prot · GC0947 · 1988-12-31 00:00:00 — Det medför pä kort sikt att bytesbalansunderskottettenderar att öka, och detta riskerar att driva fram en åtstramning som ingen avoss egentligen önskar. Att produktivitetstillväxten är sä pass svag och attöverflyttningen av resurser till den högteknologiska industrin och de branschersom har de bästa framtidsutsikterna inte går snabbare kan ge problem på längresikt. Vad bör då göras åt detta? Regeringen svarar ipropositionen - och jag antar att finansministern kommer att utveckla detnärmare i debatten senare här - att den ekonomiska politikens främstauppgift nu är att bekämpa inflationen. Men inte på ett sätt som ökararbetslösheten, utan genom att förbättra ekonomins funktionssätt, fämarknaderna att fungera mer effektivt och öka tillgången på arbete och kapital. En rad förslag med den innebörden lades fram i denproposition vi debatterar ; fler kommer att presenteras framöver.Jordbrukspolitiken föreslås bli mer inriktad på konsumenternas intressen,tekorestriktionerna skall avvecklas, en utredning om åtgärder för att stimulerakonkurrensen tillsätts, inkomstskattesatserna sänks, åtgärder sätts in för attöka rörligheten pä arbetsmarknaden och utbudet av arbetskraft. vidtasåtgärder för att kyla ned den överhettade byggmarknaden. majoritet anser att den här inriktningenav den ekonomiska politiken är bra och nödvändig. Den svenska ekonomin är ,efter mer än tvä års uppgång, inne i en överhettad fas. Vårt betänkande strykerunder att det inte finns några klara tecken på att vändpunkten skulle varapasserad eller nära förestående. Kapacitetsbristen och den svagaproduktivitetsutvecklingen gör därmed att den goda internationella tillväxteninte fullt ut kommer att kunna utnyttjas för en förstärkning av bytesbalansen.Även kommer den svenska ekonomin att vara stark - men attlida av för hög inflation, flaskhalsar och arbetskraftsbrist. Mot ensådan inflationistisk utveckling finns i princip tre recept: För det första: inkomstpolitik, vilket innebär attparterna på arbetsmarknaden frivilligt kommer överens om att hålla tillbakapriser och kostnader. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, . Denlösningen verkar inte vara för handen. Parterna är oeniga omgrundläggande principer för lönebildningen, om beräkningen av löneutrymmet ochom hur skatteomläggningar av olika slag påverkar detta. För det andra: en ekonomisk-politisk åtstramning, sombeskär efterfrågan pä varor och tjänster - och därmed också efter hand beskärefterfrågan på arbetskraft. Utskottsmajoriteten är i och för sig positiv stram finanspolitik, men vi är skeptiska till en hård åtstramning,dels för att detta riskerar att driva upp arbetslösheten, dels för att det ärsvårt att se finanspolitiken som ett särskilt verksamt medel mot denlänefinansierade konsumtionsuppgång som driver upp importen. Fallet ihushållssparandet beror i hög grad på avregleringen av kreditmarknaden och påförändringar av hushållens läne- och sparbeteende. Och en omplacering avtillgångar och skulder är inte något som man enkelt hejdar med budgetpolitiskainsatser. Därmed inte sagt att en stramare politik kan uteslutashelt och hållet. Om löneökningarna 1989 skulle ligga på en hög nivå, trots attskattesatserna sänks, kan det bli nödvändigt att genomföra enekonomisk-politisk åtstramning . Men skulle en sådanåtstramning, enligt utskottets mening, vara mindre lämplig. Därmed återstår, för det tredje, den typ av åtgärder som bör prioriteras i kampen mot inflationen. De kan, om man sä vill,sammanfattas under beteckningen "utbudspolitik". Det rör sig alltsåom åtgärder som gör att ekonomin fungerar mer effektivt och som pressartillbaka priser och kostnader och förbättrar produktiviteten. Jagvill understryka att den typen av åtgärder blir allt viktigare ju mer skeptiskavi är till inkomstpolitik eller åtstramning. Utskottet stödjer regeringensinriktning pä utbudsstimulanser. Så långtutskottsmajoritetens syn. Vad säger dä oppositionen? Ja, herr talman, den frågan går tyvärr inte att besvara, ialla fall inte om man med "oppositionen" menar ett någorlundasammanhängande alternativ till den socialdemokratiska politiken. Något sådantfinns nämligen inte. Tvärtom har nog oppositionen aldrig förefallit mer inkonstruktivoch uppsplittrad än . Till det betänkande som vi debatterar här ikammaren har oppositionen fogat inte mindre än 71 reservationer och 8 särskildayttranden. Det måste vara rekord i sitt slag. Delvis beror det naturligtvis på att oppositionen numerabestår av fler partier . Men det är inte det enda skälet. För om maninskränker sig till att studera den borgerliga oppositionens reservationerskall man finna ytterligare ett rekord, nämligen i inbördes borgerligsplittring. De borgerliga har bara lagt fram 5 gemensamma reservationer. Bara 5av de 71 oppositionsreservationerna kommer från en gemensam borgerligplattform. Och de handlar dessutom om åtgärder som inte direkt är knutna tillfrågor som behandlas den proposition vi diskuterar , t.ex. den vanligaborgerliga käpphästen om avskaffande av löntagarfonderna. Intressant tycker jag också det är att notera attmoderaterna och har lagt fram åtta gemensamma reservationer ellergemensamma särskilda yttranden, medan inte en enda gäng funnit detmöjligt att ena sig med eller med var för sig. Jagskulle vilja ta tillfället i akt och fråga varför inte harkunnat lägga fram enenda tvåpartireservation tillsammans med . Själv kan jag inte tolka avsaknaden av sådana på någotannat sätt än att det inte längre existerar något mittenalternativ till högernsresp. socialdemokraternas ekonomiska politik. Det är i sä fall en vikfigupplysning till väljarna. Inte nog med att det borgerliga alternativet harslutat att existera- i den män det någonsin har funnits. Det är dessutom så,att mittenpolitiken har upplösts i atomer, eller en tunn blå rök, eller vad detnu kan vara som en sådan politik brukar upplösas i. Mot den bakgrunden är det inte svårt att förstå deborgerliga kommentatorernas uppgivenhet i massmedia den senaste månaden. 1Svenska huvudledare, , suckar skribenten ochsäger att det är "sannerligen inte lätt att säga vad de tre borgerligapartierna skall driva valrörelse tillsammans på 1991". Det är inte ofta jag har anledning att skriva under pä vadSvenska ledare säger, men i det här fallet måste jag erkänna att jaghar samma svårighet som den konservative ledarskribenten att se nägot borgerligtalternativ till den socialdemokratiska politiken. Den svårigheten blir större när man studerar innehållet ireservationerna. De fem gemensamma reservationerna som avlämnats av de treborgerliga partierna behandlar avskaffande av valutareglering ochlöntagarfonder, tilläggslån till yngre bostadshus, samt stimulans avhushållssparande och högteknologiindustri. Det är, må jag säga, fögaimponerande, särskilt med tanke på att de konkreta åtgärder som vart och ett avde borgerliga partierna i andra sammanhang föreslår, t.ex. vad gällerhushällssparandet, går stick i stäv med medreservanternas, och med tanke på attreservationen vad gäller högteknologi inskränker sig till kravet pä attregeringen borde tillsätta en utredning. Något eget förslag i frågan har deborgerliga inte. Än mindre imponerande framstår "enigheten", om manmot den ställer de förslag där de borgerliga är öppet oeniga sinsemellan, ochdär de inte ens försöker dölja den oenigheten. Det gäller t.ex. så grundläggande frågor som hela synen påstabiliseringspolitikens uppgifter. Där tar i sin motion avståndfrån en aktiv konjunkturpolitik. Innebörden är, att om t.ex. en ny oljekris skulledrabba , så skulle regering och riksdag inte ta på sig ansvaret attförsöka bekämpa krisen eller mildra effekterna av den. Självklart tar bådecentern och avstånd från en sådan nyliberal ståndpunkt. Men själva den inbördes trätan föranleder mig ändå att ställafrågan: Vilken grundsyn skulle en eventuell borgerlig regering ha päkonjunkturpolitikens möjligheter och uppgifter? Jag tycker att det är en frågasom det också är viktigt atf få svar på i dagens debatt. När det gäller stabiliseringspolitikens uppgifter i dagenskonjunkturläge, noterar jag också en tydlig skillnad mellan ochalla de övriga partierna. kräver en åtstramning av finanspolitiken.Men varken i motion eller i partiets reservationer förs någotresonemang om hur mycket finanspolitiken skulle behöva stramas åt eller hurdetta skulle ske. Jag vill därför fråga : Hur mycket skullefolkpartiet vilja dra in? Och vem skall betala? Andracentrala ämnen, där de borgerliga är oeniga, är t.ex. synen på Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. kritiserar öppet negativa syn påtillväxt. De borgerHga partierna har olika uppfattning om aktiebeskattningen,om skatteomläggningen 1989, om momsen, om investeringsfondernas utnyttjande,om arbetsmarknadspolitiken, om byggregleringen, om jordbrukspolitiken och omtekopolitiken; dvs. om praktiskt taget allt som regeringen föreslär i sinproposition. Därför, herr talman, är det svårt, för att inte säga heltogörligt, att pä den tid som här står till buds gä igenom reservation efterreservation och detaljerat motivera utskottets ställningstaganden. Låt mig barasammanfattningsvis upprepa att de borgerliga inte förmått redovisa någotsamlat alternativ till regeringens politik. Somliga av dem talar om behovet avåtstramning, men redovisar inte hur det skall ske. Andra kritiserar regeringenför bristande nit i inflafionsbekämpningen, men föreslår i nästa andetag enytterligare påspädning av inflationstrycket genom avveckling av alla byggregleringar. Något fungerande alternativ till regeringens politik givesinte heller av eller vpk. Vpk upprepar sin traditionella kritikvad gäller fördelningspolitiken, men säger inget om att den förstärkning avarbetsmarknaden och sysselsättningen som skett i sig ärdet viktigaste bidraget till en rättvis fördelning som den ekonomiska politikenkunnat ge. , ä sin sida, tar avstånd från tanken att manskall sätta upp ekonomisk tillväxt som ett mål för den ekonomiska polifiken. Jagdelar oro för vår miljö, men jag tror att det är fel att påståatt den ekonomiska tillväxten i sig skulle vara skurken i dramat. Ekonomisktillväxt betyder inte något annat än ökad produktion. Och det väsentliga förmiljön är inte hur mycket som produceras, utan vad som produceras och medvilken teknik det produceras. Den viktiga uppgiften är därför inte att försökasätta stopp för produkfionen, utan att försöka skapa förutsättningar för attvrida om den till sådana områden och till sådan ny teknik att miljön inteskadas. Jag skulle vilja avsluta mitt anförande med att ställanågra frågor till , detta för att jag tycker att det ärutomordentligt svårt att få något grepp om vad egentligen stårför i den ekonomiska politiken. Å ena sidan vill man gärna framställa sig somradikala kritiker av regeringspolitiken, å andra sidan hävdar man jufortfarande att man är ett borgerligt parti, vilket - antar jag - innebär kan tänka sig att vid en eventuell borgerlig valseger regera fillsammansmed och . För mig går det här inte ihop. Det är speciellt på tvåområden som jag tycker argumentation är svår att förstå. Först gäller det synen på arbetslösheten. I er motion omden ekonomiska politiken skriver ni: "Finans- och penningpolitiken måstesyfta till att understödja den fasta växelkursen. Arbetsmarknadens parter fårdärmed ta ett större ansvar för den försämrade konkurrenskraft som uppstår vidlöneökningar utanför den acceptabla ramen." Jag undrar: Vad betyder detta? Är inte innebörden av vadsom sägs att regeringen skall strunta i att gripa in om arbetslösheten stiger ihöjden, dvs. att det skall "svida i skinnet" på löntagarna, somFälldin en gäng uttryckte Ochär inte detta i så fall cyniskt och ansvarslöst av ett parti som påstår sigvara småfolkets parti och stå för en rättvis fördelningspolitik? Utan klart besked beträffande den ekonomiska politikensfrämsta mål, full sysselsättning, blir myckna tal om en rättvisfördelningspolitik bara tomt skrammel. Min andra undran gäller det ni skriver om tekoindustrin ien av era reservationer med anledning av utskottsmajoritetens yttrande. Därkräver ni fortsatt stöd till teko med motiveringen - och jag citerar ordagrant- att "tekoindustrin har sämre lönsamhet än fiertalet andra näringsgrenarinom svensk industri". Min fråga är: Menar ni på fullt allvar att staten - dvs.skattebetalarna -skall subventionera alla näringsgrenar som har sämre lönsamhetän genomsnittet? Skall alltså staten ta ansvar för att lyfta olönsammabranschers lönsamhet upp till en genomsnittsnivå? Gäller det generellt, föralla branscher som kan hamna i trångmål? Vad skulle det betyda för statsfinanserna- och för marknadsekonomins sätt att fungera? Jag vore glad om jag fick svar påde frågorna - och jag skulle också vara intresserad av att höra hur moderaternaoch ser på nya doktrin. kommer senare i debatten attbehandla sådant som gäller byggsidan. Jag avser att i kommande repliker sålångt jag hinner svara på de frågor som jag har fått under den tidigaredebatten. vill jag yrka bifall fill utskottets hemställan i alladess delar och avslag pä samtliga reservationer. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. 7LARS () replik: Det var intressant att lyssna till Anna-GretaLeijons debutanförande som ordförande i finansutskottet. Det andades en medvetenhetom problemen som jag tycker var klädsam och som vi kanske inte varit alldelesvana vid. Jag hoppas att inte tar illa upp, om jag säger attdet egentligen inte fanns mycket för mig att invända mot i den första hälftenav hennes anförande. Jag förstår att det är ofrånkomligt för en nysocialdemokratisk utskottsordförande att pröva greppet att beskylla deborgerliga för långtgående splittring. Vi var t.o.m. inkonstruktiva - jag vetknappt om det ordet finns -men vi får väl pröva det i fortsättningen. Får jag i all enkelhet påminna om degemensamma borgerliga reservationer som hon själv läste upp - avskaffadvalutareglering, avskaffade löntagarfonder, stimulans för hushållssparandetetc. Nog är det en bra grund för en gemensam politik. De begränsade skillnader som finns på tvären mellan deborgerliga partierna är egentligen obetydliga, om man jämför med den väldigasplittring som det socialdemokratiska partiet visar på längden, över tiden. Jagkontrasterade i mitt anförande vad finansminister sade för ett är sedanom marknadskrafternas omöjlighet och kollaps mot vad vi fick höra efter valet,nämligen hur viktigt det är att satsa på bättre fungerande marknader ochutbudsekonomi. Det ligger mycket i kritik mot regeringen försvekfullt uppträdande. Att jag likväl inte kommer med liknande anklagelserberor på Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. att jaginte vågar riskera att driva finansministerns nya mer förnuftiga tankegångar påflykten. Med våra korta mandatperioder kan varje parti som ändrar sig beskyllasför svek. Jag föredrar att glädja mig åt varje syndare som företer tecken päatt bättra sig. Det spännande just nu är att se hur långt detta omtänkandekan gå och hur snabbt det kan ske. Jag noterade med stort intresse attAnna-Greta avfärdade inkomstpolitik och åtstramning och förordadeutbudsstimulanser. Men det finns ett hot, vilket även var innepä, nämligen talet om att det kan bli åtstramning . Vilken form avåtstramning är det då tänker sig? Är det en penningpolitisk,vilket med min tidigare skisserade uppläggning vore det naturliga, eller är deten finanspolitisk? Sent pä året är det svårt att föreslå utgiftsminskningar, däblir det alltså skattehöjningar. Men höjda skatter är inte någon lösning påproblemet. Höga skatter är problemet i ekonomi. Jag skulle gärna vilja höra ytterligareutveckla vilken form av åtstramning som kan bli aktuell . 8HANS (vpk) replik: Det var ett intressant anförande Anna-GretaLeijon höll. När jag läste betänkandet hoppade jag till när jag såg att manhade ägnat vpk:s politik litet större utrymme än vanligt. Jag tänkte att detkanske berodde på att man hade ömma tår vad gäller fördelningspolitiken. Men iAnna-Greta anförande var behandlingen av vårt parti mycket kortfattad. Icke desto mindre har jag en del att säga, och jag börjarmed att instämma i vad sade om det borgerliga alternativet.Vi kan vara överens om att det inte finns nägot borgerligt alternativ. Detskall bli intressant att se.hur sönderfallet fortskrider. Men det ser ut att vara desto närmare till ett rödblåttalternativ. Socialdemokrater och folkpartister har fullt sjä med att skriva sigisär i utskottet trots att man i många grundläggande frågor är överens. Detgäller att hålla upp en splittrad bild och försöka dra en rågång mellantraditionell borgerlighet och nyvunna borgerliga insikter frånsocialdemokratiskt håll. Jag hade väl inte hoppats att det skulle finnas någotsocialistiskt alternativ, men något slags socialistiskt samvete borde väl ändålyftas fram och vädras i en sådan här debatt. Då måste jag fråga vadhon anser om undersökning om hushållsekonomin under åren1978-1988. Är den tillfredsställande? Är den ett tecken på attfördelningspolitiken är riktig? Jag håller med om att det viktigaste är att skapa arbeteoch utveckling, och det har man lyckats med. Det är en väsentlig framgång. Dethar jag aldrig stuckit under stol med. Men vid sidan av detta finns också andrafakta. Det vore intressant att veta om regeringen är nöjd med att man nu har skapatarbete och tänker låta den hushållsekonomiska utvecklingen fortsätta underytterligare en tioårsperiod. Borde man inte nu ta verkliga krafttag för atträtta till de avigsidor som uppvisas? Vad säger man om de regionala skillnaderna? Det finnsfortfarande ganska stora regionala skillnader, och som gammalarbetsmarknadsminister borde väl intresserasig för att flytta industrin i stället för att flytta folk. För vi kan väl varaöverens om att koncentration av människor och produktion har bäde miljömässiga,ekonomiska och inflatoriska effekter. När det gäller bristen päkapital är mitt intryck att det inte saknas kapital i landet. Man är sen medatt investera, men vågar man investera, kanske i uppgångens elfte timme. Detfaktum kanske också borde lyftas fram att man under första halvåret i årinvesterar lika mycket utomlands som man gjorde under hela . Detborde också föranleda någon reaktion frän . Vissaekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. Underdetta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. 9 ()replik: Jag skall i den här repliken hälla mig till stabiliseringspolifi-ken,eftersom den var ett återkommande tema i anförande. Jagtyckte att gav mycket tydliga exempel på den internasplittringen just i fråga om stabiliseringspolitiken. Först föreföll det som omhon höll med mig om att åtstramning genom skattehöjningar inte fungerar. Honavfärdade det - det var alternativ nr 2 som inte gick; inkomstpolitik gick inteheller. Det skulle bli utbud och stimulanser i stället. Sedan sade hon ändå atten åtstramning kan komma senare, om löneökningarna blir för stora. Jaghar svårt att hitta något tydligare exempel pä metoden att försöka sitta på tvåstolar . Jag skulle gärna vilja att bestämde sig förvilken modell det är som gäller - skall man föra åtstramningspolitik isocialdemokratisk tappning genom att höja skatterna eller skall man inte göradet? Vad är det för mening med att uttala att det skall komma en åtstramning omman inte avser att fullfölja det? Och hur mycket skall lönekostnaderna då ökainnan denna skattehöjande åtstramning skall komma till stånd? Anna-GretaLeijon påstod att önskar en åtstramning och ställde några frågor omden. Jag vill då påminna om att i motsats tillregeringen och utskottets majoritet faktiskt har talat om vad det blir föreffekter av våra förslag. Jag kan emellertid inte se att det är något krav päåtstramning. Vad vi har gjort är att vi - som regeringen borde ha gjort i sinproposition - redovisat vad som händer med den samhällsekonomiska balansen omfolkpartiets förslag genomförs. Vivill sänka marginalskatterna mer än regeringen; det späder på efterfrågan.Samtidigt föreslår vi stora sparstimulanser. Det betyder att efterfrågan minskar.Vi har en annan profil på de reducerade bostadssubventionerna. Det betyderockså att efterfrågan minskar. Vi har en ganska rejäl utbudsökning genom det avoss föreslagna förvärvsavdraget för pensionärer, som betyder att produktionenökar ganska snabbt. Det medför att balansen mellan produktion och efterfråganförbättras högst avsevärt. Därmed möjliggör man lägre prisökningar. Man skaparmindre överhettning och man får ett mindre minus i bytesbalansen. Såvitt jagkan se borde inte 3 protokoll 1988/89:47 Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. Leijonkunna ha någon invändning mot detta, men tydligen är det ändå inte något hongillar. Låt mig avslutningsvis bara kommentera det faktum attAnna-Greta nämnde att det var angeläget att öka utbudet påarbetsmarknaden. Jag tolkar det så - det kanske inte är riktigt - att förslagetom längre semester och förslaget om längre föräldraledighet har försvunnit nuefter valet. 10GUNNAR () repHk: ställde ett par frågor tillcentern som jag skall svara på. Först till frågan om oenighet. Vi fick genom HansPetersson ett bra exempel på oenigheten på den socialistiska sidan när detgäller att redovisa ett gemensamt alternativ. Jag tycker det är bra fördemokratin att ni så öppet visar att ni inte är överens, trots att densocialdemokratiska regeringen till mycket stor del lever på det stöd somkommunisterna ger dem här i rikdagen. Jag tycker det är en styrka fördemokratin att man kan visa den oenigheten utåt som ni gör. När det gäller fördelningspolitiken vill jag säga att detändå är så att de svenska hushållen fått det sämre . Olikaregeringar kan ha ansvaret för det, men just nu är det så, och då krävs detfaktiskt åtgärder. Vi ser också att skillnaderna mellan hög- ochlåginkomsttagare fortsätter att öka. Den skattepolitik som regeringen nuplanerar verkar vara inriktad på att man skall hoppa på de högra tuvorna. Jagtycker det är viktigt att se den inriktningen. När det gäller de frågor som ställde omförsörjningsmålet och teko vill jag säga att det försvarsbeslut somsocialdemokraterna och 1987 fattade innebar en försämradförsörjning när det gäller livsmedel och teko. borde pratamed försvarsministern om det. En hög arbetslöshet kommer vi i aldrig attacceptera. kan inte på något sätt tillskriva oss någon sådanambition, utan vi kommer självfallet att kämpa emot en hög arbetslöshet. Mendet är klart att ingen kan bortse frän konsekvenserna av höga lönelyft. Jag haremellertid förtroende för att arbetsmarknadens parter också känner ansvar fördet. fortsatte i ungefär den stil som präglatvalrörelserna : i första hand angriper socialdemokraterna andra,och gör vad de kan för att inte presentera sina egna alternativ, eftersom partifolket-verkar det - inte alltid är på det klara med vad som gäller. Men ett svarborde ge på frågan vilken fördelningspolitik socialdemokraternavill föra, bl.a. med tanke på de skatteförslag som de numera presenterar. 11 () replik: Jag noterade att uttryckteoro för miljön. Problemet är bara att det inte har avsatt några spår ifinansutskottets betänkande, och det är beklagligt. Hon sade att det inte är mängden varor utan sättet attproducera varor som är problemet. de gröna säger att vi måsteminska den materiella Jag vill anföra ett mycket tydligt exempel på detta. Forskarna säger att vi måste minska utsläppen avkväveoxider -då kommer vi ned i ungefär de mängder som naturen tål.Alla riksdagspartierna har i en enkät frän svarat är villig att ordna samhället sä att vi håller oss inom de gränser som naturensätter. När forskarna säger att man måste sänka utsläppen med 75 %betyder det att vi måste vidta åtgärder. Det effektivaste är att minskabilismen och sänka hastigheterna, så att vi kommer ned i mindre utsläpp. Vimåste minska mängderna av utsläpp. Mängderna är alltså mycket viktiga. Det fattades ett mycket klokt beslut här i imaj, nämligen att man på grund av drivhuseffekten inte skulle tillåta en ökningav koldioxidutsläppen. Men problemet är att detta inte resulterat i några somhelst konsekvensbeslut.