prot · GC0930 · 1988-12-31 00:00:00 — Dagensordning är orättfärdig, det är den moraliska och etiska grundvärdering somuppbär den gemensamma borgeriiga reservationen, till vilken miljöpartietanslutit sig. Makt går före rätt - "Macht geht vor Recht." Reservationenutmynnar i begäran om översyn av skadeståndsansvaret för del allmänna.Socialisterna säger, avslöjande nog, nej till denna anspråklösa begäran. De ärsynbarligen till freds med nuvarande ordning. Statenkan slutligen driva affärsmässig verksamhet i likhet med vilken annannäringsidkare som helst. Jag tänker här på de statliga monopolföretagen SJ,och posten. Är staten då underkastad samma rättsnormer som gällerför alla andra jämförbara näringsidkare? I andra sammanhanghar jag som exempel härpå hänvisat till Stockholmsadvokaten som ett åroförmedlat föll ur telefonkatalogen - såväl den vanliga delen som de gulasidorna - och därmed tillfogades avsevärd skada, som emellertidvägrade gottgöra i kraft av sin offentligrättsliga ställning. detta missförhållande, somgår ut över den enskilde, vänder vi oss emot i reservationen. Detbör råda likhet inför lagen, och lagen bör vara lika för alla. Makt får inte gåföre rätt. Kollektivet, allmänintresset, får inte gynnas på den enskildesbekostnad. Del finns myckel mera alt anföra i delta centrala ämne, som ytterstangår förhållandet mellan staten och den enskilde - en av hjärtpunkterna ibegreppet rättsstat. Reservationen talar emellerfid för sig själv. Ämnet kommerdessutom att belysas ytterligare av mina borgerliga kolleger . Jagber att få yrka bifall till reservationen, som skulle ha blivit tillgodosedd omvalet hade utfallit på annat sätt. AnL 81 (): skall nu falla beslut i en fråga som är viktig för vårträttssamhälle, nämligen frågan om statens ansvar för felaktig myndighetsutövning. Jaghade hoppats alt med gillande kunna notera justitieministerns närvaro underdenna debatt. Men så blev det inte, trots särskild inbjudan. Det är i hög gradförvånande att justitieministern lyser med sin frånvaro. Av många och uppenbaraskäl är statens ansvar för felaktig myndighetsutövning en kardinalfråga för etträttssamhälle som är värt namnet. Statsrådels uteblivande från debatten i dagär förödande, både med hänsyn till hennes eget tal om respekt för -som för övrigt ligger helt i linje med talmannen inställning-och med hänsyn till hennes löfte, som hon avgav här i kammaren ,att delta i dagens debatt. Dessutom är justitieministerns frånvaro förödandemed tanke på frågans vikt. Jaghar nu under hand hört en uppgift om all justitieministern kommer att hedrakammaren med sin närvaro , då en fråga om vilken det råder totaloch fullständig enighet skall behandlas och någon debatt uppenbarligen intebehövs. Den allmänna tolkningen av justitieministerns frånvaro blir lätt attjustitiemin/stern är totalt ointresserad av statens ansvar gentemot oskyldigaskadelidande medborgare. Men , herr talman, tillden sakdebatt som måste föras. Detnu aktuella betänkandet från lagutskottet behandlar flera skilda frågor rörandedet allmännas skadeståndsansvar. Min uppgift är närmast att behandlaskadeståndsproblematiken vid myndighetsutövning. I den del som gälleraffärsverkens ansvar hänvisar jag till mina medreservanters inlägg, framförallt inlägg från och . Utgångspunktenär att lagutskottets majoritet har avstyrkt mofionsyrkanden om att riksdagenhos regeringen skall begära förslag till förbättrade möjligheter för enskildaoch förelag alt få ersättning av del allmänna för skada som lidits på grund avfelaktig myndighetsutövning. Mot detta beslut har vi reserverat oss, och yipåstår att det föreligger ett synnerligen angeläget behov av en ändring avgällande skadeståndsregler. Staten äger som bekant makt och myndighet över sina medborgare. I taktmed statsapparatens tillväxt har myndighetsutövningen kraftigt utvidgats.Risken för missbruk eller missgrepp har alltid funnits och Prot.1988/89:30 . kommeralltid att kvarstå. tycks dock myndighetsfelen ha ökat oroväckandeeller i vart fall blivit alltmer uppmärksammade. Staten måste naturligtvis bära ansvar för sinmyndighetsutövning. Härav följer i princip en skyldighet alt utge ekonomiskersättning vid felaktig myndighetsutövning som vållat skada för någonmedborgare; Detta är också utgångspunkten för statensskadeståndsansvar enligt gällande skadeståndslag. Men lagen innehåller alltförmånga regler som inskränker den enskildes rätt till skadestånd avtstaten. För del första krävs att fel eller försummelse kan påvisashos någon tjänsteman. För det andra kan staten - även om tjänstemannen varitförsumlig - åläggas ansvar "endast om de krav har blivit åsidosatta sommed hänsyn till verksamhetens art och ändamål skäUgen kan ställas på dessutövning". För del tredje behöver staten betala ersättning för intrång inäringsverksamhet "endast i den mån det är skäligt med hänsyn tillintrångets art och varaktighet, felets eller försummelsens beskaffenhet ochövriga omständigheter": För det fjärde slipper staten ersättningskyldighet förskada som kunnat undvikas om den skadelidande fört talan om rättelse av det felaktiga myndighetsbeslutet. För det femte kan - även om staten trots alla dessa inskränkanderegler skulle befinnas skadeståndsansvarig - den statliga ersätt ningen jämkas och då ända ner till noll kronor. Det är uppenbart för varje lyssnare att huvudregeln är så urholkad alt man med fog kan fråga sig vad ansvaret i realiteten är värt för den enskilde medborgaren. Enligt särskild lagstiftning har staten ett vidareskadeståndsansvar för beslut som föranlett frihetsinskränkning, främst genomanhållande och häktning. Även om denna lag haren generösare inställning än denallmänna skadeståndslagen, finns även här en del helt omofiverade begränsningarav det statliga skadeståndsansvaret. Gällande skadeståndsrätt och dess tillämpning vid felaktigmyndighetsutövning är i praktiken alldeles för sträng och leder inte sällantill stötande resultat, på den enskilde medborgarens bekostnad. Några konkretasituationer kan belysa detta påstående. Jag kan till en början hänvisa till de beskrivningar avfall som har lämnats av . Därutöver kan allmänt tilläggasföljande. Skattemyndigheternas,betalningssäkringar har ibland vållatstora skador för den drabbade medborgaren, men trots att besluten harundanröjts av domstol har skadestånd inle erhållits eftersom ingen tjänstemanansetts vara försumlig. Husrannsakan för att eftersöka person eller egendom vållaribland materiella skador, men t.o.m. helt fristående tredje man, såsomhyresvärd -som alltså inte har med saken att göra - kan själv få stå förskadorna. Särskilt otillfredsställande resultat ger nuvarandeansvarsregler vid myndighetsutövning i form av felaktiga frihetsberövanden,såsom gripande, anhållande och häktning. En person som oskyldigt grips ochdärvid skadas, kanske både fysiskt och ekonomiskt, får ersättning endast ompolisen gjort sig skyldig till fel eller försummelse. Ersättning utgår aldrigom frihetsberövandet varat mindre än 24 limmar. De skadestånd som ibland trotsallt utgår är ofta - milt uttryckt - generande låga. Vem kan rimligen vara nöjdmed . för lidande av frihetsberövande under en hel månad? I ett rättssamhälle måste naturligtvis både staten och denenskilde ta ansvar för sina handlingar. Men det är särskilt viktigt att statenbär ett generöst skadeståndsansvar för myndighetsutövning, som oförskylltorsakar skada för den enskilde medborgaren; är det en alltmer utbredduppfattning att staten inte tar ett rimligt skadeståndsansvar i dessasituationer, och i flera fall leder detta till allmänt stötande resultat.Enligt min uppfattning är nuvarande rättsläge oacceptabelt, och risken förunderminering av allmänhetens tilltro fill vårt rättssamhälle är uppenbar. Behovet av en reform av det allmännasskadeståndsansvar är akut. Vid en sådan reformering måste utgångspunkten varaall del allmänna pålar sig ett generöst ansvar för skador som vållats enskildamedborgare genom myndighetsutövning och detta utan stötande begränsningsregler. Huvudregien skall innebära ell närmast absolutskadeståndsansvar vid felaktig myndighetsutövning. Begreppet"felaktig" används då i vid bemärkelse. Någon form av undantagsregel kan nog inte undvaras. Menhuvudregeln bör kunna åsidosättas endast i sällsynta undantagsfall och delallmänna alltså slippa skadeslåndsskyldighet endast om det annars skulle uppkommaotillbörliga förmåner för den enskilde. Del är naturligtvis oacceptabelt attundanta från skadestånd sådana personer som "bara" varitfrihetsberövade . Problematiken kring del allmännas och särskilt statensskadeståndsansvar är mångfasetterad. Det behövs en parlamentarisk utredning,och det är en sådan vi har begärt i reservationen. Till slut behöver bara tilläggas en självklarhet. Ettgeneröst statligt skadeståndsansvar kommer alt kosta staten ett antal kronor,men det är ett ulomordenlligl billigt pris för vår rättssäkerhet ochallmänhetens förtroende för vårt rättssamhälle. Därmedyrkar jag bifall till reservationen i lagutskottets betänkande nr 2. Jag vill sedan tillägga ytterligare en synpunkt. Utöversakgenomgången vill jag rikta en särskild vädjan till vpk. Vpk har nämligenröstat emot denna reservation. Vpk:s inställning utgör ett obegripligtställningstagande. Det harförhoppningsvis tillkommit av misstag. Fleraframstående vpk-företräda-re brukar hävda den lilles rätt, dvs. Det här handlar inte bara om företagare. Det händer minst likaofta all arbetare drabbas. De får naturligtvis irtte offras. Jag vädjar därför här och i kammaren om vpk:s stöd förreservationen. Det är helt omotiverat att hjälpa socialdemokraterna till ettfelaktigt beslut i denna viktiga rättssäkerhetsfråga. AnL 82MARTIN (): Rätten till skadestånd för uppkommen skadaeller förlust är av största betydelse för den enskildes trygghet. Det är bl.a.en viktig del av konsumentpolitiken och en viktig del av den rättvisa som skallgälla i vårt moderna samhälle. I skadeståndslagen anges grunderna för skadeståndsrätten.När det gäller skadeståndsskyldighet i statlig affärsmässig verksamhet och vidmyndighetsutövning är rätten till skadestånd emellertid begränsad i vissaavseenden. Prot.1988/89:30 Enligt principiellainställning skall den enskildes möjlighe- 23november 1988 ter att hävda sin rätt och få skälig ersättning för lidna skadorvara densamma ry I II - k li oberoende av om skadaneller förlusten uppstått på grund av offentlig , verksamhet eller av verksamhet somdrivs i privata former. vår meningvara den naturliga utgångspunkten. Del är tyvärr inle så. Därför har vi funnitanledning att under en följd av år i motioner och reservationer ta upp fråganom det allmännas skadeståndsansvar. För egen del väckte jag en motion, somjag inledde med alt skriva att ordstävet "säkert som ett brev påposlen" inte numera gäller i Uka hög grad som . Jag tog i motionenupp frågan om postverkets ansvar för försenade, förstörda eller förkomnaförsändelser. Motionskraven från vårt håll - liksom från moderater ochfolkpartister - har successivt vidgats. Från alla tre partierna har del under senareår krävts att en utredning skall göras om dels skadeståndsansvaret för delallmänna, dels statens skadeståndsansvar i affärsmässig verksamhet. Syftetskulle vara att så långt det är praktiskt möjligt ge dem som drabbas av skadoreller förluster samma ersättning oberoende av om skadevållaren är samhälleteller enskilda förelag. Även avvisades våra utredningskrav av densocialistiska majoriteten i lagutskottet. Det torde föreligga en principielloch anmärkningsvärd skillnad mellan socialistiskt och icke-socialistisklsynsätt i denna fråga. Vi anser att man skall ställa samma krav på offentligverksamhet som på annan verksamhet. Vi anser också att människorna skall hasamma trygghet oberoende av vilken typ av verksamhet som föranleder skadoreller förluster. Jag vill betona att denna vår syn inle på något sätt innebäratt vi är negativa till offentlig verksamhet. Det är nämligen ingen tvekan omatt verksamhet som drivs i offentUga former, liksom myndighetsutövning, är avallra största betydelse i vårt samhälle och för oss medborgare.Ställningslagande i den fråga vi nu behandlar har inget att göra med frågan omhur omfattande den offentliga verksamheten i vårt land skall vara. Inledningsvis har jag velat betona denna principielltviktiga fråga om enskilda personers trygghet och rätt till ersättning, som densocialistiska majoriteten även motsätter sig att få utredd. Del flnnsanledning att här erinra om att den offentliga verksamheten nu har störreomfattning och därmed ännu större betydelse för medborgarna än den hade närskadeståndslagen antogs 1972. Detta har lett till att enskilda människor iallt större utsträckning kommer i kontakt med offentliga funktionärer i derasmyndighetsutövning. Som vi konstaterar i vår reservation har det under senareår blivit allt vanligare att enskilda själva får bära en stor del av den förlust eller skadasom de åsamkats på grund av felaktig myndighetsutövning. har enskilda dessutom drabbats av stora förluster som det allmänna, trots vållande till skadan, inte alls ersätter. Erfarenheten av tillämpningen av bevissäkringsla gen ger bl.a. exempel på detta. Del finns vidare exempelvis ingen ovillkorlig rätt för den enskilde att få skadestånd av staten för skador som uppstått vid polisingripande, även om det visar sig att den gripne varit oskyldig. Inte heller utgår någon ersättning från staten då någon varit anhållen under °° mindre än 24 limmar i sträck.Vidare ersätter staten inte skador som uppkommit fill följd av enförundersökning i brottmål som inte har resulterat i en fällande dom. BådeAllan och har tagit upp dessa frågor. De hardessutom redovisat det aktuella fall som diskuterades här i kammaren för någonvecka sedan. Jagvill även erinra om - vilket vi framhåller i vår motion - de svårigheter,problem och dröjsmål som många av dem som skadats under militärtjänst möter närde begär ersättning. Det är mycket otillfredsställande att de som skadats undermilitärtjänst - alltså under fullgörande av en skyldighet mot värt samhälle -kan tvingas kämpa under lång lid för att få en rättvis ersättning och att mångaaldrig fillerkänns en ersättning av den omfattning som vore naturlig om skadanorsakats i annat sammanhang. Sedanvi senast behandlade dessa frågor har händelser inträffat somytterligare stärker motiven för att en översyn av skadeståndsansvaret skallgöras. Som exempel på svårighet att få ersättning, men också på det osäkrarättsläget, vill jag nämna det s.k. Trifoliumfallet. 1 del fallet fann högstadomstolen med rösterna 3 mot 2 att ersättning för den skada som förelagetdrabbats av på grund av konsumentverkels åtgärder inte skulle utgå. Bådesvårigheten att få ersättning och det faktum alt högsta domstolen var oenig vidbedömningen talar för vikten av att det offentligas skadeståndsansvar blirföremål för utredning. Jag vill även något ta upp frågan om statens skadeståndsansvar iaffärsmässig verksamhet. Som vi har redovisat i våra motioner och äveni utskottsbetänkandena och reservationerna i frågan gäller i viss mån speciellaregler för dessa verksamheter och således inte skadeståndslagen.Skadeståndslagens bestämmelser är nämligen fillämpliga endast om inte annat ärföreskrivet i författning eller föranleds av avtal eller i övrigt följer avregler om skadestånd i avtalsförhållanden. Förvåra stora affärsdrivande statiiga verk gäller t.ex. följande bestämmelser.Regler om järnvägs skadeståndsansvar för passagerare och gods finns ijärnvägstrafiklagen. Bestämmelser angående postverkets skadeståndsskyldighetfinns i en av postverkets kungörelser. Med stöd av den av regeringen utfärdadeteleförordningen har meddelat allmänna villkor förtelefonabonnemang. På detta sätt finns alltså särskilda friskrivningsregler sombegränsar den enskildes rätt till skadestånd. har gett någraexempel, och jag skall inte la upp ytterUgare exempel. De finns redovisade ivår motion. Vi anser att mycket talar för att dessa friskrivningsregler bör avskaffas,men finner det väsentligt alt frågan noggrant utreds. Därför yrkar vi ,liksom fidigare, på en översyn, och inle en direkt lagändring, av statensskadeslåndsskyldighet i affärsmässig verksamhet. Innan jag slutar detta anförande vill jag något ta upp majoritetensmotivering för avstyrkande av detta egentligen mycket försiktiga yrkande. Iår-Hksom tidigare år-kan vi nämligen läsa i utskottsbetänkandet att enutredning som kan resultera i en skärpning av statens skadeståndsansvar enligtutskottsmajorileten "kan leda fill betydande kostnadsökningar förallmänheten i form av exempelvis högre portoavgifter och dyrarejärnvägsresor". Ja, egentligen skulle man ju kunna anföra motsvarandemotiv för avslag på varje lagstiftning som stärker konsumenternas ställning. För det är givet att närvi ökar konsumentskyddet t.ex. genom att lägga större ansvar på tillverkare ochdistributörer, på dem som utför tjänster och på försäkringsbolagen när delgäller konsumentförsäkringar så torde det ytterst få betalas genom högre priseroch högre . Detta har emellertid aldrig tagits som intäkt för att viinte borde stärka konsumentskyddet. Inte heller när del gäller statensskadeståndsansvar är del då rimligt att av ekonomiska skäl vägra en översyn,som förhoppningsvis skulle kunna ge medborgarna en större trygghet. Detförvånar mig verkligen alt socialdemokraterna och vpk av kostnadsskäl villvägra medborgarna denna trygghet. Jag yrkar bifall till den reservation som fogats till utskottsbetänkandet.Bakom reservationen står liksom tidigare , och folkpartiet.Jag vill uttala min tillfredsställelse över att även - när delpartiet nu skall ta ställning i denna fråga - har anslutitsig till reservationen. Underdetta anförande övertog talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. AnL83 (): Huvudfrågan i lagutskottels nu aktuella belänkande gäller det allmännasskadeståndsansvar eller, uttryckt med andra ord, skadestånd vid felaktigmyndighetsutövning. Jagvill inledningsvis lämna ett meddelande till . har varit med så pass länge i riksdagsarbetet, att han borde känna tillatt ett statsråd emellanåt kan få förhinder med relativt kort varsel. Del hörtill god ton att åtminstone först fråga om anledningen till all ett statsrådinle är här innan man påstår att statsrådet är helt ointresserad av det ämnesom vi diskuterar eller att statsrådets frånvaro är förödande för debatten. Förall i något mån glädja kan jag tala om attjustitieministern kommer alt vara här i kammaren redan om ett par dagarför attsvara på en aktuell interpellation som rör en del av de frågor som vi nudiskuterar. Till grund för detta belänkande ligger ett antal motioner. 1 demotionerna påstås bl.a. att en enskild som lider skada på grund av t.ex.felaktigt beslut av en myndighet ofta har småmöjUgheler.att få skadestånd. Manframhåller också att det kan vara svårt att fastställa .gränsen mellanmyndighetsutövning och serviceskyldighet. Mot den bakgrunden begär man även nuen översyn av skadeståndsreglerna i syfte att en enskild skall få ökad rätttill skadestånd. Föratt göra den här debatten något mer nyanserad än tidigare skulle jag gärna vilja ställa några frågor till de reservanter som finns här i kammaren. Hur enkelt skall del vara för en enskild alt få skadestånd? Var går gränsen mellan myndighetsutövning och allmän serviceskyldighet enligt er uppfatt ning? Hur stora skadeslåndsbelopp är ni beredda all godta i de enskilda fallen? Ävenom ni begär en utredning skulle del vara intressant att få besked omera uppfattningar i dessa frågor. Jag utgår ifrån att ni väl ändå måste hatänkt längre än till att endast begära en utredning. uppfattningar har ni i deolika delfrågorna? Besked på de punkterna kanske skulle kunna föra utvecklingenlitet mera framåt. Omera förslag eventuellt skulle genomföras, i vad mån skulle det påverkaallmänhetens möjligheter att få information och upplysningar från olikamyndigheter? Därmed är vi tillbaka fill frågan: Var går gränsen mellanmyndighetsutövning och myndigheternas serviceskyldighel? Om vi går alltför hårtfram, har allmänheten då möjligheter att på ett enkelt sätt kunnafå upplysningar från olika befattningshavare på de olika verken? Jagvill för min del klart deklarera att vår ambition givetvis är.attmyndighetsutövningen inom alla myndigheter skall ligga på en mycket hög nivå.Skulle del dessutom visa sig att någon myndighet här i landet har en storfelprocent när det gäller handläggningen av,sina ärenden, så skall detsjälvfallet rättas till genom organisatoriska förändringar och inte på del sättsom ni föreslår, att bara skärpa skadeståndslagen. Jagvill gärna ställa dessa frågor till er med hänsyn till att vi debatterat sammafrågor så senlsom och . Era motionsyrkanden nu är exaktdesamma som dem ni fört fram de två tidigare åren. Alla era argument är ocksåprecis desamma. Har ni inte något nytt att tillföra den här debatten? Utskottethar i sill arbete inhämtat yttrande från JK. Det gjorde vi och ävennu vid behandlingen . Det är JK:s uppfattning att reglerna omskadeståndsansvar inte är frikostigare mot det allmänna än mot andraskadevållare. I stället kan reglerna uppfattas som i viss mening strängare,eftersom förmögenhetsskada som uppkommer vid myndighetsutövning, ersätts ävenom skadan inle har vållats genom brott. Jagvill hänvisa till en passus i utskottets betänkande på s. 9, där vi refererarvad JK har sagt: "Vad frågan i realiteten gäller är om det kan varaskadeståndsrätlsligt motiverat att staten skall svara för varje följd av denstatliga verksamheten när fel eller försummelse har förekommit." På s. 9 ibetänkandet finns även ett annat citat av vad JK uttalat i sitt yttrande somjag vill alt ni, ärade utskottskamrater, skall läsa. Jagär av den uppfattningen all JK har en bättre överblick över hela. ämnesområdetän vad reservanterna har. Jag vill också för att själv försöka bidra till ennyansering av debatten hänvisa till vad utskottsmajoriteten skriver om tvåutredningar,, nämligen alt betalningssäkringsutredningen, framlade sittslutbetänkande . Den utredningen har betydelse för hela dettaämnesområde. har framlagt en promemoria med.förslag om utökning av det straffbara området för myndighetsmissbruk ochvårdslös myndighetsutövning. Även den utredningen har betydelse för delämnesområde som vi nu diskuterar. Men jag vill framför allt få citera ett parrader på s. 19 i utskottsbetänkandet, där utskottsmajorileten uttalar följande:"En annan sak är som JK påpekat all det kan finnas rättsorriråden somföreter sådana särdrag att en utvidgning av skadeståndsansvaret kan varamotiverad. Sådana spörsmål får emellertid enligt utskottets mening övervägas isamband med en översyn av bestämmel-, serna på del speciella rättsområdet." Häröppnar vi en möjlighet för att se över de aktuella bestämmelserna;! Enligt våruppfattning är det en mer konstruktiv och framkomlig väg att gå än Prot.1988/89:30 att genom återkommande motioner kräva en stor utredningav hela 23november 1988 skadeståndslagen. T ~ '. ', Herr talman! Jag yrkar bifall tillutskottets hemställan i dess helhet; ståndsansvar (): Vem slår närmast alt bära den skada sominträffat, det allmänna eller den som oförskyllt drabbats? Relationen mellandet allmänna och den enskilde är inte given en gång för alla. Det allmänna börgottgöra den som drabbas i större utsträckning än nu - del är huvudtanken bakomreservationen. Ingenting nytt har vi presterat, säger han efterlyser om vi kan prestera något nytt. Jag vill komma med ett parmotfrågor: Skulle inle mina och mina meddebaltörers exempel duga somåskådningsmaterial? Är till freds med utgången i de åberopadefallen? åberopar lagen om betalningssäkring ochdet belänkande som betalningssäkringsulredningen framlagt. Men det är bara enenda lag bland alla andra. Del i reservationen klandrade rättsläget avser allmyndighetsutövning. All hänvisa till del här betänkandet är en ren undanmanöver.Lennart har inte på en enda punkt förmått rubba grundvalen för min kritik.Situationen är emellertid komplicerad, och därför nöjer vi oss nu med atthemställa om en förutsättningslös översyn av hela området för statensskadeståndsansvar. AnL 85 ():