prot · GC0971 · 1988-12-31 00:00:00 — Jag vill, fru talman, understryka det jag har sagt ombehovet av kontakter med och av att är berett att erkänna PLO ochgå till förhandlingsbordet. Jag vill sluta mitt anförande med att citera en del av vadKarl-Erik Svartberg och jag skrev i en krönika i tidningen efter detatt vi hade varit i och mött ordföranden och hans närmastemedarbetare. "Hur kan någon tro att och vårgeneration skulle vilja judarna något ont? Vi har upplevt Förintelsen fränsvensk horisont. Vi känner judarnas lidande under andra , vi kännergaskamrarna. Men är det palestinierna som lider, nu är det de sommäste fä ett nationalhem, en fast bostad, ett medborgarskap i det Heligalandet. Palestinierna är, som judarna var och är, spridda i diasporan." Jag hoppas, herr talman, att vi skall fä framgång i detsom började sä förhoppningsfullt genom utrikesminister i den svära process det här är fråga om. Under detta anförande övertog andrevice talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. 1anförandet instämde (). 27RAGNHILD POHANKA (mp) replik: de gröna instämmer i det somEvert sade och tycker att den utrikespolitik som för när detgäller är väl värd att fortsätta på samma sätt som . Eftersom man i har haft dessa åsikter under mångaår kan man beklaga att vi i ibland har skickat tillbaka flyktingar,bäde palestinier och libaneser, till den förföljelse som har rått i vissaländer. Det innebär ett tyst ställningstagande att man låter flyktingar stannai landet och att man kritiserar den politik som förs. Det är viktigt att mananvänder det diplomatiska språket där det är berättigat. Det gäller i myckethög grad palestinierna och människor från det sargade . Men också i frågaom andra länder borde vi hålla fast vid detta utan att snegla pähandelsförbindelserna. Jag kan som exempel på sådana länder nämna ,, och vissa afrikanska och sydamerikanska länder. Det är viktigtatt flyktingarna får en i vårt land. Vi skall föra en generösflyktingpolitik. Låt oss, som sagt, göra det utan att snegla påhandelsförbindelserna. 28 (): I likhet med flera av talarna i dagens debattvill jag inledningsvis konstatera att händelseutvecklingen i stort nuinnehåller inslag som ger anledning lill en viss optimism inför framtiden.Avspänningen mellan stormakterna, ett möjligt slut på flera av de regionalakonflikterna och en vilja till samtal och öppenhet kan bana väg för nyakonstruktiva lösningar. Det är av vikt att utnyttjar sitt inflytandeför att verka för fortsalt avspänning, fred och återuppbyggande. Jag vill i mitt anförande behandla tre olika problem påden inlernationella arenan. Det första gäller , Där har nuSovjetunionen infriat sina löften och dragit tillbaka sina trupper ur landet.Emellertid uppges frän att den sovjetiska utrikesministern lovat denSovjetstödda kommunistiska regimen i under ledning av Najibullahfortsatt stöd av alla slag. gjorde detta uttalande under etl mötemed Najibullah. Uttalandet kan tolkas så att regimen i kan lita päfortsatt militärt stöd även efter det att de sovjetiska trupperna har dragitsig tillbaka frän landet. Samtal har också förts mellan de afghanska gerillaledarnaoch en Sovjetdelegation. Även om dessa samtal inte lett till nägrakonkreta resultat eller överenskommelser, kan de ändå vara ytterligare ett stegmot en fredlig lösning. Det är nu viktigt att i FN och i övrigainternationella fora hävdar det afghanska folkets rätt till självbestämmandeoch uttalar sitt fulla stöd för en demokratisk utveckling i landet utaninblandning av . bör i FN driva frågan om det afghanskafolkets rätt att i fria val själv få avgöra sitt eget lands framtid ochtillsätta en regering som har befolkningens fulla förtroende och stöd. Situationen för de miljontals flyktingarna är fortfarandeoviss. 1 och med att nu är befriat frän Sovjettrupper har en del avde flyktinggrupper inom landet som flytt från landsbygden in till de störrestäderna börjat återvända till sina hembyar. Detta gäller framför allt iPanjshirdalen. Det är min förhoppning att även de stora flyktinggruppernai och sä småningom skall kunna återvända till sitt land ochpåbörja den mödosamma uppbyggnaden. har lämnat efter sig ett sönderslaget och föröttland. Hus, byar och städer ligger i ruiner. Jordbruket är till stora delarförstört, träd nedhuggna, boskap dödad, vägar och broar söndertrasade ochbevattningskanaler sprängda. Hälsosituationen har försämrats kraftigt, ochbarnadödligheten är skrämmande hög. jord är dessutom översållad av svårupptäcktaminor. Risken finns att människor kommer att dödas av briserandeminor. Dessa utgör nu ett av de största hindren för att flyktingarna skallkunna återvända till sin hembygd. Här bör fortsätta att genompåtryckningar i FN medverka till att en minröjning kan genomföras säeffektivt som möjligt. Det andra problemet gäller situationen för den kurdiskabefolkningen. Det kurdiska folkets kamp för frihet och mänskliga rättigheterhar pågått i flera hundra är. Kurderna har varit och är än ett jagatfolk. Alltsedan slut och det ottomanska imperiets fall harde utsatts för ohyggliga tragedier. Hundratusentals kurder harivängsförflyttals från sina hem, utsatts för folkmord och massarresteringar. I de bergiga gränstrakterna mellan , och ,som traditionellt betecknas som , lever mellan 14 och 20miljoner kurder. Då ej erkänner existensen av en kurdisk minoritet utani stället talar om bergsturkar, är antalet bofasta kurder i detta område svårtatt beräkna. Dessutom finns det något hundratusental kurder i det sovjetiskaKaukasien och i nordöstra . I kriget mellan och utsattes den kurdiskabefolkningen för oerhörda lidanden. giftgasanfall mot en oskyddad civilbefolkninghar väckt omvärldens avsky, och vi har alla upprörts av uppgifterna om Iraksfortsatta militäraktioner mot den egna kurdiska befolkningen. bör i FNverka för att dessa brott mot folkrätten uppmärksammas och fördöms. De omkring 40 000 kurdiska flyktingar som pä grund av denirakiska arméns bombningar flytt till lever under mycket svåraförhållanden i flyktinglägren. Enligt rapporter frän Rädda barnen dör flera barn perdygn pä grund av kyla, undernäring och sjukdomar. bör nu på alla sätthjälpa till att förbättra situationen för de tiotusentals kurdiska flyktingarsom lever i flyktinglägren i och . Detta kan ske t.ex. genom attSverige i FN tar upp de kurdiska flyktingarnas svåra situation. FN:s konventionom de mänskliga rättigheterna mäste gälla även det kurdiska folket. Kurdernasrätt att fritt leva och verka i sina hemländer och i exil måste respekteras. När nu fr.o.m. januari tagit plats i för de mänskliga rättigheterna, är kurdernas situation en av defrågor som bör driva. Det tredje problemet gäller förhållandena i västra pågår samtal mellan och den västsahariska befrielserörelsenPolisario. Båda parter har tydligen insett att konflikten inte kommer attkunna vinnas militärt utan att en lösning mäste bygga pä en vilja till fred ochförståelse från alla parter. De problem som måste lösas är många, men i grunden byggerfredsplanen för på en FN-resolution, som innebär att enfolkomröstning skall hållas om den forna kolonins framtid. bör i internationella fora verka för en lösning avden konflikt som sä hårt drabbar befolkningen i . 29 (): Av inledningsanförande kanman fä intrycket att hon menade att den svenska flyktingpolitiken på nägot sättbidragit till den globala miljöförstöringen. I hennes senaste inlägg lät detlitet annorlunda. Med tanke pä att flyktingfrågan tidigare varit kontroversiellinom hoppas jag att jag kan utgå från att det var en felsägning idet första inlägget. Det nya är att den för första gängen sedan kriget kan firasockså i . 1980-talets viktigaste förändring i den internationellapolitiken är inte högervägen kring och utan frigörelsen iÖsteuropa, som ger hopp om demokrati och ett liv i mänsklig värdighet ätmänniskor som har tvingats underordna sig viljan hos en litenpolitisk minoritet. Här är det inte fråga om vänstervåg eller högerväg, utan omdemokrati och mänskliga rättigheter, eller för att uttrycka det som densovjetiske författaren när han fick frågan om hanssamhällskritik kom frän högerläger eller vänsterläger: "Jag kommer frånarbetsläger". Så var det inte mer med den frågan. Solidaritet i är givetvis en frihetsrörelse, intebara i facklig bemärkelse. Man kan också säga att den nog är 80-taletsviktigaste fredsrörelse, därför att den aktivt bidragit till att steg för stegförändra de politiska villkor som är den yttersta orsaken till det hopplösaläge som hela har befunnit sig i . Detsamma kanman kanske säga om folkfronterna i , och Lettland.De har genom konstruktivt politiskt arbete visat att det går att förändra enfastlåst politisk situation utan att ta till våld. Det arbetet vore, som sämånga andra insatser, värt ett fredspris. Verkligheten i dagens är att detta stagnationensoch ofrihetens system inte kan bestå. Men den grundläggande värderingen ärminst lika viktig. Det system är allfid ovärdigt och omänskligt som hindrarmänniskor från att fritt komma till tals och fritt kunna välja hur de vill leva.Så är det på många andra områden. Verkligheten tränger sig på. Bakom våraställningstaganden finns också, och måste alltid finnas, en grundläggandevärdering. Det lästa läget i kan inte bestå. Dengrundläggande värderingen är att både och har rätt till fredoch nationell självständighet. Militärregimen i kunde inte bestå. Den nyaregimen får inte tillåtas bestå om den åsidosätter kraven på rättvisa val.Bakom ligger värderingen att också människor i fattiga länder har rätt tillsamma krav pä rättvisa och personlig frihet som vi själva. Apartheid i kan inte bestå. Verkligheten hardömt ut det systemet för länge sedan. Men den grundläggande värderingen bakomär att det alltid är lika oacceptabelt att skilja pä svarta och vita, jude ochgrek, katolik och protestant, och eller att klistra etiketter påmänniskor med utgångspunkt i deras tro, härkomst, språk eller något annat. Apartheid har fä vänner utanför , och Sydafrikaligger långt borta. I flera västeuropeiska och nordiska länder harframgångsrika partier kunnat uppträda med öppet ellernödtorftigt maskerade rasistiska budskap. Även i går det som bekant attvinna röster med samma medel. De värderingar som vi talar om i utrikespolitikenhar inte trovärdighet om de inte gäller hemma. I har attacker riktats mot invandrarna. Det är ioch för sig sant, men det är inte hela sanningen. parti harmycket medvetet valt att förena dagens hets mot invandrare med gårdagens hetsmot judar. Sambandet här har också insetts av den motståndsrörelse som medslagordet "Rör inte min kompis" har försökt bekämpa den franskarasismen . Även i har denna typ av antisemitisk propagandabörjat förekomma under senare är. Här har det nu blivit nödvändigt alt högtoch tydligt tala om vad saken gäller. Det mest kända exemplet ärnärradiostationen i , vars verksamhet bidragit till att geSverige rykte som nägot av ett centrum för propagandaverksamhet av detta slag.Denna närradiosändare drog först till sig uppmärksamheten under 1987 och 1988.Under sken av att man ville debattera presenterades dären provkarta på praktiskt taget alla inslag i den klassiska antisemitismensarsenal. Judar var, hette det, särskilt väldsbenägna jämfört med andra folk.Den judiska religionen var våldsfixerad och brutal. Det fanns en judiskkonspiration som styrde massmedia och politiker i de flesta västländer,inräknat . Judarna, hette det vidare, låg bakom våldsfilmer, pornografioch allsköns onda anslag för att bryta ned den svenska ungdomen. Man kännerigen tongångarna. I programmen framträdde också en del kända svenskaopinionsbildare. Några av dem har senare insett karaktären av Radio Islamsverksamhet och tagit avstånd. Andra har avstått från att göra det.Ändå fann justitiekanslern så sent som att programmen innebar ett klartexempel på hetsmot folkgrupp. Att JK inte väckte åtal berodde enligt hans egen motivering påatt programmen till stor del uppehöll sig vid olika utläggningar kring judiskreligion, som inte var möjliga att pä ett meningsfullt sätt påtala inför rätta. Om detta blir sista ordet från JK återstår att se. Men depersoner som står bakom har uppenbarligen uppfattat JK:s beslut somett frikännande och som en klarsignal för en ännu mer uppseendeväckandehetspropaganda. har programmen påtagligt ändratkaraktär. Allt mindre, om ens nägot, sägs om konflikten i . Detetablerade debattknepet, att påstå att man bara angriper sionismen och intejudarna som sådana, har praktiskt taget övergivits. Till de tidigare inslagen i sändningarna har ett antalnya kommit. Sedan någon tid tillbaka ägnar man sig åt att citera ur Sions visesprotokoll, den ökända förfalskning som vid seklets början fabricerades av rysketsarens hemliga polis som om den vore ett autentiskt dokument och ett handlingsprogram- just det ordet användes av - för världens judar. Förintelsen av 6miljoner judar under förnekas nu uttryckligen i dessasändningar, efter mönster frän t.ex. samtida fransk antisemitisk propaganda avdet slag som också Le Pen ägnar sig åt. talar upprepade gånger omHolocaustmyten - så lyder termen, myten om förintelsen - om en gigantisksionistisk eller judisk, termerna växlar, propagandabluff. Under de senastemånaderna har man dessutom hävdat att judarna bar ansvaret för andravärldskriget och att tyskarna, enligt , i likhet med boerna iSydafrika var tvungna att försvara sig mot och andra judisktkontrollerade makter. Det omdömet verkar man utsträcka till att gälla också Sverige.Statsrådet har i kallats för en sionistisk agent i densvenska regeringen, och man har brukat andra tillmålen i samma stil. Det bär emot att ta kammarens tid i anspråk med denerbarmliga smörja som denna radiosändare presterar. Men det är alltid viktigtatt redovisa källor. Lyssnade man på t.ex. den 14 jauari mellan kl.6och 7 kunde man höra bl.a. detta: "har tidigare visat att Holocaustmyteninte är någon isolerad företeelse utan snarare ett utslag av judisk ritual meddjup förankring i och . Till ritualen"- märk uttrycket-"hör att vända upp och ned på verkligheten och göra förövaren till offeroch offret till förbrytare." Detta säger alltså Radio Islams programläsare.Så går han vidare till vad han kallar "sionisternas skäl att lansera dengigantiska lögnen om sex miljoner ihjälgasade judar. Skälen redovisas här ipunkter. För det första ville sionisterna krossa sin fiende, dvs. det tyskafolket, inte bara fysiskt utan också andligt och moraliskt. För det andra sågsionisterna en möjlighet att genom moralisk utpressning tillskansa sigekonomiska resurser över västvärldens folk. För det tredje var Holocaustmytenen förutsättning för bildandet av staten . Och slutligen, för det fjärde,hade sionisterna behov av att skyla över dom fasansfulla illdåden mot den tyskaoch även japanska civilbefolkningen under kriget." Programmet i övrigt bestod av påståendenom att judiska kapitalister förorsakat 30-talets internafionella depression ochav utförliga försök attförneka att det skulle vara möjligt atl mörda människor i gaskammare.Programmet ägnades ät Sions vices protokoll, som enligt RadioIslam bygger pä tidigare judiska källor som Talmud och - alltsåjudendomens religiösa skrifter- och ständigt revideras. Och här återkommertermer som "program för det judiska världsherraväldet" och liknande.Likadant är det vid varje sändningstillfälle. Det avsnitt som jag har citeratär varken värst eller mest utförligt. Däremot sammanfattar det ganska väl olikainslag i den propaganda som ägnar sig åt. Det belyser denvärldsbild som där sprids . Det kan tyckas ovanligt att ägna en sä stor del av ettriksdagsanförande ät denna fråga. Men det verkligt märkliga är att så fåhittills tycks ha reagerat. En bok av Radio Islams ansvarige programutgivaresprids i bokhandeln som om den hade varit ett inlägg iMellanösterndebatten, vilket som helst i stort sett och likvärdigt med mångaandra. Samme person fick uttala sig i en stor morgontidning som omhan vore representativ för muslimerna i , vilket naturligtvis ärfullständigt orimligt. Det är ungefär jämförbart med att betrakta nynazister avolika slag i eller andra länder som representativa för kristna istörsta allmänhet. De rättsliga aspekterna på Radio Islams verksamhet färandra bedöma. Här räcker det att konstatera att Radio Islams sändningar innebärhets mot judar av ett slag och i en omfattning som tidigare knappast harförekommit i och att detta innebär risk för en urholkning av värderingarsom de flesta av oss ändå har tagit för självklara under efterkrigstiden.Många, judar lika väl som icke judar, känner sig djupt kränkta och iförlängningen hotade av den propaganda som här bedrivs helt öppet. Somförtroendevalda representanter för svenska folket har, menar jag, vi iriksdagen en skyldighet att ge klara besked om vår inställning till rasistiskpropaganda. För del kan inget tvivel råda om vår inställning. Jagutgår från att det är en inställning som har en bred förankring i . 30 MAJ (): Jag skall be att få återkomma till det somnågon tidigare i debatten sade var det mest positiva som hade inträffat undersenare tid, nämligen fred och nedrustning. har betecknats som en vändpunkt iefterkrigshistorien. 1988 har fått heta fredsutbrottets år, och 1988 harkallats hoppets är. Vi skall minnas 1988 som det år då kärnvapen började attskrotas, dä ett tålmodigt medlingsarbete i flera väpnade konflikter bar frukt,och då FN:s auktoritet återupprättades. Förbättringen i det internationella klimatet är mycketpåtaglig, och den har kommit snabbt. Det är bara litet ochUSA kom överens om att avskaffa alla landbaserade medeldisianskärnvapen, dets.k. En hel kategori fullt funktionsdugliga kärnvapen skullekasseras. påbörjades den historiska skrotningen. Vi minns denfrän tidningar och TV, och vi minns uppgifterna att hundratusentals kylskåp ochbarnvagnar nu skulle tillverkas i stället för kärnvapenrobotar. Jag trorinte att vi skall överdriva de rent militära konsekvenserna av överenskommelsen,eftersom den bara rör av supermakternas tiotusentalskärnvapen, men det råder inget tvivel om att den har fått avgörande politiskbetydelse. Vi skall å andra sidan inte glömma att supermakterna iprincip också kommit överens om att halvera antalet strategiska kärnvapen, enavsevärt mycket större nedskärning, och förhandlar vidare om ett sådant nedrustningsavtal. börjar förhandlingar mellan öst ochväst om konventionella vapen i parallellt med att samtliga ESK-statertar itu med att vidareutveckla Stockholmsdokumentets förtroende- ochsäkerhets-skapande åtgärdspaket. På korttid har den världspolitiska konfliktkartan helt förvandlats. Flera utdragna regionala konflikter håller pä att lösas.Till stor del är detta ett resultat av FN:s medlingsinsatser. har marscherat ut ur . Eldupphör råder idet blodiga och långvariga kriget mellan och , och den sydafrikanskaockupationen av närmar sig sitt slut. I skymtar en fredliglösning på konflikten och ett tillbakadragande av trupper. Det finnshopp om en förhandlingslösning av konflikten i . Till och med i den arabisk-israeliska konflikten kan viskönja vissa framsteg. PLO:s erkännande av rätt till fred och säkerhetöppnar nya möjligheter. har tagit det historiska steget att inleda endirekt dialog med PLO. Vi kan äntligen ana möjligheten av att de israeliska ochpalestinska folken fär leva i fred sida vid sida. Symboliskt beseglades FN:s återvunna handlingskraft närorganisationens fredsbevarande styrkor alldeles välförtjänt fick Nobelsfredspris 1988. Detta blev en välkommen påminnelse om FN:sstadgeenliga huvudroll för internationell fred och säkerhet. höll ledareGorbatjov ett med spänning emotsett och mycket uppmärksammat tal i Förentanationerna. Talet spände över praktiskt taget hela det världspolitiskapanoramat, men det som rönt den största uppmärksamheten ärnedrustningsavsnittet, och det med all rätt. förklarade att ensidigt beslutatskära ned sin krigsmakt med en halv miljon man . , lovade , skulle dra bort ochupplösa sex pansardivisioner från , och Ungern.Landstig-ningsenheter och andra förband skulle också dras bort. De sovjetiskastyrkorna i dessa länder skulle minskas med 50 000 man och 5 000 stridsvagnar.Alla kvarvarande sovjetiska styrkor skulle omorganiseras till klart defensivaenheter. har stater också tillkännagivit ensidiganedskärningar, och har klargjort att dess fillbakadragande skulleinbegripa förbandens taktiska kärnvapen. Detta initiativ är historiskt ochborde bana väg inte bara för konventionell nedrustning i , utan ocksä förfortsatt kärnvapennedrustning. Det visar framför allt en sak: att det finns ett stortutrymme för ensidiga nedrustningsåtgärder. Mindre uppmärksammat är att i sitt FN-tal ocksåförklarade att som ett led i övergången frän en rustningsekonomi till ennedrustningsekonomi är redo att dra upp och offentliggöra en omställningsplan.Intressant nog skulle pä försök göra upp omställningsplanerför två eller tre försvarsindustrier. förklarade sig villig attredovisa sovjetiska erfarenheter av civil sysselsättning för specialister frånförsvarsindustrin och hur dess utrustning och byggnader används för civilfillverkning. Jag tycker att det initiativet är välkommet. Jag vill i det här sammanhanget påminna om att jag ifjolårets utrikespolitiska debatt redovisade de förslag fill åtgärder för attstimulera civil produktion på orter med militär tillverkning som en arbetsgruppför nedrustning och utveckling inom under min ledning just dåhade överlämnat till utrikesministern. Bl.a. föreslog vi att en kunskapsbankför omställningsfrågor skulle inrättas och att av värdet avvapenexporten skulle satsas på omställning lokalt. Det finns, som utrikesministern också framhåller i åretsbudgetproposition, goda skäl för att skapa ytterligare incitament försatsningar pä civil produktion vid arbetsplatser som är starktförsvarsberoende, framför allt vid de arbetsplatser som är mest beroende avexport av krigsmateriel. Det ligger i hela samhällets intresse attarbetsplatserna inom försvarsindustrin är så diversifierade att sysselsättningeninte ensidigt är beroende av militära beställningar. Omställning från militär till civil produktion skulleunderlättas genom ökade kunskaper om de problem och de möjligheter som en sådanövergäng innebär. Årets riksdagsmotioner visar att tankegångarna bakomförslaget att inrätta en kunskapsbank för omställningsfrägor glädjande nog harett brett stöd i . Det finns, som sagt, gott om utrymme förensidiga nedrustningsinitiativ. Men det finns också en nisch för bilateralaförhandlingar. Det multilaterala nedrustningsarbetet är dock helt oumbärligtför 1990-talets ödesfrågor. Flertaletnedrustningsfrågor kan bara lösas multilateralt. Hur skullesupermakterna ensamma kunna trygga allas säkerhet till havs? Hur skulle två stater - oavsett hur mäktiga de är - kunnabefria världen från kemiska vapen när i princip alla länder med modern kemiskindustri skulle kunna tillverka sådana vapen? Hur skulle två supermakter kunna åstadkomma ett totaltkärnvapenprovstopp när sex länder redan har sprängt kärnladdningar ochytterligare några har tekniska förutsättningar att göra det? har länge påtalat att kapprustningen till havsförbisetts i nedrustningsförhandlingarna, och i FN har vi ställt en seriekrav, som jag i tidigare debatter har redogjort för. De framsteg som har gjorts inomnedrustningsområdet har heller inte påverkat örlogsstyrkorna. Strävan att skäraned militära styrkor fill lands borde åtföljas av parallella ansträngningar attstoppa kapprustningen till havs. Det finns annars en risk förkompensationsåtgärder, så att ett bortförhandlat vapensystem ersätts med andrautplacerade i ett annat sammanhang, och därmed är syftet helt förfelat. Det dryga arbetet med att åstadkomma ett totalförbud motkemiska stridsmedel fick en ny impuls genom den särskildakonferensen i . Konferensen tog kraftfullt avstånd från kemiska vapen.Inte mindre än 149 stater deltog, hälften av dessa på utrikesministernivä. Konferensen sammankallades på förslag av president . President inbjöd därefterkonferensen fill . Konferensen hade två huvudsyften.