prot · GC0960 · 1988-12-31 00:00:00 — kr., vilket även medhänsyn tagen till penningvärdesförsämringen var väsentligt lägre. tog upp frågan om prioriteringar.Anledningen till att konstnärernas arbetsvillkor och regionernas behov ligger idet senare skedet är att jaghar ansett det vara angeläget att mycket noga analysera vad vi har fått ut avdet som har gjorts och hur vi vill förnya och utveckla de olika stödformerna. kommer jag att ha en överläggning medföreträdare för Konstnärliga och litterära yrkesutövares samarbetsnämnd -alltså konstnärsorganisationerna - för att vi fillsammans skall diskutera enstrategi för att ge åt ett kommande konstnärsstöd rimliga och utvecklingsbarastrukturer. Vi har i årets budget också uppmärksammat filmen mycketstarkt. Vi har sett till att filmavtalet - som stod somtillskyndare till i dess förnyade form 1982; ocksä ett exempel på ett områdedär vi under betydande enighet har skapat en struktur - för den senare delen avnioårsperioden utvecklas och förnyas, vilket möjliggör insatser för upprustningav små biografer och att fä ut fler kopior för en snabbare distribufion. På område efter område för vi alltså en utvecklande ochkonkret kulturpolitik till glädje för de många medborgarna i värt land. Låt mig till allia sist mycket kort peka på en fråga som idetta sammanhang inte har kommit upp, annat än i inlägg:TV-frågan. Jag känner stark respekt för och uppskattar mycket de mycket klarapreciseringar som har gjorts från av den principiella synen påTV-mediets finansiering. Detta tycker jag länder det partiets företrädare tillheder. 27JAN-ERIK () replik: Syftet med remissdebatten är ju att granskaregeringens förslag till , och då bHr det naturHgt att man krifiserardet som man inte är nöjd med. Det skulle väl vara rätt säreget om oppositionenhuvudsakligen ägnade sig åt att berömma det som man tycker är bra och det som viär överens om? vet ju av erfarenhet vilken generös ochekumenisk attityd som utmärker kulturpolitik. Vi visar ofta vägen.Vi tycker naturligtvis det vore bättre om vi hade fått utöva ledningen avkulturpolitiken, men när vi inte kan göra det är vi tacksamma att få visavägen om socialdemokraterna följer efter. Min huvudkritik har tagit sikte på två punkter. Den ena äratt man inte skall flytta ut beslutsbefogenheter frän tillkulturrådet, för värnandet av de små kulturinstitutionerna bör med förtroendeförankras just i . Den andra gäller prioriteringarna. Jag tycker attkonstnärsstödet och de regionala kulturinstitutionerna borde ha fått komma medredan det här året. Till frågan om Operan och återkommer vi. Det jagkan konstatera nu är att utbildningsministern har en version, medan riksbankschefen,ordföranden i och de två institutionscheferna har en annanversion. Det viktiga är att det nu tycks bli enighet i om att Operan ochDramaten skall kunna hälla en oförändrad, konstnärligt acceptabel nivå på sinverksamhet. säger att visar vägen. Jag skall gärnaerkänna att ett frisinnat i långa stycken har haft en mycket öppen,och ofta mycket klok, syn på kulturen. I det stycket mä både och mina emellanåt beskylla mig för att ha varit alltför ekumenisk. säger att han därtill, utöver att visa vägen, gärna skullevilja leda marschen, känner jag mig emellertid något mera oroad, eftersom hanju faktiskt hade tillfälle att leda marschen under , men därvidinte upptäckte att rnarscher ocksä kostar något. Han lämnade efter sig enekonomi som gjorde att vi inte kunde betala de åtaganden som var gjorda. Vi hargått igenom sex härda är av ekonomisk upprustning för att komma i det läget attvi numera har pengar i portmonnän när vi går ut på vägen. Då anlitar vi gärnaJan-Erik som vägvisare, bara han inte kräver att få ställa upp somkassör. Debattenom kultur var härmed avslutad. Kammaren övergicktill att debattera arbetsmarknad. 29 (): Under de allra närmaste åren har vi en engångschans att komma tillrätta med många av strukturproblemen på den svenska arbetsmarknaden. Dessa ärförvisso avsevärda, vilket dock just nu skyms a v de låga arbetslöshetstalenoch den höga förvärvsfrekvensen. som vi har en avsevärd brist påarbetskraft inom stora områden, är arbetslösheten fortfarande hög i vissagrupper och regioner. Detär notabelt att budgeten för arbetsmarknadspolifiken ligger på i runda tal 20miljarder kronor - kostnaderna för ersättningar ur arbetslöshetsförsäkringenmed oräknade. Arbetsmarknadspolitikenpräglas av den socialisfiska övertron på politisk styrning. Den s.k.Rehn-Meidnerska arbetsmarknadspolitiken bygger på principen om den solidariskalönepolitiken. Den förutsätter en aktiv arbetsmarknadspolifik som utvecklasfill en akfiv näringspolifik och koJlekfiv kapitalbildning. Den förutsättercentralt samordnade förhandlingar. Den styr arbetskraften till de löneledandestorföretagen. Genom att lönepolitiken hindrar de lönsamma företagen från attbetala de löner de skulle kunna bära, anses dessa generera s.k. övervinster sommåste "tas om hand" kollektivt. Utslagningen av människor skallmotverkas med stöd till arbetslösa, företag och regioner i kris samt en förvästvärlden unikt stor offentlig sektor. En mycket omfattande byråkrati sombinder stora resurser har byggts upp för att förvalta politiken. Jagtror att det är angeläget att erinra om den idémässiga bakgrunden till denRehn-Meidnerska arbetsmarknadspolitiken , då den har aktualiseratsigen som ett sätt att öka tillgången på arbetskraft. Konsekvensenav denna politik har blivit en allt hårdare styrd arbetsmarknad. De enskildaarbetstagarnas och arbetsgivarnas handlingsförmåga har kringskurits i takt medderas ständigt växande beroende av politiska beslut. Lägg därtill ett högtuppdrivet kostnadsläge, låg produktivitet, inlåsningsef- fekteroch en permanent brist på utbildad arbetskraft, regionala obalanser, en delvisföråldrad industristruktur samt en övertung offentlig sektor som tycksbefinna sig i ett permanent kaos. Densocialdemokrafiska regeringen tvingas gäng pä gång till brandkårsutryckningari försök att ställa till rätta missförhållanden som vållats av den egnapolitiken. Stabiliteten och långsiktigheten offras gång på gång. Dennapolitik har inte varit till fördel för de arbetande. MöjHgheterna att förkovrasig genom eget arbete eller utbildning är begränsade. Lönepolitiken ikombination med orimliga marginaleffekter i skatte- och transfereringssystemengör att det inte lönar sig att anstränga sig. Tvärtom tycks det i allt störreutsträckning bli så att det inte kostar någonting, eller t.o.m. lönar sig, attinte arbeta. Allt fler återfinns i stafisfiken över förtidspensionärer ochlångtidssjuka. Allvaretunderstryks av den utveckling vi ser framför oss, med färre ungdomar och enökande medelålder på arbetsmarknaden. Brist på kvalificerad arbetskraft därden behövs kan bli en allvarlig hämsko pä den ekonomiska utvecklingen. Arbetsmarknadspolifikenmåste i första hand inriktas på att skapa en kreafiv arbetsmarknad, som gör detmöjligt för arbetstagare och arbetsgivare att ta vara pä den dynamik som liggeri ny teknik och nya organisationsformer. Utbildningär avgörande för dagens och morgondagens arbetsmarknad. Misslyckandet med dentreåriga gymnasiala yrkesutbildningen bör leda till att det moderata förslagettill en lärlingsutbildning tas under förnyat övervägande. Hindermäste avlägsnas för att underlätta för människorna att utvecklas genom att sökasig till nya arbetsplatser och nya arbetsuppgifter. Skattepolitikenmäste förändras så att det lönar sig att arbeta och växa i arbetslivet. Destora vård- och omsorgssektorerna måste öppnas för nya impulser och alternativaverksamhetsformer, så att också de anställda där får möjligheter att utvecklasoch förkovra sig. Arbetsförmedlingsmonopoletmåste brytas och den bisarra jakten på skrivbyråerna upphöra. Osäkerhetenom den framtida energipolitiken och relationerna till EG måste undanröjas. Sähär kan jag på område efter område ange vad som måste göras för att åstadkommaen stabil och dynamisk utveckling på den svenska arbetsmarknaden. Tilldet behövs en väl anpassad arsenal av åtgärder för dem som av olika skäl harsvårt att få en fast fot på arbetsmarknaden: ett bättre lönebidragssystem förarbetshandikappade, arbetspraktik för ungdomar och rätt till tillräckligt långprovanställning samt särskilda ansträngningar för att ta till vara kompetensenhos våra invandrare och rätt till arbete för asylsökande. Fördem som ändå drabbas av arbetslöshet skall finnas en allmän, obligatoriskarbetslöshetsförsäkring. Av strategisk betydelseför framtidens arbetsmarknad och den ekonomis- ka utvecklingen ärarbetstiden. Skall kvinnor och män kunna ta vara på de intressanta möjligheterframtidens arbetsmarknad erbjuder och orka med familje- ochsamhällsliv, måste de kunna anpassa arbetstiden efter de olika krav som ställsi livets olika skiften. Detta är också nödvändigt för att vi skall kunnautnyttja produktionsresurserna fullt ut. 1stället för att tillämpa ett sådant nytt dynamiskt arbetstidstänkande harregeringen i och med beslutet om en sjätte semestervecka slentrianmässigttillgodosett fackliga krav, som socialdemokrafiska regeringar alltid har gjort.Utvecklingen hindras och resurser binds . Det är nu under högkonjunktur som vi här chansen att lägga grunden förframtidens arbetsmarknad. De motioner vi moderater har väckt under de senasteveckorna visar på vägar till framgång. 30 (): Dagens arbetsmarknad präglas av en viss överhettning i mänga regioner.Det är positivt, men innebär ocksä vissa bekymmer. Positivtär att arbetslöshetssiffrorna är låga. Men måste man notera attmånga har skyddade sysselsättningar, många förtidspensioneras, och dessutom ärarbetsmarknaden över vårt land ganska ojämn. Centernhar lagt fram ett förslag där vi starkt prioriterar utsatta delar av vårt land.Det kan sammanfattas med att vi lägger ut cirka fem miljarder mer än regeringentill områden där infrastrukturen behöver förbättras och där det finns ledigkapacitet. Detförslaget finansierar vi delvis genom att vi räknar med att arbetslöshetstalenskall gå ned ytterligare. Vi räknar med att våra åtgärder kommer att leda tillstora besparingar när det gäller kontant arbetslöshetsersättning. Visatsar alltså hårt på arbetslinjen, och då en arbetslinje över hela vårt land.Samtidigt satsar vi ordentligt på utbildning, både bristutbildning och enordentlig utbyggnad av den högre utbildningen. Vi räknar därför med attarbetslöshetstalen skall kunna sänkas till ett genomsnitt pä mindre än femdagar per försäkrad. - Det är den ena sidan. Denandra sidan är att vi anser att arbetsförmedlingar, AMS, skall skärpa sinhållning när det gäller att ta erbjudet arbete, framför allt i de regioner därdet är mycket gott om arbete. Det anser vi vara positivt för den som ärarbetslös. Att ta ett tillfälligt arbete i avvaktan på att man får det arbetesom man vill ha, men som just för tillfället inte finns tillgängligt, är bramycket bättre både för den arbetslöse och för dem som söker arbetskraft än attarbetslösa skall fortsätta att stå utanför samhället genom att icke delta iarbetslivet. Sedantill de handikappade. Vi noterar att regeringen är väl försiktig när det gällerlönebidrag och de handikappades arbetsmarknad. Det är ju tyvärr, mångahandikappade som saknar arbete. Vi menar att arbetslinjen måste gälla ocksä fördem som av olika skäl på grund av handikapp stär utanför den ordinariearbetsmarknaden. Därför föreslär vi ca 2 000 nya jobb, 800 inom och 1200 nya lönebidragsplatser och då inom näringslivet, kommuner, landsting ochorganisationer. Vi föreslår helt enkelt att en ram tilldelas AMS som räckertill ca 1 200 nya lönebidragsanställningar. Sammantagetär det här en politik för arbete och utveckling över hela vårt land. Det välfärd åt alla, och det ger utveckling åt alla regioner. Anf.31 (): ebbar successivt landsbygdskampanjen ut. Även om inga utvärderingar ännu har gjorts tyder allt på attkampanjen har blivit en oväntat stor framgång, en framgång som talmannnen isitt fidigare arbete som industriminister har haft stor betydelse för. Detfinns anledning att fill herr talmannen säga ett tack för de insatser niutförde under fiden som industriminister för att kampanjen skulle ge ett bra resultat. Jag hoppas att den nye ministern påindustridepartementet har samma posifiva inställning till att nu följa uppkampanjen. Desnart två årens arbete med kampanjen visar att det finns en inneboende krafthos landsbygdsbefolkningen som man nu kunnat ta vara pä. Denstudiecirkelverksamhet som bedrivits lokalt uppvisar en förnämlig aktivitet. Ca40 000 människor har deltagit i dessa aktiviteter, som syftat till att ta framhandlings- och utvecklingsplaner och stimulera nyföretagande och företagsutvecklingför den bygd där verksamheten bedrivits. Ettstort antal s.k. bygdekommittéer har bildats, kanske närmare ett tusental, föratt tillvarata gemensamma intressen i bygden. Det har resulterat i ettintensivt utvecklingsarbete när det gäller såväl sysselsättning som kultur ochmiljö. Det har på många sätt fått betydelse för bygden; det har skapatsammanhållning och vi-känsla när det gäller att tillvarata både nya och gamlaidéer som kan skapa en framtid för bygden. Den gemenskap och aktivitet somskapats har i flera fall resulterat i att man fått en känsla av att "vigör det" i stället för att vänta på att "de ska göra det". Isamband med kampanjen har pessimismen och ett ensidigt kravformule-rande,riktat mot samhället, vänts till egna aktiviteter med lokal självtillit och ennyväckt företagaranda. Tackvare kampanjens akfiviteter har nya grupper - tidigare passiva människor -blivit engagerade i det prakfiska arbetet för landsbygdens utveckling. Det harinneburit en positiv syn , men man behöver stöd och viss ekonomiskhjälp i genomförandefaserna. Envikfig del av kampanjens resultat är att kvinnorna och ungdomen engagerat sigsom aldrig fidigare för att utveckla sin bygd. Eftersom kvinnorna ochungdomarna har nyckelroller för att skapa en positiv utveckling och framtid pålandsbygden är det intresse för landsbygden som vi fått uppleva i samband med"Hela ska leva"-kampanjen både betydelsefullt och glädjande. Kampanjenhar breddat basen för regionalpolitiken genom samverkan och engagemang hosolika sektorsorgan, men här finns mycket mer att göra. Det krävs mer samverkanmellan statliga sektorsorgan och mellan statliga organ och privata intressenför att skapa underlag för en bra service både för den enskilde och företag. Numåste kampanjen avslutas och det pågående arbetet växlas in i ett nytt skede,där man tar vara på de insatser som gjorts och visar förtroende genom att skaparesurser för framtidssatsningar, tar vara på de goda genomförbara förslag som folk kommitmed under kampanjen. Det lokala arbetet som pågår behöver nu ett fortsatt stöd,både personellt och ekonomiskt, för att på bästa sätt kunna utveckla pågåendeprojekt och företagsidéer. Vimåste alltså från alla håll ge fortsatt stöd för att se till att kampanjenger resultat. Det finns förväntningar och detfinns uppslag. Låt oss ta vara på dessa. Enviktig del i uppföljningen är också att det skapas förutsättningar förutbildning av småföretagare i glesbygden. Men det krävs ocksä att det i övrigtfinns tillgäng fill en allsidig utbildning, så. att den personal som behövs iföretagen också får en bra och för ändamålet lämplig utbildning. Föratt landsbygden skall vara intressant för företagsetablering krävsdet en väl fungerande infrastruktur. Ansvaret för detta ligger i storutsträckning på statliga verk och myndigheter. Därför är det så viktigt attsektorsorgan samverkar för att man skall klara framtidens servicekrav. Detkrävs en välplanerad satsning på utbildning, transportsystem, energiförsörjning,data och telekommunikationer m.fl. åtgärder. Dessa utgör grunden försysselsättning och erforderliga nyetableringar i våra glesbygdsområden. Degeografiska avståndsnackdelarna måste motverkas med goda kommunikationer. Detgäller såväl gods- och persontransporter som data- och telekommunikafioner. Välfungerande kommunikationer är ofta livsviktiga för att skapa sysselsättning pålandsbygden. måste vi ta vara på de goda förutsättningar som finns för att levaupp fill målet "Hela ska leva". Det krävs fortsatt statligtstöd till det lokala arbetet, men jag anser att det är mycket väl användapengar. är det förhållandevis små insatser som ger ett mycket braresultat. Pä många håll i landet finns en posifiv syn pä framtiden, lät oss nuta vara på den! Avslutningsvis vill jag framhålla det nödvändiga i att en levandelandsbygd har ett livskraftigt jordbruk. Underdetta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. 32 () replik: Jag tycker att här höll ett bra tal. Men vi mäste junotera att mitt i budgetåret var det slut på alla glesbygdsmedel i flertalet avlänen. Varförvar det slut på dessa medel? Jo, dels pä grund av att högkonjunkturen äntligenhade nått landets glesare delar, dels på grund av att alla de härstudiecirklarna som arbetat med landsbygdsutvecklingsfrågor hade arbetat framen mängd projekt. De möts nu av beskedet att staten för sin del icke svararupp. ' sade så sent som nej till ett centerförslag att förstärkade här medlen med 200 milj. kr. Det är nu regeringen geroförändrat belopp till länsanslagen, där glesbygdsmedlen ingår. Det innebär enkraftig urholkning, när samma regering talar positivt om regionalutveckling och glesbygdsutveckling. 3 protokoll 1988/89:60 Det innebär en urholkning på grund av inflationen. Detinnebär en urholkning på grund av att man har lagt in flera verksamheter isamma summa pengar. Det innebär ytterligare urholkning genom att man i länenfår besluta om högre stödbelopp . Vår nya arbetsmarknadsminister, som har fått det här undersitt ansvar, har hitintills vägrat att positivt diskutera om att ändra tingensordning. Det räcker inte, , med positiva ord, utan nugäller det handling. föreslår för sin del att anslaget höjs från 690miljoner till 1 350 miljoner. talade också om kommunikationernas roll pålandsbygden. har vi icke framkomliga grusvägar i stora områden. Det lederinte till utveckling. I vår har möjlighet att ta del av och varapositiv till förslag om 500 milj. kr., riktade till just glesbygdsvägarna. 33 (): Arbetsmarknaden i är unikt bra, aldrighar så många människor kunnat försörja sig själva som . Särskilt i ochomkring de större städerna har vi en arbetsmarknad som snarare är för het änför sval. Det märker vi inte minst när vi söker personal till vård och omsorg,till posten eller till polisen. Men, fru talman, egentligen finns det två arbetsmarknaderi , en för kvinnor och en för män. Männens arbetsmarknad är heterogenvad gäller yrken och inkomster, den finns både i privata och offentligasektorn. När det gäller inkomsterna kan man säga att männens arbetsmarknadgenerellt sett ger bättre ekonomiskt utfall än kvinnornas. Kvinnornas arbetsmarknad har en annan struktur. Den finnsföreträdesvis inom värd och omsorg, handel och annan service, ofta inom denoffentliga sektorn. Kvinnornas arbetsmarknad ger lägre lön, ofta deltidsjobb,och ger mindre chans att nå beslutsnivåer än den manliga. Den här klyftan mellan männens och kvinnornasarbetsmarknad tenderar dess värre att öka i stället för att minska. Fattigdomenfeminiseras över hela världen, sä också i om vi inte ser till att sättain motåtgärder. Kvinnorna är relativt nya på arbetsmarknaden i denmeningen att det arbete som man utför genererar ATP-poäng och ärsemestergrundande. Men fortfarande väljer kvinnor jobb först när alla andra valär gjorda i familjen, efter att mannen valt arbete, familjen valt bostad ochbarnen fått sin omsorg. Det här får naturligtvis effekt för kvinnornassituation pä arbetsmarknaden. Det är särskilt tydligt om man studerar vad som händer medkvinnor i familjer som lämnar och flyttar till mindreorter. Mannen får bättre eller lika bra jobb, familjen skaffar bättre bostad,oftast en större villa, men kvinnorna får sämre jobb och går ofta ner tillkortare arbetstid eller ibland t.o.m. till arbetslöshet. är det alltför vanligt att kvinnor tvingasvälja deltid helt enkelt för att få en fungerande vardag, för att fä balansmellan arbete, familj och sociala kontakter och fritid. Kvinnorna har tvingatstill de individuella lösningar på sin arbetstid som en del, bl.a. ,enligt vad vi hörde tidigare, tycker skulle vara sä bra för framtiden. Kvinnorhar därmed fått sämre möjlighet till egen försörjning, till avancemang ijobbet, till vidareut- bildningoch fortbildning, sämre framfida pensioner, mindre delaktighet i fackligtarbete osv. Mäste det vara så här? Nej, fru talman, naturligtvis inte.Vi mäste jämna ut arbetstiden mellan kvinnor och män. En lösning som vi i detsocialdemokratiska kvinnoförbundet pekat på under en mängd är ligger i enallmän förkortning av arbetstiden, dvs. vi måste minska heltidsmåttet. Detbetyder att vi måste bestämma oss för att vi skall ha ett lägre tidsmått föratt beräkna en heltidslön, en lön som det skall vara möjligt att försörja sigpä. Det socialdemokratiska kvinnoförbundet myntade i ett oftaciterat, även om det oftast blivit felciterat, program ,"Familjen ", tre krav eller rättare sagt tre mål för hurvi vill se det jämställda samhället. Allas rätt till egen försörjning Godamöjligheter att vara tillsammans med barnen när de är små och trygg barnomsorgför alla Kortarearbetstid för alla. De två första målen är vi på mycketgod väg att förverkliga, genom den effektiva arbetsmarknadspolitik som densocialdemokratiska regeringen fört och för, genom det förslag tillföräldraförsäkring som ligger här i , och genom att barnomsorgen nubyggs ut till 1991. är det att fortsätta med arbetstiden. Då är detbeklämmande, men också avslöjande, att höra under debatten så föraktfullt tala om att nu vill socialdemokraterna "satsa pä enytterligare förkortning av arbetstiden". Så var det med denfolkpartistiska jämställdshetsivern för vanliga löntagare. Jämsides med en arbetsfidsförkortning måste vinaturligtvis också arbeta för att bryta upp den könsuppdelade arbetsmarknaden.Det kan ske på en mängd olika sätt, genom utbildning, positiva förebilder etc.Men det är ingen lösning att, som m och fp i går så ivrigt pläderade för,"öka valfriheten" genom att låta kvinnorna välja privata arbetsgivarei vård och omsorg. Vad är det som får någon att tro att vårdbiträden ellerbarnskötare skulle få bättre arbetsmiljö eller andra arbetsvillkor förbättradeom de fick en privat arbetsgivare? Ett är säkert, om borgerligheten fingebestämma skulle de i alla fall fä kortare semester än om de vore effentligtanställda. 34 () replik: Fär jag bara kort, med anledning av InesUusmanns påstående att jag skulle tycka det är bra med arbetslöshet, säga attockså mitt jungfrutal handlade om jämställdhet och kvinnorsarbetsmarknad. har jag lärt mig mycket om sakfrågorna. Jag harocksä lärt mig att respektera mina politiska motståndare. Jag inser att deraspolitik bygger inte på illvilja, utan pä god vilja. Däremot kan deras förslagoch deras åtgärder leda i helt tokig riktning. Det kritiserar jag. Men jagangriper inte mina politiska motståndares goda vilja. I arbetsmarknadspolitiken är enligt minuppfattning en av grunderna trepartsansvaret, just det ansvar som har gjort attvi har kunnat få genomslag pä arbetsmarknaden för de olika metoder och mål somhar varit förebilder för besökare från så många andra länder när de kommit hittill för att titta på arbetsmarknadspolitiken och arbetsmarknadensfunktionssätt. Rehn-Meidner-modellen har bidragit fill att klara enskildamänniskor vid mycket stora förändringar på arbetsmarknaden. Det är justenskilda människor som arbetsmarknadspolitiken och arbetsmarknadsåtgärdernaskall stödja när vi behöver gå igenom nödvändiga förändringar i näringslivetoch övriga delar av arbetsmarknaden. Vi vill ha en kreativ arbetsmarknad. Men priset för dettafår inte betalas av de svagaste pä arbetsmarknaden. och socialdemokraterna har helt oHkaprincipiella synsätt på arbetsmarknadspolitiken, även om vi då och då blireniga om enskilda åtgärder och metoder. hade vi en mycket stark efterfrågan påvälutbildade och högt utbildade tekniker, för att ta ett exempel.