prot · GC0939 · 1988-12-31 00:00:00 — Jag vill också peka på en mening som socialutskottet har senare i sin skrivning: "För den händelse staten för att trygga elevernas skolgång tillfälligt måste bidra ekonomiskt till deras omvårdnad finns utrymme för detta inom anslaget- ." Jag vill med anledning av detta fråga statsrådet: intealla tillkännagivanden frän samma värde och betydelse? Är det en delfillkännagivanden som regeringen följer och andra som man lämnar åt sidan?Eller hur tolkar statsrådet del tillkännagivande som gjorde i den härfrågan? Vilken innebörd har det för statsrådet att vi slagit fast att statenhar ett ansvar för den här gruppen gymnasieelevers möjlighet att få utbildning?Och hur överensstämmer detta i så fall-om vi nu är överens om att det skalltolkas så aft staten har ett ansvar - med att flickan i var tvungen attbegära socialhjälp för att kunna gä på gymnasiet? Jag undrar också, precis som tidigare talare: Varför finnsdet ingen överenskommelse mellan staten och de två kommunförbunden om hurkostnadsfördelningen skall ske? När socialutskottet gjorde det uttalande somjag har hänvisat till noterade man att förhandlingar pågick och förutsatte attde snart skulle vara slutförda så att det skulle bli ett avtal. Varför har delinte blivit något avtal? säger i svaret till attden oro som vi känner för handikappade elevers möjlighet till gymnasiegång harvisat sig vara obefogad, därför att höstintagningen till visar altdet nu har skett en ökning av de intagna eleverna. Ja, statsrådet, det ärriktigt men det är inte hela sanningen. Man måste ju också titta på vilka de 18elever är som antogs . Merparten av dem kommer frånStockholmsområdet och utnyttjar alltså inte den boendeservice som finns påSkärholmen. Antalet elever som bor pä har halverats ,och sedan har man fyllt på med elever från . Det ärförklaringen till att man har kunnat hålla infagningssiffrorna uppe, och detlyder ju på att kommunerna inte är villiga att betala den omkostnadsdelen. Jag tycker inte alt vi kan vänta på atthandikapputredningen skall behandla den här frågan. Det kommer att fördröjaärendet , och vi vet ju alla vad det beror på att derörelsehindrade eleverna inle får samma rätt till Om svårt rörelsehindrade elevers rätt tiUgymnasteutbildning En av orsakerna har statsrådet pekat på, och jag kan peka påytterligare en. Att regeringen inte följer det tillkännagivande som vi hargjort här ifrån är ett av hindren för dessa elever att få singymnasieutbildning. AnL 18 Statsrådet : Jag har med stigande förvåning tagit del avdenna samfällda skildring av den katastrof som uppenbarligen har inträffatenligt mina fyra meddebattörer. Med varierande ord har man beskrivit någontingsom jag inte finner någon motsvarighet till i det verkliga livet, och del görmig litet bekymrad. När RBU och andra uppvaktade mig med larmrapporter- och de var verkligen larmrapporter- tog jag detta på största allvar. Del varjag som satte i gång utredning, och jag fick den tillbaka. Detär riktigt, , att där fanns stämningar av samma slag. Men jaghar naturligtvis gjort mer än så. Jag har sagt till alla som jag har debatterat med: Komfram och visa på exempel eller ge oss upplysningar om var de svårtrörelsehindrade ungdomarna på del här sättet diskrimineras, och låt oss ta itumed saken utifrån den faktiska information som vi har! Jag känner lill ett parsådana fall. Ett av dem redde ju ut sig - det gällde i . Såvitt vi kan bedöma föreligger inte någon katastrof avdet slag som mina meddebattörer har försökt göra gällande. Hade det gjort det,kan jag försäkra aft del inte hade varit tilläggsdirektiv till handikapputredningensom jag hade jobbat för, utan då hade det varit någonting helt annat. menar jag att situationen i stället kräver av oss attvi en gång för alla gör bra ifrån oss i den här frågan. Den har nämligen stöttsoch blötts i olika former ända . Flera utredningar har behandlat den.Statens förhandlingsnämnd har haft frågan uppe men gått bet på attlösa uppgiften på ell heltäckande sätt. Jag tycker inte att del är att visadålig respekt för att ge så klart uttalade direktiv, dessutom meduppdrag att behandla frågan med förtur, vilket mina meddebattörer gör gällande. Låt mig ge ett exempel på hur svag den analys är som niegentligen inte gör men som det ändå fanns en ansats lill hos MargöIngvardsson. togs det in elva elever. Tre av dem var sådana sombehövde omvårdnad i boendet - de andra kom från och kunde bohemma. var det fem elever av nio. Då hade vi infört det nyabetalningsansvaret. Och är del arton elever, varav tre eller fyrahar denna boendeform och behöver boendestöd. Det finns alltså inle heller i den utvecklingen någonindikation på all någon katastrof har inträffat på grund av den ändring ifördelningen av kostnaderna som har skett. En sådan ändring efter drygt ett ärstid förutsätter atf man verkligen kan dokumentera att någonting allvarligt harinträffat. Men det har inte varit möjligt alt dokumentera detta. Ändåhar jag inhämtat myckel ingående information från de källor som staten har. Jag tycker därför all del är rikligt atf nu ta tag i helafrågan om svårt rörelsehindrade ungdomars möjligheter att fågymnasieutbildning. I detta sammanhang vill jag påminna om att vi har ettmycket splittrat system när det gäller attge den här gruppen stöd. Vi har elevhemslagen, som ger en viss typ av lösningför . Vi har också ett betalningsansvar, som ser ut på ell visstsätt för gymnasieskolan. Sedan har vi även en särskild ordning för högskolestudier. Men borde vi inte ha ett system som hänger ihop - somalltså inte bara är ett hopplock, präglat av ambitionen att åstadkomma ensärskild lösning för varje stadium? Enligt min uppfattning är det verkligtstora hindret för att dessa ungdomar skall få gymnasieutbildning i sammautsträckning som andra att sådan här utbildning bara finns i ochGöteborg. Mot den bakgrunden tycker jag alt vi har tagit del ansvar som vi börta och att det bästa sättet att behandla denna fråga är att låta utredningen taupp den. Att detta görs med förtur innebär också att utredningen måste ge sig ikast med frågan . Hela den här frågan är principiellt oerhört viktig. Dethandlar ju om en svårt utsatt grupp i vårt samhälle. Men frågan är ocksåviktig, eftersom vi kommer in på diskussionen om hur långt vi kan gå när delgäller det normala ansvaret. som vi försöker ge uttryck för detta,gäller det all tillförsäkra människor med omfattande funktionshinder det stödsom de behöver. Del är den ena vägen. Den andra vägen är all göra undantag från vad som normalfgäller och aft undvika att utsätta människor för en diskriminerandebehandling. vill jag säga att det argument i dettasammanhang som har bitit mest på mig i det här läget gäller den dubblaprövningen av frågan om rätten till gymnasieutbildning, som blev en följd avnämnda ordning. Jag tycker att anmärkningen i delta avseende är berättigad.Delta är också ett av de tungt vägande skälen till alt vi nu tar upp frågan.Att vi hänvisar frågan till en utredning betyder naturligtvis att vi tycker altden ordning som gäller inle är bra. Men lägel är inle så katastrofall attvi måste hasta fram en ny lösning för stunden. I stället tycker jag att vi nuskall ta tag i problemet i syfte att åstadkomma en enhetlig lösning förframfiden. Om svårt rörelsehindrade elevers räu tillgymnasieutbUdning AnL 19MARGARETA (): Jag kan inte erinra mig, , attnågon har sagt att en katastrof har inträffat. Vi har bara talat om någontingsom har hänt och om någonting som är på väg att inträffa. Jag vill påminna om ett uttryck som hansföreträdare i HCK, , har myntat: Handikapporganisationernakänner bäst var skon klämmer. Den berörda handikapporganisationen, RBU, kännernu mycket tydligt att någonfing farligt håller på att hända. Men det gällerinte bara RBU, utan alla berörda myndigheter säger samma sak. Del är därför somjag blir litet förundrad över all slätar över problematiken pådelta sätt. sade alt del är för en person som man hartvingats göra en prövning via socialtjänstlagen men alt det hela kunde redasut. Jag kan dock inle rikfigt hålla med om del. Visserligen är6 § socialtjänstlagen någonting som vi skall vara glada över. Den ärmedborgarnas yttersta garanfi för alt få sina behov prövade. Men man skall intebehöva missbruka den paragrafen. Man får alltså inte sätta i system altutnyttja denna när det gäller i förväg självklara behov. Om svårt rörelsehindrade elevers rätt tillgymnasieutbildning i fick inte försin kommun gå i gymnasium. När detta kom till , uppmanade han att överklaga. Hon gjorde det och vann ilänsrätten. Men länsrätten säger infe bara helt sonika lill kommunen: Flickanbehöver gå i skola. Nej, man har självfallet prövat ärendet enligt 6 §socialtjänstlagen på vanligt "socialljänstmanér". Således finns deti beslutet ett långt resonemang om flickans psykologiska och sociala behov.Slutligen konstaterar länsrätten att flickan har behov av alt få komma tillSkärholmen. Sedan säger man att varken flickan eller hennes föräldrar har rådatt bekosta utbildningen. Därefter kommer beslutet: Kommunen får, viasocialbidrag, lösa frågan på ett sådant sätt att flickan garanteras en skäliglevnadsnivå. Skall handikappade ungdomar behöva böna och be hos sinkommun? Skall de behöva överklaga och bli utsatta för granskning? Jag undrarhur det känns för en ung människa alt bli ifrågasatt av kommunensbeslulsapparat och att veta att hon kostar så mycket att kommunen noggrantmåste granska om det är värt att satsa på henne. Jag förslår inle varför viskall utreda en problematik som är så uppenbar. Dessutom vet vi ju vilkamänniskor det handlar om. Varför anslår man inte medel i budgeten, så altstyrelsen för vårdartjänst kan ta hand om de här problemen? AnL 20 (): och taladeom en katastrof, och jag vill anknyta fill det som de sade. Om enskildamänniskor kommer i kläm, är det kanske inte någon katastrof för landet. Däremotär det en katastrof för de enskilda människorna, I det här fallet rör det sig om handikappade ungdomar sominte har samma möjligheter som andra ungdomar atf göra sig hörda. För dessaungdomar är det besvärligt att behöva överklaga beslut. Jag tycker faktiskt attdet är beklämmande aft en minister t.o.m. uppmanar människor att överklagabeslut. Vidare säger aft frågan har stötts ochblötts. Ja, det är riktigt. Men statens förhandlingsnämnd lyckades inte nåresultat i sina förhandlingar. Mot den bakgrunden förstår jag inte varför redananslagna medel, t.o.m. under pågående budgetår, dras in. Dessutom säger atf det infe går atf ändra . Jag måste därför säga attjag tycker att det är beklämmande att man ändrade under pågående förhandlingar.Det finns egentligen inte någon anledning atf fortsätta förhandlingarna närmedlen redan har dragits in. hänvisar till handikapputredningen. Jagtycker dock atf frågan redan är fillräckligt utredd. Dessutom handlar det om enliten grupp-ca 50-70 elever - . Det finns såledesingen anledning atf gömma undan detta i handikapputredningen. Handikapputredningenhar dessutom nolldirektiv, vilket vi har hört vid ett flertal tillfällen. Närdet gäller atf lösa frågan i handikapputredningen kan jag inte tänka mig atfmedel skall behöva omdisponeras från något annat handikappområde för atf de härungdomarna skall fä tillgång fill en utbildning som de har rätt atf få. För all undervisning av handikappade elever tycker BengtLindqvist aft det bör finnas ett syslem som hänger ihop. Det tycker jag är bra.Systemet hör naturligtvishänga ihop på något sätt. Det är en fråga som handikapputredningen borde taitu med. Men man får inte när det gäller de här ungdomarnas rätt tillutbildning skylla på aft gällande system är för krångligt och att det infe hängerihop. AnL 21 (): säger att han är förvånad,och den känslan delar jag med honom när jag hör svaret. Den utredning som.socialstyrelsen gjorde och som statsrådet säger sig ha tagit initiafiv fillledde fakfiskt fram till all ansåg all staten borde ta ettkostnadsansvar. Det är inte något argument att försvara sig med. Ordet katastrof har berörts tidigare, och jag vet intevilken betydelse lägger in i del ordet. Del måste kanske varaett särskilt antal för atf man skall tala om katastrof. Men det räcker ju medatt det bara är en, två eller tre av dessa hårt drabbade ungdomar som utsättsför en förnedrande behandling för aft del skall upplevas som kataslrofartat förvar och en av dem. Uppgiften i det skriftliga svaret om alt det är 18rörelsehindrade ungdomar som har påbörjat gymnasieutbildning är inte särskiltintressant. Det som är intressant är hur många det är som står utanförmöjligheten till utbildning, varför de gör del och var de bor. Det skall utredas , säger . I likhet medMargareta finner jag att del är onödigt, då denna fråga är utredd. Detgjordes av handikapputredningen , som kom fram lill alt det borde finnas enriksomfattande skola för just denna grupp. Felet med utredningen är väl attdess förslag inte är i enlighet med regeringens nuvarande uppfattning omkostnadsansvaret. Om del finns så många återstående frågor som det undersenare fid har blivit aktuellt att utreda skall man för all del göra det. Mendet vikfiga är att staten måste ta på sig kostnadsansvaret fram till dess aftdet finns en överenskommelse på detta område. Det är det som är det primära ochsom oundgängligen måste göras . Om svårt rörelsehindrade elevers rätt tillgymnasieutbildning AnL 22MARGO (vpk): finns det ett par konkretafall, där det har visat sig atf eleverna nekats gymnasiegång på grund av denändrade kostnadsfördelningen mellan staten och kommunerna. Men det finns massorav ungdomar ute i kommunerna som inte haft kraft och ork att driva sina krav påoch sina rättigheter lill gymnasieutbildning ulan som har nöjt sig med atthänvisas lill alternativa utbildningar av kommunerna. Jag blir upprörd om statsrådet tycker att det var en bralösning som erbjöds Eksjöflickan, dvs. alt få sina gymnasiestudier betaldagenom socialbidrag. Är det någonting som andra gymnasieungdomar skall hänvisastill, om de av hemkommunen nekas att få en betald vistelse vid Skärholmensgymnasium? Skall det vara som gäller? Det var ett uppenbart fel av statsrådet, när han fickkännedom om detta fall, att han inle stödde sig på socialutskottets skrivning, därvi fastslår statens Om svårt rörelsehindrade elevers rätt tillgymnasieutbildning kostnadsansvaroch också hänvisar fill aft det finns en skyldighet för staten atf tillfälligttrygga dessa elevers skolgång. Statsrådet säger också atf han har tillgodosettriksdagens tillkännagivande genom de tilläggsdirektiv han nu har getthandikapputredningen aft se över denna grupp rörelsehindrade ungdomars möjligheterlill gymnasiestudier. Men någon sådan beställning finns inte i riksdagenstillkännagivande, statsrådet . slog klart fast statenskostnadsansvar och skrev särskilt att dessa elever inte får vara beroende avhemortskommunen för alt få sina gymnasiestudier. Men det är precis så somförhållandet är , och jag anser inte atf regeringen med sitt handlande harföljt beslut. Frågan om dessa elevers skolgång behöver inte utredas - vivet vad som är orsaken. Det finns också ett utmärkt förslag fill lösning fränen av statsrådefs egna myndigheter, nämligen styrelsen för vårdartjänst, somföreslår att vårdartjänst även skall omfatta elever i gymnasieskolan. Det ärviktigt att en skyndsam lösning kommer till stånd, atf man sväljer eventuellprestige och ser till dessa ungdomars bästa. Jag konstaterar med glädje att det finnsnågonfing i det som mina meddebattörer säger som jag kan hålla med om, nämUgendet som Margö sade sist. Jag vill också ha en skyndsam handläggningav frågan och komma till en lösning. Om den situation som skisserades i vårashade förelegat, nämligen aft ett stort antal rörelsehindrade elever nekadesutbildning på grund av den nya ordningen och detta kunde visas, skulle jagnaturligtvis också ha arbetat för att problemet skulle ha lösts ännu snabbareän som blir fallet. Alla parter räknar naturligtvis med atf detta skall kommatill uttryck i verkligheten, men när verkligheten visar atf det fakfiskaantalet elever ökar starkt i stället för aft minska, och när antalet elever medboendestöd inte heller förändras nedåt, är inle läget det rätta och finns infeargumenten för att man huvudstupa skall kasta sig in i en ordning som man intevet om den är den allra bästa. Jag medger atf den ordning som har föreslagits avstyrelsen för vårdartjänst är intressant, men ligger del en hel del ivad sade , nämligen aft man inte vet vilka orsakerna ärfill aft andelen svårt rörelsehindrade elever som genomgår gymnasieutbildningär så mycket lägre än andelen övriga elever. Det är bättre - och på lång sikt mycket bättre - att pådetta sätt ta upp hela frågan om hur denna grupp skall ges bästa tänkbara stöd.Då måste hänsyn också tas till om det finns ett tillräckligt antal platser inomdenna utbildning. Jag är övertygad om att det faktum aft eleverna måsteförflytta sig till eller är ett hinder som har betydelse. Del är mycket i bl.a. historieskrivningsom jag inte kan hålla med om. Det var för övrigt en borgerlig regering som1979 gav statens förhandlingsnämnd i uppdrag att lösa frågan om vem som skallbetala. Sedan arbetade omsorgskommiltén och integrationsulredningen samtidigtsom statens förhandlingsnämnd arbetade. Det fanns i de förhandlingar som skeddemellan förhandlingsnämnden och och enöverensstämmande syn i fråga om all landsting och kommuner skulle la överkostnadsansvaret, vilket också uttrycktes i propositionen efterintegrationsulredningen. Vad de inle kunde enas om var vilken fördelning somskulle göras mellan kommunerna och landsfingen. Då ingrep jag - det skall jagmedge - och jag gjorde den fördelning som är den genomsnittliga fördelningen avdessa kostnader med hänsyn till vad som i kraft av socialtjänstlagen faller påkommunen och vad som i kraft av ansvaret för habilitering faller på . Jag har redan sagt att jag inle tycker att den ordning somnu gäller, dvs. att elevernas rätt till gymnasieutbildning prövas enligtsocialtjänstlagen, är en tillfredsställande lösning, så den frågan behöver viinte debattera mer. En ändring måste komma till stånd. Jag invänder mot det som Margö säger om attdet är fråga om socialbidrag. Det är en prövning om bistånd som sker. I dettasammanhang är del en prövning som går utöver vad andra elever utsätts för, ochdärmed är den principiellt felaktig. Om svårt rörelsehindrade elevers rån tillgymnasieutbildning AnL 24MARGARETA (): vill att något som harbehandlats fram och fillbaka skall utredas. Jag håller med om attdel är bra all handikapputredningen får göra en bredare och djupare analys avhandikappade elevers problem, men här handlar det om en konkret och avgränsadgrupp. Myndigheterna har i ett årfionde diskuterat fram ochtillbaka frågan om vem som skall betala för dessa 50 elever - så grymt är det.1979 hette statsministern , och jag nämner det bara för att visa hurlänge sedan det var. 1979 började statens förhandlingsnämnd att diskutera medkommunförbunden om ett kommunalt övertagande av rörelsehindrade eleversskolgång i . I lämnades år motioner in under denallmänna motionstiden, och år efter är har utskottet upprepat samma sak: Förhandlingarpågår. Vi fick regeringsskifte , och vi hade val 1985 och 1988, men i detsenaste utskotlsbetänkandel sägs det igen: Enligt vad utskottetinhämtat pågår fortfarande förhandlingar. Om ungefär fre veckor är det 1989. 1 tio långa år harkampen om kostnadsansvaret för dessa femtio ungdomar pågått. Egentligen ärdetta ett tips för TV:s Sånt är livet, men det är för trist för att skratta åt.Milt under dessa förhandlingar beslöt staten att ensidigt börja debiterakommuner och landsting. Det drabbar de här ungdomarna. Den fråga som jag inledningsvis ställde lill BengtLindqvist kvarstår: Vad är det för skillnad på de svårt rörelsehindradeungdomarnas behov och t.ex. döva ungdomars behov? Det är tydligt att staten haroch skall ha ett ansvar för deras skolgång. När det hänvisas lill all denna utbildning i alla väder ärkommunens ansvar, känner jag en stor olust. Om deeentraliseringsdebatlen hargått så långt alt man inte ens kan garantera denna lilla grupp utbildning, hardel definitivt gått för långt. Jag vill på nytt upprepa det socialutskottet harpoängterat: Statens ansvar för de här ungdomarna bör slås fast; det gäller Om svårt rörelsehindrade elevers rätt tillgymnasieutbildning Jag undrar vart det statliga anslaget tagit vägen. Jag undrarockså vilken skillnad det är på de här ungdomarnas behov och de dövaungdomarnas behov. AnL 25 MARGÖ (vpk): Statsrådet fortsätter att hävda atfdet egentligen inle finns några problem med de svårt rörelsehindradeungdomarnas skolgång, atf omfördelningarna av kostnadsansvaret vid Skärholmensgymnasium inte har haft någon betydelse. Här hänvisar tillintagningarna vid . , när staten hade kostnadsansvaret, fanns det 13stycken externt boende elever, dvs. elever hemmahörande i . är antalet 26 elever hemmahörande i , dvs. den siffran harfördubblats, medan boendesiffran har halverats. Man kan alltid diskutera vaddet beror pä. Men om infe tror på oss när vi säger att den härkostnadsfördelningen har förorsakat ungdomarna svåra problem, kan väl BengtLindqvist tro på vad RBU säger och vad säger. De har sammauppfattning, nämligen all kostnadsfördelningen har förorsakat problem. Om vi nuär överens om all det är en grupp på 50-60 elever som behöver en särskiltanpassad utbildning och om statsrådet fortsätter att hävda att detinte finns några problem med kostnadsansvaret för de ungdomar som vill ochbehöver komma fill gymnasium, då finns del väl egentligen inteheller någon anledning att utreda frågan. Vi har infe i någon av statsrådets repliker fått veta denegentliga anledningen till att det aldrig har slutits ett avtal omkostnadsfördelningen mellan staten och kommunförbunden. Vad är den verkligaanledningen till att utbildningen bedrivs i ett avialslöst tillstånd? AnL 26 (): säger atf frågan måste få enskyndsam lösning. Det kan jag hålla med om. Men om frågan skall utredas, kommerfortfarande de ungdomar som behöver denna utbildning nu i kläm. Jag tycker attdet är beklämmande att del skall behöva visas att ett stort antal ungdomar intefär den här utbildningen. Vet man som handikappad om att man troligen kommeraft få beskedet från sin hemkommun att den är en liten och fattig kommun ochinte har råd all skicka en till en annan kommun för utbildning, då söker maninte. All begära atf människor som redan har det jobbigt i sitt dagliga livdessutom skall orka bråka med myndigheter tycker jag faktiskt är orimligt. hänvisade lill att det var en borgerligregering som tillsatte statens förhandlingsnämnd och påbörjade diskussionernamed kommunerna om en lösning av detta problem. Det tycker jag faktiskt inte ärnågon ursäkt för att det drar uf på fiden. Aft man inte har kunnat nä någotresultat i förhandlingarna om hur fördelningen skulle göras är heller ingenursäkt för aft inte dra in utredningen. säger också att det inte finnstillräckligt många platser eller tillräckligt många orter. Det kan vara en braanledning för en undersökning. Det kan vara jobbigt för en handikappad att åkalånga sträckor.Det behövs säkert fler sådana här utbildningsplatser; Det är heller inget skältill att dra in de platser som redan finns. AnL 27 Statsrådet : Jag vill avslutningsvis konstatera någrasaker som vi uppenbarligen ändå är överens om. En sak är alt det nuvarande systemet inte är bra. Det ärskälet fill aft handikapputredningen fåll tilläggsdirektiv. Vi söker en ordningsom kan garantera fler rörelsehindrade elever gymnasieutbildning. Vi vill haett sysfem som inte innebär mer omfattande prövning av rätten till gymnasiestudierför den här gruppen elever än för andra. Vilket system vi skall ha, vem somskall ta ansvaret och hur det skall ske menar jag aft del blirhandikapputredningens uppgift att komma fram till. Jag är övertygad om att ettsystem som försöker väga samman det naturliga ansvar som följer av dengenerella lagstiftningen och den här gruppens speciellt utsatta situafion, ärdet syslem som kommer alt ha en chans att uppfylla de mål vi har.