prot · GC09127 · 1988-12-31 00:00:00 — Jag undrade då hur LRF mera skulle kunna engagera sig iett omställningsprogram som över efter Omställning 90 och inför nästalivsmedelspolitiska beslut och därigenom kunna ta ett större ansvar förnäringen samt undvika en del av de miljömässigt inte särskilt goda effekter somOmställning 90 har inneburit. Skrivelsen innehöll således ingenting nytt, utandenna var en uppföljning av ett initiativ som jag tog med LRF några veckorinnan. anförande präglades sammanfattningsvis något av talesättet"surt, sa räven". Jag vill ändå påminna om förra årets debatt. 42 ställde då frågan till moderaternaom hur det kommer sig att man i andra sammanhangaggressivt angriper regeringen för att inte gå tillräckligt långt Prot.1988/89:127 när detgäller avreglering, medan man i fråga om jordbruket är mycket tystlåtnareän andra partier beträffande den internationella omställningen ' , ., ,, II 1 j . j Jordbruksprisreglering somockså handlar om avreglering. Jag tycker att det var som om vi r a o En talade om den avreglering somi framtiden blir nödvändig. Men när talade omutskottsbetänkandet, sina reservationer och om den politik han nu tar ställningför, hörde jag inte någonting om någon avreglering. har tvåansikten när det gäller jordbrukspolitiken. Man vänder ett ansikte tilljordbrukarna, då man icke talar om avreglering i den praktiska hanteringen. Manhar ett annat ansikte, då partiledare och övriga moderater går ut ochaggressivt angriper regeringen generellt för att den inte går tillräckligtlångt vid avregleringen. Jag vill fråga : När får vi ettsamlat budskap från moderata samlingspartiet när det gäller frågan omavregleringen och jordbrukspolitiken? Vi hörde två olika . gick också in på GATT-frågorna, somhär har diskuterats ganska mycket. Han talade om att våra förhandlare borde fåinstruktioner om hur de skall förhandla. Jag vill bara påminna om att GATTredan har fattat beslut om en frysning av jordbruksstödet. Det är fråga om hurSverige, liksom övriga länder, nu skall agera för att fullfölja detta beslut.De förhandlingar som förs inom handlar ju om hur det samlade stödettill jordbruket skall minska. Där har uttalat att skall allaländer i slutet av detta år redovisa hur man vill påbörja en sänkning avstödnivåerna. Det är vad förhandlingarna just nu handlar om. Beslutet omfrysningen, som apostroferade när det gällde delansvaret,är redan fattat. Jag anser det inte vara särskilt hjältemodigt att, som endel partier nu har gjort, föreslå en ökning av delansvaret, och geintryck av att man just på det område som är mest inflammerat i deninternationella jordbruksdebatten - dvs. finansiering av exportöverskott - ärberedd att anslå ytterligare 200 milj. kr. till spannmålskassan och tillöverskotten utöver det som anslogs . Man har mycket dålig grund försitt förslag. Jag har här hört flera företrädare från oppositionen säga att manråkade fatta ett beslut om en trappa . Det är fel. Trappantillämpades också 1987, inte bara 1988. Från regeringens sida sades detuttryckligen att när regeringen då, efter en speciell förhandling med LRF,gjorde ett särskilt påslag, var detta ett avsteg års trappa.Följaktligen fanns trappan med även då. Självfallet är det inte det som olika partier under årenhar uttalat i motioner som är existerande lagstiftning. GATT-beslutet innebäratt det är stödnivån vid tiden för beslutet om frysning som gäller, dvs. dennivå som stödet hade . Otvetydigt hade då såväl regering somriksdag fattat ett beslut som innebar en viss nivå på delansvaret, och det ärdenna nivå som ni vill plussa på. Mina förståndsgåvor kanske är begränsade, men om man läservad utskottet skriver om att ge ytterligare flera hundra miljoner till spannmålsod larna, undrar man om det verkligen förhåller sig på det sättet. Ja, om man 43 Prot.1988/89:127 läser s. 46 i utskottets betänkande får man det intrycket. Men vadär egentligen innebörden av s. 47?Skall pengarna användas för att fylla på spannmälskassan,eller tänker man sig, av viss hänsyn till , att gå in i andra program, ochdärmed inte anvisa några pengar till spannmålskassan? På mitten av s. 47 står att läsa om utskottetsställningstagande när det gäller motionerna Jo46, yrkande 7 och Jo55, yrkande2. Såvitt jag förstår har utskottet inte någon avsikt att bringa klarhet i denfrågan. Jag vill därför fråga företrädare för oppositionen: Är det så, att nipå s. 46 har ett budskap fill bönder och att ni på s. 47 har ett annatbudskap till ? Jag vill gärna ha ett svar på den frågan. Jag menar att det är viktigt med klarhet för regeringenoch när det gäller de beslut som man fattar. taladetidigare om att det var viktigt med bakgrund när det gällde sockret. Jag anseratt det är väsentligt med klarhet i riksdagsbesluten när regeringen sedan skallhantera dem, och detta gäller i hög grad s. 46 och s. 47 i utskottetsbetänkande. Frysning innebär att jordbruksstödet inte får höjas. Om vinu ökar stödet för spannmålsodlarna, var skall vi då i så fall göraminskningar? skall det samlade stödet börja att minska. Ni höjer nuribban. Också vpk är berett att gå med på en ökning av stödet till den delav jordbruket som har sådana förutsättningar som det ofta handlar om, bl.a.större gårdar. Var är den fördelningspolitiska profil som var ettviktigt inslag i vpk:s sätt att hantera jordbrukspolitiken? Var finns denfördelningspolitiska profilen hos vpk, när man nu ställer sig bakom en påplussningjust till spannmålsöverskotten? Min fråga är: På vad vill man minska? Dettahandlar faktiskt om internationella beslut om en frysning. Höjningar på ettområde får då mötas med sänkningar på ett annat. Det här är angelägna frågor. Jag uppskattar att utskottetoch oppositionen i allt väsentligt har förstått att GATT-beslutet innebär enomläggning och att vi går från prisstöd till någonting annat. Det är bra attdet blir en stor uppslutning i kring dessa avgörande frågor. Men nogär det litet opportunistiskt med de här påslagen, som så uppenbart inte hängersamman med tidigare fattade beslut och , när det är fråga om just den mestinflammerade delen av den internationella jordbrukskonflikten, subventionerför exportöverskotten. De olika delfrågorna får, som sagt, inte skymma det som ärväsentligt i den diskussion som har förts. Från många håll har det i daguttryckts att den politik som byggts upp under många decennier inte längrefungerar bra. Vi har ett medel, men vi har många mål. Att många regleringar haröverlevt sig själva har framhållits av många, bl.a. LRF, och det kom för någradagar sedan en rapport från lantbruksakademien i vilken man säger sig viljabefria bonden. Vi har också hört många uttalanden om detta i debatten här . I den framtida livsmedelspolitiken måste mål och medelsamverka. Medlen skall verka för målen och inte mot dem. Detta är en viktigskillnad gentemot hur det är , och jag skall försöka att ge några exempelpå detta. Vi har ett landskap som på många håll är enformigt, och det präglas av denproduktion som är lönsam inom ramen för prisregleringen. på miljönär väl kända. Vi har fått ett läckage av både handelsgödsel och 44 bekämpningsmedel från vårjordbruksmark till våra vattendrag. vajordbruket har också betytt en utarmning av vår flora och fauna. Det ärförvisso inte bara jordbruket som är skuld till detta, utan också industrin ochurbaniseringen. Men jordbruket har också bidragit. Detta är följder av ett regleringssystem som i första handpremierar produktion av största möjliga kvantitet. Att värna det öppnalandskapet är ofta ett viktigt argument för att behålla det nuvaranderegleringssystemet -och därmed, menar somliga, också jordbruket. Men då bedrarman sig. Prisstödet bär, tillsammans med andra faktorer, ansvaret för att mångavackra och intressanta landskap försvinner. Det är skillnad mellan en milsvidspannmålsåker och en betad hage med mandelblom och gullvivor. Prisstödet villha åker. När stödet driver upp markpriserna, tvingas bonden att producera medhög avkastning genom intensiva produktionsmetoder. Där har vi orsaken tillnäringsläckage till kustvatten och sjöar och till att rester avbekämpningsmedel finns i grundvattnet. Detta är också orsaken till att alltfler hagar och slåtterängar plöjs upp och beskogas. Stödet har lett till attlandskapet förfulats. Genom införande av nya medel inom jordbrukspolitiken somstår i samklang med miljömålen, kommer vi att kunna minska betydelsen av dessaekonomiska motiv som motverkar intresset för en god miljövård. Det kommer attbli ett större utrymme för ett resursbevarande och miljöbevarande jordbruk. Men en avreglering kommer också att öppna möjligheter närdet gäller att söka nya och mer varierade grödor. Intresset kommer att vändasfrån produktion av några få reglerade grödor med avsättningsgaranti till produktionav nya grödor och industriråvaror. Också detta leder fill ett mer varieratlandskap. Vi har ett prisregleringssystem som medför attmerparten av prisstödet hamnar i de goda jordbruksbygderna i . Detär bara en mindre del som hamnar i de norra landsdelarna, där man har sämreförutsättningar för växtodling. Merparten av produktionen i norra äranimalieproduktion. Men också på detta område finns regleringar som motverkarde regionalpolifiska målsättningarna. Det finns producentföreningar i norr somsubventionerar produktionen hos mejeriföreningar i . På det sättetär många av våra regleringar uppbyggda. Vi har ett sådantregleringssystem. I den debatt som här förts om norra är det viktigtatt komma ihåg att merparten av stödet hamnar hos de större producenterna i densödra delen av landet. Detta drar resurser från norr till söder, vilket sedankompenseras med ett ökat Norrlandsstöd. Det går att med andra medel, som ärriktade direkt mot producenterna, flytta över statens ersättning från södertill norr, från storstadsregioner till glesbygd. Det är en politik som kan geny livskraft åt jordbruket och vår landsbygd. Konsumenterna förlorar också på den nuvarande stödformen.Vi får betala för mycket för maten. har haft densnabbaste ökningen av livsmedelspriserna bland de västliga industriländerna.Hos oss driver matpriserna upp den allmänna inflationen. I i övrigt ärdet faktiskt tvärtom. Förklaringen är att prisregleringen har gjort de olikaleden i livsmedelskedjan okänsliga för kostnader. De som sålt gårdar. Prot.1988/89:127 maskiner, kemikalier och andra insatsvaror har kunnat höjapriserna, eftersomproducenterna vid förhandlingarna har fått automatisk "I 77 ', ' ', '. kompensation för sinakostnadsökningar. Detsamma gäller för leden efter Jordbruksprisreglering ' , , ° ° bonden, dvs, törädlingsmdustrm och detalihandeln med desskoncentration, m.m. Industrinhar delvis varit skyddad inom regleringen, medan detaljhandeln på ett annatsätt har kunnat ta ut kostnader genom procentpåslag, vilket lett till storakostnadsökningar som konsumenterna sedan får betala. Vi får inte alltid den mat vi vill ha. Den svenske bondenär mycket ofta en skicklig företagare, och det är inte hans fel att hanavskärmas från marknaden och konsumenten genom regleringar. Bonden får intesärskilt mycket bättre betalt för högre kvalitet. Konsumenternas signaler nårinte fram, de stoppas upp av en rad regleringar. Det lönar sig också dåligt för bonden att ägna sig åtproduktion som inte ryms inom regleringen. Stödet till de traditionellaprodukterna gör att han ofta inte vågar ta klivet över regleringströskeln ochsatsa på nya alternativa produkter. Det gör att spannmålsmagasinen svämmaröver, medan konsumenterna har svårt att få köpa alternativt odlade grönsakerute i butikerna. Prisstödet har fler nackdelar, men jag tycker att dessaargument för en förändring är skäl nog för alla dem som kan känna en naturligtvehågsenhet, politiker och andra samhällsdebattörer, så att de fårtillräckligt mod för att arbeta för en förändring. Det bör inte vara svårt attfatta mod när vi vet att en förändring kan ge fördelar både för bönder ochkonsumenter. Det skulle ge naturälskaren ett för ögat och själen rikt ochvarierat landskap där djur och växter kan leva i bättre harmoni utan risk förutrotning och artminskning. För böndernas del skulle en förändring innebära en störrerättvisa mellan de välbeställda och de mindre bemedlade. Bönderna befrias frånförlegade regleringar som hämmar initiativ och skaparkraft, och de får störrefrihet att själva styra sin produktion. Det måste vara viktigt för enföretagare. Vi konsumenter får en bättre möjlighet att genom vårt val av inköpbestämma vilken mat vi vill äta och vilken kvalitet vi vill ha. Det är dags att fatta mod och våga arbeta för förändringarsom innebär förbättringar både för konsumenter och för bönder. Den här debattenhar visat att det avgörande beslutet har fattats. Vi har tid på oss att,inför det beslut som vi hoppas kan fatta , utarbeta enlivsmedels-poHtik - som har den inriktning och målsättning jag försöktredogöra för - tillsammans med näringen, konsumenter och intressegrupper inomolika partier. 36 () replik: Jag funderar faktiskt på att inledningsvis gemig in på något mycket äventyrligt, nämligen att instämma med jordbruksministern. Det gäller på den punkt han talar om avregleringen och dess betydelse för odling av nya grödor. Vi skall inte vara fångar i ett system med överproduktion av reglerade grödor. På den punkten tror jag att vi är överens. Men detta kräver på ett helt annat sätt än en offensiv jordbrukspolitik, och jag är mer tveksam till om och den nuvarande regeringen är beredd att bedriva en sådan politik. 46 Jag vill påpeka en felaktighet ijordbruksministerns anförande. om attlivsmedelspriserna stiger snabbare i än i omvärlden, och han Prot.1988/89:127 får detatt låta som att även jordbrukarnas ersättning för sina produkter 2 juni1989 skulle hastigit snabbare än inflationen, men så är inte fallet. prisernahar stigit i en långsammare takt än inflationen. Trots detta har P 8 8 konsumenternaslivsmedelspriser stigit snabbare, och jag tycker det är felaktigtatt i det här sammanhanget belasta jordbruket för detta. Jordbruksministern säger att det inte finns någon skillnadnär det gäller signalerna från honom och från statsministern. Det är inte jagsom har gjort den bedömningen att det finns en skillnad. Det har framgått avden information från jordbrukets organisationer som vi fått via media. Om detinte fanns någon skillnad mellan de ord som användes, måste det ha funnitsnågonting annat i dessa signaler som var olikt - men det får ni reda uppsjälva, det är inte mitt problem. Jag gör bara den noteringen att näringen harupplevt att det skett en förbättring. När det sedan gäller frågan om statens delansvar fastslogsdet att det skall uppgå till av de verkliga kostnaderna vidnormalskörd. Jag tycker att det är viktigt att komma ihåg att man benämner dethela "delansvaret för överskottsarealens kostnader".Det är inteabsolut nödvändigt att detta odelat skall gå till spannmålskassan. Så står detinte heller i jordbruksutskottets betänkande. Det kan användas även på andrasätt. Ur den synpunkten framförs ingen kritik mot användningen av 1988 årsstöd. Däremot skall användningen ske i nära samråd med näringen, och ävennäringen skall uppleva det som ett samråd. Jag är litet orolig för vad jordbruksministern sade i sittanförande i fråga om . Det framstår som om jordbruksministern är enföreträdare för , vars huvuduppgift är att tillämpa detta system i Sverige.Det framstår inte som om jordbruksministern är en företrädare för svensktjordbruk, som har att företräda svenskt jordbruks intresse i omvärlden. Såborde det vara. Jag frågar mig också: Vad är ett uttalande från jordbruksministernegentligen värt? Han säger nämligen att en bred majoritet nu tar ställning fören omläggning av politiken i rätt riktning. Men det är inskrivet i propositionenatt detta är ett provisorium! Det är inskrivet i betänkandet. Ändå tar jordbruksministerndetta till intäkt för att vi nu har anträtt den väg som vi skall vandra på. Låtden debatten anstå tills beslutet kommer ! 37 () replik: Ministern talar om att arbetsgruppen har godtid på sig. Det kan ifrågasättas. Men vi är beredda att jobba under deomständigheter och den tidspress detta innebär, och vi skall göra så gott vikan. Jag blev också glad när jordbruksministern sade att det skulle bli en långremisstid. Det behövs säkerligen. Men tiden går. Jag vet inte riktigt var manskall ta . Om det skall läggas fram en proposition är tidenganska snäv. När jag såg att jordbruksministern hade antecknat sig påtalarlistan frågade jag mig vad han skulle säga. Jag hade hoppats att hanskulle hålla ett framtidsinriktat anförande, där han flyttade fram positionernalitet i detta sammanhang. Jag kan bara beklaga: intet nytt från ministern. Minapojkar skulle säga att detta är snömos. Jordbruksministernsade att mitt anförande präglades av talesättet "surt, 47 Prot.1988/89:127 sa räven". skulle vara sura här, menade han.Varför skulle vi vara sura? Politiken går vår väg.Dessutom påstod jordbruksministern att vi skulle hatvå ansikten. Han menade att vi går långt i fråga om avreglering och att visamtidigt försöker vända oss till jordbrukarna. Visst talar vi tilljordbrukarna! Vi talar till näringslivet, till folk. Vi vet hur mankänner. Det är regeringen som har tappat kontakten med verkligheten i dettasammanhang. Här finns inte något dubbelspel. Jag avslutade mitt anförande med att säga att vi måste setill människorna. Det är inte bara ekonomiska fakta det gäller här. Detta ärinte nationalekonomiska termer. Jordbruk och landsbygd är inte endast en frågaom statistik. Det finns andra värden. Det är vad det rör sig om. Jag tog ocksåupp att tidsaspekten spelar en oerhört stor roll. Vi kommer att hjälpa till att ändra regleringssystemet.Det är inte bra. Det styr på fel sätt. Där har vi inte delade uppfattningar,herr minister. Ministern radar upp en mängd argument mot nuvarande system. Detför inte debatten framåt. Vi har ju fattat beslut om och om att vi skallgå vidare. gäller det snarare att gå in och konkretisera. Jordbruksministern talar om att ha mod att ändra. Vi ärberedda att ha mod och vi ändrar. Vi vet, herr minister, vad betyder, ochvi kommer att jobba därefter. Jag tror också att vi kommer att lösa detta. Jagvar ganska optimistisk i mitt anförande. Vi löser detta, både för lantbrukarnasoch för landets bästa. 38 (vpk) replik: Jordbruksministern frågar mig var denfördelningspolitiska profilen i jordbrukspolitiken är. Detta är rörande! Hanborde fråga sig själv. Den dagen vi får vara med och forma politiken skall viockså ta ansvaret för den. Vi är beredda till samarbete. En regering som intehar en egen majoritet borde lära sig den svåra konsten att samarbeta. Spannmålsstödet är snedfördelat, liksom jordbrukspolitikengenerellt verkar snedfördelande. Vi vill gärna vara med och ändra på det. Mendet är inte något hastverk. Det är ingenting man gör i enfemårsperiod som omfattas av ett beslut. Det är en långsiktig förändring sombör ingå i den framtida jordbrukspolitik vi nu diskuterar. På vilket sätt anserjordbruksministern att förra årets beslut förändrade den karaktären, eftersomhan så gärna framhåller det som ett mycket bättre alternativ? Jordbruksministern frågar efter vilket budskapet tilljordbruket och till är. Budskapet är att tar ansvar för sittjordbruk. Vi arbetar för att ställa om från ett prisdumpande överskott till enny produktion, en mer extensiv produktion, en miljöanpassad produktion somockså ger högre kvalitet. Men det gör vi inte genom att slå sönder det svenskajordbruket eller ödelägga jordbrukarnas livs- och arbetsvillkor. Dessutom är inte stödet till spannmålsodlingen enbart ettstöd för att odla mer spannmål, vilket också andra har sagt här. Vi har sett exempel på det genom stödet till alternativ odling. Det tas ur statens delansvar för spannmålsöverskottet. Vi stödde det beslutet! Socialdemokraterna fick igenom det med hjälp av vpk och . Enligt min mening är det inte 48 exporthöjande, utan tvärtom. Dettastöd behöver fördjupas, utvecklas och genom fler rådgivare i alternativ odling, något som också har tagits upphär i diskussionen och som vi har en reservation till förmån för. Det finnsalla möjligheter att använda dessa resurser som ett led i en långsiktigomställning. Det förvånar mig att jordbruksministern inte med ett ordberör gentekniken. Jag har tidigare i ett inlägg här frågat vad dettanya beslut egentligen innebär. På vilken lagstiftning skall regeringen ellermyndighet som regeringen utser grunda sina eventuella beslut om genteknikenstillämpning på växtodlingen? Detta beslut är ett slag i luften. Jordbruksministern inledde med att säga att vi nu haranträtt en ny väg och genomfört omfattande förändringar. Det är precis vad vibefarade att man skulle säga. Det är därför vi har sagt att det inte är bra attbörja förändringen av den svenska jordbrukspolitiken med ett ogenomtänktprovisorium. Det bör vara ett beslut som fattas efter genomgripandediskussioner och när vi har klart för oss vad vi vill . 39BENGT ROSEN (fp) replik: Det blir litet tjatigt, men jag måsteåterkomma till statens delansvar för spannmålsöverskottet. Det finns ej något i1985 års beslut som säger att näringen har ett veto när det gäller användningenav statens medel för delansvaret, sade jordbruksministern. Nej, det ståringenfing om det i beslutet . Men det står heller inte något om attregeringen ensam skall bestämma om användningen. har medlenbetalats till Svensk Spannmålshandel, till regleringskassan. Sedan har näringenoch regeringen förhandlat och beslutat att använda pengar till träda, tillOmställning 90 och till andra uppgifter som har tagit sikte på att minskaöverskottsarealen. inträffade det att vi fick en annan majoritet förnedtrappning, vilket vi har berört. Regeringen beslutade också omanvändningen utan att ha träffat någon överenskommelse med näringen. Maninformerade näringen, men man träffade ingen överenskommelse om användningen.Vi har i och för sig inte något att invända mot användningen, men vi efterlysteöverläggningar som kunde ha lett till en samsyn med näringen. Det är detta vihar försökt skriva in i årets betänkande. Jordbruksministern förklarar varför det har gått snett underåren 1985, 1986 och 1987 med delansvaret. Det är bara att läsa betänkandena,herr jordbruksminister, och se att det fanns en samlad opposition för ettdelansvar utan någon avtrappning. Därmed har det blivit på det sättet. När det gäller årets medel har regeringen nu möjlighet attförhandla med näringen och komma överens med den om användningen. Jag villpåpeka att om pengarna betalas in fill regleringskassan har regeringen i dessstyrelse vetorätt. Pengarna kan därför inte mot regeringens önskemål användasför att öka spannmålspriserna. Som vanligt är jordbruksministern positiv till svensktjordbruk. Därför blir man litet förvånad över att regeringen samfidigt föreslåråtgärder, t.ex. en snabbavveckHng av mjölksubvenfionerna och en minskning avstödet fill spannmålsodling, som leder till att jordbrukarnas ekonomiförsämras. 4 protokoll 1988/89:127-128 Prot.1988/89:127 Anf. 40 () repHk: 2junil989 Herr talman! Som jag sade i mittförsta anförande betraktar vi från miljöpartietde gröna det beslut som kommer att fattas som ett beslut av tillfällig karaktärför det närmaste året inför det stora jordbrukspolitiska beslut som är attförvänta . Därför är det litet förvånande när jordbruksministern sägeratt det här så att säga skulle vara första steget. I och för sig finns detinslag i detta beslut som ligger helt i linje med vad de grönakräver i sin politik, t.ex. i fråga om arealbidraget. Men för att ettarealbidrag skall vara bra måste det kombineras med produktionsinriktat stödtill exempelvis Norrlandslänen. Det måste också kombineras med riktigt högaavgifter på konstgödsel och bekämpningsmedel för att det skall ske en minskningav användningen av dessa och för att det skall ske en minskning av intensiteteni jordbruket och inte minst för att åstadkomma positiva effekter på miljön,inte minst i kulturiandskapet, som så vältaligt nämnde. Det görs olika tolkningar av vad skallinnebära för del. Uppenbarligen gör olika länder olika tolkningar.