prot · GC0971 · 1988-12-31 00:00:00 — Ett accepterande av vissa avsteg från den formella nationellasuveräniteten är nödvändig för att nä resultat i arbetet med att rädda en miljöi vilken mänskligheten kan överleva. relationer med kan med fördel ha entyngdpunkt i just ökat samarbete för att förbättra den fysiska miljön. Vibehöver inte sticka under stol med att vi själva har ett egenintresse däri. Vikan inte klara miljöhoten i vårt land, om vi inte också medverkar till attminska utsläppen i lufl och vatten i våra grannländer. Jag ser av tidningsreferaten frän utrikesministerns besöki att det också av polackerna var ett prioriteratsamarbetsområde. Om detia finns dess värre inget i utrikesdeklarationen. Det ärnödvändigt, tror jag, att kontakterna mellan och bl.a. , debaltiska staterna inom och konkretiseras pämiljöområdet. Det borde inte få stanna bara vid samtal och intressanta uppslag.Det vore därför värdefullt, om utrikesministern ville kommentera vilka planerregeringen kan ha för att driva denna fräga framåt. De baltiska folken står oss nära, geografiskt ochkulturellt. Det har därför länge varit smärtsamt, både för dem och för oss. attkontakterna har varit så fä. sker förändringarna snabbt. Vi gläds medmänniskorna i för varje erövring av mänskliga fri- och rättigheter.Den hjälp och det stöd som vi kan ge i det arbetet bör vi ge, men på derasvillkor. "Björntjänster" skall vi akta oss för att utföra. Stabilitetoch fredlig samverkan ligger i alla berördas intresse. Denna aspekt är den viktigaste att ha iminnet också när det gäller framlida relationer till den gemensammamarknaden. Den bärande idén bakom tillkomsten av EG har varit att undvika attnya konflikter, som kan leda lill krig mellan ledande nationer, på Vi har därför anledning all se mycket positivt på såvältillkomsten som vidareutvecklingen av denna gemensamma marknad. Det finns en mycket bred politiskuppslutning kring de mål som ställt upp för framtidarelationer till EG. Det är min förhoppning att denna enighet existerar ocksåefter vårens behandling av EG-motioner i utrikesutskott. Jag vill emellertid stryka under att denna enighet ocksåär förpliktande för regeringen. Dels så till vida att det är riksdagensriktlinjer som skall ligga till grund för regeringens agerande, dels sä tillvida alt det i första hand är regeringen som avgör, om denna enighet kan bestå. beslut innebär att vi eftersträvar samarbete påalla områden, där inte vår säkerhetspolitik ålägger oss restriktioner. Det gördet angeläget att nogsamt söka analysera var det närmare bestämt kan bliaktuellt. Det är viktigt att hålla i minnet att det också kaninnebära en påfrestning förvår neutralitetspolitik att stå utanför EG. Enbristfällig överenskommelse med gemenskapen skulle kunna urholka trovärdigheteni vår förmåga alt förhälla oss neutrala i händelse av konflikt i vär omvärld. Chefen för , ambassadören , har formulerat det sä här i en intervju i ,utgiven av : "All kunskapsmässig isolering som leder till en lägreteknologisk nivå i det här landet hotar att reducera kvaliteten i vårtneutralitetsvärn. Häller vi oss inte framme i den teknologiska utvecklingen, däminskar ocksä tilltron till vär förmåga att vara neutrala - inte viljan, mentill förmågan." Det ärklokt sagl. Sä förhåller det sig. Den politiska enigheten innebär att ansökan om medlemskapinle är aktuell i de förhandlingar som pågar. har däremot intesagt alt del råder ett definilionsmässigt motsatsförhållande mellan värneutralitet och medlemskap. Man har inte heller sagt motsatsen. Enigheten ärbaserad på att denna frågeställning inle behandlas. Vi rycker nu emellertid allt närmre den tidpunkt däSverige måste ha en åsikt om var gränserna skall dras för att förena bästasamarbetsform med EG med bibehållen trovärdighet i vär neutralitelspolitik. Så härsäger ambassadör i den redan åberopade intervjun: "Jag säger att svensk neutralitet, som vi är vana attbetrakta den. är svårförenlig med de utrikespolitiska ambitioner som förnärvarande råder inom EG. Men ingenting är statiskt i internationellpolitik." Denna insikt leder oss i till slutsatsen, attvi nu noga bör analysera och bedöma vad neutralitetspolitiken kräver.Regeringen borde därför la initiativet till att låta forskare och friståendeexperter utarbeta ett underlag för diskussion och siällningstagande som kankomplettera de analyser som görs inom utrikesförvaltningen. De slutgiltiga bedömningarna måste göras av regering ochriksdag, men beslutsunderlaget är otillräckligt. Vi har ytterligare någontid pä oss. Den bör utnyttjas för kunskapsinhämtande. Jag tror alt det är enförutsättning för fortsatt enighet i denna fräga att ett sädanl material stärtill förfogande i den allmänna debatten. Trovärdigheten i vär alliansfrihet och vår neutralitelspolitik kräverockså att vi kan freda värt territorium mot kränkningar i fredstid. Främmandemakt fortsätter kränka vår nationella integritet. 1988 var därvidlag ingetundantag. Överbefälhavaren anser sig emellertid kunna notera viss effekt av deökade insatser för etl bättre gränsskydd som redan har tillkommit. Del visarall vi är på rätl väg. Fortsatt förstärkning av gränsskyddet är motiverad.Mälet får inle sättas lägre än att varje medveten kränkning av värt territoriumbringas att upphöra. Prutar vi på den ambitionen kan vår vilja och vår förmågaatt hävda vårt oberoende komma att ifrågasättas. 1988 har omnämnts som det är dä freden brötut. Man kan bara hoppas att det omdömet också står sig i historiens ljus. Sanlär emellertid att ett antal svårlösta regionala konflikter, i vilkahundratusentals människor mäsi släppa livet till och miljoner människor drivitsfrån hus och hem, har kommit närmare en lösning . I har efter åtta långa är ockupationsmaktendragit sig fillbaka. Återigen har det bevisats att en supermakt kommer tillkorta i kampen mot en liten nation som slåss för sitt oberoende. Del mäste varavär förhoppning att den vanära som utsatt sig självt för i Afghanistanleder till att dess respekt ökar också för andra nationers legitima krav påoberoende. Med uttåg ur inträder emellertid dessvärre inte enighet och försoning. Sannolikt väntar av inreuppgörelser, bör så långt der är möjligt forfsätla hjälpa till medåteruppbyggnad och med humanitära insatser, som mildrar civilbefolkningenslidande under denna process. Ocksä långvariga ockupation av syneslida mot sitt slut. Med de bästa förhoppningar följer vi avkolonialiseringen avNamibia. Svårigheterna kommer att vara många, men FN:s och därmed världens allanationers närvaro i den nya nationens födelse är en styrka, kommer inte att pä platsen kunna medverka iFN:s arbete. har satt stopp för svensk medverkan i den operationen.Det är tråkigt, inte minst för alla dem som ställt in sig på att medverka i densvenska truppen. Det allvarligaste ligger emellertid i att nejtill svensk medverkan demonstrerar all det är på villkor somtillblivelsen av sker. Oron blir inte mindre av vetskapen om att det ärSydafrika som skall organisera det som är avsett att bli fria och hemliga val iNamibia, Kommer att tillåta medborgarna i att fritt välja sinpolitiska ledning? Det är en viktig uppgift för FN-styrkan att noga övervakaatt så sker. Inne i syns däremot ingen ljusning. Tvärtomdomineras nu nyhetsrapporteringen av stridigheter och inre sönderfall somförsvagar anti-apartheidrörelsen. Det gladde att regeringsförklaringen upprepar Sverigesföresatser att fortsätta driva opinion för sanktioner mot apartheidregimen iSydafrika. Den frågan har hamnat i bakvatten i den internationella debatten.Också i denna fräga skulle vi behöva göra gemensam sak med likasinnade inom EGför att kämpa ner den tveksamhet som alltjämt finns hos bl.a. den engelskaregeringen. Jag vill därför fräga utrikesministern vilken aktivitetfrän svensk sida som är aktuell för att föra kravet pä sanktioner molSydafrika framåt. Eller har trötinal på den frågan? Ocksä i det långvariga kriget i rådertemporär vapenvila, ensidigt proklamerad av Polisario. Det råder inget tvivelom att Polisarios sak gjort framsteg. Det är bara att hoppas all de nya samtalsom snarl skall föras med kung av leder fram till enighet om huren folkomröstning om framtid skall genomföras. börförklara sig berett alt stä till förfogande för de FN-insatser som där kan bliaktuella. Jag skulle kunna fortsätta nämna flerglädjande inslag i världsbilden frän olika delar av världen. Det är viktigt attkonstatera att där framsteg gjorts har de grundats på en växande respekt förindividuella fri-och rättigheter och pä insikten att materiellt välstånd bästnås med hjälp av fri ekonomi och fri handel. Framstegen bevisar därmedhållbarheten i gamla klassiska liberala värderingar. Ideologier vänsterut, där kollektivet utövar förtryck avindividen, har lika väl som högerregimer vilka omyndigförklarar den enskildebada förlorat i dragningskraft. Det är kombinationen av omsorg om den enskildesfri- och rättigheter med en ekonomisk organisation byggd på frihandel och ensocialt styrd marknadsekonomi som är det gemensamma för länder där andligfrihet förenas med materiellt välstånd. Det är den erfarenheten som glädjandenog sprider sig i världen och blir till en renässans för grundläggande liberalavärderingar. Det kan sägas av den tvivlande alt man inleskall dra för långtgående slutsatser av vad som hänt . Jagställde själv frågan till utrikesminister, . Vad säger man till den som påvisar alt viupplevt töväder tidigare, töväder som snart nog övergäll i bistra tider ochkalla krig? svarade all biler man sig fast i pessimism ochtvivel missar man chansen att utralla saker i fredens och försoningens intressemedan chansen finns. För egen del har jag inte lid att vara pessimistisk,sade han. Jag har fullt upp med all ta vara pä de chanser som den nyaavspänningen skapar. Jag tycker det är en utmärkt inställning. Jag hoppas attdet ocksä är den svenske utrikesministerns, ja. att det är allas vårinställning till den nya avspänningens möjligheter. 4 (): Världen har kommit oss så nära. När hem ochhus, byar och hela städer utplånades av jordbävningen i frågade ingenlängre efter ideologiska frontlinjer mellan politiska system. Hjälpen mästefram, och hjälpen tas emot. När niiljöskadliga ämnen förs med vindar och havsvågorfrån land till land påverkas levnadsbetingelserna för oss som lever , fördjur och natur och för ännu ofödda generationer. Då måste miljövärn ochåtgärder vara lika gränsöverskridande. Miljön kräver att miljöpolitiken blir eninternationell huvudlinje, ett gemensamt ansvar. När barnsåras och dödas av israeliska kulor, av nervgasattacker i ,som pojksoldater i kriget och i det vita herrefolkets rader i desvartas , ärdet mord på jordens barn. Då har vi långt kvar tillmänsklighet och medmänsklighet. Dessa förlorade, förödda är för barn ochungdomar i världens oroshärdar är en av framtidens största förluster. Därförmåste alla krafter mobiliseras för att ta till vara just barnens rättigheter. Av jordensbefolkning är nära hälften barn . Iu-länderna dör 80 000 barn . Det är en ohygglig sanning. "Tänk att barn som skrattar eller gråter låterlikadant i som i . ...Annars är nästan allting olika för dejoch dom här barnen", skriver barn- och ungdomsorganisationen på enav sina affischer. Det gäller lika mycket , dit flyktingbarnen iPakistan nu hoppas kunna återvända. Det gäller också barn som nägon annanstanspå vår jord drabbas av konflikter, krig, missväxt, underutveckling ellerförslumning. Barnen drabbas alltid hårdast. Ohygglig är också sanningen att enkla medel som rentvatten, möjligheter lill bättre hygien, mat för dagen och tak över huvudet hadeförhindrat nio av tio barndödsfall i utvecklingsländerna. FN:s konvention om barnens rättigheter måste äntligenantas och bli verklighet. måste driva på för att göra konventionen tillett kraftfullt stöd, inte minst för barn i krig. mäste sedanefterlevas, och det är en ännu större uppgift. Vi i värdesätterregeringens arbete för en särskild internationell kommitté för övervakning avbarnens rättigheter. Vi föreslår därutöver ett svenskt initiativ för ett rättigheter, utveckling och miljö. Institutet bör bygga uppen gedigen kunskapsbank och fungera pådrivande i frågor som rör barnensrättigheter. Jag vill fräga utrikesministern om regeringen är beredd att gåvidare på detta sätt för att förbättra barnens livssituation. Barn är sårbara och i behov av stöd. Men barn och vuxnalever i samma verklighet. Varje övertramp när det gäller de mänskligarättigheterna måste därför kraftfullt fördömas och bekämpas. När dödsdomer den indisk-brittiskeförfattaren för tankar och känslor satta pä pränt i en roman,stär människor upp till försvar för tankens frihet och tryckfriheten. Allaciviliserade länder brännmärker alla former av terrorism, självfallet ocksästatsterrorism. Därför var den åtgärd som regeringen vidtog viktig, men det ärnaturligtvis ocksä viktigt alt fullfölja arbetet för att komma ät dettaåterfall i mörkrets samhälle. I gär dömdes den tjeckiske författaren tillnio månaders fängelse. Hans brott är klarhetslidelse. Trots husarrest, fem ärsfängelse och upprepade förödmjukelser har han ständigt vässat sin penna. Handöms till fängelse, men domen faller främst och tyngst över Tjeckoslovakienshycklande syn pä mänskliga fri- och rättigheter. kommersenare under debatten att vidareutveckla syn på just dessafrågor. Konflikten mellan israelser och palestinier kan inle lösasmed våld. Våldet har inte skapat nägra förhoppningar, bara nytt våld. Israeloch PLO måste erkänna varandra som förhandlingsparter. Palestinierna måste fårätt att Prot.1988/89:71 upprätta en egen siat, som räll alt existera inomsäkra och erkända gränser erkännes. Den svenska rollen för att skapadialog mellan ~7. ~ TT och PLO är brobyggarens. Denrollen bör efter förmåga och ulanöverdrifter fortsätta att agera. Stats- och utrikesministrarna, liksomskickliga medarbetare inom , har anledning att ta till sigde positiva omdömen som kommit till del för vår roll i detsammanhanget, samfidigt som det återstår mycket all göra. Ockupation och krig har slitit sönder det afghanskalandet. Terrassodlingar, jordbruk, kommunikationer likaväl som det politiskasystemet har raserats. Ur förödelse och kaos skall nya ordningar växa fram.Sovjetunionen måste nu underlätta minröjning i . 1 bl.a. Morgonekolkunde vi höra en uppgift om att det finns 30 miljoner minor kvar efter det attsovjetstyrkorna har lämnat landet. Det svenska stödet till måste hahög prioritet och bl.a, tillföra teknisk kunskap och kapacitet i del svåra menlivsnödvändiga arbetet med minröjning. Jag utgår ifrän att detta ocksä ärregeringens inriktning. I har den förnedrande apartheidpolilikengrundlagsskydd. Etl sådant system kan bara upprätthällas med våld. Urapartheidsystemet växer en obarmhärtig våldsspiral, som ocksä drabbarSydafrikas fronlslaier. Överenskommelsen om ett fritt och detsydafrikanska tillbakadragandet från är glädjeämnen i en annars dysterverklighet. har målmedvetet gätl före på sanktionsområdel medhopp om att fler länder skall följa efter. Vi i vill främja en politiksom gör de beslutade sanktionerna effektiva. Först dä kan sanktionspolitikenvinna trovärdighet. Ingen möda fär sparas i arbetet att, inom FN och i direktkontakt med andra länder, fä internationell uppslutning för mer omfattandesanktioner mol . Mot denna bakgrund skall vägran attacceptera svenska övervakningsslyrkor ses. Den är en indirekt bekräftelse päbojkottpolitikens hot mot . Vi är en del av en global gemenskap. Vårt internationellaengagemang mäste naturligtvis gälla hela världen. är del naturligtatt samarbets-behovei är särskilt stort ined länder i värt eget omedelbaragrannskap, i första hand med de nordiska länderna. förefaller det som vore mer uppskallat och högre värderat utanför vär egenländerkrets än vad det är i - i varje fall just . Jag tycker att detär viktigt att ständigt erinra om de stora insatser som gjorts för den friaarbetsmarknaden och det långtgående samarbetet - någonting som vi inom detnordiska länderomrä-det tycker är naturligt och tar för självklart. Mensjälvfallet mäste vi arbeta för att stärka detta samarbete, att vidareutveckladet. Och när vi har en gemensam grundsyn, har vi anledning att samordna denocksä i våra relationer mot omvärlden. Till detta grannskap hör naturligtvisvår egen världsdel, . Mycket lyder pä att vi nu upplever etl utvecklingsskedesom kommer att fä historisk betydelse. Det gäller den integrationsprocess som sker inom den europeiska gemenskapen. Det gäller ocksä den nya öppningen i , i synnerhet i . Det svenska perspektivet mäste vara alleurope- iskt. Vi i förutsätter därför att öppet och positivt möter båda 24 dessa processer. Här ryms ocksämänga möjligheter: ett vidgat och ömsesi- digthandelsutbyte och därtill dimensioner som inte låter sig räknas ikronor och ören. D-mark eller rubel. Hit hör människors rätt att resa utanfördet egna landets gränser och rätt att emigrera, t.ex. för judar. Hithör människors möten vid resor, studier och kulturutbyte och allt del som födsi medmänskliga relationer - förståelse, tolerans, solidaritet. Dessa värden kanlämna väsentliga bidrag till arbetet för mänskliga fri- och rättigheter. Våra bedömningar av hur internationella samarbeteskall utvecklas mäste bl.a. utgå frän en analys av neutralitetspolitikenskrav. Sä även det alleuropeiska perspektivet. bidrag i det sammanhangetoch neutralitetspolitikens betydelse för stabiliteten i vår del av världenkommer senare i debatten att utvecklas av utrikesutskottets vice ordförande . Den svenska neutraliteten har sina rötter i början av1800-talet. Sambanden är tydliga mellan tradition som neutral statoch vårt lands historiskt sett unikt länga period av fred. Just därför har densvenska neutralitetspolitiken också en djup folklig förankring. självvalda säkerhetspolitik är inte något somkommer av sig självt. Den svenska neutralitetspolitiken förutsätter att viskapar trovärdighet för vår vilja och förmåga att upprätthälla en neutralposition också vid allvarliga konfrontationer mellan stormaktsblocken och, inteminst, vid en krigssituation. Vår neutralitet stödjer sig inte pä någrainternationella fördrag eller garanfier från stormakternas sida. Den ärsjälvvald, och det ankommer pä oss själva att skapa tilltro till den iomvärlden. Ett starkt försvar, som syftar till att hälla Sverigeutanför internationella kriser och krig, är en viktig grund för trovärdigheteni den svenska neutralitetspolitiken. En annan bärande byggsten är att Sverigekan föra en självständig utrikes- och säkerhetspolitik. För ett starkt försvar och en självständig utrikespolitikfordras också ekonomisk styrka och reellt självbestämmande. För medsitt stora utlandsberoende kräver detta särskild omsorg. Det är viktigt bådeatt vi har en väl fungerande inhemsk försörjning i landets olika delar och attvåra internationella ekonomiska förbindelser inte är ensidiga. När regeringen i förra årets EG-proposition - och därefterriksdagen -talar om att "bredda och fördjupa samarbetet med EG så långtdetta är förenligt med neutralitetspolitiken", då förutsätter detta såvälmilitär som ekonomisk styrka men också en självbestämmanderätt som skapartrovärdighet. Den här bakgrunden är nödvändig för att debatten omSveriges relationer med EG skall fä rätt perspektiv och rätta nyanser. Säkerhetspolitikenhar som relationerna med EEC eller EG diskuterats i vårtland varit ett avgörande hinder för svenskt medlemskap i I den andankonstaterade så sent som att EG-medlemskap inte är ettsyfte med de nu aktuella förhandlingarna. Kompromissformuleringen blev möjliggenom att tidsperspektivet begränsades till den period dä EG:s s.k. inremarknad avses bli förverkligad. Efter valet har medlemsfrågan åter fokuserats idebatten, främst av representanter för näringslivet men också av andra. Iblandhar det gällt en allmänpolitisk plädering, ibland hot om utflyttning avarbetstillfällen frän Prot.1988/89:71 . har jag vid utrikesnämndens sammanträdenvarnat för denna debatt, om den får stå oemotsagd. Denriskerar då att skapa osäkerhet om linje, så som den bestämts avriksdagen. Det gäller i synnerhet när beredningen av EG-frågan sker tillsammansmed representanter för näringslivet men inte tillsammans medoppositionspartierna. Därför är det viktigt att regeringen i dagens debattklargör sin inställning på den punkten, liksom i fråga om det förslag somcentern länge har framfört om att det behövs en ökad parlamentarisk insyn ochen helhetssyn i stället för den splittring pä alla dessa kommittéer som i dagarbetar inom . Jag skulle bra gärna vilja ha utrikesministernskommentar till detta. , , kom en artikel i där avgående EG-statssekreteraren gjorde en markeringmot den förda debatten vid sidan av riksdagsbeslutet. Men det var fortfarandetyst från statsrädskretsen. Bl.a. det föranledde vår. partimotion underallmänna motionstiden . Självklart inverkar ocksä den ökade öppenheteni - begärde ett särskilt handlingsprogram för vårt landsagerande i förhåUande till bl.a. de baltiska staterna - men också sädana sakersom frihandelsavtalet i mellan och ,GATT-överläggningarnas fortsättning etc. Över huvud markerade vi en ökadöppenhet för handel med olika länder och ländergrupper i olika delar avvärlden. Det var därför något förvånande att statsministern ibörjan av februari efter ett tal vid , ,kritiserade och för övrigt ocksä partimotioner som"sabotage mot kompromissen" - som det uttrycktes i nägot referat.Detta trots att vi i partimotion klart markerade, att stärfasl vid det riksdagsbeslut som togs 1988. Statsministern har inte återkornmil i den debatten, ochdet är nog säkrast. Om jag inte tar alldeles fel, och det gör jag inle, harMetallordföranden i sin förbundstidning i - om jag sä får säga -oförblommerade ordalag efterlyst statsministerns röst i den debatt om föregickvår partimotion. Frågan är väl närmast här , om utrikesministern harnågot att tillägga. Som alla vet, gär över hälften av den svenska handeln till . Men det är inget skäl att ensidigt inrikta arbetet på attutveckla de ekonomiska relationerna endast med denna ländergrupp. Tvärtom börvi, parallellt med ett ökat EG-samarbete, eftersträva att minska värhandelspolitiska sårbarhet genom ökad handel också med andra marknader. är , näst efter , vårviktigaste marknad. Den vill vi gärna se vidareutvecklad. De östeuropeiska marknaderna kan få ökad betydelse, om honnörsorden perestrojka och glasnost visar vägen fram till en modern och öppen ekonomi. Inom 100 mils omkrets från bor 112 miljoner människor-79 miljoner av dem, dvs. , bor inom de östeuropeiska ländernas ekonomiska samarbetsorganisations områ de. Här finns, på nära häll, en potenfiell marknad med uppdämda behov. Med en av de mest ekonomiskt dynamiska regionerna i världen, , är de svenska relationerna ännu blygsamma, likaså med tredje världens 26 länder. Därför måste vi riktaintresset ocksä mot dessa delar av väriden. Miljöhoten blir alltmer påtagliga. 1 den industrialiseradevärlden är själva överflödet ett hot mot naturen. I den fattiga världen är detsjälva nöden som utgör miljöhotet. 1 vår del av världen förbrukar vi i ställetför att bruka och vi gör det på en del håll i överflöd. 1 andra länder ärsjälva nöden orsaken till att öknarna breder ut sig och skogar försvinner menockså naturligtvis exploateringsintressenas omättliga aptit. I den dagligakampen för överlevnad är det svårt att orka tänka på hushållning för framtiden.Därtill kommer den dåligt anpassade teknik som i-världen har fört in iu-landsverkligheten och som ofta skoningslöst skövlar naturtillgångar. Miljöhoten känner inga gränser. Föroreningarna i havendrabbar alla kontinenter. Jordens lungor, de tropiska regnskogarna, avverkas iallt snabbare takt. Miljöproblemen undergräver en uthållig utveckling. Deklarationer är inte nog. Ord måste följas av handling.Utrikesministerns konstaterande i regeringsförklaringen, att den globalamiljöförstöringen dramatiskt växer, måste leda till slutsatsen attmiljöfrågorna skall bli en väsentlig del av Sverigesinternationella arbete.