prot · GC0946 · 1988-12-31 00:00:00 — Jag menar att detfinns klara samband mellan den prästerliga organisationen och denkyrkomusikaliska organisafionen. Då finns det inom det bevarade sambandetmellan kyrka och stat för oss en betydligt naturligare lösning, och det är densom vi har föreslagit i vår mofion. 7 (): Jag tänker inte ta kammarens tid i anspråk för att beskriva innehålleti det förslag som vi nu behandlar. Jag tycker att inleddedebatten med att göra en utmärkt beskrivning både av kyrkomusikens roll ikulturHvet och av de olika problemställningar som vi har diskuterat inom ramenför det här betänkandet. Jagtror också att detta är en fråga som intresserar, även om någon sade att frågankanske inte intresserar så många i den här kammaren. Det finns ändå i landetett mycket stort intresse för de här frågorna, och de människor som har ettsådant intresse kommer säkert att noga ta del av vad vi har diskuterat ochbeslutat här . Jagtycker att förslaget i god tidsanda präglas av avreglering ochdecentralisering. Det bli enklare bestämmelser, och det blir en organisation Prot, 1988/89:46 med en ansvarsfördelningsom gör att man lättare kan ta hänsyn till lokala förhållanden osv. Tilldetta säger nu utskottet i mycket stor enighet ja. Det är bara som villavslå förslaget. Det kan väl i och för sig ge anledning till ett och annat höjtögonbryn att det är just som säger nej tiH detta centraliseringsförslag.Å andra sidan reser reservanterna inte några invändningar i sak, utan derasargument för att avslå förslaget är rent formellt, nämligen att kyrkomötetborde ha hörts. Någotformellt hörande av kyrkomötet har mycket rikfigt inte skett. Åstrandfrågar vad det beror på. Jag tycker nog att debatten hitfills delvis har visatvilka skälen är eller åtminstone förklarat varför det är dags att nu ta dettabeslut. Förslagethar knappast kommit fill som en blixt från en klar himmel. Som vi skriver iutskottsbetänkandet fanns det ett utredningsförslag som lades fram redan 1985.Det har föranlett diskussion, och frågan var uppe kyrkomöte. Dåavslogs kravet på en fortsatt statlig reglering. Men, , det ärinte bara det faktum att en motion har avslagits på kyrkomötet som gör att mankan tycka att den här frågan inte har varit så vikfig för kyrkomötet. Vid åretskyrkomöte var det, såvitt jag förstår, ingen diskussion om detta, trots att detknappast kan ha varit obekant att proposifionen låg på bord redandå. Uppriktigtsagt har jag litet svårt att förstå den lilla trätan här mellan BengtKindbom och . Som utanförstående betraktare av kyrkomötet ochefter att ha följt den diskussion som varit kan jag inte uppfatta att den härfrågan har varit speciellt kontroversiell. Närman beaktar den långa diskussion som har varit omkring denna fråga och när vifaktiskt i sak är ganska överens om vad som skall ske, är det i stället bättreatt försöka komma till skott, om uttrycket fillåts i det här sammanhanget. Reservation2 som är fogad till betänkandet förstår jag uppriktigt sagt ännu mindre av änvad jag förstår av reservafion 1. Reservation 2 handlar om den framtidakyrkomusikerutbildningen på . Propositionen talar, såsom vi skrivit ibetänkandet, t.o.m. om en tänkbar utökning av utbildningen. Det tycker jagborde ha räckt för reservanternas syften. Med hänsyn till att det finns såmånga motionskrav om att kyrkomusikerutbildningen skall förläggas fill olikautbildningsanstalter runt om i landet, har utskottet valt att i det häravseendet inte särskilt peka ut . Det innebär naturligtvisinte att även i framfiden kommer att vara en av de orter sominte är aktuell för kyrkomusikerutbildning. Jag ber att få yrka bifalltill utskottets hemställan. 8 BENGTKINDBOM (c) repHk: Jag vet inte om jag hörde fel eller om det var en felsägning fränMaj-Lis Lööws sida när hon sade att hon inte kunde förstå varför sadenej fill detta centraliseringsförslag. Även om förmodligen menadedecentraliseringsförslag, vill jag peka på några av de centraliseringseffektersom det här förslaget har utifrån församlingarnas nivå. Det är på den nivån jagarbetar. Jag menar att det är den viktiga utgångspunkten och att vi skall lyssna på vadman tycker om detta förslag ute i församlingarna. Ansvaretflyttas nämligen från församlingarna till pastoraten iflerförsam-lingspastorat. Kyrkomusikerdistrikten som utgörs avförsamlingarna kommer inte att finnas kvar. Det bHr fråga om varkencentralisering eller decentralisering när det gäller avlöningsförmåner. Densidan svarar pastoraten för även . är det dock fråga om stafiigtreglerade tjänster, i stället för kyrkokommunalt reglerade tjänster som detblir i fortsättningen. kommer också att vara med i fortsättningen.Det blir varken fråga om centralisering eller fråga om decentralisering därheller. Maj-LisLööw, utredningen föreslog inte att skulle ha något överinseendeöver denna verksamhet. Det är någonting som kom till senare under beredning iregeringskansliet, därför att man insåg vikten av detta. Den prästerligatjänsteorganisationen sorterar ju under domkapifiet. Man kan inte bedriva ettgudstjänstiiv utan att ha kyrkomusik. Det är därför vikfigt att det finns enkorrespondens mellan dessa båda områden. Man fick därför föra tillbaka dettatill domkapifiet igen. Dengrundläggande punkten, församlingens ansvar, borde klarare ha fått diskuterasinom kyrkan. betraktar förslaget som ett sätt att centraliserafrågan. Det är ett av våra ställningstaganden, dock inte det avgörande. Jag harredovisat detta tidigare i mitt anförande. Anf.9 () replik: Det var varken en felsägning eller en missuppfattning. Jag villemellerfid bara förtydliga vad jag sade. Jag tror att det kommer att orsaka ettoch annat höjt ögonbryn att går emot detta förslag. De allra flestakommer nog trots allt att uppfatta det som ett decentraliseringsförslag, närman vill göra en avreglering av det statliga ansvaret och i stället lägga utansvaret på framför allt pastoraten. Jagtror inte att någon som har tittat pä den här frågan kan uppfatta det så somatt man i detta avseende skulle lägga någon hämsko på församlingarnas frihetatt utforma den musikahska verksamheten i kyrkan. Det här med pastoratenhandlar egentligen om att man bättre skall kunna samordna resurser och få enmera diversifierad verksamhet. Det tror jag att också församlingarna har glädjeav. Anf.10 () replik: Apropå höjda ögonbryn kan jag barakonstatera att en grupp som inte lär höja på ögonbrynen därför att vi harintagit den här ståndpunkten är kyrkomusikerna själva, eftersom vi fråncenterns sida är överens med de anställda på den punkten. 11 ALEXANDERCHRISOPOULOS (vpk): I det betänkande som vi nu behandlar finns ett särskilt yttrande frånvänsterpartiet kommunisterna beträffande behörighetsvillkor för fillsättande avtjänster som organist och kantor i den . Frånolika håll reses krav på att för behörighet som organist och kantor skallkrävas medlemskap i . Utskottet hänvisar till den diskussion sompågår inom och till den rekommendation som svenska kyrkansförsamlings- och pastoratsamfund har utfärdat. I och med dettaöverlämnar man till de enskilda kyrkokommunerna att avgöra om sådana härvillkor kan ställas för fillsättande av nya tjänster. Vianser att sådana villkor är delvis meningslösa och delvis kan utgöra risk fördiskriminering på arbetsmarknaden. Det meningslösa i villkoren ligger i attmedlemskap i på intet sätt kan utgöra någon garanti för religiösövertygelse. Det är mycket möjligt att det finns folk som står utanför ettformeHt medlemskap i den , men som besitter den religiösaövertygelse som är nödvändig för att man skall kunna utöva yrket somkyrkomusiker. Omdessa rekommendafioner förverkligas, dvs. villkor om medlemskap i , får det bl.a. till konsekvens att om en person som redan anställts somkyrkomusiker av en eller annan anledning träder ut ur , anses detutgöra fillräckligt skäl för uppsägning av vederbörande person. Detär viktigt att slå fast att kyrkokommunerna inte får fatta beslut som stridermot de övergripande principer som gäller på arbetslivets område . Det ärockså viktigt att man inte fattar beslut, som riskerar att mynna ut i någotslags yrkesförbud. Jag förutsätter att detta beaktas vid fillsättande av nyatjänster i olika kyrkokommuner. 12 (): Vi i de gröna kommer sent in i en lång process på tematmusiken i kyrkan. Den har i alla fall för min del inneburit ställningstagandeni en hel del snåriga och svåra teknikaliteter när det gäller kompetensområden,utbildningsnivåer samt centralisering kontra decentralisering. Trots detta harjag gått på utskottets majoritetslinje. Jagansluter mig i stort sett fill den beskrivning som har gjort. Jagfår hålla med om att det är en utmärkt beskrivning. Detta gälleräven synen på kyrkomötets roll. Jag har inte i någon reservation manifesteratdetta. Jag kan emeUertid förstå synpunkten. Miljöpartisterna kommer givetvisatt rösta fritt om den frågan kommer upp fill votering. Iövrigt tar vi, oavsett konfession, tacksamt emot den innerliga ton somkyrkomusiken står för i svenskt kulturliv. Den utgör där ett kvalitativt myckethögtstående inslag. Därmed yrkar jag bifallfill utskottets hemställan. Anf.13 (): I diskussionen mellan och kom en helt nyföreteelse in i debatten, och det gläder jag mig åt. Förstod jag rätt,formulerar två yrkanden: dels ett avslagsyrkande, som jag kritiserade imitt första anförande, dels ett andrahandsyrkande där man accepterar utskottetsförslag. Jag uttalar stor sympati för detta. Jag tror att det är viktigt. Omjag får ge mig in i kubbningen mellan och omdecentralisering och centralisering, vill jag säga att jag tycker att detviktiga här är att vi för någonting från statligt ansvar till kyrkligt När vi gör det,för vi ner frågorna, decentraliserar till kyrkan att hantera dem. BengtKindbom försökte markera att pastoraten skulle vara fel nivå. Då får jag noguppmana att återkomma i debatten. 11982års kyrkokommitté, som ju skapade den nya organisationen och där varföreträdare för parti och jag var företrädare för mitt, hade jagförmånen att delta i mycket ingående överläggningar. Där var vi två och förövrigt hela kommittén överens om att här skall göras en regleradkompetensfördelning mellan pastorat och församling. För att skapaförutsättningar för kyrkans verksamhet är det nödvändigt att ekonomiskadministrativafrågor som bättre handläggs på pastoratsnivå också handläggs där. Jagvill också säga till att det inte är alldeles korrekt att hänvisafill de fackliga organisationerna, som för resten är många, och säga att dedels är helt emot förslaget, dels avvisar att verksamheten läggs påpastoratsnivå. Utskottet har haft kontakt med facket, och , som bådeBengt Kindbom och jag känner, svarade på en direkt fråga från mig att om denföreslagna omorganisationen genomförs, är det naturligt att ansvaret läggs påpastoratsnivå. Det som är ett Htet bekymmer för oss som skall fatta beslut i den härfrågan är ju att kyrkomusikerna är oroliga för sin anställningstrygghet. Jagnämnde i mitt inledningsanförande att jag tycker att det är en aning besvärligtatt de faktiskt är det. Och varför är de oroliga? Jo, därför att de tror attanställningstryggheten garanteras bättre med ett statligt huvudmannaskap änmed ett kyrkligt. De är oroliga för att kyrkan kanske inte alltid har resurser. Då,, är det viktigt att de här frågorna inom kyrkan läggs påpastoratsnivå, där vi genom den strukturreform som vi har varit överens omskapar de ekonomisk-administrativa förutsättningarna för verksamheten. 14 (): GöranÅstrand uppfattade tydligen inte under utskottsbehandlingen och av mitthuvudanförande att vi från sida har sagt att när vårt yrkande ireservationen har fallit är vi beredda att ansluta oss till de förslag som görorganisationen så bra som möjligt. Vi gör inte som gjorde i gåreller i förrgår när det gällde havsmiljön, ställer oss vid sidan av helaberedningen av ett ärende, utan vi fortsätter att delta i arbetet. Vadbeträffar personalen gällde det ju huvudmannaskapet. Jag vet inte om GöranÅstrand har missuppfattat det, men man för inte verksamheten från det enahuvudmannaskapet och det ena ansvaret till det andra, utan man för över tillett blandat ansvar. Det kan läsa på s. 5 och 6 i utskottetsbetänkande. 1982års kyrkokommitté har jag mycket att säga om. Kommitténs första betänkande ficken svidande kritik i de drygt 2 000 remissvar som kom in, för det sätt som nidå försökte lösa frågan på. Men ni lyssnade verkHgen på församlingarna. Om detvar förtjänst vet jag inte, men jag 2Riksdagens protokoll 1988/89:46 1988/89:46 vetatt det var bl,a. och kommittéordförandens förtjänst att man 15december 1988 lyssnade på församlingarna. Därför fick vi en organisafion somnu kan träda i kraft ,en organisafion som sätter församlingen i centrum i Överläggningeni detta ärende var härmed avslutad, (Beslut fattades efterdebatten om kulturutskottets betänkande 7,) Kammaren övergick fill att debatterakulturutskottets betänkande 7 om vidareförsäljning av konst. 15 ():Herr talman! Enkung i samlade porslin, men samlingsvurmen blev enrikfig sjuka. Han bytte bort fill kungeni sitt garde - tänk - mot enkinesisk kruka! Femhundra man med sabeloch karbin, som preussarn visste attförträffligt bruka, i exercisen smidiga ochmjuka, i krig en mur, tänk, mot -en blå terrin! Femhundra man med hårpungoch med puder! Slikt dårhusdåd alltvanvett överbjuder från världens början - ja,så tycker ni. Så lyder början av dikt Gammaltporslin. Den ger på ett elegant sätt uttryck för att skyhöga priser på konst-och konsthantverksföremål ingalunda är en så ny företeelse som dagenshistorielösa debatt ger intryck av. Den visar också att allmänheten - förr somnu - stått häpen inför det som sker. Menvarför förvåna sig? Människan är en samlare och människan söker det unika.Därför kommer, på en fungerande marknad, sällsynta föremål att betinga högapriser - det må gälla frimärken, diamanter eller konst. Denaktuella diskussionen kring auktionspriserna på vissa konstverk utmynnar ofta ikrav på särskild beskattning. Argumentafionen följer då tre linjer: denmoraliska, den upphovsrättsliga och den kulturpolitiska. Låtoss granska dem var för sig och börja med den moraliska. Den går ut på att detrent allmänt är stötande med dessa höga priser på konst, speciellt somkonstnären själv ofta fått ut en ganska ringa summa. Menvi som vill slå vakt om kulturen borde väl i stället vara tacksamma för att detinte endast är tämligen onyttiga fing som stiger i värde utan även konst ochkonsthantverk. Det ger status åt yrkesutövarna på dessa områden och det skaparett breddat intresse för deras verk. Inte så få hinner "slå igenom"under livsfiden och möta ett välförtjänt erkännande. Även dikt har enmoral: Se'n bytet gjordes, har svunnit: femhundratappra hjärtan brista hunnit, den gamla krukan - hon står ännu bi. Finns det kvaliteter i konstverketär det höga priset kanske inte alltför högt och den moraliska indignationendärför tämligen missriktad. Den andra argumentationslinjen är upphovsrättslig.Konstnären borde ha ett slags kvardröjande rätt till sitt alster även efter denförsta försäljningen, en "droit de suite". Vid vidareförsäljningskall därför en viss procent av försäljningssumman tillfalla konstnären. Det är en sympatisk tanke, men den har rätt kompliceradekonsekvenser. Skall rätten gälla alla konstverk, blir det fråga om mängder medsmå summor som skall inbetalas. Skall den gälla alla försäljningar, ävenprivatpersoner emellan, blir kontrollproblemen stora. Skall den gälla allakonstnärer, även utländska, blir det ett detekfivarbete att finna dem. Menvarje inskränkning -till endast dyrare konstverk, fill endast vissaförsäljningskanaler, till endast svenska konstnärer - urholkar detupphovsrättsliga motivet och snedvrider marknaden bort från de seriösakanalerna. Det måste också understrykas att en upphovsrättsligtgrundad ersättning saknar social profil. I första hand blir det de redanframgångsrika konstnärerna och deras efterkommande som blir delaktiga iersättningen. Trots dessa svårigheter har en upphovsrättslig ersättningprövats i vissa länder, så som framgår av betänkandet. Resultatet av dessaförsök bekräftar att problemen är högst reella. Men givetvis måste vi i Sverigefölja utvecklingen på detta område med stor uppmärksamhet och vid behov anpassaoss till de internationella överenskommelser som ett kulturiand inte kan ståutanför. Vi har en upphovsrättslig utredning som kommer attbehandla frågan om droit de suite i sitt fortsatta arbete. När dessöverväganden presenteras får vi, som lagutskottet påpekar, ta upp saken tillprövning. För att detta skall ske krävs inget uttalande från sida. Slutligen har vi det kulturpolitiska motivet. Utskottetkonstaterar med all rätt att bildkonstnärernas situation är bekymmersam.Alltför många har svårt att försörja sig på sin konstnärliga verksamhet. Omdenna verklighetsbeskrivning råder det inte några delade meningar. majoritet förefaller rätt tilltalad av enpunktskatt på vidareförsäljning av konst som en väg att komma till rätta medproblemen. majoritet har dock rakt motsatt uppfattning. Vimoderater i kulturutskottet ansluter oss till skatteutskottets linje, ochskälen för detta är många. För det första är en punktskatt på vidareförsäljning avkonst en mycket otymplig metod för staten att skaffa sig skatteinkomster.Riksskatteverket anger att punktskatter som ger mindre än 100 milj. kr. börundvikas -administrationskostnaderna blir för stora. I detta fall skulleskatten ge storleksordningen en tiondel av den minimisumman. För det andra skulle det bli fråga om specialdestineringav skatteinkomster. Det bör undvikas av principiella skäl: ingenting säger attbildkonstnärer- nas behov till årstår i något slags relation till den totala omsättningen av konst. Fördet tredje finns det inte någon anledning att straffbeskatta justvidareförsäljning av konst. Varför skall den diskrimineras i förhållande tillvidareförsäljning av frimärken, diamanter eller möbler? Ur kulturpolitisksynvinkel är det en rätt absurd tanke. Fördet fjärde stiger långt ifrån all konst i värde. Tvärtom får man räkna med attde flesta konstverk - i Hkhet med annat som man köper - inte kan säljas på nyttutan en viss förlust. En punktskatt skulle accentuera detta förhållande ochrimligen minska allmänhetens intresse för att lägga ner pengar på konst. Fördet femte återkommer frågetecknen som rests inför en upphovsrättslig avgift.Vilken konst, vilka försäljningar, vilka konstnärer skall omfattas? Skall detfinnas en prisgräns så att dyrbar konst beskattas hårdare än billig? Skallseriösa konstverk beskattas hårdare än hötorgskonst? Skall endast denetablerade konsthandeln beskattas, men inte den övriga och mer svår-fångade? Dekonkreta förslag som är framlagda av vissa remissinstanser visar pade praktiskasvårigheterna med en punktskatt. KLYS tiUstyrker en vidareförsäljningsavgiftpå lägst av försäljningssumman, alternativt minst motsvarande denersättning auktionsfirman betingar sig. Det brukar vara på det klubbadepriset. Till detta kommer moms på , Transaktionskostnaden skullesåledes uppgå till alternativt av försäljningspriset. Var och enförstår att detta allvarligt skulle skada konsthandeln i vårt land. Konstnärsnämndenär måttfullare och föreslår en 5-procentig avgift som skall avräknas på momsen.Som jag nämnde uppgår inte momsen till vid en auktionsförsäljning, såekvationen går inte riktigt ihop. Bortsett från detta skall medlen tillföras enfond, som efter ansökan fördelar pengarna till yrkesverksamma konstnärer somdokumenterat god kvalitet. Men varför gå den krångliga vägen via en särskildskatt i stället för att framföra kravet på en överföring av medel direkt ibudgetsammanhang? Slutsatsenav allt detta är alldeles entydig: en punktskatt på vidareförsäljning av konstär inte en kulturpolitisk utan en direkt skadlig åtgärd. Saknarvi då möjligheter att göra en förstärkt insats för bildkonstnärerna? Inte alls.Staten tar in 350 000 milj. kr. i skatter och andra inkomster per år.Bildkonstnärernas andel av den kakan är naturligtvis inte beroende av om manmed en misslyckad punktskatt lyckas öka summan med 10-15 milj. kr. eller inte.Avgörande är den politiska viljan att göra någonting. Ommindre än en månad har regeringen möjlighet att i budgetpropositionen visa vadman vill åstadkomma. Då kan vi också ifrån oppositionen presentera våraförslag. Det vore beklagligt om den diskussion vi för om en skatt, som skatteutskottetpå goda grunder redan sagt nej till, skulle försena en förbättring avbildkonstnärernas villkor. Jag yrkar därför avslag på kulturutskottetshemställan och bifall till reservation 1, 16 ALEXANDERCHRISOPOULOS (vpk): Nästan kan man bevittna hur konst, framför allt verk av kändakonstnärer, blir föremål för en hänsynslös spekulation. Penningstarkaspekulanter gör stora pengar på vidareförsäljning av olika verk, eller ocksåköper de in konstverk till för vanliga människor ofattbara summor i rentspekulationssyfte för att göra en säker och lönande penningplacering. I deallra flesta fall låses konstverken in i kassavalv i avvaktan på höjda priser. Samtidigtsom allmänheten berövas möjligheten att njuta eller ta del av de mestvärdefulla konstföremålen och verken, lever konstnärerna i mycket storaekonomiska svårigheter. I det betänkande som vi nu behandlar konstaterarutskottet att kulturarbetarnas ekonomiska villkor inte är tillfredsställande,trots de insatser som gjorts av stat, landsfing och kommun. Inte minst mångabildkonstnärer lever under villkor som behöver förbättras, anför utskottet. Detfinns mycket som talar för att åtgärder måste fill i syfte att dels förbättrabildkonstnärernas ekonomiska villkor, dels stävja - eller åtminstone i vissmån begränsa - det spekulativa inslaget vid vidareförsäljning av konst. Därförföreslär vänsterparfiet kommunisterna i en reservation som fogats fill dettabetänkande ett införande av en avgift eller en skatt vid allandrahandsförsäljning av konst. Denna avgift bör uppgå till förslagsvis avförsäljningsvärdet. Inkomsterna av denna avgift bör gå till en fond ochanvändas för att stödja de sämst ställda konstnärerna. Isammanhanget bör påpekas att enligt det mycket orrifattande remissyttrande somutskottet har inhämtat med anledning av det mofionsvägen väckta förslaget, ärmyndigheter på kulturområdet och konstnärsorganisationer positiva till enavgift vid vidareförsäljning av konst, medan aktionsfirmor som t.ex. Bukowskisoch Beijer av förklarliga skäl ställer sig - kanske inte helt oväntat -negativa till detta förslag. Utskottetanser däremot att man bör avvakta upphovsrättsutredningens ställningstagandenär det gäller frågan om ersättning fill konstnärer vid vidareförsäljning avderas verk, och därefter bör regeringen överväga möjligheterna att införa ettersättnings- eller avgiftssystem som ger konstnärerna del i det ekonomiskautbytet vid vidareförsäljning av deras konst. Vifrån kommunisterna menar att en väntan på upphovsrättsutredningensställningstagande kan innebära att den enskilde konstnären i något slags förlängdäganderätt fill sitt verk kan fillskansa sig ett större mervärde av det verketinbringar vid vidareförsäljning. Det är ett ställningstagande som går attdiskutera, men det Hgger helt utanför vpk:s krav på att en avgift påvidareförsäljning av konst skall fillfalla konstnärskollekfivet och framförallt syfta till att förbättra den ekonomiska situationen för konstnärskollektiveti dess helhet. Därför,herr talman, och med erfarenhet av utredningsverksamheten i , vilkeninnebär att det dröjer innan den nämnda utredningen kommer med sittställningstagande, anser vi att det brådskar. Det borde inte finnas något somhelst hinder att hemställa fill regeringen om förslag fill en avgift förvidareförsäljning av konst. Med detta yrkar jag bifalltill den vpk-reservafion som finns i betänkandet. 17ERKKI TAMMENOKSA (s): Jag skall först berätta om en finsk konstnärsom tillhörde sekelskiftets nationalromantiska riktning. Han var berömd undersin levnadstid och blev rik och framgångsrik. Men hans konst omvärderadessedan, och om han hade fått leva hade han blivit besviken.