ut till alla krävs att det finns valfrihet. 49 () replik: Jag vill inte komma med några orättvisa beskyllningar mot statsrådetBengt om det är så att det var socialdemokrater i som behövde på sig för att förstå att fråganom äldreomsorgens organisation inte är en ensak för socialdemokraterna, I såfall skall självfallet inga orättvisa beskyllningar riktas mot regeringen. Detkan dock konstateras att regeringen inte ens kunde förstå attdet var skäl att från statens sida sätta in andra än socialdemokrater idelegationen. Anf.50 () replik: Jag vill med mitt inlägg bara varna för en övertro på att enorganisatorisk förändring skulle kunna lösa problemen inom äldreomsorgen. Imitt huvudanförande underströk jag att vi måste finna lösningar som är de bästamöjliga ur de äldres synpunkt. Därvidlag bör man också lyssna på personalen. Nuär det redan många som har hört av sig. Infören sådan här förändring som har aviserats i propositionen har många som behövervård uttryckt sin oro för att de återigen skulle kunna komma i kläm. Det ärangeläget att det görs en bedömning som leder fill att de vårdbehövande hamnarpå rätt vårdnivå. För låg vårdnivå vet vi betyder missade rättigheter. För högnivå betyder ett större tryck på våra redan hårt belastade sjukhuskliniker. Mitt meningsutbyte med Margö gör mig än mer nyfiken påvilka ytterligare finansieringsvägar som Margö vill anvisa föräldreomsorgen. Jag skall faktiskt fipsa finansministern om att han borde närmasig Margö för att få reda på vad detta skulle kunna vara förnågonting spännande. Beträffandestatsbidraget vill jag säga till Margö att sanningen om vad somskedde fakfiskt var att tack vare att regeringen sköt till 540 miljoner över detvå aktuella budgetåren kunde vi höja årsarbetarbidraget fill ochsamtidigt utsträcka detta bidrag fill att också omfatta ålderdomshemmen. Dettakunde ske genom det fillskott på 540 miljoner som gjordes och genom att man togi anspråk större delen av per capita-bidraget. Den del som blev kvar avper capita-bidraget används nu för personalutvecklande insatser, vilket jagockså tycker är mycket bra. TillSten skulle jag återigen vilja ställa frågan vilka hinder hanegentligen åsyftar. Vad är det som inte medför lika behandhng inomäldreomsorgen när det gäller olika alternafiv? Det vore bra om vi fick detpreciserat först, så att vi sedan kunde diskutera om vi vill göra någonting åtdet. TillDaniel Tarschys vill jag säga: Nej, Det här är kanske egentligen inte en frågaatt hålla på och diskutera. Det som tog upp större delen av tiden varemellertid diskussioner mellan de borgerliga partierna om hur den borgeriigasammansättningen i delegationen skulle se ut. Jagvill sedan vända mig fill . Jag har ingen övertro på att det ärde organisatoriska förändringarna som slutligen skall lösa våra uppgifter inomäldreomsorgen. När samhället står inför en stor ansträngning - det handlarfaktiskt om det - att klara de växande behoven av vård och omsorg, är detsjälvklart att också organisationsformen betyder en del för en vettighushållning, för en riktig planering och för att man skall kunna se till attalla människor får den vård och den omsorg de behöver. Den övning vi nu hållerpå med i äldredelegationen handlar om detta. Det är ingen oviktig aspekt påresursanvändningen inom äldreomsorgen.