prot · GC0944 · 1988-12-31 00:00:00 — Nytt beträffandesamägande av jordbruksfastighet blir att om det finns mer än två delägare, enmåste utses att vara ställföreträdare, med uppgift att företräda delägarna utåti frågor som rör fastigheten och inför delägarna svara för den löpandeförvaltningen. För försäljning och pantsättning av samägd jordbruksfastighetkommer det även i fortsättningen att fordras enighet, medan det för övrigabeslut skall räcka med enkel majoritet bland de samägande. Detförefaller rationellt och väl motiverat att det skall utses ställföreträdarenär minst tre samäger en jordbruksfastighet. Däremot kan vi från Dödsboägande och samägande av jordbruksfastighet m.m. sida intedela uppfattning enligt reservation 5 att ställföreträdare skallutses även om det finns endast två delägare, varvid enda undantaget enligtfolkpartiets förslag skulle vara om de två är gifta med varandra eller sambor.När det finns två delägare är det oftast två syskon, och det finns mångaexempel på två syskon som driver jordbruk tillsammans. Att en av dem skullevara ställföreträdare när de kanske tar lika del av både arbetet och ansvaretför fasfigheten verkar omofiverat och överdrivet. I propositionen föreslås två ändringar avjordförvärvslagen. Det ena förslaget är att förvärvstillstånd fordras förförvärv av en andel i ett dödsbo vari ingår jordbruksfastighet. Undantagna fråntillståndsplikten är dock dödsbodelägare som förvärvar annan dödsbodelägaresandel. Det andra förslaget är att det i 4 § i jordförvärvslagen, vari angesunder vilka förhållanden förvärvstillstånd får vägras av lantbruksnämnden,införs en ny punkt, innebärande att förvärv av andel i samägd fastighet fårvägras om ägarförhållandet genom förvärvet skulle bli sådant att ett rationelltutnyttjande av fasfigheten försvåras. Genom formuleringen kan det aldrig blianledning att vägra en delägare förvärv av en annan delägares andel. Det blirdäremot möjligt att hindra att en ny delägare tillkommer. Enligt riktlinjerna för gällande jordförvärvslagstiftningi vårt land är det ganska konsekvent att dessa båda begränsade tillägg tilljordförvärvslagen görs. Beträffande jordförvärvslagen kan jag nämna att jag redan1982 motionerade om ändringar i den dåvarande jordförvärvslagen så att deninte ensidigt skulle syfta till sammanslagning till större s.k. utvecklingsbaraeller utvecklade enheter, utan att lagen även skulle ta hänsyn till vikten avatt mindre fastigheter kan bestå och boendet på landsbygden gynnas. Efter stortmotstånd mot mina motioner har ändringar i den angivnariktningen genomförts, och jag utgår ifrån att de tillägg som görs inte på någotsätt motverkar strävandena att kunna bevara även mindre jordbruksfastigheter iframtiden och stimulera ett boende på landsbygden. På en punkt deltar vi centerpartister iutskottet i en reservafion. Det gäller reservation 2 om delgivning med dödsbon,grundad på en motion av . Nuvarande regler om delgivning meddödsbon innebär att handlingen skall överbringas till samtliga dödsbodelägareom inte någon av dem sitter i boet. Regeringen föreslår nu att undantag görs omdödsboet innehar jordbruksfastighet. I dessa fall skall delgivningshandlingenkunna överbringas till endast en av dödsbodelägarna, även om han eller hon intesitter i boet. Detta förslag kom inte från den utredning ,som hade attföreslå avveckling av dödsbon utan från fastighetsbildningsutredningen. Mångaremissinstanser avstyrkte förslaget eller uttryckte tveksamhet frånrättssäkerhetssynpunkt. Vi i delar denna uppfattning. Eftersom dödsbonsom äger jordbruksfastighet nu skall avvecklas synes det finnasännu mindre motiv för att ändra delgivningsreglerna för just denna grupp avdödsbon. Vi avstyrker alltså av rättssäkerhetsskäl regeringsförslaget i dennadel. Med detta yrkar jag bifall till reservation 2och i övrigt till utskottets hemställan. 138 (vpk): Att dödsboägande och samägande av jord- och skogsbruksfastigheteralltför ofta utnyttjas i syften som inte gagnar rationellt utnyttjande ochbrukande av vare sig jorden eller skogen, därom är vi eniga. Inte heller urmyndighetsaspekter fungerar nu gällande lagstiftning tillfredsställande.Precis som har redogjort för tidigare är problemen speciellt storai några av Norrlandslänen, de stora skogslänen. Det är inte obetydHga arealersom det rör sig om. Det finns många byar där över hälften av den brukningsbarajorden ligger för fäfot på grund av att den ägs av dödsbon som inte harintresse av jordbruket. Stora skogsområden missköts av samma orsak. Detär därför tillfredsställande att det nu föreligger ett förslag som syftar tillatt minska de olägenheter som dödsboägande och samägande av jord- ochskogsbruksfastigheter innebär. Enawecklingsfrist efter dödsfallet föreslås. Vpk kan acceptera en såpass lång avvecklingsfrist som när det gäller nya dödsbon. Däremotanser vi att det är en alltför för redan existerande, gamla dödsbon.Det finns nämligen dödsbon som är flera decennier gamla. Något som varitavsett att vara en övergående ägandeform före ett arvsskifte, har permanentatsoch blivit bestående . På det sättet har glesbygdens utdöendepåskyndats, samfidigt som det kan ha funnits hugade jord- och skogsbrukare somvelat ta jorden och skogen i bruk men som inte haft någon möjHghet att trädatill. Orsakernakan vara flera. Det kan bero på att dödsboägandet är oklart, så att det heltenkelt har varit omöjligt att nå alla delägare, vilket är nödvändigt för ett eventuelltköp. kan det handla om att några ätfiingar till den siste brukarenendast har intresse av de jakt- eller fiskerättigheter som är knutna tillfastigheten men struntar i jorden och skogen. Meddet föreliggande förslaget kommer det att dröja långt in innandessa gamla dödsbon har avvecklats och en förändring är möjlig. Det gagnaringen, utan det bidrar bara tiU att den pågående avvecklingen i glesbygdernafortsätter tills det kanske är definitivt för sent att vända trenden. Vpkhar därför föreslagit en kortare awecklingsfrist än för dessa gamladödsbon. Vi har inte låst oss för ett exakt antal år. Principen bör dock varasnabbavveckling. Skall något tak sättas kan det mycket väl ske i relation tiUdödsboets ålder: ju äldre dödsbon, desto kortare awecklingsfrist, dvs. Meddetta, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 4 avseendeövergångsbestämmelserna fill ändringarna i . Dödsboägandeoch samägande av jordbruksfastighet m.m. 139 (): talare i denna debatt har redan talat om bakgrunden till denhär lagen och om huvuddragen i denna. Därför kan jag med gott samvete lämnadessa saker därhän. Jagvill gärna tala om för varför vi i stöder reservation 2,som gäller delgivning av dödsbon som äger jordbruksfastighet. Det är enrättssäkerhetsfråga. Prot,1988/89:44 Dödsboägande och samägande av jordbruksfastighet m.m. Den huvudregel som gällt är att samtliga delägarei ett dödsbo som äger en jordbruksfastighet skall delges var för sig när detgäller angelägenheter som rör dödsboet. Det kan vara fråga om meddelanden omplanändringar, taxeringar, dom om utmätning av skulder och mycket annat. I propositionen sägs det att nuvarande regelsystem oftahar gett upphov till delgivningsproblem. Därför - alltså för att underlätta förmyndigheten - vill utskottets majoritet ändra reglerna så, att det räcker medatt delge bara en av delägarna i en jordbruksfastighet. Utskottet säger "att det finns anledning att ställasådana krav på den inre organisationen i dödsbon som innehar jordbruksfastigheter att delgivning allfid kan ske med någon av dödsbodelägarna. Inte minst med hänsyn till att det är fråga om en relativt kort avvecklingsperiod ." Men den delgivne kan faktiskt, som vi har hört förut, varaoförmögen att föra information vidare, t.ex. på grund av sjukdom. Vidarebortser man frän att det uppstår stridigheter inom familjer efterdödsfall dels eftersom själva dödsfallet och förlusten av en anhörig rör uppkänslorna, dels därför att det ibland blir en kamp om arvet och pengarna. Det kan vara svårt för en enskild arvinge attfå insyn i och inflytande över dödsboets affärer. Om han eller hon inte självblir delgiven i vikfiga angelägenheter som rör gården, blir det ännu svårare.Det är därför viktigt att myndigheten delger alla även i fortsättningen -särskilt som avvecklingsperioden nu blir så kort. Vi i vill inte försämra den enskildesrättssituation. Därför yrkar vi bifall till reservation 2. I övrigt stöder viutskottets hemställan. 140OWE (): Det utskottsbetänkande som behandlas,lagutskottets betänkande 1988/89:LU12, är föranlett av en proposition om samägandeav jordbruksfastigheter, som alltså har tagits upp av lagutskottet. Upprinnelsen till regeringens förslag är i huvudsaklagutskottets betänkande från oktober månad 1978.1 detta eniga betänkande-varsskrivning också blev beslut - föreslogs att man skulle ge regeringentill känna vad utskottet anfört om en utredning av frågan om avveckling avdödsboägande och samägande av jordbruksmark. Redan i lagutskottets betänkande 1975/76:30 begärderiksdagen på förslag av lagutskottet att frågan om ställföreträdare för vissadödsbon skulle bli föremål för en utredning. tillkalladesen särskild utredare. fick utredaren tilläggsdirektiv. I samband meddessa tilläggsdirektiv beslutades att utredningsarbetet i fortsättningen skullebedrivas i en parlamentarisk kommitté. Tilläggsdirektiven innebar att utredningsuppdragetutvidgades till att avse också frågor om begränsning av dödsbons innehav avjordbruksfastighet, om begränsning och reglering av samägande avjordbruksfastighet samt om hur man skulle kunna komma till rätta med att vissapersoner kunde komma undan jordförvärvslagens regler genom att kringgå desamma.Utredaren har slutfört sitt uppdrag. Kommitténs förslag har i vanlig ordningremissbehandlats. Dessa liksom lagrådets synpunkter ligger till grund förregeringens proposition. Ipropositionen framhålls, när det gäller såväl ställföreträdarfrågan som fråganom begränsning av dödsbons innehav av jordbruksfastighet och frågan omsamägandet av sådana fastigheter, att det i olika sammanhang påtalats att justdödsboägande och samägande av jordbruksfasfighet orsakar olägenheter av skildaslag. Underefterkrigstiden har dödsboägandet och samägandet av jordbruksfastigheter och skogsfastigheterökat kraffigt och på ett sätt som man inte kunnat förutse vid fillkomsten avden lagsfiftning som reglerar dessa ägandeformer. De nuvarande och i mångastycken otidsenliga bestämmelserna bidrar fill att skapa problem för såvälallmänna som enskilda intressen. Förslagetom att sätta en tidsgräns för att avveckla dödsbon är därför nödvändigt, ochden tillmätta fidsfristen har varit väl avvägd enligt flertalets bedömningar.Trots det kan en fyraårig avvecklingsfrist i och för sig tyckas ganska lång.Den måste emellertid anpassas så, att avvecklingen sker i normal takt - medtanke på att hänsyn måste tas till bl.a. boutredning och andra åtgärder som kankomma i fråga med anledning av ett dödsfall. Man bör också komma ihåg att det ide flesta fall handlar om ett jordbruk som är i full verksamhet. Omjordbruksfasfigheten av särskilda skäl inte skulle kunna avvecklas senast fyraår efter det kalenderår då dödsfallet inträffade, kan rätten bevilja anståndunder en viss bestämd fidsrymd. Denya bestämmelserna om skyldighet för dödsbo att avveckla innehav avjordbruksfastighet skall också gälla dödsbon tiiJ dem som har avlidit förelagens ikraftträdande. För sådana dödsbon skall avveckHngen vara avslutadsenast , såvitt inte rätten ger ytterligare tidsfrist. Kommeravvecklingen av dödsbon inte till stånd inom de föreskrivna tiderna, skall vitekunna föreläggas. , i detta fall lantbruksnämnden, kan dåvid vite förelägga dödsboet att fullgöra avvecklingen. Enligt dennya lagen gäller som huvudregel att frågan om utdömande av vite prövas avlänsrätten. När det gäller att komma i kontakt med alla dödsbodelägarna i enjordbruksfastighet kan det med nuvarande regler vara stora problem då allaskall delges. För att i någon mån komma till rätta med dessa problem föreslåsden ändringen att delgivning med ett dödsbo som innehar en jordbruksfastighetfår ske med någon av delägarna i boet. Om någon av delägarna sitter i boet, ärdet naturligt att delgivningen sker till denne. Närdet gäller samägande av jordbruksfastighet och ställföreträdare i fall där flerän två gemensamt äger jordbruksfastigheten skall det inom ägarna utses enställföreträdare med uppgift att handha den löpande förvaltningen och medbehörighet att företräda delägarna i frågor som rör jordbruksfastigheten. rsamägda - liksom dödsboägda - jordbruksfastigheter kan det vara svårigheter närdet gäller att komma i kontakt med samfiiga delägare. Beträffande samägandetalar detta för att det alltid bör finnas en ställföreträdare med uppgift attföreträda de övriga delägarna. Det är vikfigt att ställföreträdaren har gottförtroende från dem han företräder. Detta tillsammans med den föreslagnalagtexten gör att vederbörande får en stark Dödsboägandeoch samägande av jordbruksfastighet m.m. ställning.Detta bör leda till att han på ett förtroendeingivande sätt kan företrädadelägarna i kontakter med myndigheter och andra. I propositionen föreslås också några mindre justeringar iden jordförvärvslag som efter många och långa diskussioner trädde i kraft den1 . EnHgt gällande rätt kan en person som är intresserad av attförvärva en jordbruksfastighet först förvärva en andel i ett dödsbo och sedanvid ett arvsskifte låta sig tillskiftas hela jordbruksfasfigheten. Personen i fråga hade troligen inte haft möjlighet attförvärva fastigheten om han inte hade köpt in sig i dödsboet som delägare.Genom att köpa andelar kan man kringgå lagstiftningen utan attsamhället med stöd av jordförvärvslagstiftningen och dess fillämpning kan göranågot åt det. I den föreslagna lagstiftningen införs nu en bestämmelse enligtvilken fiUstånd fordras för förvärvet. I propositionen föreslås också när det gällerjordförvärvslagen sådan ändring av lagen, att det blir möjligt att vägraförvärvsfillstånd om förvärvet är en andel av en samägd jordbruksfastighet, omdet kan antas att ägarförhållandena genom förvärvet försvårar ett rafionelltutnyttjande av jordbruksfasfigheten. Jordförvärvslagstiftningen är en del i förverkligandet avrationella jord-och skogsbruk. Från jordbrukspolitisk synpunkt får det ansessom en klar fördel att olämplig ägarsplittring genom förvärv av andelar kanmotverkas i förvärvsprövningen. De olägenheter för myndigheter och andra somunder en lång följd av år är förknippade med ett utbrett dödsboägande och ettmycket splittrat samägande går med den föreslagna lagstiftningen mot sittslut. Med det anförda yrkar jag bifall tillutskottets hemställan på samtliga punkter samt avslag på samtligareservationer. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut i ärendet skulle fattas vid nästa arbetsplenum.) 1988/89:LU13om produktsäkerhetslag (prop. 1988/89:23). 141CHARLOTTE (): Det råder full enighet i utskottet när detgäller behovet av en svensk produktsäkerhetslag för att motverka att farligavaror och tjänster orsakar person- och egendomsskador. Återkallelse ochvarningsinformation blir nya lagbegrepp. Produkter återkallas påfrivillig väg i avsaknad av lagstiftning. Det ligger även i näringslivetsintresse att få bort farliga produkter från marknaden. Det är glädjande attproposifionen även inkluderar egendomsskador när det gäller återkallelse. Så varnämligen inte fallet i utredningen. Föregångslandetpå området är , som antog en tuff produktsäkerhets- ,, och har regler för produktsäkerhet. Frågan är nuaktuell för lagreglering inom EG. Somframgår av den moderata mofionen hade vi föredragit att lagen omproduktsäkerhet kunde tas med lagen om produktansvar, och attlagstiftningen hade kunnat samordnas med EG-lagstiftningen på området innan denblev föremål för beslut här i kammaren. Enligt utskottsmajoriteten skallSverige verka för att den svenska lagen vinner gehör inom EG. Vi får hoppas attgemenskapen vill avsätta resurser för alla dessa förhandlingar enkom medSverige. Det lär gälla tusentals lagar som skall samordnas pä olika områden.Enligt en del tidningsuppgifter ser det inte helt ljust ut. Vi avvaktarresultatet något tvivlande, men vi hoppas att det skall lyckas att anpassaEG-lagstiftningen till den svenska. Om denna opfimisfiska hoppets väg skullevisa sig orealistisk, är utskottet ense om att anpassa lagen fill gemenskapenså att konflikter undviks. Därmed anser vi oss tillgodosedda när det gällerEG-anpassningen. Iproposifionen uteslöt man helt den offenfiiga sidans varor och tjänster -däravvårt andra yrkande i motionen. Under utskottsbehandlingen har enighet uppståttom att en utredning skall tillsättas för att fastställa om offentligttillhandahållna varor och tjänster också skall omfattas av lagen. Tilldess att utredningen resulterat i ett beslut att även varor och tjänster somfillhandahållits av den offentligrättsliga sidan ingår i lagsfiftningen,uppstår det högst ofillfredsställande rättsläget att nyttjandet av varor ochtjänster på den privata sidan blir tryggare, eftersom där kommer att råda enbättre produktsäkerhet. Detta är särskilt anmärkningsvärt mot bakgrund av attdet på det offentliga området ofta råder monopolliknande situationer. Om lagenkommer att fungera som den skall, dvs. bidra till en förbättrad produktsäkerhet,skulle det innebära att riskerna inom privat hälso- och sjukvård, privataskolor, daghem, fritidshem osv. skulle minska och därmed ge de privatainstitutionerna en kvalitetshöjning jämfört med de offentliga. Inteheller anser det godtagbart att offentlig service liggerutanför lagen. Det måste vara svårt för vanliga människor att förstå varförskyddet mot farligheter och olyckor på grund av felakfigt materiel skall varamindre inom offenfiig vård än inom privat. Vadgäller reservation 3 finns anledning att framhålla att lagen har en allvarligbrist ur rättssäkerhetssynpunkt. Den kan slå mot en näringsidkare som inte ärdirekt ansvarig för produktens säkerhetsbrister. Det kan i sädana här fallhandla om stora belopp som, om det vill sig rikfigt illa, kan bringaföretagaren i konkurs. menar att näringsidkarens ansvar skallgälla de produkter han själv tillhandahållit. På den punkten delar vimarknadsdomstolens mening, troligen fillsammans med en majoritet av svenska folket.Det torde vara den allmänna rättsuppfattningen i vårt land att man skaH dömasför brott man själv begått, inte som andra begått. Detfinns två sätt att bevara rättssäkerheten i denna lagstiftning. Domstol skallkunna pröva valet av adressat före åläggandet - som framhålls i reservation 3.Näringsidkaren skall ha rätt att dra in andra näringsidkare i talan - enligtreservation 7 och yrkande 3 i moderatmotionen - och kunna fördela kostnadernamellan olika näringsidkare, enligt reservation 5 och yrkande 4 imoderatmotionen. Vi menar att detta är elementära rättssäker- hetskrav.Inte heller är nöjd med lagstiftningen på denna punkt. Kravenpå rättssäkerhet måste ställas högre. Tyvärr tillhör det numera vardagen attregeringen sänker kraven på rättssäkerhet. Vi beklagar det. Utskottetsmotivering att rättssäkerheten garanteras genom KO:s opartiskhet förefallervara ett sangviniskt och avslöjande sätt att handskas med lagstiftningen. ha rättssäkerhet skall man naturligtvis lagstifta så att man skyddarrättssäkerheten. Är man inte beredd att lagstifta så att man skyddar rättssäkerheten,har man ingen trovärdighet när man säger sig slå vakt om den.Utskottsmajoritetens motivering saknar helt enkelt saklig substans. Utskottsmajoriteten nekar den näringsidkare som står införmarknadsdomstolen för någon annans brott att dra in den som egenfligen äransvarig i processen. Det är en stötande lagstiftning, som kan komma attresultera i otäcka rättsövergrepp mot särskilt grossister och detaljister iframtiden - som om det inte räckte med de fall som redan finns på andra områdendär rättssäkerhetskravet i lagstiftningen har satts alldeles för lågt. I det stora hela är vi överens om det mesta i den härlagstiftningen. På de punkter där vi är oense handlar det mycket om olikapolitisk bedömning vad gäller lagens effekter och hur den kan komma atttillämpas. Ytterligare lagstiftning kommer sannolikt att behövas närerfarenheterna av lagen uppenbaras. Därför är det vikfigt, som framgår avreservation 5, att noga följa vilka konsekvenser lagen får. Detta gäller ävenavtal mellan myndigheter och näringsidkare. Pacta sunt servanda - avtal skall hållas. Detta gällerbåda sidor. Vi känner en viss oro för att myndigheten kan komma att riva uppavtalet och gång efter annan komma med nya krav mot näringsidkare trots attavtal redan finns. Vi förutsätter att lagen verkligen kommer att tillämpasmycket restriktivt i detta avseende. I den mån så inte skulle bli fallet avservi att återkomma. En näringsidkare måste kunna lita på att staten håller sindel av avtalet, annars är det knappast någon mening i att upprätta avtal. Detskall inte ställas lägre krav på myndigheter än på vanliga medborgare, vare sigdet gäller hållande av avtal eller något annat. Meddettayrkar jag bifall till reservationerna3, 5 och 7 och i övrigt fill utskottets hemställan. 142ULLA ORRING (fp): Konsumenten har allfid rätt anser vi ifolkpartiet. Konsumenten är suverän att själv bestämma och själv välja.Konsumenten ställs inför ett mycket stort utbud av varor och tjänster.Det kan bestå av hundratusentals olika produkter, tjänster ochproduktvarianter. Under dessa julveckor kan vi konstatera att utbudet är mer ännog. Med det marknadsekonomiska systemet initieras visserligenutbudet på marknaden av producenterna, men det är konsumenternas fria val somfill sist avgör utbudets innehåll och sammansättning. Men en grundläggandeförutsättning för att marknadsekonomin skall fungera på det sätt som avses äratt konsumenten har full överblick och är orienterad om de olika utbudensreella innebörd samt att konsumenten kan handla/agera rationellt på grundval av dessakunskaper. Så är ofta inte fallet, och konsumenten hamnar i underläge. Informationoch kunskap utgör därmed viktiga hörnstenar för att marknaden skall fungera.Men om det går galet och varan inte håller de krav och den standard somkonsumenten önskar, kommer den nu föreslagna lagsfiftningen om produktsäkerhetatt medföra att konsumentskyddet stärks ytterligare. Det är bra! Folkpartietfillstyrker i huvudsak förslaget fill produktsäkerhetslag och ser den som enytterligare hörnsten för att stärka konsumentens ställning på marknaden. Efterhand har den konsumenträttsliga lagstiftningen byggts ut i den andan under desenaste tio åren. Vi har inom de polifiska partierna i stort sett varitöverens. Jag skall inte räkna upp alla de lagar som tillkommit, men det är ettansenligt tillskott. Detta reformarbete har vi varit överens om, och det harmest varit inriktat på konsumenternas ekonomiska skydd. Efter hand har docksäkerhetsaspekterna kommit att hamna i fokus. har under mångaår prioriterat säkerhetsfrågorna, men senare års uppmärksamhet kringmiljöfrågorna har också ställt ökade krav på information, kunskap och säkerhetkring varors och tjänsters utformning. Frågorom farliga produkter eller tjänster som uppmärksammats av konsumenten hartidigare fill stor del handlagts enligt civilrättslig lagstiftning. Om dethandlat om livsmedel har man följt livsmedelslagstiftningen medlivsmedelsverket som myndighet, och om det gällt kemiska produkter harkemikalieinspektionen varit myndighet. Dennalagsfiftning har i huvudsak varit inriktad på att hindra att farliga produkteroch tjänster över huvud taget når fram till konsumenten. Däremot har det istort saknats regler för de fall då farliga varor eller tjänster redan har nåttut på marknaden och därmed utgör en säkerhetsrisk. I varje fall har det varitbåde krångligt och omständligt att få rättelse. I och med produktsäkerhetslagen måste nu en näringsidkare lämnasäkerhetsinformation om en vara. Dessutom kan han eller hon åläggas säljförbudoch föreläggande om att återkalla varan eller tjänsten och även åläggasföreläggande om varningsinformafion. Det senare och regeln om återkallelse ärnyheter i svensk lagsfiftning.