prot · GC0976 · 1988-12-31 00:00:00 — Men framställer saken som omfolkpartiet är det enda parti som bryr sig om detta, trots att hon borde vetaatt - det framgår bäde av propositionen och av finansutskottets betänkande -just de här frågorna diskuteras både i och i övriga regeringsdepartementet.Anne borde följa den debatt som förs, där och många andraunder har resonerat om dessa frågor och där man nu börjar kunna läggafram relativt konkreta förslag. Det är alltså inte så att det finns någon oviljamot att diskutera de här frågorna - tvärtom är de föremål för behandling, ochdärför fanns det ingen anledning att följa förslagen i folkpartimotionen. Till vill jag säga att socialdemokraternafår ibland beröm och ibland mothugg. Och det är klart, , att visstkan man citera alla möjliga tidningar. Jag skulle ha kunnat citera Wall StreetJournal som skrev: Ingen skulle behandla en hund så illa som den svenskaregeringen har behandlat de finansiella marknaderna. Det finns mänga citat man kan anföra, men jag tyckerkanske att det är bäst att försöka hålla sig mest till sin egen näbb. Jag tror att det var som tidigare idebatten talade om en ung kvinna som hette . Han sade att hennes probleminte diskuterades - hon var en lågavlönad kvinna. Jo, just de problemendiskuteras väldigt mycket inom socialdemokratin, och det är inte minst förAnnelis skull som det i finansplanen, liksom i det socialdemokratiskavalmanifestet, har angivits att en av de viktigaste uppgifterna för oss och församhället handlar om att fä en arbetsmiljö som tar mer hänsyn tillde enskilda individerna. Kvinnorna är bland dem som utsätts och förslits mest idagens arbetsmarknad. Det är ocksä de som själva i stor utsträckning tar på sigansvaret för den här utslitningen. Därför handlar både finansplanen ochdebatten om just sådana människors problem. Jag ber att få återkomma, herr talman, till en delytterligare frågeställningar i nästa replik. 19LARS () replik: försökte i sitt anförandeskilja mellan skattetryck och skattesystem. Hon menade att det går attförbättra systemet utan att sänka skattetrycket och varnade för att låta detena bli det andras fiende. Här har jag en helt annan uppfattning. Det är intemycket mening med att sänka vissa skatter, om andra höjs lika mycket. Med vårthårda skattetryck får sädana höjningar - om det nu är breddad moms, högreenergiskatt eller vad det kan vara - betalas av alla, även av lägreinkomsttagare. En skattereform värd namnet förutsätter sänkt skattetryck.Skatten skall sänkas för alla. Och skall jag avslöja något för finansutskottetsordförande. Beslutet om en kraftig sänkning av skattetrycket kommer att tas , . Det sker när klartecken ges för valutaregleringensavskaffande. Därefter blir det omöjligt för oss i att segla i egen sjö,med markant högre skatter än i omvärlden, och det gäller i synnerhetkapitalbeskattningen. Det här för dä över till nästa steg pä det valutapolitiskaområdet, frågan om anknytning till EMS. Jag frågar återigen: Varför utgå fränfelaktiga teser i bevisföringen? Beträffande möjligheten till medlemskap i är det fullt klart att denna föreligger även för icke-EG-stat. Detta har jagframfört bäde under utskottsbehandlingen och i en reservation. Ingen har prövatdet . Därför krävs det förhandlingar. Vi talar om anknytning därför att viinte vill binda oss för formen. Men när man avvisar denna tanke från utskottetssida gör man det än en gäng med argument som inte träffar mälet. Man säger attdet är av stor vikt för vår trovärdighet att ändringar inte företas i korgenskonstruktion. Det har ingen föreslagit. Vad vi föreslår är att vi skall bytaanknytningspunkt och skaffa oss en bättre ankarbotten, nämligen i EMS. Det sägs ocksä att man om man inte är med undviker deåterkommande spekulationerna om kursjusteringar inom EMS. Ja, senast det skeddeen sådan justering var för , . Man kan se hurvälgörande det har varit t.ex i atl vara med. Där har man fått ner inflafionenkraftigt . Till slut: nämnde inte i sin replikutgiftsramen, och jag förstår detta. Naturligtvis är det hela väldigt genant.Det vittnar om de problem man fär när fundamentalisterna hör av sig. Men en viktigare fräga är kanske: Vad händer nu medbudgeten? kunde man ju veta att de föreslagna utgiftsbeloppen skullehälla. Blev det mer i löneökningar fick man ta igen detta någon annanstans. Nufinns det ingen sädan restriktion. Tycker atl det här ger enbra utgångspunkt för det budgetarbete som skall vidta i de olika fackutskotten? 20ANNE () replik: tyckte att del var konsfigtatt i samband med diskussionen om utgiftsnorm ville öppna förenskilda alternativ. Det är inte alls konstigt. Det är precis samma tanke somvi förde fram när frågan diskuterades förra gången. Jag förstår att det kännslitet ovanligt för socialdemokrater att partier har samma åsikter både före ochefter ett val, men vi har en tendens att ha det. Problemet i den här diskussionen har - vilket jag tyckerhar framgått ganska tydligt - inte alls skapats av åsikter inom de andrapartierna, utan av det bristande parlamentariska stödet i densocialdemokratiska riksdagsgruppen. Jag har förståelse för att inte kansvara på alla frågor. En av mina frågor kräver i stort sett bara en halv sekundför att besvaras. Om menade allvar med de vackra orden omjämställdhetens betydelse, tycker jag att hon skall rekommendera sin partigruppi att här bifalla tvåfolkpartireservationer i arbetsmarknadsutskottels betänkande nr 9. Det gällerreservation 1 och 2 om ökade insatser för jämställdheten. Slutligen sade ungefär somså att inte behöver bekymra sig så mycket, eftersom man inomsocialdemokratin häller på att diskutera socialförsäkringssystemet. Det är ettsällsynt dåligt svar till de människor som blir utan sjukvård eller utanförbättrat stöd medan ni sitter och diskuterar. Jag mäste nog ändå framhärda i minfräga. Tycker verkligen att det är solidariskt att göra somni gör , nämligen att slå vakt om varenda krona från tillsista kronan i sjukförsäkringssystemet, när effekten blir att barn medhandikapp blir utan tillräckligt stöd, när effekten blir att människor får köaför sjukvård och när effekten blir att åldersdementa inte kan få den boendeformsom ger dem ett någorlunda värdigt liv? Jag tycker inte det, tycker att det är en osolidarisk polifik. Det är en oerhört väsentligskiljelinje som jag djupt beklagar. Jag tycker att frågan är värd att behandlasmera seriöst än att bara avfärdas med att man håller på och diskuterar inomsocialdemokratin. Detta är ett reellt problem i vardagslivet för mänga människorsom faktiskt tillhör svaga grupper. Vi i brukar kalla det för detglömda . Det är helt uppenbart att socialdemokratin verkligen har glömtbort det glömda . 21HANS (vpk) replik: Visst är det bra att den öppna arbetslöshetenför närvarande är relativt låg. Men även här finns en baksida.Förfidspensioneringen ökar, och det blir allt fler längtidssjukskrivna. I ett mycket stort antal människor som har slagits ut av industrin under1980-talet. När finansutskottets ordförande, , talar om dentid som har gått, vill jag ju påminna om att hon har varit arbetsmarknadsministerunder . Under den tiden har kraftig utslagning pågått ochutvecklingen har accentuerats. Det har inte precis funnits brist pä förslag häri om vad man skall göra för att motverka denna utslagning. Det ärdock fråga om hur man prioriterar och vilka ramar den ekonomiska polifiken gerför kapitalets egen planering och dess planekonomi, när man väljer att slå ut istället för att förändra arbetsmiljön, eftersom det på kort sikt är mycketlönsamt att förbruka både människor och råmaterial. När man nu tittar i backspegeln sä borde socialdemokratinkanske också på detta område idka litet självkrifik och inte bara berömma sigför att man nu talar om ett problem, som har växt fram under den långa tid däman har sagt att det här är en riktig politik. Den tredje vägen innebär inteoundvikligen fördelningsproblem och klassproblem, om man använder de politiskainstrumenten. Men om den får se ut som den har gjort , kommer dessaproblem att bli ännu större. 22 () repHk: När det gäller avreglering och EMS tycker jagatt det är vikfigt att komma ihåg att tillkomsten av EMS grundar sig pä etlinitiativ frän dåvarande stats- och regeringschefer 1969.Vitaliseringen av EMS-samarbetet grundar sig på en revidering avRomfördraget. Den fördjupning som man nu diskuterar inom EG och EMS är enkommitté som leds av Delors. Att centralbankerna aktivt deltar i det fördjupadesamarbetet grundar sig ju på en fördelning mellan centralbank, regering ochparlament än den som vi har i . Det är viktigt att komma ihåg det närman diskuterar detta. Vi haringenting emot ett ökat samarbete på växelkursområdet, men tycker attdet är konstigt om man skulle gå före på detta område. Ett riktigt svarfår man naturHgtvis inte förrän man ansöker. Jag tycker att frågan inte äraktuell. Vi är inte emot det, men frågan är över huvud taget inte aktuell. När sedan skulle kommentera mitt citatfrån en tidning i så fick hon lov att hämta citat frän en engelsktidning för att fä nägot stöd för sin teori. Hon hävdar dä att Wall StreetJournal säger att finansministern i behandlar finansmarknaden som manbehandlar en hund. Det är ju ett upprörande uttalande om vilken syn man har pähundar. Det enda lämpliga i detta läge vore väl att man tog kontakt med densvenska konungen som ju ändå kan hantera den här typen av frågeställningar. 23ANNA-GRETA () replik: Jag som är kattälskare får väl stå kvar vidpartiprogrammets krav på införande av republik. och jag blir nog inte ense om skatten. Detframgår helt uppenbart av det som nu sade att han och moderaternainte vill utnyttja det tillfälle som finns pä samma sätt somsocialdemokraterna. Vi socialdemokrater vill göra om ett skattesystem som visjälva inle tycker fungerar bra till ett mer effektivt och rättvisare system.Lars vill däremot utnyttja detta tillfälle till att rycka undangrunden för den svenska välfärdspolifiken. Om detta kommer vi aldrig att kunnabli överens. , jag sade inte att det var konstigt attfolkpartiet i samband med diskussionen om en utgiftsram förlönekostnadsökningar passade pä att tala om de enskilda alternativensförträfflighet framför den offentlig sektorns. Jag häller med omatt det är en folkpartistisk politik. Det är just därför som vi inte kunde enaoss om en skrivning. Vi socialdemokrater har en annan syn på de enskildaalternativen än vad har. Vi tror att de offentliganställda är lika förmögna tillnytänkande som de privatanställda är. Vi tror inte att offentliganställda drarbenen efter sig och automafiskt skulle medföra någon form av lägreproduktivitet. Vi tycker tvärtom att den offentliga sektorn i stora delarfungerar myckel bra, och vi är angelägna om att behålla den sektorn stor.Därför mäste vi naturligtvis diskutera och vara öppna för kritik när den ärbefogad. Vi har dock en annan principiell syn pä de enskilda alterntiven änAnne har. Det var inte konstigt, det var naturligt. Jag förstår inte vare sig nu eller BengtWesterberg i valdebatten. Jag hade en privat debatt i med BengtWesterberg om dessa frågor. Varför skall just de som är delpensionärer och desom är sjuka vara med och betala kostnader för de grupper som nutalar om att hon ömmar så mycket för? I valdebatten framgick det klart ochtydligt att man inte ville skära ned på karensdagar och sjukförsäkringsersättningoch göra andra försämringar bara för dessa gruppers skull, utan man ville göradel av andra budgettekniska skäl. Svaga grupper ställs mot svaga grupper medfolkpartiets politik. vice talmannen anmälde attAnne anhållit atl till protokollet få antecknat att hon inte ägde rätttill ytterligare replik. Mänga tycks anse att den intressantaekonomisk-politiska debatten i just nu inte äger rum mellan regeringoch opposifion. Den försi stället inom arbetarrörelsen. Därför har den ocksåblivit vital, bred och t.o.m. spännande. Våra politiska motståndare försökerdölja sin avundsjuka genom att bara se debatten som tecken på splittring inomvår rörelse. För min del tror jag att svenska folket självt kan avgöravem som bedriver konstruktiv politik och vem som gnäller, vem det är somställer de vikfiga frågorna och vem som har svaren - och vilka som står vidsidlinjen och tittar på. Socialdemokratin har bedrivit ett målmedvetetsaneringsarbete för att röja upp i det ekonomiska moras vi fick ta över 1982.Resultaten har varit goda. Låt mig illustrera det med hjälp av tvä siffror: 1,och 400 miljoner. Den första siffran -1,- anger andelen för närvarandearbetslösa. Vad den betyder är att vi nu i praktiken är mycket nära fullsysselsättning - det främsta målet för den tredje vägens ekonomiska politik.Visst har vi fläckar av arbetslöshet fortfarande, i vissa delar av landet,liksom vi har överhettning och brist på arbetskraft i andra delar. Deobalanserna måste vi kämpa vidare med. Men för landet som helhet kan vi sägaatt vi har nått vårt mål. Den andra siffran - 400 miljoner - visar det överskott istatsbudgeten som redovisas i årets budgetförslag. Därmed har vi klarat ocksåuppgiften att reda upp statsfinanserna. Det är bara somframstående ekonomer talade om att satt fast i en"skuldfälla", där galopperande statsskuldräntor obönhörligen skulledriva fram hyperinflation eller massarbetslöshet. har det talet tystnat.Budgeten är i balans för första gängen på mycket . Detta är en stor framgång. Att budgeten är balanseradbetyder bl.a. att vi inte längre behöver stoppa in tiotals miljarder i detsvara hål som statsskuldsräntorna utgjorde, till men för alla andra viktigainsatser som vi skulle kunna göra med skattepengarna. Visst har vi problem i - inflationen,kostnadsutvecklingen, sparandet. Jag skall återkomma till det. Men ingen kanförneka att vi pä de här båda områdena - sysselsättningen och statsfinanserna -uppnått mer än vad nägon vågade räkna med. Dessutom innebär det en stor segerför välfärdspolitiken. För vad var det vi fick höra under krisens dagar, säg ? Vad innehöll den konservativa vind som då svepte fram övervärlden? Jo, regeringar kan och skall inte ta ansvar för sysselsättningen.Tvärtom är nedskärningar av välfärden och en hög arbetslöshet det oundvikligapris som måste betalas för att stampa ut inflationen. "There is noalternative." Det var budskap. Oppositionens bidrag till debatten här har mestvarit en katalog över den socialdemokratiska politikens alla förmentamisslyckanden. sade att det var naturligt att oppositionen klagaroch kritiserar. Men man utmanar löjet när beskrivs som eländets hemvistmed en ekonomi i kris. Den effekten uppstår inte minst när man jämföroppositionspartiernas version med den uppmärksamhet bestås i deninternatio- Där noterar man att snabbare än något annat land återvunnitsin ekonomiska balans, försvarat sin välfärd och nätt den lägstaarbetslösheten i västvärlden. Vad vi har visat i och vad som skapat respekt ochintresse runt om i världen är att det finns ett alternativ. Det finns enpolitik som bygger på rationalitet och förnuft, men för den sakens skull intekastar solidariteten över bord. Det finns en politik som grundas på bådeförnuft och solidaritet. Det är det som är utgångspunkten för den ekonomiskapolitik socialdemokratin för. Det är den vi har kallat den tredje vägen. Den tredje vägen går på tvärs med mänga traditionellakonservativa och liberala ekonomiska ståndpunkter. Vad som där hävdas är ju atlmänniskan i grunden är en egoist som måste drivas av ekonomisk oro, lockas avpenningmorötter eller piskas av rädslan för arbetslöshet och ruin för attuppföra sig pä rätt sätt. Stora löneskillnader, svaga fackliga organisationer,låga skatter och små gemensamma åtaganden - det är det nyliberalaframgångsreceptet. Det receptet tror inte vi socialdemokrater på. Tvärtomenvisas vi med att tro att människan är en i grunden solidarisk varelse, somdrivs av sin önskan efter trygghet, kamratskap och personlig utveckling minstlika mycket som av jakten pä pengar. Det gär därför alldeles utmärkt att byggaekonomisk framgång och ekonomisk tillväxt pä trygghet och solidaritet: Med lika lön för lika arbete och smä löneskillnadertotalt, blir det lättare för dem vars företag kommer i kris atl finna arbeten iungefär samma löneläge som det man har. Man behöver inte gä ner i lön för attta ett nytt jobb. Det minskar risken för inlåsning i föråldrade företag, detbör stimulera rörlighet pä arbetsmarknaden och bidrar till att göraomställningar mer acceptabla. Alla internationella jämförelser visar att denmest rörliga arbetsmarknaden i nägot industriland faktiskt finns i . Delär samma sak med ett omfattande socialt skyddsnät; det gör att människor kanacceptera strukturomvandling och teknisk utveckling mer beredvilligt, eftersomde kan känna sig förvissade om att vi alla gemensamt ställer upp med hjälp-iform av omskolning, vidareutbildning, understöd-om sä skulle krävas. Starkafackföreningar som tar etl övergripande samhällsansvar och inser - som StigMalm har sagt - att det inte är ny, utan gammal teknik som hotar jobben ocharbetsmiljön, bidrar aktivt till förnyelse och teknisk utveckling. Så blir det möjligt att skapa trygghet i förändringen -och att genom tryggheten driva på förändringen och tillväxten. Vi socialdemokrater är för en god ekonomisk tillväxt - detkan jag ge rätt i. Vi har lärt oss att tillväxten ger arbete, altden utrotar fattigdom och nöd och att den dessutom ger möjligheter att byggaför framtiden. Men ställer vi krav på tillväxten. Den får inte hotavär miljö och vär natur. Vi vill ha en tillväxt som skall komma hela folkettill del. Det gör ocksä att den marknadsekonomi som ger tillväxt måste tuktasoch tämjas för att fungera rätt. Visst förmår marknadsekonomin ge tillväxt och ökadstandard -och detta, enligt min uppfattning, långt bättre än planekonomin. Detvisar all erfarenhet. Men vi har också lärt oss att marknadsekonomin harsina mörka Omden lämnas helt pä egen hand skapar den arbetslöshet och sociala klyftor. Ochdet finns en rad områden - ta bara som exempel skola, vård, omsorg ochrättsväsen - där marknaden helt enkelt inte går att använda. Därför mäste ocksä marknadsekonomin tuktas och beskäras,inte för att fungera sämre, utan för att fungera bättre för folkflertalet. Visocialdemokrater vill bevara marknadsekonomin, som vi vill minskaeller avlägsna de negativa konsekvenser som den kan ha för rättvisa, trygghetoch faktiskt ocksä frihet. Vi vill, som jag sade i förra årets finansdebatt,bygga upp ett humant ekonomiskt system, som åstadkommer inte bara ett växandevälstånd utan ett välstånd för alla, inte bara sysselsättning utansysselsättning för alla. Det är socialdemokratins uppfattning att grundläggandeförutsättningar för ett gott liv, såsom sjukvård, omsorg och utbildning, måstekomma alla till del, på lika villkor. Alla är vi sköra och bräckliga ibland,och alla skall vi ha rätl till skydd vid sjukdom, arbetslöshet, handikapp ochålderdom. Detta kallar vi generell välfärdspolitik. Den generella välfärdspolitiken är en omistlig del av detsvenska välfärdssamhället. Men den är dyr. Det är ofrånkomligt med deambitioner som vi har. Det innebär att alla medborgare tillsammans mäste ta ettgemensamt ansvar för att den finansieras på ett solidariskt sätt. Men i och medatt den också kommer alla till del fär alla vara med att utnyttja detgemensamma ansvaret som tas. Rättvisan kräver att jämlikhet råder också i fråga omrätten till arbete. Alla som vill arbeta skall också fä göra det. Regering ochriksdag har ett ansvar att föra en sädan ekonomisk politik att människor kanskaffa sig arbete och en inkomst som de kan leva på. Dit har vi faktiskt kommit . vill vi gå vidare.Det skall nämligen inte handla om vilka arbeten som helst. Vi vill att detskall vara bra och utvecklande arbeten - inte bara för ett fåtal utan för alla.Vi vill att arbetslivets villkor skall utjämnas, att riskerna för arbetsskadoroch utslitning minskar och helst tas bort och att alla människor skallbehandlas humant och rättvist ocksä i arbetslivet. Man kan säga att detta är vär ideologiska grundsyn, ochden ligger fast. Därmed kan den ocksä förenas med en pragmatisk och öppenhållning till de medel som vi använder i vår politik. När förutsättningarna förändras, mäste också politikensmedel ses över och förnyas. De medel, med vilka vi kompletterar och tämjermarknaden, kan behöva förändras, och gränserna mellan marknaderna och politikenförskjutas. Det har skett förr, och det kommer att ske också . Mendetta gäller politikens medel, inte målen eller de grundläggande värderingarsom politiken mäste bygga på. Det är viktigt att föra en debatt om detta. Det gälleralltid, men kanske i synnerhet just . Den ekonomiska politiken står i daginför utmaningar som kräver både djärvhet och eftertanke. Inflationenär för hög. Vi har fortfarande en prisstegringstakt pä , trots att våraviktigaste konkurrentländer har bara hälften därav. De nominella löneökningarnauppgår till per är, vilket är dubbelt sä 4 protokoU 1988/89:76 mycket somi , men ocksä dubbelt sä mycket som löneökningarna enligt deuppgörelser som har träffats i våra nordiska grannländer. - Vårautrikesaffärer visar på nytt underskott, trots de senaste årens draghjälp fränoljepriser och goda exportkonjunkturer. Det visar att sparandet i vårt land ärför lågt. - Produktivitetsökningenär långsam, framför allt i tjänstesektorn. Det gör att den kaka som skall geoss både välfärd, reallöner och investeringar växer alldeles för långsamt. Detta är fakta, det är hårda ochkanske också obehagliga fakta. En del vill därför blunda för dem och, som desäger, föra bort ekonomin ur politiken. Då blir politiken mycket behagligare.Andra börjar återigen tala om att arbetslösheten måste upp om inflationen skallned. Regeringen tänker inte följa något av dessa råd. Vi iregeringen sätter arbete åt alla som det främsta målet, och vi kommer attfullfölja den ambitionen. Men skall vi klara de uppgifter som vi har framför oss -inflationen, sparandet, tillväxten - och göra det utan att stabiliseringspolitikenmedför ökad arbetslöshet, då kommer kraven på oss att använda också andrametoder i den ekonomiska politiken att vara mycket stora. Det är då vi behövertänka nytt och fritt. Vad är det då för medel som vi kan ta till? I princip ärdet två. Det första är att vi fär en central uppgörelse mellan arbetsmarknadensparter som innebär åtaganden att hälla tillbaka pris- och kostnadsstegringarna.Det är något som har prövats tidigare med viss framgång, även om en del kanskehar glömt bort det . och faktiskt även fram emot mittenav gick det att förena läg arbetslöshet med ekonomisk balans. Då lågandelen arbetslösa , affärerna med omvärlden var någorlunda i balans,och prisstegringarna låg på en låg nivä jämfört med den nuvarande. När vi nu registrerar en arbetslöshetsnivå på mellan 1 och2 % är det ur ett historiskt perspektiv inte särskilt märkligt. Menskillnaderna är ändå slående när det gäller konsekvenserna förinflationen. Pä fördes samordnade förhandlingar över helaarbetsmarknaden. Då bedömde man utrymmet för löneökningarna och drog uppramavtal som man sedan höll löneökningarna inom. har de snabbaförändringarna av näringslivet ställt krav på anpassningar av lönerelationerna mellanolika yrkesgrupper och mellan olika branscher. Arbetsgivarna har inte trott attdessa anpassningar skulle kunna ske pä något annat sätt än genom fria lokalaavtal. Priset för den nyordningen är att vi nu har fått enlöneglidning inom alla delar av arbetsmarknaden som hotar både sammanhållningenmellan löntagarna och stabiliteten i ekonomin. De vinstrikaste företagen harvarit de som lett den lönespiral som vi nu har fått. Många företag redovisarhöga vinstnivåer. Regeringen anser inte att den kan tillåta att dessa vinsterdriver upp kostnadsläget. Det är därför regeringen har lagt fram förslag omvinstindragning från de vinstrikaste företagen. 1 denna debatt har det efterlystsbesked om vilken roll regeringen skall spela i de löneförhandlingar som harinletts. De borgerliga företrädarna påstod att regeringen har lämnat hemligabesked till , besked som också skulle kränka riksdagensgrundlagsenliga rätt att besluta om skatterna.