prot · GC0911 · 1988-12-31 00:00:00 — Vi har infetagit igen allt det som förlorades under 1970-falets kris, det är sant, men vihar rört oss åt rätt håll och det har lett fill ganska väsentligaförbättringar, och lägre löner är det definitivt infe fråga om. Ja, , vi fick höra aff det nu är uranskaffensom skall finansiera smöret och kanonerna. Uranskatten är skaften på det uransom infe längre skall användas i de kärnkraftverk som vill lägga ned.Centern vill lägga en skatt på uran som inte längre skall finnas i . Ackja, det är finanspolitik! Per Gahrfon, jag tror att vi har en storupplysningsuppgiff framför oss och en stor informationsuppgift atf hållasvenska folket underrättat om våra överväganden beträffande infegrafionen iEuropa, hur förhandlingarna går och vilka ställningstaganden vi gör. Regeringenkänner att det är en oerhört vikfig uppgift aft informera människor i värt landsä aft de verkligen inser vad som pågår, så aff de skall kunna ta ställningfill vad som görs och för aft vi skall få stöd för vår polifik. Det är möjligt att jag missförstod Per Gahrfon, sä mycketbättre i så fall, men han startade på en nivå som verkade innebära att varjenärmande till EG i formen av ekonomiskt samarbete skulle innebära atf vifrånsade oss all självständighet i den ekonomiska polifiken. Rätten att föra enekonomisk polifik kommer vi aft behålla lika väl som EG:s medlemsländer i dagför den mest varierande polifik utifrån de polifiska och andra förutsättningarsom råder i resp. land. Den rätten kommer atf bestå, Per Gahrfon, men ocksåvärt beroende av fri och öppen handel - det är grundläggande - och ekonomisksamverkan med våra närmaste handelspartners i . Tre fjärdedelar av vårutrikeshandel sker med . Det är ett grundläggande faktum som vi infekommer ifrån vad vi än tror om världen utanför och dess möjligheter attutvecklas i det länga perspektivet. Jag avstår från varje försök atf sammanfattadenna debatt. Jag vill bara göra följande reflexion, när jag ser närvaroantaleti denna kammare. Jag tror atf det här är ett nytt lågvaffenmärke för närvaronav riksdagsledamöter när det gäller ekonomiska debatter. Jag far på mig detfulla ansvaret för atf den tilldrar sig sä litet intresse i själva riksdagen.Alla vi som har varit med i de här debatterna borde fundera över hur vi ifortsättningen skall kunna göra dem något mera intressanta, upplysande ochgivande även för ledamöter. Och jag tror atf i den riktningen skullevi kunna sträva, om några av de mest våldsamma överslagen i krifiken av svenskekonomi och bedömningen av svensk polifik fördes närmare den punkt där vi kundeha mera konstrukfiva meningsutbyten om vad som faktiskt kan uträttas i svenskpolifik. Det finns mycket vi skulle kunna göra fillsammans i dennariksdag, där nu så många trådar börjat dras samman fill en väv som visar attSverige har en enastående chans fill en ny period av tillväxt, sysselsättningoch ökad välfärd. Den chansen finnsfaktiskt. Denna riksdag kan medverka fill aft landet och dess medborgare fården. vice talmannen anmälde att ,, och anhållit atf till protokollet fåantecknat att de infe ägde rätt fill ytterligare repliker. Anf.38 (): Vi får väl se i vad mån vi i fortsättningen av debatten kan komma framfill gemensamma lösningar och gemensamma målsättningar, som finansministernefterlyste. Jag vill bara erinra om atf det krävs minst tvä för att kommaöverens. ISverige har vi en för alla parfier gemensam strävan aft hålla uppesysselsättningen och hälla nere arbetslösheten. Deborgerliga parfierna kan med stolthet peka pä hur de under efterkrigstidensdjupaste lågkonjunktur lyckades hålla arbetslöshetstalen på en mycket låg nivå,lägre än vad den därefter varit under större delen av 80-talet.Socialdemokraterna kan likaledes med stolthet peka på dagens internationelltsett låga arbetslöshetstal. Därmedkanske en och annan tycker aff sysselsättningsfrågan borde kunna avföras fråndagordningen. Allt tycks ju vara frid och fröjd. Såär emellertid inte fallet. Det finns mycket som oroar i dagens situation påarbetsmarknaden. Det finns mycket under den glättade ytan som borde geanledning till allvarlig analys och nytänkande på detta område, som fortfarandedomineras av de teorier som LO-ekonomerna lanserade förefterkrigstidens arbetsmarknad. Dagens och än mer morgondagens arbetsmarknadser helt annorlunda ut. Såsent som 1986 noterade en utredning utförd i affdet krävdes en näsfan större sysselsäftningstillväxf än den som då kundeförutses för aff förhindra en fortsatt frendmässig uppgång av arbetslösheten. 1987års långtidsutredning konstaterade aff vi fortfarande befann oss långt från detsysselsäffningsuffall som uppnåddes före den första oljekrisen. Detstörsta problemet är brisfen på arbetskraft. Såvälindustrin som den offentliga sektorn har svårigheter att fylla vakanser.Bristen pä arbetskraft i industrin hämmar investeringarna och medför atfnäringslivet inte kan dra full nytta av den nuvarande gynnsamma konjunkturen. Brisfenpå arbetskraft är inte något hastigt påkommet fenomen. Även då arbetslöshetenvar som högst, , rapporterades från flera sektorer påarbetsmarknaden stora svårigheter atf få fag i utbildad arbetskraft. Samtidigtkan vi konstatera aft allt fler människor sett i ett längre tidsperspektivhamnat utanför den reguljära arbetsmarknaden. Antaletförtidspensionärer har ökat kraftigt och uppgår fill i runda tal 345 000.Förtidspensioner och sjukbidrag väntas kosta bortåt . Ungdomar,invandrare och många äldre har fortfarande betydande problem. Antalet personer som uppbär kontanfstöd frän A-kassa elleri form av KAS ligger pä en i stort sett oförändrad nivå, dvs. Trots den låga arbetslösheten beräknas det kontanta stödet uppgå tillinte . En del av förklaringen finns i deregionala obalanserna, men det är infe hela sanningen. Totalt är det ungefär 210 000 människor som står utanförden reguljära arbetsmarknaden. Frånvaron har ökat dramatiskt ochuppgick till per sjukförsäkrad. väntas än högresjuktal. Kostnaderna för enbart sjukpenningförsäkringen väntas överstiga 30miljarder kronor, dvs. avsevärt mycket mer än som budgeterats. Ersättningarna frän arbetsskadeförsäkringen visar ennärmast galopperande utveckling. Det kan tyda pä många dåliga arbetsplatser,trots en omfattande lagsfiftning om arbetsmiljön och företagshälsovården.Sådana förhållanden avskräcker framför allt ungdomar. Defta är exempel på de grundläggande obalanser som vi harpä den svenska arbetsmarknaden. Den senare tidens låga fal för den öppnaarbetslösheten fär inte förleda oss att tro aff alla problem är övervunna. Detär de långt ifrån. Tvärtom finns det en uppenbar risk för att en lågkonjunkturkan få i det närmaste chockartade effekter på arbetsmarknaden. Den reviderade finansplanen varnar också uttryckligen förden ökade arbetslöshet som blir följden av den alltför kraffiga lönekostnadsökningen. Inför 1990-talet kan vi förutse aft antalet ungdomar iarbetskraften minskar och atf antalet 45-60-åringar ökar. Vi kan alltså förutse atf arbetskraften blir mindre rörligyrkesmässigt och geografiskt samfidigt som kraven på strukturomvandling, kompetensoch flexibilitet måste vara fortsatt höga om vi skall följa med i deninternationella utvecklingen. Samfidigtöppnas helt nya möjligheter pä framfidens arbetsmarknad. Den styrning och kontroll av osjälvständiga arbetare ochtjänstemän som fidigare präglade arbetslivet håller snabbt pä aft omvandlastill flexibla arbetsorganisationer, som bygger på självständiga individerskunskaper, förmåga och ansvar. Den nya tekniken skapar nya möjligheter. Nyaprodukfions-, administrations- och organisationsformer utvecklas i närasamverkan mellan arbetsgivare och arbetstagare. Den hierarkiska beslutsstrukturenersätts alltmer av ett decentraliserat beslutsfattande, som innebär ökatinflytande och ansvar för de enskilda arbetstagarna. Alla är medvetna om affdet är det egna företagets konkurrensförmåga som avgör dess möjligheter atferbjuda trygga och meningsfulla arbeten. De anställdas växande krav påpersonlig utveckling och möjligheter till delaktighet i kapitalbildningen kandå också fillgodoses, vilket är nödvändigt för att säkerställa rekryteringen. Denna utveckling är nödvändig om skall lyckashävda sig i den internationella konkurrensen, inte minst i ett alltmerintegrerat . Men dä krävs det också atf utvecklingen inte begränsastill näringslivet. Också den offenfliga sektorn måste vara i stånd atf fa varapå möjligheterna. Det är inte minst en ekonomisk nödvändighet. Trotsvästvärldens högsta skatter och största offentliga sektor dras i stort setthela den offentliga sektornmed allvarliga problem. Staten klarar infe sina mest grundläggande åtaganden ifråga om vår inre och yttre trygghet och säkerhet. Än mindre klarar den av sinastora åtaganden i fråga om värd och omsorg i alla livets skiften. Svårigheterna aft behålla och rekrytera kvalificeradarbetskraft borde för länge sedan ha utlöst en omfattande debatt om denoffenfliga sektorns uppgifter och villkoren för de människor som arbetar där. Det kan då vara pä sin plats att granska vad regeringenhar genomfört och vad som aviserats. En ny arbetsmarknadsminister borde kunnainnebära förutsättningar för en ny dynamisk utveckling. Dess värre pekar erfarenheterna hitfills åt rakt motsatthåll. Ett dogmatiskt fasthållande vid gamla tankemönster riskerar aftpermanenta obalanserna och problemen och ytterligare försvära omställningenfill en ny tids krav och möjligheter. Regeringen vidhåller sin dogmatiska inställning fill denoffenfliga sektorn och motståndet mot konkurrens och privata alternativ. Deanställda inom den offentliga sektorn kan med fortsatt socialisfisk polifikendast se fram emot fortsatt detaljstyrning, bristande flexibilitet ochständigt försämrad ekonomi. Inte minst för alla de kvinnor som arbetar inomvård och omsorg innebär detta en fortsatt inlåsning i en dåligt fungerandearbetssituation med ytterligt begränsade möjligheter till utveckling och egnainitiativ. Regeringen vidhåller också sin dogmatiska inställning tillenskilda arbetstagares möjligheter fill delaktighet i kapitalbildningen.Sociala avgifter på vinstandelssysfem och krav på stopp för konvertibler skallhindra enskilda arbetstagare från att fä del i företagens vinst. De fackligtstyrda, kollektiva fonderna däremot skall behällas och byggas ut. I stället för atf påbörja arbetet med en väl fungerandeoch rättvis allmän arbetslöshetsförsäkring skänker regeringen bort A-kassornasfonder på till de fackliga organisationerna,utan motprestation. Den nya arbetsmarknadsministern började sitt arbete medaff förufskicka reformer av den arbetsrättsliga lagstiftningen, inte i syfteatt förbättra arbetsmarknadens funktionssätt och de enskilda arbetstagarnasställning på arbetsmarknaden utan för att ytterligare flytta fram de fackligapolifiska positionerna. Den känsliga frågan om koncernfackligf samarbete harföranlett arbetsmarknadsministern aft hota tredskande arbetsgivare medlagstiftning - utan atf på något sätt ens diskutera en sådan lagstiftnings effekteri samband med det europeiska samarbetet. Hot om lagstiftning föregick också den lösning av fråganom anställningsformerna pä byggarbetsmarknaden som åstadkoms avfalsvägen.Däremot vill arbetsmarknadsministern inte ge invandrare arbetstillstånd underutredning av uppehällstillständ. Inte heller vill hon medverka fill aff brytade offentliga värdmonopolen. Utvecklingen mot ett flexibelt arbetsliv skulle dessutomotvivelaktigt gynnas med en arbetstidspolitik som skapar utrymme förflexibilitet och individuell anpassning. , som tillsattesefter påtryckningar inte minst frän de borgerliga partierna, har till uppgiftaff analysera konsekvensernaav olika typer av arbetstidsförkortningar och andra förändringar avarbetstiderna. Kommittén har påbörjat ett mycket ambitiöst arbete och har enhög målsättning då det gäller aft få fram ett fullödigt material förbedömningar av olika reformer av arbetstidspolitiken. Det har rätt samstämmighet om aft frågan om framtidensarbetstider genom ny teknik, arbetsmarknadens förändrade struktur med enväxande tjänstesektor och kvinnornas ökande deltagande i arbetet utanför hemmethar fått nya dimensioner. Det öppnas nya möjligheter och ställs andra krav äntidigare. Bl.a. visar en attitydundersökning aff önskemålen omarbetstidsförkortningar varierar starkt infe bara mellan olika individer utanockså med hänsyn fill olika individers aktuella arbetsmarknads- ochfamiljesituation. Regeringspartiet har dock valt aft helt ignorera detpågående arbetet i såväl arbetstidskommittén som semesferkommiffén och denkonsekvensanalys som borde föregå varje politiskt beslut. Socialdemokraternahar bundit sig för både en sjätte semesfervecka och en förlängdföräldraförsäkring. Därmed har det ekonomiska utrymmet för andraarbetstidsförkortningar, såsom en kortare arbetsdag eller tidigare pension, föröverskådlig framfid intecknafs. För socialdemokrafin var det vikfigare att mobilisera deför deras valrörelse så vikfiga, manligt dominerade industriförbunden inom LO,vilkas medlemmar stod besvikna och villrådiga inför alla "affärerna".Det gällde att till varje pris för väljarna försöka dölja hur maktkorrumperad,naken och inifiafivlös socialdemokratin står. Vad spelar det då för roll aft en av de vikfigasteframtidsfrågorna offras, den fråga som jämte löne- och skattepolitiken kan fäden mest avgörande strategiska betydelsen för framtidens arbetsmarknad? Eftersom regeringen så uppenbart är ointresserad avarbetstidskommit-féns arbete, utgår jag från atf kommittén kommer atf upphöra. Pä punkt efter punkt har regeringen och den nyaarbetsmarknadsministern visat sin oförmåga atf se de långsikfiga ochstrukturella problemen pä arbetsmarknaden och finna lösningar. Kraven fränbröderna i den egna maktapparaten väger varje gång tyngre än kraven pä en välfungerande arbetsmarknad. Medvetenheten om effekterna pä arbetsmarknaden avpolifiska beslut inom andra polifikomräden har ökat . Löne-, bidrags- och skattepolitiken med låg lönespridningoch höga marginaleffekter hindrar högre utbildning, kompetensutveckling och nödvändigrörlighet. Det blir helt enkelt inga pengar kvar av en löneökning efter skatt.Rekryteringen av personal fill företag och branscher som behöver arbetskraftförsväras pä det sättet. Det hindrar också folk aft flytta fill regioner somman kanske i många fall annars skulle vilja flytta fill, om de ekonomiskaförutsättningarna var bättre. De ekonomiska mofiven för den som har blivit arbetslös aftsöka sig nytt arbete är ofta mycket svaga, ibland obefintliga. Utformningen av bostadssubventionerna och beskattningen avbostäder hindrar geografisk rörlighet. Utbildningspolitikenger infe ungdomar tillräckligt goda förutsättningar att klarasig på arbetsmarknaden. En väl fungerande lärlingsutbildning - där har vimoderater lämnat förslag - har ännu inte kommit till stånd. Medelåldern på nyutexaminerade högskolestudenter är hög.Mer än hälften av dem är . Det innebär att deras yrkesverksamma tidblir kortare än vad den skulle behöva vara. Fler exempel kan anföras. Men gemensamt för dem är aftsocialdemokraterna även på dessa områden har visat sin oförmåga att lösaproblemen. Detta är den första ärbetsmarknadspolitiska debatten eftervalet. Jag utgår från att arbetsmarknadsministern tar tillfället i akt att förriksdagen redovisa sin syn på polifiken när det gäller en väl fungerandearbetsmarknad inför 90-talet och det nya seklet. Jag ställer ett antal frågortill henne: Hur skall behovet av kvalificerad arbetskraft tillindustrin och den offentliga sektorn tillgodoses? Hur skall inteminst kvinnorna inom de stora vård- och omsorgssektorerna gesutvecklingsmöjligheter? Vilkaförändringar i skatte- och bidragssystemen ser arbetsmarknadsministern somnödvändiga för att det skall löna sig för den som är ung att skaffa sigen utbildning och för den som redan har ett arbete att vidareutbilda sig ochsöka mer kvalificerade arbetsuppgifter? Vilken syn hararbetsmarknadsministern på framtidens arbetstider? Skall de enskilda arbetarnaoch tjänstemännen få bestämma mer över sin arbetstid i samråd medarbetskamrater och arbetsledning, eller skall de också i fortsättningen styrasav centralt fattade polifiska och fackliga beslut? Vilken frihetär arbetsmarknadsministern beredd att acceptera för arbetsmarknadens parter?Skall de själva få komma överens i fria avtal och på eget ansvar eller kommerarbetsmarknadsministern också i fortsättningen att hota med eller föreslålagstiftning varje gäng nägon facklig organisation inte får exakt som den vill? Vilken syn hararbetsmarknadsministern pä arbetstagarnas möjligheter till delaktighet iföretagens vinster och därmed deras möjligheter till ökad delaktighet? Skall demotarbetas också ? Varförmotarbetar arbetsmarknadsministern tillkomsten av en allmänarbetslöshetsförsäkring som omfattar alla på arbetsmarknaden? Slutligen vill jag med anledning av finansministernsbekännelse här fill behovet av avregleringar fråga: Delararbetsmarknadsministern hans uppfattning om behovet av avregleringar? 39ELVER (): Finansminister påstod attfinansutskottets vice ordförande infe kunde visa på vissauttalanden om den ekonomiska polifiken. Jag vill å hennes vägnar hänvisa tillintervjuer med i , i DagensNyheter och i en Rapportintervju . Min appell tillfinansministern blir: Läs det här, och gör det med eftertanke! Finansministern klagade både över det dåliga intresset häri kammaren för debatten och över närvaron. Därefter ledde han uttåget ur dennakammare! Men vi är,herr talman, ändå ett dussintal som är kvar här. 9 Riksdagensprotokoll 1988/89:10-11 en nyfräsch minister pä regeringsbänken som vi kan diskutera arbetsmarknadspolitiskafrågor med. Enligt vad kammarkansliet har annonserat skulle debatten handlarätt mycket om arbetsmiljö. Därför vill jag ta upp det ämnet, i synnerhet somdet är en uppgift för arbetsmarknadsutskottet fr.o.m. det här arbetsåret. Miljöproblemen är många oeh stora i värt land. Det gälleri hög grad våra arbetsplatser. Arbetsskadorna är ett av våra störresamhällsproblem. Tiotusentals människor drabbas av ryggont, hudskadoroch psykiska besvär som hänger ihop med svårigheter i arbetet. Inom industrin,handeln och transportsektorn hanterar man många farliga kemiska ämnen. Påbyggena, liksom i skogen och lantbruket, är olycksriskerna stora. Trots klaraförbättringar på en rad områden finns det inga tecken på att arbetsskadornaskulle minska i önskvärd omfattning. De ärenden som inkommit tillförsäkringskassorna har kraffigt ökat i antal under hela 80-talef. Även omgamla problem har kunnat betvingas, dyker ständigt nya upp - t.ex. i sambandmed bildskärmsarbete. Belastningsskadorna har blivit ett gissel i mängaskiftande yrken. I riksdag har arbetsmiljön varit ett angelägetärende för liberala polifiker. Redan förra århundradet stod S. A. lik enfolktribun här i och slogs för en bättre arbetsmiljö - långt innandet ordet var uppfunnet. Kampen för en bättre arbetsmiljö i form av förkortadoch lagstadgad arbetstid togs upp på liberalt inifiafiv tidigt detta sekel. Denarbetsmiljölag som vi har härrör från slutet av 70-falet, och den i sintur avlöste en lagstiftning, som signerades av ett folkpartistiskfstatsråd och antogs av en enhällig riksdag. Den innebar då en rejälframflyttning för aft värna och hävda en god arbetsmiljö. Men det hindrar inteaft det behövs en översyn och atf de verktyg som sfär till buds behöver vässas.Under senare år har framför allt oppositionspartierna drivit på och försökt atffä med regeringen på förändringar och förbättringar. Förslagen tillförbättringar har dock i regel avslagits. Det senaste exemplet som jag kanerinra mig är socialdemokraternas avslag på förslag om rätt tillomplacering vid graviditet för den som har bildskärmsarbete. Trögheten har alltså infe funnits i men väl ikanslihuset. Mot den bakgrunden kanske det infe var så överraskande affsocialdemokraterna och regeringen i valrörelsen kände pä sig atf de behövderehabilitera sitt arbefsmiljöpolitiska anseende. Därför kom det ett utspel omatt de nu skulle kartlägga 400 000 utsatta arbetsplatser och föreslå åtgärder föratt komma till rätta med problemen. För det skulle en särskild kommissiontillsättas. Tanken på en sådan kommission är för all del inte ny. Liknandeförslag har framförts i motioner i , men de harregelmässigt avslagits pä inifiafiv av regeringspartiet. Man kan undra varför. Socialdemokraterna har i debatterna här ikammaren ofta hänvisat till att det är så mycket på gäng och att det därförinte behöver göras något särskilt. Jag tror aft det finns en hämning hos båderegeringen och socialdemokraterna här i som gör atf förslag frånoppositionen inte utan vidare kan antas, eftersom det är något av enpresfigeförlust som de inte sä ofta orkar med. De har i stället erinrat om atfvi har skyddsombud och skyddskommittéer med befogenheter, aft det finns enprofessionell fillsyn på arbetsplatserna som utövar yrkesinspektion, atfföretagshälsovården har som huvuduppgift aff förebygga skador i arbetslivet,aft arbefarskyddsstyrelsen följer olycksufvecklingen, atfarbefsmiljöinsfitutet, som är ett av landefs största vetenskapliga komplex meden rad professorer, lämnar hundrafals vetenskapliga rapporter samt atfarbetsmiljöfonden stöder omfattande forskning vid bl.a. arbefslivscentmm.Härtill kommer en rad offenfliga utredningar som arbetar med förslag om ansvaroch påföljd vid arbetsolyckor. Så låter det ofta i de officiella socialdemokrafiskakommentarerna, då frågorna behandlades här i . Men nuverkar det som om socialdemokraterna har tänkt om, när de vill tillsätta enkommission för atf kartlägga 400 000 svårt utsatta arbetsplatser. Den fråga man kan ställa sig är: Vad är det för kunskapsom saknas? Här pågår ju en intensiv forskning, som har redovisats i hundratalsrapporter, och det finns flera tunga vetenskapliga institut och högskolor.Vilka kunskapsluckor handlar det om? Är det infe så aff det mera har varitbrist pä politisk vilja oeh engagemang och att frågan blev pressande närvaldagen närmade sig? Eller hade regeringen läst på de socialdemokrafiskaafflscherna, aft "nu får det vara nog"? Efter sex regeringsår kom detta budskap på desocialdemokratiska affischerna om de erhörda bristerna i arbetslivet. Kommun-och landstings-förbunden, som har mycket med fillsyn och vård aff göra, har jusocialdemokrafisk ledning. Den socialdemokrafiska regeringen, som tillträddeför , låt vara personellt kraftigt omstuvad, har haft god fid päsig aft fa sig an bristerna på arbefsmiljöområdet. Oppositionen har varitregeringen behjälplig genom atf lägga fram förslag - förslag som regeringensällan velat anamma. I huvudsak råder det gott samförstånd mellan partierna omvad som behöver göras. Det gäller infe minst att eliminera riskerna då ny ochförändrad teknik införs. Vikfiga områden är vidare arbetsplatser därbelastningsskador uppstår, förändrade krav på människan i samband med införandeav den nya tekniken, lungskador pä grund av luftföroreningar samt genefiskaskador och cancer. Ett område som inte är tillräckligt uppmärksammat är förövrigt bruksgif-ferna pä arbetsplatserna, såväl tobak som alkohol. I detförstnämnda fallet finns det en hygglig ambition aft pressa fillbaka rökbruketpå arbetsplatserna, medan alkoholen fortfarande har ett alltför stort utrymme.Jag menar atf en alkoholfri miljö måste erbjudas kvinnor under graviditetliksom i arbetslivet i dess helhet, inkl. yrkesfrafiken. Det är nödvändigt affupprätthålla en absolut helnykterhet på dessa vitala samhällsområden. Här harstatsmakten och regeringen ett stort ansvar, och många försummelser finns. På den punkten skulle jag vilja frågaarbetsmarknadsministern om hon är beredd aff medverka fill att arbetsplatsernahålls fria frän bruksgifter. Mänga som skadas i arbetslivet fär ingen ordentligrehabilitering. En del fastnar i operations- och behandlingsköer sä länge atfde kan bli friska. Till dels beror defta pä de långa köerna inomsvensk sjukvård, en sjukvård som trots hård monopolisering - eller kanske justdärför - infe fungerar tillfredsställande. Men det beror också på brister isamspelet mellan