prot · GC0944 · 1988-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1988/89:44 1 § Justerades protokollet för . 2 § Talmannen meddelade att () och ÅkeGustavsson (s) denna dag återtagit sina platser i , varigenom SivRamseils och i tjänstgöring som ersättare upphört. 3 § Föredrogs men bordlades åter Konstitutionsutskottetsbetänkande /89:KU17 betänkanden /89:FiU7-FiU9 ochFiU13 betänkanden /89:SkU4 och SkU16 Utrikesutskottetsbetänkanden /89:UU10 och UU16 betänkanden1988/89:FöU5-FöU9 betänkande 1988/89:UbU8Trafikutskottets betänkande 1988/89:TU5 betänkanden1988/89:AU6-AU8 4 § Företogs till avgörande betänkanden /89:KU9, KUll, KU12 och KU14, utrikesutskottets betänkanden /89:UU7 och UU9, socialförsäkringsutskottetsbetänkande /89:SfU8 samt socialutskottets betänkande 1988/89:SoU8(beträffande debatten i dessa ärenden, se prot. Mom. 1 (lagen om biskopsval) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservationen avBirgit och - bifölls med acklamation. Mom. 2-4 Utskottets hemställanbifölls. Mom. 1(övergång till republik) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservafion 1 avBo Hammar -bifölls med acklamation. 1988/89:44. Mom. 2 (egendomsrätt) Utskottets hemställanbifölls med 182 röster mot 136 för reservation 2 av m.fl. Mom.3 (avtalsfrihet) Utskottetshemställan - som ställdes mot reservation 3 av m.fl. - biföllsmed acklamation. Mom.4 (närings- och yrkesfrihet) Utskottetshemställan bifölls med 181 röster mot 137 för reservafion 4 av . Mom.5 (föräldrarätt) Utskottetshemställan - som ställdes mot reservation 5 av m.fl. - biföllsnried acklamafion. Mom.9 (politisk åsiktsregistrering) Utskottetshemställan bifölls med 276 röster mot 38 för reservation 6 av . 1ledamot avstod från att rösta. Övriga moment Utskottets hemställan bifölls. Mom. 1 (budröstning) Utskottetshemställan bifölls med 161 röster mot 156 för reservafionen av . 1 ledamot avstod från att rösta. Mom. 2 Utskottets hemställan bifölls. Mom. 2 (utvidgad sekretessi vissa ärenden om rättshjälp) Utskottetshemställan bifölls med 233 röster mot 85 för reservationen av tredje vicetalman m.fl. Övriga moment Utskottets hemställan bifölls. Utrikesutskottetsbetänkanden 7 och 9 Vad utskottet hemställtbifölls. Mom. 1 Utskottets hemställan bifölls. Mom. 2 (socialförsäkringstillägg) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservationen av Margö - bifölls med acklamation. Mom. 1(adoptionsbeslutet) Utskottets hemställan bifölls med 219 röster mot 94 förreservation 1 av m.fl. 3 ledamöter avstod från att rösta. Mom. 2 (åldersgränsen) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 2 avGudrun och - bifölls med acklamation. Mom. 3 (värdesäkring) Utskottets hemställan - som ställdes mot reservation 3 avGudrun - bifölls med acklamafion. Mom. 4 (försäkringskassornas resurser) Utskottets hemställan bifölls med 281 röster mot 36 förreservafion 4 av och . Mom. 5-8 Utskottets hemställan bifölls. A'>' smittskyddslag 1988/89:SoU9om ny smittskyddslag (prop. 1988/89:5) och 1988/89:SoU6om äldreomsorgen inför 90-talet (prop. 1987/88:176). Talmannen meddelade attbetänkandena skulle debatteras i angiven ordning och avgöras i ett sammanhangefter avslutad debatt. Först upptogs till behandling socialutskottets betänkande9 om ny smittskyddslag. 1 (): I socialutskottets betänkande nr 9 behandlasförslagen i regeringens proposition nr 5, Ny smittskyddslag m.m., jämte demofioner som väckts med anledning av propositionen. Vi moderater anser att propositionen har fleraförtjänster, men det finns några undantag som vi reagerar mot i vår motion nrSo7. Det första yrkandet i motionen gäller förläggningen avtvångsisolering för personer som, trots att de är smittade av samhällsfarligsjukdom och själva är smittförande, inte frivilligt medverkar fill de åtgärdersom behövs för att hindra smittspridning. Enligt regeringens förslag skalltvångsisolering endast ske på sådana sjukhus som drivs av en landsfingskommun. Enligtvår mening kan även ett sjukhus som drivs av annan än en landsfingskommun varaväl lämpat för verksamheten. Socialministern anför i propositionen som motivför inskränkningen till landstingskommunalt sjukhus hänsynen till behovet avmedicinska bedömningar av bl.a. infek-fionsrisker och den intagnes psykiskatillstånd'. Givetvis kan sådana bedömningar göras även vid andra sjukhus somhar den personal och den utrustning som behövs för ett gott medicinskt ochpsykosocialt omhändertagande. Bestämmelsen bör således endast innebära atttvångsisolering skall ske på sjukhus. Detandra yrkandet där vi kritiserar proposifionen gäller konstrukfionen avförslaget om patientens kostnader för den undersökning, vård och behandling sombehövs från smittskyddssynpunkt vid en samhällsfarlig sjukdom. Förslagetinnebär att alla sådana insatser skall vara kostnadsfria för patientenförutsatt att de görs av den landstingskommunala hälso- och sjukvården. Detenda undantaget utgör sjukpenningavdraget vid sluten vård, då detta avserkostnader för mat, hygien m.m. och inte själva vården. Vändersig patienten till privatpraktiserande läkare anser regeringen att endastundersökningen skall bli kostnadsfri för patienten, inte påföljande vård ochbehandling såvitt inte patienten då anlitar den offentligt bedrivna vården. Någotmotiv för denna diskriminering ges inte utöver konstaterandet att enmotsvarande regel finns inskriven i läkarvårdstaxan. Den regeln gällerpatienter som anlitar privatläkare vid infektion av HIV. -Vimoderater avvisar bestämt den åtskillnad som här görs mellan offentlig ochenskild värd. Pä samma sätt som i de av oss hårt kritiserade regler sominnefattas i det s.k. Dagmarsystemet för ersättning från sjukförsäkringenavhänds patienten i betydande utsträckning sin valfrihet. Smittskyddslagen börsåledes ges en sådan lydelse att all undersökning, vård och behandling som frånsmittskyddssynpunkt erfordras vid en samhällsfarlig sjukdom skall varakostnadsfri för patienten oavsett om denne vänder sig till denlandstingskommunala hälso- och sjukvården eller till privat verksam, fillsjukförsäkringen ansluten läkare. Läkarvårdstaxan måste givetvis utformas ikonsekvens med detta. Statensövergripande ansvar för hälso- och sjukvården måste stärkas. Därför har vi itidigare motioner föreslagit att medicinalstyrelsen återinrättas och att en länsläkarorganisation ånyo kommer till stånd. Det senare är inte minst viktigt för att möta behovet av en bättre statlig fillsyn över hälso- och sjukvården. .; :':- o Viavser emellerfid inte nu aktualisera att staten ikläder sig det huvudsakligaansvaret för smittskyddet. Den organisation som.föreslås i propositionen harfördelen att den snabbt kan bringas att fungera, vilket är viktigt främst medtanke på hotet från HIV. Det är angeläget att den nya smittskyddslagen såsnabbt som möjligt sätts i kraft, vilket också propositionsförslaget syftarfill. Statenmåste dock anses ha ett övergripande ekonomiskt ansvar när mycket farligasmittsamma sjukdomar uppträder med ett explosivt spridningsförlopp. Det blirdå en gemensam, nationell angelägenhet att de bekämpas var de än uppträder ilandet. Särskilt utsatta landsting och kommuner måste i en sådansituation kunna göra anspråk på och erhålla ett särskilt statligt ekonomisktstöd, liksom nu gäller i fråga om HIV-smitta. Därför begär vi i det tredjemotionsyrkandet ett fillkännagivande med denna innebörd. Iregeringsförslaget tonas betydelsen av straffbestämmelser för smitt skyddsarbetet ned. Regeringen anser sålunda att det räcker med bestämmel serna i . Ensmittskyddslag helt rensad från straffbestämmelser förutsätter då attbrottsbalkens bestämmelser verkligen kan fillämpas, t.ex. om någon avsiktligteller genom i synnerhet grov oaktsamhet sprider smitta av en samhällsfarligsjukdom. Vi har fidigare uttryckt tveksamhet om fillämpbarheten och har fortfarandeuppfattningen att bestämmelser sällan eller aldrig fillämpas idessa sammanhang. Tillämpbarhet är särskilt angelägen när det gäller i principstraffbar spridning av HIV-smitta med tanke på de fruktansvärda konsekvenserHIV-infekfion kan innebära i form av en hitfills obofiig, plågsam sjukdom somledertill aids. Motdenna bakgrund vore det värdefullt med en översyn av i dettaavseende. I vårt fjärde motionsyrkande, slufiigen, begär vi en sådan översyn avbrottsbalken. Med det anförda ber jag att få yrka bifall till de moderatareservafioner som fogats fill betänkandet. Anf.2 (): utredande är det nu dags att besluta om en nysmittskyddslag. När arbetet påbörjades levde vi i tron att den medicinskavetenskapen skulle kunna hålla fillbaka och skydda människor från olikasmittsamma sjukdomar, eftersom man fått fram läkemedel och vacciner mot dem.Upptäckten av HIV förde oss i stället tillbaka fill tiden före den nu gällandesmittskyddslagen, dvs. fiden , då vi inte hade effektivaläkemedel mot sjukdomar som tbc och syfilis. Möjligheternatill smittspårning och smittbekämpning är avhängiga bl.a. av dels de smittadeseller misstänkt smittades ansvarskänsla för andra, dels vilka möjligheter fillvård och behandling som står till buds. Sverigesförsta kvinnliga läkare, , har i sin bok från1905 redovisat många kloka tankar kring smittspårning, behov av anonymitet,effekter av tvång samt allmän hälsoundersökning av prostituerade. Det är tankarsom vi bör ha i minnet när vi diskuterar dagens smittskyddslag. Den sjukdom detdå gällde var syfilis, som man vid den fiden inte hade någon bot för, I daggäller det HIV, Jagvill göra några axplock ur hennes bok. Hon skriver bl.a. "att pafienterbehäftade med just denna sjukdom, i stället för att hjälpa läkaren genom attmeddela allt angående föregående sjukdomsyttringar, i dess ställe söka att idet längsta föra honom bakom ljuset, arbetande således emot sin egenfördel". Honskriver vidare om tvånget: "Man skulle kunna tycka, att ufi dennaomständighet ligger en brist och att för det allmänna bästas skull läkare bordeha befogenhet att på sjukhusinlägga och kvarhålla med eller emot hans vilja,varje dylik person, som utgör en fara för andra människor. emellertiden dylik befogenhet, åtminstone om den användes i någon större omfattning, ledatill ett resultat rakt motsatt det man åsyftat. Ty inläggning på sjukhus skulleofta medföra att sjukdomens karaktär bleve röjd. Det skulle för många bli enoffentlig brännmärkning om det blev känt att han led av en dylik. Hellre än attriskera detta skulle många människor, åtminstone i det längsta underlåta attvända sig. fill läkare; de skulle förhemliga sin sjukdom eller vända sig tillkvacksalvare. Men på sådant sätt skulle de komma att utgöra en mångdubbel faraför omgivningen;" trodde inte heller att deprostituerade kände särskilt stort samhällsansvar när det gällersmittspridning. I stället antog hon att de kunde önska skada samhället, detta ihögre grad ju godtyckligare samhället behandlar henne. Beträffande reglementering eller allmän hälsoundersökningav prostituerade säger hon att "den onekligen är ägnad att i en falskkänsla av säkerhet inöfva de män som begagnar sig av de prostituerade och vilkagärna tro, att i och med läkarebesiktningen de senares farlighet.är häfd, underdet att de i själfva verket ändå icke sällan kunna vara farliga pä grund avnyss och hastigt uppkomna symtom". De här tankegångarna från sekelskiftets början bör vi tavara på , när vi ånyo har en smittsam, obotlig, dödlig sjukdom attbekämpa, där testet om eventuell smitta ger utslag först åtskilliga veckorefter smittillfället. Mot bakgrunden av detta anser jag och mitt parti,, att man i smittskyddslagen bort ge möjlighet till bevaradanonymitet även om HIV-provet visar sig vara positivt. Formuleringen attläkaren skall anteckna patientens namn "om han känner till det"lämnar visserligen ett kryphål, men det känns just som ett kryphål. Många avoss kan ju för stunden ha svårt att komma på ett namn, men att här för synsskull använda sådana glömskor känns inte bra. Och att inte fråga efterpatientens namn känns också fel, i synnerhet om patienten vid sammabesökstillfälle skulle behöva ett läkemedel - då måste ju läkaren ta rätt pånamnet. Enligt mening är det viktigare att en personinte avstår från HIV-test av rädsla för repressalier än att samhället fårfullständiga personuppgifter på alla HIV-positiva. Sannolikt är det dessutomsä att den som kommer och testar sig frivilligt men vill vara anonym ändå ärberedd att ta sitt ansvar och följa föreskrifterna om hur han eller hon skallundvika att sprida smittan vidare. Den lilla grupp människor som hänsynslöstsprider smittan vidare tillhör knappast dem som på egen begäran HlV-testar sig. Därför yrkar vi bifall till reservafion 7 avseende mom. 17om anonymitet vid HIV-test. Jag vill också ta upp skrivningarna i 44-48 §§. De ärskrivna efter modell av LVM, lagen om vård av missbrukare, och är avsedda förmissbrukande HIV-smittade, men de gäller också andra HIV-smittade som ärtvångsisole-rade. Här är det viktigt att den överläkare som har att besluta omkroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning och kontroll av försändelser tilltvångsisolerade tar hänsyn till varje tvångsintagens speciella situation, såatt man inte begår integritetsintrång när detta inte är nödvändigt.Socialstyrelsen har här en viktig roll att spela när det gäller utfärdande avanvisningar om hur lagen skall tolkas och användas. Den nya lagen har inte den gamla lagens trestegstrappa närdet gäller tvångsisolering, nämligen 1. infoi-mation om förhållningsregler, 2.varning om förhållningsreglerna inte följs och 3. tvångsisolering. I den nyalagen är mellansteget endast lätt antytt, vilket är olyckligt. Också detta kanlyftas fram i anvisningar från . Det är nu viktigt att noga följer hur dennya smittskyddslagen fungerar och tidigt slår larm, om den i något avseendevisar sig fungera dåligt. Särskilt vikfigt är det att förvissa sig om att lagenoch smittskyddsläkarnas spårningsarbete inte skrämmer bort människor medsamhällsfarliga och anmälningspliktiga sjukdomar från diagnos, vård ochbehandling. Smittskyddslagen är endast en del av bekämpningen avsmittsamma sjukdomar. För en effektiv kontroll av spridningen av det störstahotet, HIV, fordras effekfiv hälsoupplysning och kraftfulla insatser mot såvälnarkotika som prostitution och även alkoholmissbruk. Det finns förslag till åtgärder, men finns modet attgenomföra dem? Jag vill avsluta med att citera tack tillKarolina , en läkare som visade prov på mycket stort mod när detgällde kontroversiella frågor: "Det är ju aldrig så att en tanke som tiden ej ärmogen för lyckas slå igenom utan måste komma igen men ä andra sidan är det förtjänst att i rätta ögonblicket säga rätta ordet ty det påskyndartankens förverkligande. Och därför kan jag ej se annat än att svenska kvinnoroch män är dig mycken tack skyldiga för vad Du gjort och ha skäl att bedja diginte bry dig om avundsamheten och det falska pryderiets dvärgalåt." Låt oss tänka på detta när vi debatterarsmittskyddsbekämpning, sprututbytesprogram, narkofikapolitik och åtgärder motprosfitufion. Jag yrkar bifall till propositionen, med undantag för mom.17, där vi reserverar oss. 3 (): Vi har väntat rätt länge på en nysmittskyddslag. Den som vi har och som härstammar fyller inte denfunkfion som krävs i vårt samhälle och med den sjukdomsbild som finns. Kampen mot smittsamma sjukdomar har hörttill de viktigaste folkhälsouppgifterna. Livshotande farsoter har bekämpats målmedvetet,och inte så sällan har man tillgripit extraordinära åtgärder. Också i vårtmoderna samhälle finns det anledning att i särskild ordning bekämpa de svårastesmittsamma sjukdomarna. HIV/aids är det mest dramafiska exemplet på att nyasmittsamma och oförutsedda sjukdomar dyker upp också i ett modernt ochvälorganiserat samhälle. Även om det har tagit läng tid att ta fram förslaget tillny lag, har fiden enligt uppfattning använts förhållandevis väl. Vihar relafivt få invändningar, vilket inte minst beror på att krav somcenterparfiet tidigare aktualiserat har tillgodosetts. Nyckelpersonen i smittskyddsarbetet är givetvissmittskyddsläkaren. Det är nödvändigt att denne utrustas med störrebefogenheter än vad som gäller . Men för att det inte bara skallbli befogenheter utan också konkreta resultat fordras att resurserna ärtillräckliga. Prot, 1988/89:44 måsteexempelvis ha resurser för angelägen smittspårning om insatserna skall blieffektiva. Även om det är fråga om ett regionalt ansvar, är smittbekämpningeni hög grad ett nationellt intresse. Det är därför enligt meningviktigt att resursfrågorna följs upp vid kommande förhandlingar. , bör, enligt vår uppfattning, begära attregeringen ser till att smittskyddsläkarna i varje län får de resurser somkrävs utifrån de lokala förutsättningarna. Detta framför vi i reservafion nr 6.Utskottet har, såvitt jag förstår, i sak ingen annan mening, utan säger attregeringen får anses ha ett särskilt ledningsansvar då det gäller mycket svårasamhällsfarliga sjukdomar och att regeringen har att vid behov fillse atterforderliga medel ställs till förfogande för smittskyddsverksamheten. Vi menaremellertid att av ett beslut som innebär att smittskyddsläkaren får störrebefogenhet och fler arbetsuppgifter följer att det också behövs mer resurser. Vivill ha ett riksdagsuttalande här som fastslår statens ansvar. Jag yrkarbifall fill reservafion nr 6. När det gäller HIV/aids finns det vid det här laget enganska väl utbyggd organisafion också på det regionala och lokala planet. Detär naturligt att exempelvis varje landsfing utarbetar sin egen plan för hurkampen mot smitta skall bedrivas, men i de mer övergripande frågeställningarnaär det önskvärt att det finns en enhetlig uppfattning, som präglar arbetet istort. Därför måste signalerna från centralt håll vara entydiga. Det behövsöppna och täta kontakter samt en samordning i fortbildning och informationmellan centralt och regionalt arbete. Vi har från sida tagit upp den här frågan i enmotion. Vi har gjort det på förekommen anledning. Vi har emellerfid, trots attmotionen är avstyrkt, inte reserverat oss, eftersom utskottet så välunderstryker vikten av att smittskyddsarbetet fungerar i det här avseendet. Vihoppas alltså att arbetet fortsättningsvis skall präglas av täta kontakter ochkontinuitet, så att man på regional nivå inte skall behöva känna osäkerhet omvad som gäller centralt. Enligt 42 § har den som tvångsisolerats rätt att begäraatt tvångsisoleringen skall upphöra, och smittskyddsläkaren är då skyldig attofördröjHgen besluta i frågan. Enligt vår uppfattning vore det bättre attprövningen fick göras med vissa tidsintervall. Det handlar inte om att vi villinskränka den tvångsisolera-des rättigheter, snarare tvärtom. Det får inte gåslentrian i prövningen. Det är därför inte rimligt att vare sig begäranframförs eller nytt beslut fattas förrän situationen varaktigt kan haförändrats. I betänkandet heter det: "Utskottet förutsätter attregeringen följer utvecklingen vad gäller bl.a. fattade beslut omtvångsisolering och isoleringstider samt återkommer fill , ommissförhållanden visar sig uppstå i något avseende." Vi centerpartister ärinte nöjda med detta svar på motionen. Vi menar att man redan nu bör ta chansenatt förhindra att missförhållanden uppstår. Det finns, såvitt jag vet, inget jämförbart område därmotsvarande bestämmelse som den som här föreslås gäller. Det finns alltså ingenerfarenhet som ger belägg för att propositionens förslag är till fördel varesig för den intagne eller för samhället. Jag yrkardärför bifall fill reservation nr 1. 4 (vpk): Även om vi skulle tvingas att tillgripamycket hårdare kontrollåtgärder lagstiftningsvägen än dem vi har när detgäller smittskyddsarbetet, måste vi nog inse att vi inte kommer att kunna fåett effektivt smittskyddsarbete, om vi inte alla tar vårt personliga ansvar föross själva och för andra människor. Men för att vi skall känna att vi vill tadetta personliga ansvar måste vi ha ett förtroende för samhället och samhälletsmyndigheter. Vi vet att alla människor inte har samma förtroende förvåra myndigheter och för sjukvården. Vi vet att de homosexuella också har haftanledning att inte känna ett fullt förtroende för samhället och för hur manhandskas med dé uppgifter om sitt personliga liv som de homosexuella iblandkanske tvingas lämna ifrån sig. Vi måste också inse att de homosexuellafortfarande är den' största riskgruppen när det gäller HIV-smitta och aids. Närde homosexuella själva framför att deras förtroende för samhället skulle öka omde fick en möjlighet att fullt ut vara anonyma vid HIV-tester, tycker jag attdet är någonfing som vi måste lyssna pä och ta på allvar. Jag är övertygad omatt dét i praktiken inte kommer att få särskilt stora konsekvenser. När man har testat sig anonymt bygger man förhoppningsvisupp en förtroendefull kontakt med sjukvårdspersonalen och läkaren. När maneventuellt får beskedet att man bär på smittan kan ju den kontakten fortsätta,oavsett om man har lämnat namnuppgifter eller inte. Hur sedan utvecklingenskall bli beror ju helt på det förtroende som uppstår mellan sjukvårdspersonalenoch den smittade. Jag är fullkomligt övertygad om att bara detta att man vetatt man har rätt att vara anonym gör att förtroendet ökar och att man inserfördelarna med att lämna namn och fullständiga uppgifter. Men, som jag sade inledningsvis, hela dettasmittskyddsarbete bygger på ett förtroende. Om man tvingas att uppge namn trotsatt man inte önskar det, kommer ju ändå smittskyddsarbetet att försvåras. Densom inte vill samarbeta kommer inte att lämna ut namnen på de sexuellakontakter man har haft, medan den som vill samarbeta kommer att hjälpa till medsmittspårningen, oavsett om man är anonym eller inte. Jag är alltså övertygadom att frågan om anonymitet är oerhört viktig just i det förtroendeskapandearbetet. Jag är också övertygad om att ingen i längden kommer att vidhålla kravpå att få vara anonym, eftersom man vet att kontakterna med sjukvårdenunderlättas om man har uppgett namn, adress osv. och att man då har lättare attkomma i fråga så fort nya behandlingsmedel finns tillgängliga. Den andra frågan som vi tar upp i detta betänkande gällerkostnaderna för smittskyddet. Som tidigare talare här också har sagt måstesmittskyddsarbetet ses som en nationell angelägenhet. Det kan inte bara varaen fråga för det enskilda . Det vore en annan sak omsmittskyddsarbetet vore jämnt fördelat över landet. Då kunde man beakta detta ide vanliga Dagmaröverenskommelserna och ha schablonbidrag. Men det är ju inteså, eftersom de flesta av de sjukdomar som lyder under smittskyddslagen harbåde en medicinsk och en social karaktär och sjukdomarnas sociala karaktär göratt de koncentreras till vissa storstadsområden. Det är dessa storstadsområdensom då får bära nästan hela kostnaden för att förhindra att smittan kommervidare ut i landet. Prot;1988/89:44 Viär också medvetna om när det gäller HIV och aids att det finns en risk förstigmafisering av de smittade. Vi ser det som så att om smittskyddsarbetetskulle innebära betungande kostnader för landstingen, så att de kanske måsteprioritera bort andra sjukvårdsäligganden, är det mycket lätt att det blommarupp hatkänslor mot de smittade. Vi menar därför att staten måste avlastalandstingen kostnaderna för smittspårningen och behandlingen av HIV- ochaidspatienter. Vi anser att det är mest rättvist att staten tar på sig helakostnaden för smittskyddsarbetet. Jag yrkarbifall fill reservafionerna 4 och 7 i betänkandet. 5 BOHOLMBERG (s): skallta ställning till propositionen om en ny smittskyddslag. Den nya lagen ärmodernare än den nuvarande lagen . Begreppet veneriska sjukdomar harutmönstrats i den nya smittskyddslagen. Oberoende av om sjukdomarna överförs sexueUteller på annat sätt regleras de som samhällsfarliga i samma lag. Det är ocksåpositivt att de samhällsfarliga sjukdomarna räknas upp i lagen. Därmed blir detockså och inte regeringen som fastställer de samhällsfarliga sjukdomarna. Dennya lagen innehåller också viktiga avväganden mellan berätfigade krav på bådepersonlig integritet och tvångsåtgärder från samhällets sida. Det är viktigtatt lagen kunnat förankras så att patienter, sjukvårdspersonal och ytterstmedborgarna känner respekt och förtroende för lagens mål och medel.