prot · GC09130 · 1988-12-31 00:00:00 — betänkanden 30 och 36 beskriver enekonomisk politik som är resultatet av en omfattande kohandel mellansocialdemokrater och centerpartister. Det som till slut rekommenderas av dennaröd-gröna koalition - passande tryckt i en röd och en grön liten bok -ärtredjesorteringen av ekonomisk-politiska åtgärder. Det är inte vad någon villeha i första hand, inte ens i andra hand. dvs, inte ens sekunda vara. Det är etthopkok på vad som blev över - tredjesorferingen. Principen - om det finns någon - förefaller ha varit attblanda och ge och sedan slumpmässigt dra några kort ur en kortlek medskattehöjningar. Beredningen av lagarna om tvångssparande ochskattehöjningar har varit under all kritik. Någon lagrådsgranskning har infeskett av förslagen om arbetsmiljöavgift, investeringsskatt eller extrafastighetsskatt. Vi krävde lagrådsgranskning när frågan behandlades iutskottet, men en majoritet röstade emot. Det skäl som anfördes var attfördröjningen skulle skapa "avsevärt men". "Avsevärt men"skulle möjligen uppkomma för några av ledamöter som skulle behövavara kvar i till. Men jag anser inte att det är ettacceptabelt skäl för att inte bereda lagförslag. Och det kan rimligen integälla den extra fastighetsskaften, eftersom den skall tas ut först vid 1991 årstaxering, dvs. Lagrådet skulle ha kunnat granskaförslaget och beslut skulle ha kunnat fatfas . Inte ens de utskott i som är närmast berörda ochhar sakkunskap på området har fått yttra sig över lagförslagen. Detta ärsannerligen inte ett tillvägagångssätt som är ägnat att stärka riksdagensbetydelse och anseende, vilket tydligen tycks tro. Det är istället, menar jag, en mycket anmärkningsvärd nonchalans när det gällertillvägagångssättet vid lagstiftning. Prot.1988/89:130 7junil989 Den ekonomiska politiken, m.m. Att socialdemokraterna är nonchalanta vid stiftandet avlagar har de visat med önskvärd tydlighet . Precis samma brist pågranskning fanns nämligen i fråga om den särskilda skatten pä företagsvinster,en av finansministerns nyårssmällar. För exakt sedan stödde här i kammaren entrepartire-servation om avslag på vinstskatten, därför att beredningen hadevarit bristfällig. Lagrådet hade visserligen fått yttra sig, men anförde attdet bara hade haft begränsade möjligheter att "bedöma sådana frågorom lagstiftningenspraktiska konsekvenser och tillämpning som avses i 8 kap. 18 § tredje stycket3-5 regeringsformen". Exakt samma formulering återkommer i lagrådets yttrandeöver förslaget till tvångssparande. De andra lagförslagen har lagrådet överhuvud taget inte fått yttra sig över. Då, för sedan, sade , tillsammans medmoderater och folkpartister: "Denna brist i beredningsförfarandet är av såallvarlig karaktär att ett avslag på propositionen är motiverat redan av dettaskäl." , bara senare, struntar totalt i detta.Varför, ? Är det så roligt att gå samman med socialdemokraterna attni i är beredda att åsidosätta lagar och regler på ett sätt som nifördömde för sedan? och genvägar har inte varit ovanliga iregeringens polifik . tycks de sprida sig även fillriksdagen och dessutom omfattas inte bara av socialdemokrater utan även avcenterpartister. Hela karusellen startade, herr falman, när Kjell-OlofFeldt i den reviderade finansplanen lade fram förslag som så uppenbart stredmot vad han tidigare hade sagt. Även finansutskottetsordförande sade har i kammaren nej fill åtstramning "för att det är svårtatt se finanspolitiken som ett särskilt verksamt medel mot denlånefinansierade konsumtionsuppgång som driver upp importen". Honfortsatte: "Och en omplacering av tillgångar och skulder är inte något somman enkelt hejdar med budgetpolitiska insatser." sade i en intervju,som redan har citerats av , men som faktiskt förtjänar attupprepas; "Jag tror inte på 'fine tuning" lika mycket som förut.Hushållen har tillgångar på - belånade för 350miljarder. Därmed har hushållen stora möjligheter att parera exempelvis enskattehöjning. Man drar inte ned på konsumtionen kortsiktigt för attfinansministern drar åt svångremmen en aning." I finansdebatten var temat åter att åtgärderinte bör vidtas för att strama åt efterfrågan. Finansministern talade omåtgärder för "att förbättra ekonomins sätt att fungera". Hanefterlyste "djärvhet och eftertanke" - vi behöver "tänka nyttoch fritt", sade han. Efter de förhoppningar dä väckte måste dagensbetänkande och förslag betraktas som platt fall. Jag vill därför fråga både ochKjell-Olof : Tror ni på vad ni säger? Eller vad är det som har hänt sedanden som fått er att helt ändra åsikt? Om man antar att åtstramning verkligen vore önskvärd, blir nästafråga om de föreslagna åtgärderna får sådana effekter. Här tycks det föreliggastor oklarhet, och motstridiga besked ges på var och varannan sida ibetänkandet. Arbetsniiljöavgiften drar in underbudgetåret, sägs det, till en ny kollektiv fond. Åtstramning, sägersocialdemokraterna och . Men på nästa sida står att pengarna genastskall användas för olika insatser. De höjda energiskatterna drar in 2,7 miljarder underbudgetåret. Åtstramning, säger socialdemokraterna och . Men pengarnaskall användas för att sänka inkomstskaften och skatter pä arbete, säger desedan. Just på denna punkt finns tydligen oenighet mellansocialdemokraterna och . I debatten om kommunernas ekonomihävdade att det inte skulle bli någon åtstramning av de höjdaenergiskatterna, medan socialdemokraternas talesman hävdade motsatsen. Jag upprepardärför min fråga fill finansutskottets ordförande: Vad gäller? Straffskatterna i Sfockholm-Uppsala-området -investeringsskatten och den extra fastighetsskaften - antas dra in mellan 0,5och I miljard kronor. Åtstramning, säger socialdeinokraferna och , trotsatt pengarna infe betalas in eller 1992. Och pengarna skallanvändas för att stimulera bostadsbyggandet i regionen, säger de sedan. Det verkar, såvitt jag kan förstå, infe alls handla omåtstramning utan rätt och slätt om den gamla vanliga socialdemokratiskaskattehöjningspolitiken för att betala för nya utgifter. Förslagen om barnbidrag och mjölksubventioner skulle inteens i regeringens ursprungliga förslag ge någon åtstramning utan baraomfördelning. blir det i stället en kraftig stimulans. Hur rimmar detta medkravet på åtstramning? Tvångssparandef antas dra in underbudgetåret. Åtstramning, säger socialdemokraterna och . Men det motsägsav nästan alla andra bedömare. De som kan drar i stället ner på sitt frivilligasparande. Däremot kan man starkt befara att det blir en kraftig stimulans närpengarna skall betalas tillbaka. Statsrådet har redan öppnat för attpengarna inte alls kommer tillbaka förrän . Summan avdessa frågetecken är ett sammelsurium av osäkerhet. Några säkra effekter av de föreslagna åtgärderna finnsnaturligtvis. Tyvärr är de helt negativa för den svenska ekonomin. Arbetsmiljöavgiften är en löneskatt, precis som denallmänna löneavgiften i regeringens ursprungliga förslag. Det leder direkt tillökade lönekostnader och därmed ökade priser - och det i ett läge där för storalönekostnadsökningar och för stora prisökningar är det dominerande problemet.Problemen i ekonomin kommer att förvärras. Investeringsskatten i fördyrar byggandet- när byggkostnadsökningarna redan är alldeles för stora. Jag vill citera urfinansutskottets betänkande FiUlO , där socialdemokraterna om justdetta förslag tillinvesteringsskaft sade följande; "En investeringsavgift skulle verka Utskottet ser därför inget stabiliseringspoli-fiskt motivtill att införa den i motionen föreslagna investeringsavgiffen." Den ekonomiska politiken, m.m. Den ekonomiska politiken, m.m. Vad harfått er att ändra uppfattning, ? Den extra höjningen av fastighetsskatten iSfockholm-Uppsala-området kommer med säkerhet att fortplantas ihöjda lokalhyror - sä är nämligen de fiesta hyresavtal skrivna. Lokalhyrorna ärsannerligen redan höga nog för småföretagare och hantverkare i regionen, ochdet tycks mig rejält dumt att aktivt medverka till att höja dem ytterligare. De höjda el- och oljeskatterna kommer att slåigenom i höjda priser, och det i ett läge när de internationella energiprisernaredan är på väg upp. Den alltför höga inflationen är ju det stora problemet.Vari ligger då finessen med åtgärder som ytterligare driver upp priserna? Hela energibeskattningen är för övrigt föremål förutredning. avslogs en mängd krav på höjningav energiskatter just med hänvisning fill pågående utredningsarbete. görsocialdemokraterna och helt om och föreslår rejäla höjningar! Sanningen är ibland så enkel att de alltförlistiga lurar sig själva. Högrepriser kan aldrig leda till lägre priser. Högre skatter kan aldrig leda till lägre skatter.Utskottet säger sig "utgå från" att de föreslagna skattehöjningarnainte leder fill höjt skattetryck. Det är ungefär lika dumt som att "utgåfrån" att l-l-l blir 1, när varje grundskolebarn vet att 1H-1 = 2. I finansplanen från står att skattehöjningarinte skall användas som finanspolitiskt medel. Finansministern har också fleragånger sagt att skatterna nog kan sänkas. Det låter ju bra. Det är bara det atthan ständigt lägger fram förslag som i stället leder fill skaftehöjningar. Jagvill därför fråga : När tänker socialdemokraterna sluta höjaskatterna? Både och socialdemokraterna brukar ofta berömmasig av sina fördelningspolifiska ambitioner. Genom de nu tillyxade förslagenkommer man att särskilt klämma åt låginkomsttagare och pensionärer. Tvångssparandef innebär att alla skall betala in extraskatt, till. Den som redan sparar kan lätt minska sitt vanliga sparande, såatt det för en sådan person inte blir något särskilt problem. Men den som intehar råd att spara i dag-löntagare med låga inkomster, pensionärer med litenATP-för honom eller henne kan . eller mer i fvångssparande varje månadskapa mycket stora bekymmer. Är det en rättvis fördelningspolitik att baraklämma åt dem som saknar eller har små marginaler? Nollfaxerareslipper helt undan. Är det rättvis fördelningspolitik? Den som har stora avdrag och begärt jämkning av skattenslipper lindrigare undan . Är det rättvis fördelningspolitik? Den som bor i en högskattekommun - , ellernågon annan i glesbygd - måste tvångsspara mer än den som bor i enlågskatte-kommun, som där jag bor. Är det rättvis fördelningspolitik? Pengarna från arbefsmiljöavgiften skall samlas i en fond,varur företagen sedan får ansöka om bidrag för olika insatser. Det betyder attden som redan lagt ner pengar på att förbättra sin arbetsmiljö ingenfing fårutan bara får vara med och betala till den som varit försumlig och ingentinggjort. Är det rättvist? I stället för denna skatfehöjningssoppa som och socialdemokraternakokat ihop borde den ekonomiska politiken läggas upp efter en mer långsiktigtstabil strategi som angriper de verkliga problemen. Det är inte åtstramning med skattehöjningar som behövsutan en mer utbudsinrikfad politik. Och därav finns intet i dagens betänkande.Detta har också mött berättigad krifik från praktiskt taget alla ekonomiskabedömare. Det allvarligaste problemet i svensk ekonomi är den dåligautvecklingskraften. Den ekonomiska tillväxten i är bara hälften såstor som i . Prisökningarna däremot är ständigt högre än iomvärlden. Den dåliga tillväxten betyder att slår ikapacitetstaket snabbare än andra länder. klarar infe en måttlig ökningav konsumtionen utan att det skapas flaskhalsar, brist på arbetskraft,underskott i utlandsbetalningarna och stora pris- och löneökningar. Det kanmöjligen vara bestickande att försöka skapa balans genom att strama åt ochminska konsumtionsökningen. Om detta lyckas-vilket ingalunda är säkert-blir detbalans på låg nivå. Det är också vad socialdemokrater och centerparfisterbedömer kommer att ske i . Tillväxten sjunker till nästa år.Den privata konsumtionens ökning som ligger på dämpas tillbara . Det räcker knappt till för de allt fler pensionärerna, så ingenfingblir kvar för löntagarna. I stället för att minska konsumtionen, så att det blirbalans på låg nivå, borde tnan öka produktionen, så att det blir balans på högnivå. Det är vad vi i folkparfiet har föreslagit. Den politiken beskrivs ocksåi den reservation om den ekonomiska politikens riktlinjer som vi har gemensammed . 1 princip handlar det om några ganska enkla saker. För det första handlar det om ett rejält steg iskattereformen . En stor skattereform med sänkta marginalskatter ochenhetlig kapitalbeskattning är nog den mest angelägna reformen i Sverige.Enligt min uppfattning finns det inget skäl att vänta till 1991. Om man vet attnågot är rätt och viktigt, bör man handla genast. Hur kan regeringen,, ta pä sitt ansvar att alldeles i onödan vänta ett helt årextra? har föreslagit att inarginalskatten sänksredan 1990. Den som har skaft på en inkomstökning bör få skaftensänkt till och den som har skatt på en inkomstökning bör få skattensänkt fill . Även de som har högre eller lägre inkomster bör få sänktmarginalskatt. Självfallet måste det automatiska inflationsskyddet återinföras,så att infe prisökningarna tillåts smyghöja skaften igen. Detta skulle motsvara ungefär en tredjedel av helaskattereformen såsom denna har skisserats . Regeringen säger gång pågång i den reviderade finansplanen att en skattereform är den viktigaste åtgärdsom kan vidtas för att öka arbetsutbud och produkfion och få ekonomin attfungera bättre. Men inga förslag läggs fram. Mot denna bakgrund måste jag fråga: Tror på vad han skriver i den reviderade finansplanen? Om det är så. varförgör han då ingenfing? För det andra krävs det rejäla stimulanser för hushållensfrivilliga sparande. Jag tar mig friheten att ägna mig åt ett liteträkneexempel. Hushållens sparande ligger på ungefär minus . 1 andraländer som har liknande socialförsäkringssystem ligger sparkvofen på - Den ekonomiska politiken, m.m. Prot.1988/89:130 7juni 1989 , Den ekonomiska politiken, m.m. Det vore önskvärt att nå dithän även i . Men för att intevara orealistisk skall jag begränsa mig till att studera vad som händer omsparkvoten i låg på O % i stället för minus . Det skulle motsvara enökning av hushållssparandet med , eller ungefär 15miljarder kronor. Nästan hela underskottet i utrikesbalansen skulle försvinna.Efterfrågan skulle dämpas frivilligt, utan negativa effekter av tvångssparandeoch skattehöjningar. har lagt fram ett stort antal förslag som, omde förverkligas, skulle kunna medverka till att öka hushållssparandet. Dethandlar då om långsiktigt bundet sparande i bank på samma villkor som sparandei försäkringsbolag, starfsparande för barn och ungdom, avskaffandet avlöntagarfonder, utförsäljning av statliga företag, slopande av straffskatten påanställdas vinstandelar m.m. Nog är det uppochnedvända världen. Först vill juregeringen försämra villkoren i det frivilliga sparandet, i allemanssparan-det,så att folk sparar mindre och sedan inför man tvång för att få folk att sparamer! Den tredje förändringen gäller förnyelsen av denoffentliga sektorn. 1 socialdemokratisk tappning har denna förnyelse pågått isnart sju är. Det enda som skett är i stort sett att det har varit någracharmkurser för offentligt anställda chefer och att vi fått viss lagstiftningsom i praktiken förbjuder förskollärare att starta enskilda dagis. 1 de treårskalkyler som finns i den revideradefinansplanen redovisas, att om ingenting görs åt de offentliga utgiffssystemen,främst socialförsäkringssystemen, kommer utgifterna att öka med ungefär 1procentenhet som andel av bruttonationalinkomsten. Det betyder ettskatfeökningsbehov av om ingenting görs. Bara har det kommit larmrapporterom kostnadsökningar inom sjukförsäkringen. Det handlar om flera miljarderkronor i extra utgiftsökning bara på ett enda år. Detta problem var ett av de ting som regeringen i januarilovade att återkomma till. Därav har blivit intet. Efter den genomgång som och jaghar gjort av de olika förslag till ekonomisk politik som finns i dagensbetänkande är det alldeles uppenbart att det i verkligheten inte handlar omekonomisk politik. Regeringen har ingen ekonomisk polifik. Dagens mischmaschhandlar rätt och slätt om att rädda ansiktet på regeringen - att räddaregeringen kvar vid makten. Och detta har lånat sig till! Jag yrkarbifall till alla folkpartiefs reservationer. 5GUNNAR (): Jag skulle vilja börja med att tala om de återupptäcktaekonomiska problemen. Det är faktiskt så, att svenska folket harinvaggats i föreställningen att vi har haft en strålande ekonomisk utveckling ilandet. Vem minns infe den uppiskade krissfämning som rådde underde icke-socialisfiska regeringsåren? Tidningarnas löpsedlar hade feta rubrikerom arbetslöshet och skuldkris. Och vem minns inte de fackeltåg som undernatten skred fram för att demonstrera mot vad som kallades social nedrustning?Men senare förändringar, som varit av större omfattning, har mötts av mycketliten uppmärksamhet. Oppositionen fick det att framstå som om svensk ekonomistod vid ruinens brant och att vi fog raska kliv framåt mot branten. Denverklighetsbeskrivningen var partipolitiskt dikterad för att skapakonfrontation. Det förde dock med sig att svenska folket blev medvetet om attdet fanns ekonomiska problem. Ett visst krismedvetande började framträda. Men plötsligt hände något! Efter regeringsskiftet 1982blev situafionen som förbytf. Den kraftiga devalveringen råkadesammanfalla med upptakten till en internationell högkonjunktur. En rad andrafaktorer spelade också i händerna. Utvecklingen av ekonomin vändeganska snart till det bättre - underligt hade det varit annars. Men vad somförändrades ännu snabbare var den allmänna synen på det ekonomiska läget. Visstminns vi den socialdemokrafiska valaffischen med den framgångsrike yuppien medsin sportbil, sin surfingbräda och sin dalmafiner. Krisstämningen ersattes avKlondykestämning, Man frågar sig: Var det verkligen så enkelt att lösaproblemet med de ekonomiska obalanserna? Räcker det att förändra växelkursenoch förlita sig på den internationella konjunkturen? Nej, Problemen i svenskekonomi är nämligen i grund och botten av strukturell art. De grundläggandeproblemen har förblivit olösta under hela den socialdemokratiska regeringstidenefter , Detta har oppositionen gång efter annan påtalat - senast iår, alltså för . Av regeringen har väljarna fåttandra besked. En psykologisk beredskap för kärva åtgärder har inte byggts upp,I stället har den beredskap som fanns efter 1982 raserats. Mot bakgrund av detta är det inte att förvånas över attreaktionerna på kompletteringsproposition blev så passkraftiga bland allmänheten, Utan föregående varning bad ju omförståelse för en åtstramning på i storleksordningen . Men trots allt är det positivt att de grundläggandeekonomiska problemen på detta sätt har erkänts och åter förts fram i ljuset.Det kan ge underlag för en nödvändig sakdebatt om hur vi långsiktigt kanförbättra svensk ekonomi. Kompletteringsproposifionens förslag var heltoacceptabla för . Det föreslogs att mervärdeskatten skulle höjasmed , att arbetsgivaravgifterna via den allmänna löneavgiftenskulle höjas med, likaledes, , och att skullebelastas med en ytterligare höjning av löneavgiften -sammanlagt en höjning . Därför är den lösning förStockholmsregionen som skisseras av majoriteten en klar förbättring; jagåterkommer fill det. Vidare föreslogs att mjölksubventionerna skulle avvecklasi ett enda steg och att barnfamiljerna - via barnbidragen - inte skullekompenseras fullt ut för höjningen av mjölkpriset. Vi menar från sida att dessa åtgärder var alltförlångtgående. De skulle bidra till att man förvärrar obalansen iekonomin. Inflationen skulle stiga till och den ekonomiska tillväxtenskulle 1990 sjunka fill - detta enligt regeringens egna beräkningar.Skattetrycket skulle förbli oförändrat högt trots marginalskattesänkningar i åroch aviserade sänkningar även . 1988/89:130 7juni 1989 Den ekonomiska politiken, m.m. 2 protokoll 1988/89:130-133 Den ekonomiska politiken, m.m. Den fördelningspolitik som presenterades ikompletteringspropositionen var allt annat än lyckad. Momshöjningen skulle haslagit mot alla grupper, men hårdast mot de lågavlönade - mot dem som inte kanvälja att avstå från att konsumera och som lägger merparten av sin konsumtionpå nödvändighetsvaror. Borttagna mjölksubventioner skulle ha haft sammaeffekt. Bland företagen skulle både stora och små, vinstrika företag ochproblemförefag, drabbas i stort sett likadant. Kortsikfiga stabiliseringspolitiska åtgärder är ett måstei nuvarande konjunkturläge. Svensk ekonomi är i grunden, som påpekats avfidigare falare här, i kraftig obalans. Vi förmår inte öka produktionen för attmöta den efterfrågan som finns, detta trots att vi har i det närmaste fullsysselsättning - även om det fortfarande råder regional obalans. Det finnsfortfarande kommuner som har arbetslöshet, och ett stort antal kommunerhar 3, 4 eller arbetslöshet. Produktionen hämmas, framför allt av brist påarbetskraft. Vi har med andra ord ett efterfrågeöverskott, om vi ser tilllandet som helhet. Bytesbalansunderskoftef närmar sig nu ,och inflationstakten överstiger genomsnittet i . Den svenska konjunkturen är generellt sett överhettad.Dock är situationen annorlunda i vissa delar av landet. Ledig kapacitet harfunnits och finns fortfarande i flera av de glest befolkade länen. I Pajalakommun är arbetslösheten . Det finns alltså möjlighet att ökaprodukfionen utan inflationsdrivande effekter. Men en politik för att utnyttjahela landet har inte förts, och den regionalpolitik som förts har infe varittill fyllest. Jag vill därför fråga finansministern: Vad avser regeringen attgöra för att vi bättre skall kunna utnyttja den produktionskapacitet som trotsallt finns i hela landet? Jag vill nämna att det finns regioner som fortfarandehar en sysselsättningsgrad , vilket man infe får riktigt klart försig av den allmänna debatten. I stället för en utveckling mot regional balans har detblivit en ökad koncentration till storstadslänen under den socialdemokratiskaregeringsperioden. Brist på bostäder och arbetskraft har bidragit till eninflationsutveckling som spritt sig över hela folkhushållet. En finanspolitisk åtstramning borde ha safts in tidigare -det är flertalet ekonomiska bedömare ense om. Från sida har vi ocksåförordat detta så sent som . De åtgärder som kan vidtas kommer-det erkänner vi - i senaste laget. Men det är infe . Än finns det tid.Men gör vi ingenfing , riskerar vi en ny kostnadskris liknande den viupplevde . Då kan nya budgetunderskott hota, och detta till på köpetpå krönet av en lång högkonjunktur. De svaga tecken på avmattning i konjunkturen som kanskönjas har knappast betydelse för helhetsbedömningen. Den högkonjunktur viupplever har dessutom visat sig vara ovanligt uthållig. Men det är av störstavikt hur vi utformar åtstramningen. redovisade därför i sin parfimofionhur vi såg på den här situationen: - De åtgärder som sätts in måste fåsnabb effekt på ekonomin. - Åtgärdernamåste också snabbt kunna avbrytas när konjunkturen vänder nedåt. - Konsumentprisindexskall inte öka som en direkt följd av åtgärderna. - Åtgärderna skall minskamotsättningarna i avtalsförhandlingarna. - Det ärviktigt att skattetrycket inte ökar..... T '. ! c .- Den ekonomiska poli- - Åtstramningen måste sammantaget ha tillräcklig omfattning for att märkbart påverka ekonomin. - Det är viktigtatt hushållssparandef ökar, men infe sparandet i den offentliga sektorn, därsparandet har skett i alltför hög grad. - Åtstramningenmåste sammantaget präglas av en fördelnings- och kon-junkturpolitiskträffsäkerhet. Vi menar från sida att detåtstramningspaket som det nu skapats majoritet för i finansutskottet uppfyllerdessa kriterier i allt väsentligt. Jag skall återkomma till de enskilda delarnai paketet, men först vill jag nämna något om alternativa handlingsvägar. De flesta parfier är, att döma av partimotionerna,relativt ense om att den svenska ekonomin är att betrakta somöverhettad. Det kan man mycket klart läsa ut av partimotionerna. När det gällerorsakerna till, och vägarna bort från, denna situation skiljer sig inte ovänfatbedömningarna åt. Beträffande orsakerna till överhettningen föreligger detenligt min mening en betydande samstämmighet mellan de icke-socialisfiskapartierna.