prot · GC0919 · 1988-12-31 00:00:00 — Utgångspunktenför arbetsmiljökommissionen skall vara att just komma till rätta med det som visläpar efter med, men vi skall också klara nya bekymmer inom arbetsmiljöområdet. Lars-OveHagberg tog upp frågan om på vilka nivåer arbetsmiljökommissionen skallarbeta. Jag förutsätter att själva arbetsmiljökommissionen skall arbeta på encentral nivå, men den skall i sitt arbete genomsyra både den regionala och den lokalanivån. Med lokal nivå menar jag arbetsplatsen. Detär möjligt att bristema i arbetsUvet enbart beror på klassamarbetet. Jag kaninte bedöma den saken. Tyvärr har jag nog inte det historiska perspektivet föratt göra en sådan bedömning. Jag kan konstatera att brister i arbetslivet berorpå många olika saker, och bristema varierar litet grand från en organisationtill en annan, oavsett vilken historia organisationen har bakom sig. Detta ihuvudfrågan om humvida arbetsmiljön skulle ha blivit så mycket bättre ellersämre av klassamarbetet. Jagvill alltså påstå att det har bHvit bättre på en lång rad områden. Många farorhar ryckts undan, andra har uppstått i stället. Ambitionen är att inte fåtillbaka gamla arbetsmiljöproblem och att hindra att nya uppstår. Och de som vihar skall åtgärdas. AnnikaÅhnberg sade att det finns en tendens att negligera kvinnoarbetsplatserna.Frågan är vilka menar har denna tendens. Jag har inte dennatendens. Jag tycker att det är oerhört vikfigt att kvinnoarbetsplatsernauppmärksammas och att kvinnoarbetsuppgifter finns med, när man går in och serpå vilka arbetsplatser som först måste analyseras. Vihar talat om de 400 000 sämsta arbetsplatserna. Och resten då? Jag sade iinterpellationssvaret att de här 400 000 arbetsplatserna är exempel på desämsta arbetsmiljöerna, men självfallet handlar det inte om att man skall väljaut 400 000 arbetsplatser och låta bU resten. Dessa 400 000 arbetsplatserrepresenterar med all säkerhet vissa typer av arbetsplatser, och åtgärder därskall givetvis få effekt också på andra arbetsplater, i andra arbetsmiljöer,oavsett om det gäller förändringar i arbetsorganisation, om det gällerförändringar i fråga om inflytande, om det gäller rent fysiska förändringar, omdet gäller användningen av maskiner, om det gäller förändringen av produktionosv. Ensak till var genomgående i och inlägg. Av destora löftena bUr det ingenting, säger . Hon menar att vi intehar sett något alls . Men är det inte litet för tidigt att efter två och enhalv månad säga att man inte har sett någonfing? Att det infe har ståttnågonting i tidningarna eller inte redovisats någonting vid eninformationsstund i innebär ju inte att det inte händer något. pågår ettmycket intensivt arbete med att "processa fram" direktiv, som ärheltäckande och som skall ge förutsättningar för ett bra arbete på olikanivåer. Det pågår också ett mycket intensivt arbete med att kontakta demänniskor som vi tror är lämpliga att ingå i en arbetsmiljökommission. Men jagvill understryka att en arbetsmiljökommission inte kommer att utgöra ett lockpå den verksamhet som sker när det gäller arbetsmiljö och skyddsarbeteute i yrkesinspektionerna, på arbetsplatserna, bland huvudskyddsombuden ochskyddsombuden, i arbetarskyddsstyrelsen, inom och i defackliga organisationerna. Där pågår ett ständigt arbete. Det arbetet skallfortsätta, och det skall få ytterUgare kraft av att debatten fokuseras genom enarbetsmiljökommission. Därför tycker jag att den här debatten är väldigt bra. frågar: Hur kan det efter aUa dessa årbehövas en arbetsmiljökommission? Arbetare mördas och lemlästas på grund av vill ha lönsamhet. Här görs ingenting, hävdar , och så räknarhan upp asbest, styren och en lång rad andra saker. Vi har haft en asbestkommission. Det har fattats konkretabeslut, och det vidtas fortlöpande åtgärder efter den kommissionensställningstaganden. Arbetarskyddsstyrelsen har lagt fram förslag om hurgränsvärden för lösningsmedel skall kunna halveras, och det pågår ocksådärvidlag ytterligare arbete. Ett arbete sker alltså , och dettaarbete kommer att fortsätta, med hjälp av en arbetsmiljökommission somfokuserar debatten. AnL 39 (vpk): Arbetsmarknadsministern tycker att jag målaren alldeles för dyster bild av situationen i . Men jag anser att desiffror som jag redogjorde för när det gäller antalet förtidspensionerade ochantalet långtidssjukskrivna ger mig anledning att ha en dyster syn på läget.Det är visserligen sant som arbetsmarknadsministern säger att det har häntmycket och att arbetsmiljöerna har förändrats. Det vore väl fruktansvärt om detförhöll sig på annat sätt, när vi lever i ett av världens rikaste länder, ettland som vill vara ett socialt föredöme. Men utvecklingen har inte gåtttillräckligt snabbt. Antalet arbetsolyckor ökar. Vi kan inte vara nöjda med denUtveckHngen. Arbetsmarknadsministern säger när det gällerarbetsmiljökommissionen: År det inte litet för tidigt att så snart efter valetfråga vart den här kommissionen har tagit vägen? Nej, det är inte för tidigt.Det är alldeles , arbetsmarknadsministern. Jag tycker att det är endemokratisk rättighet att vi får reda på vilka direktiv dennaarbetsmiljökommission skall arbeta efter, vilka som skall ingå i den, i vilketfidsperspektiv den skall arbeta, hur den kommer att behandla maktfrågan. Det ärju detta det handlar om. Det går inte att komma fill rätta med dearbetsmiljöproblem vi har här i landet, om inte de anställdas makt via defackligt förtroendevalda ökar. Om arbetsmiljökommissionen inte koncentrerar sigpå denna fråga, så leder den inte till några framsteg, utan det blirytterligare förhalning och ytterligare utredningar som skall lägga fram förslagvilka skall hanteras i och som sedan i sin tur skallhanteras av nästa utredning. Så kan man inte hålla på i all evighet. Arbetsmarknadsministernsäger när det gäller de kvinnliga arbetsmiljöerna att man kan fråga sig vemdet är som undervärderar dessa. Det är i varje faU intearbetsmarknadsministern, säger hon. Det är jag väldigt tacksam för, och jaghoppas att det betyder att kommissionen inte undervärderar dessa miljöer. Mensamhället undervärderar definitivt de kvinnliga arbetsmiljöerna. Vi kan seefter vilka det var som främst fick sina arbetsskadorbortdömda. Det gällde just förslitnings- och belastningsskador, det gällderyggar och nackar, och det är framför allt kvinnorna som har den typen avarbetsskador. Det var kvinnorna som fick sina arbetsskadorbortdömda. Först nu har det skett en ändring, men över 20 000 människor här ilandet har fått sina skador bortdömda. Det finns också andra problem som rörkvinnorna, t.ex. handledsskadorna, där det är så att dessaskador inte beaktas och att man inte heller beaktar de problem iarbetsmiljöerna som ger de här skadorna. Därför tycker jag att det finns fogför min oro, att man inte tar kvinnornas farliga arbetsmiljöer på tillräckligtallvar. AnL 40 (vpk): Det har skett mycket i arbetsmiljön. I min interpellafion framhållerjag också att vi har tagit bort de allra sämsta jobben under den aktuellafiden. Vi har kanske världens vackraste målsättningar i vår arbetsmiljölag, menvi har måhända också vidtagit världens sämsta åtgärder för att komma åtbristerna i miljön. Jag menar att utformningen av lagen är sådan. Man har byggtin vetorätt för arbetsköparna när det gäller att göra någonting, och man haräven i lagstiftningen byggt in den ideologi som socialdemokratin burit på undermånga årtionden. På detta sätt har man även avväpnat facket när det gällt att haegen kunskap, egna experter som kan trycka på. Man har förlitat sig på denborgerliga statens experter, och det gör att de arbetande som kollektiv harfått det ganska besvärligt att klara av problemen, trots att det är de som ståri den s.k. skiten och vet vad som skuUe behöva göras. Menvarför finns nu ackord, monotoni, detta höga arbetstempo? När jag undervalrörelsen tillsammans med besökte Swe-Box i , kundevi konstatera att fackföreningen inte haft tillfälle att avtacka en endaarbetare därför att arbetarna är utslitna i förfid. Vi var också påFalu lasarett och träffade , och vi fann att kvinnorna klassas med jättelika arbetsskador. Detfinns en gemensam nämnare här: de stora företagen avdelar ingenting fillarbetsmiljön. De investeringar som skulle behöva göras för att förändra deidiotiska arbetsorganisationer som finns och förbättra arbetsmiljön står inteatt finna. Och eftersom fackföreningsrörelsen domineras av klassamar-betsandan blirdet för resten litet tamt på sina håll. Men det förs ju på en del ställen lokalkamp, och man försöker förbättra arbetsmiljön. Det handlar emellertid om dessainvesteringar i produktionen - även i tjänsteproduktionen - för att det skallbli en bättre arbetsmiljö. Detrör sig om en maktfråga. Vad gäller regeringens ansvar funderar jag över hurarbetsmarknadsministern egentligen tänker sig att göra upp med finansministerKjell-Olof . På landstingsområdet behövs ekonomiska Kommunalterfordras ekonomiska resurser för att förbättra arbetsmiljön framför allt försjukvårdsbiträden och undersköterskor. Men resurserna finns inte. Det skeringen överföring av kapital via staten fill landstingen. Man måste göraindragningar. får ständigt reservera sig i förhandlingsprotokollen.Det är en maktfråga. Vissthar väl arbetsmarknadsministern en väldigt stor pedagogisk uppgift att gå fillfinansdepartementet och ombesörja att det kommer resurser fill detta område, såatt det inte sedan behöver bli ökad belastning på vår sjukvårdsapparat. Jagtror att klassamarbetet inte är helt avgörande, utan naturligtvis är det de somäger det hela och har makten i samhället som Ugger bakom och vill ha mycketsnabb lönsamhet. Det som för mig då framstår som än mer tragiskt är att dettakapitalintresse försöker flytta fram sina positioner och få ytterligare snabbavinster, ökning av lönsamheten och effektiviteten. Då säger regeringen att manpå det industriella planet och det ekonomiska planet är med; det statligaföretagen skall ha samma lönsamhetskrav, vilket naturligtvis i sin tur kommeratt drabba arbetsmiljöerna även i de företagen och i hela samhället. AnL41 (): Makt och makt, . LO borde använda sin makt någon gångoch ta arbetsmiljön på allvar. När strejkade LO eller hotade med strejk för enbättre arbetsmiljö? Sedankonstaterar jag att arbetsmarknadsministern tycker att det inte är intressantatt diskutera de människor som har den absolut sämsta arbetsmiljön, nämligende människor i andra länder som är anställda i mulfinationella företag, varsvaror vi köper utan att ta det minsta lilla ansvar. Låt de transnafionellaföretagen fortsätta, bara vi får biUiga varor - det är tydligen regeringenslinje. Varförskall vi inte ha juridiskt bindande gränsvärden inom arbetsmiljön? Vad är detför mening med riktvärden, om det inte finns någon tyngd bakom? Varför kan maninte fastställa juridiskt bindande gränsvärden? Jag förstår inte det. Sedan en principiell fråga som jag absolut vill hasvar på: VUket är vikfigast - individens hälsa, vinsten eller att varan ärbillig? Vilket är viktigast? SkaU man acceptera gränsvärden som är så höga attmänniskor offras? Svara ja eller nej. Jag viU ha ett svar frånarbetsmarknadsministern. Jag är ledsen att jag måste erkänna att jag med denbakgrund som skisserar sina frågor inte kan svara på frågorna.Jag måste erkänna det, och jag tror att och jag måste ta ettresonemang i särskild ordning, så att vi lär oss resonera med varandra. Jaglovar att jag därefter skall svara klart, entydigt och rejält på åtminstone deflesta frågor som ställer. Enfråga förstod jag, och det var frågan: Vilket är viktigast - människorna ellergränsvärdena för lösningsmedel? Jag tycker att människorna är det vikfigaste. Sedan får vi återkomma ochdiskutera frågan om juridiskt bindande krav när det gäller gränsvärdenoch socialklausuler för import från lågprisländerna. Jag behöver attstudera den typen av frågor ytterligare. Jag beklagar att jag inte kan varatydligare än så. AnnikaÅhnberg återkom fill detta med den dystra bilden. Jag menade inte att den bildsom skisserade av samhället var för dyster. Det är delvis enmycket dyster bild. Vad jag avsåg var slutsats av att vi dragiti gång en kommission och skriver direktiv till denna kommission, nämligen attdet blivit en tumme och inte ens det. Det var det jag ansåg vara en alltfördyster bild. Olyckornapå arbetsplatserna ökar inte. Däremot ökar arbetsskadesjukdomarna. AnnikaÅhnberg gjorde den beskrivningen av kommissionens arbete att det skulle kommaett utredningsförslag som sedan skulle gå fillbaka, utvärderas igen ochomsättas i en ny utredning. Så får det inte gå till, sade . Påden punkten är jag överens med - så får det absolut inte gåtill, och det är heller inte avsikten. Denbeskrivning som gjorde av den offentUga sidan kan jag tiUstora delar instämma i. Det har satsats för litet på arbetsmiljöfrågor. Det börsatsas mycket mer, inte bara på sjukvård utan även på skolbarnens arbetsmiljö.Jag vet att man inom både och iöverläggningar med sina medlemmar, dvs. kommuner och landsfing, har gått igenomden här typen av frågor, som handlar om satsningar på personal både när detgäller lön och när det gäller arbetsmiljöfrågor. Inte minst socialdemokraternahar tagit upp dessa frågor mycket konkret när det gäller avtalsförhandlingaroch när det gäller satsningar inom landstingen på personalpoUtiska program, somsärskilt vänder sig fill och sjukvården. Här har man avgjort demest akuta problemen. Tredjevice talmannen anmälde att anhållit att fill protokollet fåantecknat att han inte ägde rätt till ytterligare inlägg. AnL43 (vpk): Arbetsmarknadsministern är förvånad över att jag redan på det härstadiet påstår att det bara blev en tumme av arbetsmiljökommissionen. Hittillshar det ju inte ens blivit en tumme. Men är det regeringens ocharbetsmarknadsministerns sak att anta den utmaningen och visa att den härarbetsmiljökommissionen blir någonting annat. Men jag har mina misstankar. Jagtycker att det är förvånande att man ännu inte fått fram några direktiv förarbetsmiljökommissionen. Det förvånar mig. Det är tydligen svårigheter attkomma överens om hur direktiven skall utformas. Det är möjligt att jag ärotålig och ovan med arbetsprocesserna i den här församlingen, men jag kanförsäkra att jag i så fall inte är ensam om den otåligheten. Det är många somställer sig frågan vart arbetsmiljökommissionen tagit vägen. Detfinns också en speciell anledning till att det är så bråttom, nämligen att detråder brist på arbetskraft i vårt land. Det betyder att det är nu som det finnsen chans att få företagen att gå med på att göra radikala förändringar iarbetsmiljöerna. Men som vi alla vet följs högkonjunkturer av lågkonjunktu- Låter vi det gå sålångt har vi framåt försämrat våra Prot. 1988/89:19 möjligheteratt förbättra arbetsmiljöerna i det här landet. Därför är det så 8 november1988 bråttom och vikfigt att denna kommission snabbt börjar arbeta och att densnabbt kommer till resultat. AnL44 (vpk): Det finns många uppgifter i arbetsmiljöarbetet. I som komför någon dag sedan sades att i skolan var ämnet ergonomi i strykklass på detekniska linjerna. Vilka är det som egentligen utformar vår arbetsmiljö? Det ärarbetsköparna med den makt de har och med de investeringar de gör. Här hamnaralltså de arbetande i strykklass. Då handlar det om den nyaarbetsrättsreformen. Om jag förstått signalerna från departementet ochregeringen och även de informationer som jag fått från arbetsmarknadsutskottetgenom förfrågan hos regeringen, ämnar man inte göra några större förändringar idetta partsförhållande. Arbetsmarknadsministern säger i svaret att man skallförbättra de arbetandes ställning. Jag frågar fortfarande! På vilket sätt skalldet ske? Vi har efterlyst detta i årfionden. Eftersom det står i svaret att dearbetandes ställning skall förbättras, är jag oerhört intresserad av att fåveta hur det skall ske. Just möjligheten att kunna påverka är oerhörtvärdefull för arbetsmiljön framöver. Denoffentliga sektorn handlar alltså om personal. Det är brist på arbetskraft. Visorterar ut människor - de försvinner eftersom de inte orkar med och haralltför låga löner. Detta är ett område där regeringen har det fulla ansvarettillsammans med de borgerliga partierna, som tar av kommunerna pengar och villstrypa deras tillväxt. Jagfortsätter att tjata om mitt citat av Bertolt med tanke på attregeringen säger att det fattas arbetskraft. Bertolt sade: Man kalladedet för arbetskraft, men det kom människor. Det är just människor som slåsut. Det verkar inte vara så intressant för regeringen när man kräver ordentligaoch raka besked om vad som skall hända. Till vill jag säga att jag inte tarnågot ansvar för LO. Jag anser precis som att LO borde gå tillkamp i dessa frågor. Men jag vill säga att det i de djupa LO-leden ändå finnsmoment som är mycket vikfiga. 1969 var en strejk för bättrearbetsmiljö och mot UMS, MTM m.m. Andra lokala strejker har haft sin grund iatt människorna har blivit utslitna. Man hade hoppats att regeringen skullehjälpa fiU så att de lokala fackföreningarna skulle kunna kämpa för en bättrearbetsmiljö. Vi kanske skall vara överens om att i stället säga människorna. De människor somi dag behövs och som vill komma ut på arbetsplatserna, de människorna finns. Detär många som är arbetssökande. vanligt pågår ett trägetoch vardagligt arbete för att se till att dessa människor kommer ut påarbetsplatserna. Om föräldrapenning vid medverkan i föräldrakooperativtdaghem Det är vikfigt att komma in när man planerar enarbetsplats. En av huvudfrågorna för en arbetsmiljökommission blir atttillsammans med arbetsmarknadens parter se till att arbetsplatser planerasunder sådana förutsättningar att skyddsorganisationen och arbetsplatsensutformning fysiskt och psykiskt blir sådana att människorna mår bra på sinajobb. Det är också vikfigt att befintliga arbetsplatser kan ändras så attmänniskorna mår bra på sina jobb. Det skall vara utgångspunkten för bådearbetsmiljökommissionen och det regionala och det lokala arbetsmiljöarbetet. Överläggningen var härmed avslutad. 13§ Svar på interpellation 1988/89:11 om föräldrapenning vid medverkan iföräldrakooperativt daghem har frågat mig om jag villmedverka till att föräldrapenning för vård av barn inom ramen kanfå disponeras för föräldramedverkan i ett föräldrakooperativ. Föräldrapenning med anledning av ett barns födelse utgesunder sammanlagt för föräldrarna. Ett grundläggande krav somställs för rätt till föräldrapenning är att föräldern vårdar barnet. Enförälder som inte har barnet i sin vård kan endast om det finns särskilda skälfå föräldrapenning. Det gäller situationer där barnet exempelvis är intaget påsjukhus och föräldern tillfälligt inte kan återgå i förvärvsarbete. Föräldrapenning utges med belopp som motsvarar föräldernssjukpenning. Hel föräldrapenning skall dock alltid utgöra . perdag, den s.k. garanfinivån. Avgörande för om föräldern skall få hel, halv ellerfjärdedels föräldrapenning är i vilken utsträckning föräldern avstår frånförvärvsarbete för att vårda barnet. Utöver de särskilda kvalifikationskrav som dessutom finnsom viss fids inskrivning i försäkringen och placering i en sjukpenninggrundandeinkomst över garanfinivån finns inga ytterligare krav för rätt tillföräldrapenning. Det avgörande för om en person skall få föräldrapenningvid medverkan i ett föräldrakooperativ är således om han eller hon uppfyller dekrav jag redogjort för. Jag känner till att frågan om rätt fill föräldrapenningi ett liknande fall som det frågeställaren syftar på nu prövas iförsäkringsöver-domstolen. Det är därför olämpUgt att jag på det här stadietuttrycker någon mening i sak. AnL 47 (): Jag vill tacka statsrådet försvaret på min interpellafion. Upprinnelsen till interpeUafionen är ettföräldrakooperativ i Strömsbro i , där föräldrarna har förvägratsföräldrapenning de dagar som de arbetar i föräldrakooperativet. Men det har juvarit en strävan från alla partier i att öka möjligheterna förföräldrar att vara tillsammans med sina barn. Då vore det naturligt attföräldrarna fick utnyttja föräldrapenningen i sådana fall. Deuppgifter som föräldrarna har fått från lokalt håll innebär att föräldrapenningskulle ha utgått om det hade varit fråga om ett kommunalt daghem men inte närdet är fråga om ett föräldrakooperafiv. Socialministernhar redogjort för det som gäller , men det var ju detta jag krifiserade.De regler som gäller innebär uppenbarligen en diskriminering av föräldrar sommedverkar i föräldrakooperativ. Jag hade förväntat mig att få höra Htet mer omvad regeringen egentligen har för åsikt i denna fråga. Anser socialministernoch den övriga regeringen att det är rättvist att föräldrapenning inte utgårtill föräldrar när de medverkar i föräldrakoopera-tiva daghem?Försäkringskassorna har uppfattat det på detta sätt. Jag undrar också omsocialministern anser att det är bra att samma regler inte gäller för kommunaladaghem och föräldrakooperativ. Även om detta är föremål för prövning i domstolborde regeringen, om den hade haft en klar åsikt i denna fråga, ha kunnatredogöra för den. Jag hade förväntat mig detta, och jag saknar en större politiskglöd från statsrådets sida än vad han ger uttryck för. Jag får väl försöka visa litet mer glöd när det gällerfamiljepolitiken. Mittsvar bygger på de formella förutsättningar som gäller, och eftersom de prövas idomstol vore det helt fel av mig att föregripa denna prövning. Jagvill emellertid framföra några principiella saker. Föräldraförsäkringen har syfte att underlätta föräldrars möjlighet att förena förvärvsarbete ochföräldraskap och att ge föräldrarna möjlighet att vara tillsammans med sinabarn och vårda dem. Det är det huvudskliga syftet. Det finns många olika formerav svensk barnomsorg. Det finns daghem, familjedaghem, delfidsgmpper, den öppnaförskolan och de olika alternativen i daghems- och i fritidshemsverksamheten.Vilka former som skall byggas ut och utvecklas skall föräldrarna självabestämma. Det är därför som det görs en stor efterfrågeundersökningmed vars hjälp man kartlägger vad föräldrarna egentligen önskar. Den undersökningenskall Ugga till grund för den planering som görs i kommunerna. Med ledning avden kan vi konstatera att det finns ett behov av och en efterfrågan påföräldrakooperafiv. Det är för mig mycket viktigt att slå fast att ocksåföräldrakooperativ därmed, just på grund av föräldrarnas efterfrågan, har enplats i svensk barnomsorg. År1984 fick föräldrakooperafiven statsbidrag, däremot inte ,då hade en borgerlig regering. jämställdes föräldrakooperafivenhelt med de kommunala daghemmen i statsbidragshänseende. I själva verket visarvåra analyser att föräldrakooperafiven därmed har en störrestatsbidragsandel just på grund av föräldrarnas insatser i kooperativen.Kommunernas kostnader blir därmed lägre. Omnu staten dessutom skulle gå in och via försäkringen täcka föräldrarnasarbetsinsats i föräldrakooperativen, uppkommer en ganska bekymmersam obalans,enligt mitt sätt att se, mellan de olika formerna för barnomsorgen urstatsbidragssynpunkt. Det är bara för mig att säga att jag har betänklighetprincipiellt både med hänsyn till den huvudsakliga inriktningen i föräldraförsäkringenoch med hänsyn till den obalans som jag just pekade på Omföräldrapenning vid medverkan i föräldrakooperativt daghem 8Riksdagens prolokoll 1988/89:18-19 Omarbetsvillkoren i den offentliga sektorn Det är alltsåskälet till att jag ställer mig tveksam till att gå i den riktningen. Nuär det emellertid så att vi kommer att arbeta mycket med föräldraförsäkringenoch utveckla den . Vi skall bygga ut föräldraförsäkringenfrån . Då har vi också lovatse på flexibiliteten och möjUgheterna att utnyttja föräldraförsäkringen i olikasammanhang. Även om jag där har redovisat en tveksam inställning till den häraktuella lösningen, kan jag lova att frågan, så som den är ställdav m.fl., skaU vi ta med i vår fortsatta analys. AnL49 (): Jag vill tacka statsrådet för denna komplettering. Statsrådet sade attdet är bra om man finner former där man underlättar för föräldrarna att varatillsammans med sina barn. Det är bra att man har den grundinställningen. Dågäller det bara att gå vidare.