prot · GC09130 · 1988-12-31 00:00:00 — Kosfnadsnedväxlingen skulle misslyckas och inflafionen rusa ivägytterligare en bra bit, långt över de som har nämnts. Obalanserna iekonomin skulle därmed öka och en skaftereform ytterligare försvåras. Det ärnaturligtvis ingen enkel operation i vilket fall som helst. Vi bestämde oss för att aktivt söka förändra denekonomiska politikens inriktning, att försöka uppnå ökad konjunktur- ochfördelningspolitisk träffsäkerhet. Vi ville fullfölja vår polifik så långt detvar möjligt för rättvis fördelning, dvs. samma polifiska inriktning efter valetsom före. Ingen tjänar ju i längden på att ekonomin är ur balans. Överhettningoch utglesning - i ekonomi och geografi - är olika sidor av samma sak.Kostnadsstegringar drabbar hårdast alla med låga och normala inkomster. Därför valde vi i att ta ansvar - att offensivtpresentera en annan väg till målet; och svensk ekonomi i balans. Vi föreslog ett obligatoriskt sparande - tidsbegränsat ochavvägt till konjunktursituationen. Vi är fullt medvetna om att det inte är likaeffektivt som skattehöjningar, men vi hade också en annan och mjukare bedömningav hur stora åtstramningar som egenfiigen var nödvändiga. Det obligatoriskasparande som vi föreslog hade skattefri ränta, högre för dem med låga inkomsteroch lägre för dem som redan har mycket. Det var självklart att pensionärer medenbart folkpension, pensionstillskott och KBT skulle undantas. Syftena var attöka sparandet och dämpa konsumtionen, att förhindra en inflation som leder tillständigt ökade kompensationskrav. Vi ville också hålla tillbakaskattehöjningar. Men vi villkorade vårt förslag. Vi sade nej tillmomshöjning, nej till slopade mjölksubventioner och nej till höjning av denallmänna löneskatten. Det hade naturligtvis varit bekvämare att stå vid sidan omoch bara säga nej, nej och åter nej. Men vårt valprogram och dess förpliktelsefill väljarna kräver aktivitet. Vi valde akfivitet framför egen bekvämlighet.Vi har mött en öppenhet från socialdemokratiskt håll som vi fidigare - låt miguttrycka det så - inte varit bortskämda med. I praktisk politik har vi därförkunnat uppnå konstrukfiva resultat. Att andra partier, som valt en passiv utanförroll,krifiserar oss är ju ingenting att förvåna sig över. Allt annat hade däremotförvånat. Jag har noterat att när s.k. experter uttalar sig i Dagens Industriför någon form av obligatoriskt sparande får de högaktningsfulla kommentarer,som går ut på att ett sådant är mycket bättre än skattehöjningar. När viföreslår en modell av ungefär liknande slag kritiseras vi däremot mycket hårt.Men det är ett utslag av den politiska rollfördelningen, som vi alla har lärtoss att leva med. I den demokratiska processen har och dess utskott haft Den ekonomiska poU-tiken, m.m. Den ekonomiska politiken, m.m. huvudrollen.Inga förhandsuppgörelser har träffats av partiledningar. Riksdagsgrupperna ochdet kompetenta folket i fackutskott har inte ställts införfullbordat faktum. Tvärtom - det har under loppet av denna process inträffatmycket klara förändringar i de riktlinjer för utskottsarbetet som vidiskuterade i förväg. har fått möjlighet att visa vad väljarnas nyabesked betyder. Väljarna ville se sex partier i . Väljarna gav ökatstöd fill dagens opposifionspartier och minskat stöd för regeringensparlamentariska underlag. makt har ökat på regeringens bekostnad. Det finns anledning att påminna om den analys som jag, åcenterpartiets vägnar, gjorde i allmänpolitiska debatt den 19oktober 1988, med anledning av förra höstens valresultat. Jag betonade dåföljande: "------- detfinns anledning att klart markera att väljarna vill att mer skall Det är valresultatet kort sammanfattat från parlamentarisksynpunkt. Det är avsikt att lyssna till denna väljarsignal äveni frågor där vi infe traditionellt eftersträvar breda polifiska lösningar,vilket vi ju gör t,ex, i utrikes- och säkerhetspolitiken. Om samtligaopposifionspartier följer den huvudregeln så kommer att få det ökadeinflytande som väljarna de facto gett parlamentet. Regeringen får ett imotsvarande mån minskat inflytande." Just detta har vi sett prov på under vårriksdagen. Detbörjade, som vi alla minns, med utgiftsramarna . Det är inteså märkligt att regeringen då har tvingats kompromissa om också den ekonomiskapolitiken. Det är en följd av valresultatet. Överhettningen i ekonomin har senare hälftsatt allt djupare spår i våra storsfäder, framför allt i Stockholmsregionen.Den som inte sett hur det växer i den regionen är inte utrustad med särskilt godsyn. Det gäller i varje fall för den som ibland reser till och till trakterna därikring. Den som gör det behöver infe hasärskilt göd hörsel för att höra att det där växer så att det knakar. Köerna i storstäderna har blivit långa, framför allt tillbostäder. 1 står ca 140 000 människor i kö fill lägenhet. Att infekalla detta en obalans är verkligen att ägna sig åt Orwellskt nyspråk. Många avdessa människor saknar egen lägenhet. är det fråga om ungdomar. De härungdomarna tillhör infe överhettningens vinnare. De har infe satsat pä börseneller på de nya åtråvärda yrkena eller fått del av den individuellalönesätfningens jätteskuft. De här ungdomarna arbetar ofta i vården, ibarnomsorgen eller i andra serviceyrken. De är en förutsättning för att den härregionen skall klara sig och sin framtid. Jag blir upprörd när jag hördiskussioner om hur vi skall ta hit fler människor utan att fala omhur dessa skall få möjlighet till anständiga levnadsvillkor. Jag har besökt under valrörelsen och brukaranföra det som ett typexempel på hur det ser ut på enskilda arbetsplatser i denhär regionen. 1 köket arbetar man vakanser, och man har 20 olika språkpå samma arbetsplats. Skulle detta vara problem som inte tyder på obalans? Ungdomarna i bostadsköerna har verkligen fått känna av"Stockholmsinf-lafionen", som drivit upp priserna och skapat köer somde inte har råd att Det är inte den gruppen som hjälps av marginalskattesänkningarfinansierade med höjd moms. När vi från sida föreslagit en investeringsavgiftför kontorshygg-nationer med en byggkostnad över 5 milj. kr. är det för attvärna om storstaden och dess framtid. Det är så uppenbart att den kraftigakontorsut-byggnaden under senare fid och planerna riskerar attförvärra obalansen i regionen. Bara finns )laner påbyggande av 70 000 nya arbetsplatser i . 300 nya Hötorgshus! Destora byggprojekten skulle framför allt ligga längs det s.k. E 4-stråket-Stockholm upp mot och . Med den ökande obalansen följersjälvfallet växande köer, infe minst till bosfäder. Kostnadssfegringen ibyggbranschen gör det inte lönsamt att bygga bostäder, om det nu fannstillräckligt med arbetskraft och material att avdela till bostadsbyggande. Eninvesteringsavgift på kontor är därför ett ekonomiskt styrmedel fill förmån förbostadsbyggande. Också den tillfälliga fastighetsskatt som införs syftartill att dämpa kontorsfillväxten. Den får de största effekterna i deattraktivare, dyraste delarna av regionen och kan på så sätt även få en vissinomregional betydelse. För oss i är storstaden människorna som bor här.Det är inte de juridiska personernas frihet som vi i förstone vill värna, utandet är friheten för de fysiska personerna av kött och blod. Det är därför somvi i driver en politik för att korta köerna till bostäder, vård, omsorgoch kollektivtrafik. Det är därför som vi vill värna en god miljö även förmorgondagens storstadsbor och storsfadsbarn. Det är uppenbart att friheten förde många människorna och för våra barn och barnbarn kräver att vi vågar fattabeslut, även obekväma sådana. Med detta vill jag bara understryka att vi från centernssida är beredda att ta beslut för att storstaden även skall vara enbra livsmiljö, inte bara en arbetsplats. Vi är beredda att fitta bakomfasaderna och se helheten. Jag har noterat att inga avde ungdomar som står i bostadskön har sett investeringsavgiften som ett straffeller ett hot mot . Deras hotbild är en helt annan! Samma förskjutning i perspektivet kan man notera i fråganom hur vi hanterar arbetsmiljön. De hundratusentals människor som ärförtidspensionerade eller långvarigt sjuka är oroliga för sin livssituation.De vill gärna arbeta efter sin förmåga. Men frågan kommer ständigt tillbaka:Kommer jag att orka göra det? Det är inget fel på utbudsekonomi, tvärtom. Också vihyllar i hög grad tankarna på en sådan, och det gjorde vi även i vårpartimotion . Men strävan att öka utbudet av arbetskraft får aldriginnebära att vi glömmer den enskilda människan och hennes oro. Det är därförsom vi behöver satsa ökade resurser på hjälp och stöd till de många som ställerfrågan: Kommer jag att orka? Det är därför som vi behöver rehabilitering ochbättre arbetsmiljöer, som gör att fler orkar och fler vågar. Då räcker det medstörsta sannolikhet inte med att sänka marginalskatten, utan då krävs detnågonting mer: att vi ser till att hjälpa dessa utslagna människoråter till arbetsmarknaden. Detursprungliga förslaget i kompletteringspropositionen skulle ha höjt Den ekonomiska politiken, tn.tn. Den ekonomiska politiken, m.m. skaftetrycketoch dragit in mångmiljardbelopp till statskassan, pengar som snabbt hade kunnatlåsas i nya stadigvarande utgifter. Inflationsbrasan hade måhända fått ännu merbränsle. De nu aktuella förslagen bör bidra till en lugnare prisutveckling ochdärmed skapa förutsättningar för en kommande stor skattereform. Dessutomförsvårar de knappast den pågående avtalsrörelsen. Det är i varje fallsignaler som nått mig . Förslagen från fre av de fyra skatteutredningarna blirsnart offentliga. skall hemligstämplarna hävas. Efter denna slutna periodmåste allmänheten få sin chans. En kort remisstid - till -skulle därför infe vara acceptabel, i synnerhet som den innefattar sommar- ochsemesterperioden. Att lyssna på allmänheten, folkrörelserna, fackförbunden ochintresseorganisationerna kan aldrig vara fel. har de teoretiskaexperterna dominerat debatten. Men alla är ju experter på sin egenvardagsekonomi. Därför är det viktigt att lyssna till allmänheten. Det ärdärför vi i tar initiativet att bjuda allmänheten till rådslagom skattepolitiken. Vi måste lyssna på medborgarna i de här frågorna. Det berorinte på att vi tvekar i våra grundläggande principer och om vad vi själva vill,men vi måste känna att människor är med i en mycket stor reform. I annat fallkommer den inte att fungera som avsetts. När skattefrågorna så kommer till för beslut,önskar vi öppenhet och dialog. Det är här de slutliga besluten skall fattas.Endast en bred riksdagsmajoritet kan garantera långsiktighet och kontinuitet ien skattereform. Om en skattereform stämmer med våra grundläggandevärderingar, är vi också beredda att fa ansvar - nu lika väl som 1981. Det ärså vi upplever vårt ansvar inför våra väljare. 45LARS (vpk): Det känns på ett sätt litet futtigt att klivain i en debatt om svensk ekonomi och fördelningspolitik i en situation dåhändelserna i överskuggar allt annat. Hur stora vi än må tycka att vårainhemska problem är, så är de ändå små i jämförelse med händelserna i ,där tusentals människor dödats under de senaste dagarnas massakrer. En parti-och statsledning som beordrar sin armé att besinningslöst skjuta mot fredligademonstranter har inte bara förlorat förtroendet - det kan man göra för mindre- utan den har begått avskyvärda kriminella handlingar. För mig finns ingensituation där vapen får användas mot obeväpnade civila. Massdemonstrationerna i inleddes i samband med förregeneralsekreteraren död. Jag lärde känna HuYaobang som en ledare som förespråkade en demokratisk förnyelse i . Viinstämmer helt i den protester och dess vädjan om skall stoppa de militära övergreppen och inleda en fredligdialog med den folkliga rörelse som kräver demokratiska reformer i . Några ord om en fråga som diskuterades . I vår värld finns miljoner och åter miljonerflyktingar. De flesta har tagit sin tillflykt till redan utfattiga länder. IPakistan finns t.ex. många miljoner afghanska flyktingar. En liten rännil avdessa flyktingar söker sig fill europeiska länder för att få en . Deträcker för att många europeiska länder skallbygga allt högre murar för att stänga ute de förföljda. har haft en i jämförelse med andra länderrelativt generös flyktingpolifik. Men också i vårt land finns detfrämlingsfienfliga stämningar med som främsta symbol. Det är därförviktigare än någonsin att det skapas en bred folkopinion motfrämlingsfientlighet och rasism. Entydiga signaler från detta hus är inte minstviktiga i det sammanhanget. har enigheten här i om huvuddragen ivår flyktingpolitik varit ganska stor. Det är viktigt att den så förblir ävenallt framgent. Det är därför ytterligt beklagligt att socialdemokraterna,och mot en mycket betydande minoritet bestående avriksdagens tre övriga partier, och för övrigt också enskilda ledamöter i andrapartier, velat pressa igenom en ny, hårdare utlänningslag, som vi på en radpunkter är starkt kritiska fill. hade här en vacker retorik, och detär tilltalande. Men hur röstade och andra moderater ? Jag skall inte upprepa alla de argument och ståndpunktersom vi fidigare redovisat här i kammaren. Det är bra att några av de mestutmanande paragraferna i den nya lagen nu skall vila tack vareriksdagsminoritetens initiativ. Men jag vill vädja till socialdemokraterna,och att ta sig en ny funderare och tillmötesgå den starkaopinion som finns både här i huset och utanför för en mer generösflykfingpolifik. Varför skall t.ex. människor som flytt för sina liv tillvårt land och som aldrig gjort sig skyldiga till några brott behöva utsättasför en förnedrande kroppsvisitation vid ankomsten till ? Det vore bättreom vi beslöt att visitera de krigsfartyg som kan misstänkas föra in kärnvapen ivåra hamnar och därmed missbrukar vår gästfrihet och utsätter oss för enormafaror. Tuffa tag mot flyktingar, flathet mot kärnvapenmakterna -det är inte så vi vill ha en svensk solidaritetspolitik och en svenskfredspolitik. Vi avslutar nu det första riksdagsåret eftervalet med en diskussion om regeringens uppgörelse medcenterpartiet om den ekonomiska politiken. började redan i gåratt tala om tåg som hade gått och som det gällde att hoppa på. Jag skallåterkomma till det . är det bättre att vara sfins och behålla denröda flaggan. Den här uppgörelsen har föregåtts av många turer ochdiskussioner mellan parfierna, inom partierna och med de fackligaorganisationerna. Vi anser att det här är en dålig uppgörelse därför att utgångspunkten- att det finns ett köpkraffsöverskoft hos låg- och medelinkomsttagarna - ärhelt felaktig. Därför blir också uppgörelsen fördelningspolitiskt orättvis. Just frågan om regeringen för en rättvisfördelningspolitik diskuteras mycket intensivt bland löntagarna och de fackligaorganisationerna. Krifiken är mycket hård bl.a. från LO-ekonomerna, som enligtLO-Tidningen menar: "Löntagarna håller på att tappa tron på attregeringen vill driva en rättvis fördelningspolitik. Men regeringen måste seupp! Om löntagarnas förtroende sviktar, blir det svårt för regeringen attbedriva en ekonomisk politik." Det är det fräna budskapet till regeringen iLO-ekonomernas nya konjunkturprognos. Vidare säger man; "Allt fler har kunnat konstateraatt i den förda politiken finns för dem, deras grannar och arbetskamrater, infeplats på framgångs-tåget." Den ekonomiskapoli-tiken, m.m. Den ekonomiska politiken, m.m. I LO-Tidningens ledare talas det om "det misstroendemot regeringens ekonomiska politik som utvecklats inom fackföreningsrörelsendet . Ett misstroende som kulminerat i samband med attregeringen i ett sent uppvaknat försök att bedriva stabiliseringspolitikpresenterade sitt lika illa genomarbetade som förankrade åtstramningspaket." Man fortsätter: "Regeringen håller på att tappagreppet om den ekonomiska poHtiken. Det beror inte minst på att regeringenundergrävt sitt förtroende och tappat trovärdighet bland löntagarna. Orsakentill det är -som LO-Tidningen i flera ledare påpekat - attregeringen infe bedriver en tydlig och rättvis fördelningspolifik." Det är hårt sagt, men jag tycker att det i huvudsak ärriktigt. Vad innebär en rättvis fördelningspolitik? Enligt minmening har den två beståndsdelar. Den ena är ekonomisk, och den andra handlarom makt och inflytande. Den ekonomiska fördelningspolitiken gäller en jämlikfördelning av levnadsstandarden. En tankeställare är den opinionsundersökningsom LO har gjort om vad människor i anser vara skäliga löner. Opinionsundersökningen visar att en stor majoritetförespråkar mindre inkomstklyftor än vad som verkligen existerar på dagens arbetsmarknad.Människor värderar utbildning och yrkesskicklighet, men eftersom andra arbetenockså är viktiga anser man att löneskillnaderna inte bör vara så stora som . Detta är mycket tänkvärda åsikter, anser jag. Den andra sidan av en rättvis fördelningspolifik gällermakt och inflytande. Det finns en elit i samhället med stort inflytande översin egen livssituation, men också över andra människors liv, andrasarbetsuppgifter, arbetstider osv. Denna elit har också stora möjligheter attdirekt påverka beslutsfattare, medan andra saknar den möjligheten. Dessamänniskor vet precis vart man skall vända sig i en förvaltning eller i ettföretag. De vet hur man skall överklaga och kan också skaffa sig kvalificeradjuridisk hjälp. En lönearbefare, som inte fillhör eliten, saknar makt påsin arbetsplats. Han får infe styra beslut i företagen. Tvärtom styrs han avsina överordnade, av företagsledningen. Sådan är situationen för de flestaanställda. Maktfördelningen i samhället följer de gamla mönstren. Deanställda styrs, företagsledningen styr. Särskilt människor med låg inkomst ochlåg utbildning har mycken litet makt. En rättvis fördelningspolitik borde innehålla dels enekonomisk fördelningspolitik, dels en maktfördelningspolitik. Jag tror att det är därför som det från bredalöntagargrupper har riktats mycket hård krifik motregeringens politik. Man har från löntagarhåll ansett att förslagen i detskatteförslag som kommer att framläggas och i kompletteringsproposifionenhar missgynnat låg- och medelinkomsttagare till förmån för höginkomsttagare.Dessutom har förslagen varit dåligt förankrade hos löntagarorganisationerna. Krifiken har således avsett sakinnehållet, men ocksåregeringens ohörsamhet för synpunkter från arbetarrörelsens djupa ledbeträffande konjunkturpolitik, finanspolitik och avregleringar ikreditpolitiken. Man kan sätta in detta i ett större sammanhang. Vi vet attröstdeltagandet vid det senaste valet gick ner, vilket var särskilt markantbland ungdomar. Många människor söker sig andra vägar än via de politiskapartierna när de vill påverka utvecklingen i samhället, vilket jag troregenfiigen är bra, eftersom detta är en uppfordrande utmaning mot deetablerade partierna. Men man kan se detta som en reaktion från människorna påhur samhället fungerar . Om vi ser tillbaka på valet , finner vi att deparfier förlorade som vill nedrusta den offentliga sektorn och ersätta den medvinstinriktade privatföretag. Det var dessa partier som var de storaförlorarna. Människor reagerade emot privatisering och mot vinstjakt. Människorröstade för trygghet, solidaritet och för en bättre miljö. Märkligt nog har det efter valet, även frånsocialdemokratisk sida, kommit olika propåer om privatisering och skafteförslagsom missgynnar de lågavlönade och gynnar höginkomsttagare. Detta är märkligt,eftersom det antyder en okänslighet för folkopinionen och för verklighetenskrav. Om man fortsätter att se bakåt i den närmaste historiensbackspegel, kan man ana ett glapp mellan å ena sidan människorna och å andrasidan det politiska och det ekonomiska etablissemanget. Glappet syns som enokänslighet för folks åsikter och för folks ekonomiska situafion. Jag nämner det ekonomiska etablissemanget, eftersom stilendär påverkar hela samhällsklimatet. Företagen gör stora vinster -rekordvinster - men säger sig inte ha råd med löneökningar. Extremthöga direktörslöner har man dock alltid råd med. Direktörens månadslön kan varadubbelt så hög som en vanlig arbetares årslön. 1 företagen förekommer förmånervid aktieköp, opfioner och skatteflykt. Företagens utsläpp hotar skog, mark och vattendrag.Arbetsmiljön på många företag är livsfarlig för de anställda. En av åretsvinstkometer. Trelleborgskoncernen, har en av sämstaarbetsmiljöer, där de anställda direkt riskerar att drabbas av livsfarligasjukdomar, såsom cancer. Men även de politiska beslutsfattarna visar prov påokänslighet. Jag skall inte ta upp alla dessa affärer som vi harhaft med export av kanoner och krut, import av avlyssningsufrustning, samfidigtsom åklagare och myndigheter konstaterar att det inte finns några skyldiga. Mankonstaterar att brott har begåtts, men ingen är skyldig. Jag tror att alltdetta har skapat en undran och en osäkerhet hos många människor. Sedan har viunder våren fått höra att det finns en överhettning - vanliga människor har förmycket pengar - en överhettning som skall betalas av de lågavlönade. Många familjer sitter i dessa tider hemma och planerar försemestern. Björkarna har slagit ut. Det är snart skolavslutning, och ett långtsommarlov ligger framför oss. Sanningen är ju den att många inte har råd att taden semester som de vill ta. Vissa har infe råd med semester alls. De skullegärna ha sparat frivilligt, om de haft pengar att spara till semestern. Dettaär den faktiska situafionen. Av dessa människor kräver man nu att de skall betala denöverhettning som finns på helt andra områden, bland helt andra inkomsttagareoch som orsakats av helt andra mekanismer än dem som de själva styr över. Den ekonomiska politiken, m.m. Den ekonotniska politiken, m.m. mot detta,, som vi har reagerat och som är orsaken till att vi infe villehoppa på tåget. Jag vill gratulera ochregeringen till uppgörelsen med , infe till innehållet, men till attsocialdemokraterna lyckades rycka loss från de två övriga borgerligapartierna. Jag vill dessutom gratulera . Jag kanberätta vad sade till mig : Jag gratulerar . Det är hansom är i manegen . är det som är mitt i manegen. Detkändes varmt, så länge det varade. Om vi ser mot framtiden och det kommande riksdagsåret trorjag ändå att det finns hopp om en ny reformpolitik, som kan basera sig på ettbrett parlamentariskt underlag, som det borgerliga alternafivet, somen centertidning så älskvärt skriver, liknar en konkursdrabbad hönsgård. Detkanske är för många tuppar, vad vet jag. Det parlamentariska läget i är sådant att manborde kunna byta svångremmen mot ett röd-grörlt bälte. Det finns en hel radfrågor där flera parfier har uppfattningar och värderingar som ligger ganskanära varandra. Under det kommande riksdägsåret kan dessa partier fundera,samverka och kanske utarbeta konkreta förslag i frågor som rör skatter, energi,arbetsrätts-reformer öch demokratisering i såväl den privata sektorn som denoffenfiiga. För det första kan man diskutera skatfeförslag med störrefördelningspolitisk rättvisa än de som har kommit fram urskatteutredningarna, och som tar större hänsyn fill de lågavlönade. För det andra gäller det energipolitiken. Man kangenomföra utökad fortsatt satsning på energikällor som alternativ tillkärnkraften och en avvecklingsplan för kärnkraften. För det tredje handlar det om arbetsräftsreformer somskulle kunna ge de anställda större inflytande och makt över sin arbetsplats.Det är ett långsiktigt arbete, som kräver rätt till utbildning för de anställdaoch resurser till utbildning, och i ett längre perspektiv rätt för de anställdaatt påverka hur företagens vinster används, sammanslagningar, företagsuppköp,forskning osv. En konkret arbetsrättsreform skulle ju kunna innebära attarbetsgivaren skall ha en arbetsgivarrepresentant som är ansvarig förarbetsmiljön på företaget. För det fjärde gäller det demokratisering och utvecklingav den offentliga sektorn. Även det är en långsiktig utveckling, som måstestarta . Demokratisering av den offenfiiga sektorn kan ske enligt fleraskilda vägar. Målet är att öka människornas - brukarnas och de anställdas -inflytande. Man bör stödja brukarkooperativ.