prot · GC0999 · 1988-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1988/89:99 1§ Justerades protokollet för . 2§ Föredrogs och hänvisades 1988/89:145 fillskatteutskottet 3§ Föredrogs men bordlades åter Kulturutskottetsbetänkanden /89:KrU15, KrU16, KrU18, KrU19 och betänkanden /89:BoU7 och BoU8 1988/89:UU13 Överenskommelse med omfiskezonerna i (prop. 1988/89:87). 1988/89:UU18 Internafionellt utvecklingssamarbete (prop. 1988/89:100 delvis). Anf.1 (): Det är glädjande att inför årets biståndsdebatt kunna notera en ökadgrad av samstämmighet i utrikesutskottets biståndsbetänkande. Detta lar intefrämst sitt uttryck i ett minskat antal reservafioner - de är många också i år-utan den ökade samstämmigheten märks framför allt i ett par av utskottetsprincipiella ställningstaganden. Mestglädjande är att den mångåriga borgerliga kampen för att återfå ett särskiltmiljö- och markvårdsanslag med ordentliga resurser nu kröns med framgång. Redani budgetpropositionen fann regeringen för gott att ge upp motståndetmot ett särskilt anslag för miljö- och markvård, och i utskollels behandlingav proposition och motioner har detta anslag försetts med ytterligare 100 milj.kr. Detta innebär att kammaren har möjlighet alt rösta för ett miljö- ochmarkvårdsanslag på 225 milj. kr., vilket borde kunna bilda en god bas för ettväsentligt utökat svenskt engagemang i kampen mot miljöförstörelsen iu-länderna. Vi har redan kunnat läsa i pressen all SIDA har uppmärksammat attverket nu får helt andra ekonomiska resurser lill sitt förfogande för detangelägna miljövårdsarbetet. Del gläder mig och mina partikolleger att vi medbeslutet om de 225 miljömiljonerna också får ett moderat motionsyrkandebifallet. Även i ulskoltets skrivningar om betydelsen av att stödjaen demokratisk utveckling i den s.k. iredje världen är vissa framsteg altnotera. De är dock inte tillräckliga och socialdemokraterna tycks ha väldigtsvårt att gå från ord till handling pä detta område. Därför föreliggerreservationer om det borgerliga förslaget om elt särskilt anslag fördemokrafiutveckling, liksom om vårl moderata förslag om inrättande av ettsärskilt insfitut för demokratiutveckling och mänskliga rättigheter. Demokrafimålet måste lyftas fram bättre i svenskbiståndspolitik. Vårt bistånd har lidit av vänsterns tro på att socialistiskaenparfislater är bra på att ombesörja ulveckling. 80-talet har visat att det ärden odemokratiska väriden som inle kan lösa sina problem, medan dendemokratiska och marknads-orienterade utvecklas. Afrikakännaren och statsvetarenGöran skrev i en intressant artikel i för någon veckasedan följande; "SIDA, liksom andra givare har gjort detlätt för sig genom att undvika del faklum att nästan alla de länder i Afrikaman stöder är i behov av, en kraftig dos glasnost. En växande opinion i mångaafrikanska länder kräver detta. Givarna kan knappast undgå detta krav, isynnerhet om de tar demokratimålet i biståndet på allvar. Man får hoppas attdenna fråga inte försvinner från biståndsdebatten. Utan ett mer öppet ochpålitligt poliliskt klimat i lär omvärldens miljarder vara till ingennytta - även om man kommer överens om att lätta skuldbördan." Svensk u-hjälp är bara en liten del i detkomplicerade internationella mönster av politik, ekonomi och handel däru-länderna måste finna förutsättningarna för sin utveckling. Det är möjligt attdet beslul som fattats inom om att ta de första stegen mot enliberalare jordbrukshandel kan bli av mycket stor positivbetydelse för . På samma sätt är den fortsatta hanteringen av skuldkrisenav strategisk betydelse för . har all anledning att fortsättaatt verka fill förmån för att få en rimlig skuldhantering lillstånd. Samiidigi som miljöförstörelsen fortgår och kampen motsvält och förtryck är långt ifrån vunnen i många av jordens länder, finns delanledning att med slor glädje välkomna de nya möjligheter till frihet ochutveckling som öppnar sig för folk, för folk, förKampuchea och för . Till denna lista av trolig regional konfliktlösning skullejag också vilja lägga , men kan del inle, då inga ljusningar därännu . Då biståndsministern är här i kammaren skulle jag vilka frågahenne direkt om detföreligger några försök från svensk sida att medla i denna konflikt eller attsöka föra frågan lill FN. Jag har förstått att utrikesutskottets sammanträffandemed den etiopiske utrikesministern var föga uppmuntrande. Tragedin på AfrikasHorn får inte fortsätta all mötas av en relafiv svensk tystnad. Största mottagare av svenskt bistånd är delkalaslrof- och krigshärjade . Berättelserna om härjningarär ohyggliga. måste nu på samma sätt som bli föremål för detinternationella samfundets uppmärksamhet så, att regional konfliktlösningkommer till stånd. Allt sydafrikanskt och annal ufländskt slöd fillMNR-gerillan måsle upphöra. Som påpekar i sin studie Lär sig SIDA?är måluppfyllelsen svag, och ett sjätte inofficiellt mål, Utbelalningsmålet,tenderar att skjuta undan de andra. Utbetalningsmålet är naturligtvis direktpåverkat av de stora reservationerna, nära , över vilka ingenkan vara tillfredsställd. Jag beklagar att inle gjort gemensam sakmed cenlern och oss i denna fråga. I så fall hade kammaren röstat för enparlamentarisk utredning om biståndet. Vi moderater vill ha ett kraftigt ökat anslag till deenskilda organisationerna. All erfarenhet förstärker intrycket av att det ärde enskilda organisationerna som når fram lill de fattigaste och mest utsattagrupperna och som bidrar till en demokratisk och pluralistisk ulveckling. Deenskilda organisationerna arbetar vid sidan av de etablerade maktstrukturernaoch ser de mesl utsatta. De kan göra mycket för alt förbättra kvinnornassituation. Ett exempel bland många är den omtalade i ,som lånar till de allra fattigaste och når en halv miljon låntagare ute ibyarna, varav är kvinnor. Att bistå andra länder lill ulveckling ärsvårt. Del finns en påtaglig spänning mellan i-ländernas vilja att hjälpa ochmöjligheterna att åstadkomma resultat. Bistånd kan inte vara annat än hjälptill självhjälp. De avgörande ansträngningarna måste göras av u-ländernasjälva. Jag skulle vilja avsluta milt inlägg här med attpeka pä tre faktorer, som jag tror är avgörande för dl framgångsrikt nationelltoch internationellt utvecklingsarbete. För det första måste samhället vara öppel. Kunskaper är enav de främsta resurserna i den förändring som världsekonomin nu genomgår.Kunskap och spridning av idéer kan föra utvecklingen vidare. I det demokratiskasamhället finns respekt för kunskapen och det fria länkandet. I demokra-fiernakan teser öppet prövas och accepteras eller förkastas. Genom yttrandefrihetenoch rätlen att bilda föreningar eller företag kan idéer spridas och utvecklas. För det andra måste samhälld byggas på stimulans,företagande och en fri marknad. Också för delta har vi fått bevis under detsena 80-talet. Allt fler inser alt central planering och byråkrati inte kanhålla jämna steg eller mäta sig i kraft med den tekniska och marknadsekonomiskautvecklingen. Välstånd skapas inte av byråkratier, och enbart planer skaparingen tillväxt. Samspelet mellan olika aktörer på marknaden är drivkraften ialla bestående framsteg. Det är enskilda människor som genom sin egeninitiativkraft och sitt eget arbele skapar framåtskridande. 1988/89:99 Fördet tredje måste samarbetet mellan länder och folk öka. samarbeteökar förståelsen och viljan att bidra till en rimligare fördelning av Genom samarbeteundanröjs avund och misstro. Samarbete ger grunden för ett liv i fred. Mina partikolleger kommer under den efterföljande debatten att ta uppolika ämnesområden fill en noggrannare behandling än jag har gjort i dettaförsta anförande. Meddetta, herr talman, ber jag att få yrka bifall till de moderata reservationersom finns fogade fill detta betänkande. Anf.2 (): Utvecklingen i världen kan tecknas i både ljusa och mörka färger.Vill man se alla svårigheter som tornar upp sig behöver man sannerligen inteleta efter dem - svält, krig, miljöförstöring, de fatfiga ländernas skuldkris,befolkningsexplosion, aids, barnadödlighet, apartheid. Bilden kan tecknasmycket mörk och dyster. Men man kan också söka, och finna, posifiva och ljusainslag i det som sker i vår värld, t.ex. förbättrade relationer mellanstormakterna, vissa, om än små, resultat i vad gäller nedrustningssträvandenaoch större öppenhet i . Barnadödligheten har halverats sedan1950-talet i tredje världen, där också medellivslängden har ökat sedan dessmed och skrivkunnigheten mer än fördubblats. Regeringenhar i biståndspropositionen lyft fram denna mer optimistiska bild underrubriken mellan krig och fred. Första meningen under den rubrikenlyder: "I tredje världen har under större delen av flerkonflikter utspelat sig." Närjag läste rubriken och den här meningen flög mina tankar ner fill , därjag stod framför ett sönderbombat hus - sönderbombatunder frihetskrig. När jag stod där framför ruinen och densönderbombade verandan, drog jag mig till minnes vad den sydafrikanskegruvägaren sagt till mig just på den platsen framför sitt eget hus 25 årfidigare. Det var under lan Smiths dagar och fiden för UDI. Den vitegruvägarens ord föll ungefär så här: Visst- jag förstår väl - och kan väl erkänna att afrikanerna i framtidenkommer att regera det här landet. Men det skall jag säga dig, det blir inteutan krig. Och innan vi vita tvingas lämna landet - om det nu blir så -dåkommer vi först att spränga alla vägar, järnvägar, broar, sjukhus, skolor, jaallt. Afrikanerna skall få ta hand om landet såsom vi en gång fann det - vi somhar byggt landet. Ja,så lät det från en vit rhodesier - . stod jag alltså åter påsamma plats och kunde konstatera att det enda som var förstört i området efterfrihetskriget var gruvägarens eget hus. Allt annat i området var intakt. Vägaroch broar var farbara och skolor och sjukhus fungerade. Jaghar velat berätta om denna upplevelse dels för att visa pä den oförsonliga ochdestrukfiva inställningen vi så ofta möter bland vita sydafrikaner somförsvarar apartheidsystemet, dels att utvecklingen förvisso inte följer demönster de själva har tänkt sig. Hela södra är i dagett mycket känsligt område som lätt kan explodera i ett storkrig.Men må utvecklingen bli så som rubriken i propositionen lyder "Biståndmellan krig och fred", inte mellan krig och krig. Vi har alla ett gemensamt ansvar för vår jord och för människansframtid. Solidariteten måste vara gränslös. Vi i de rika länderna måste ökavåra insatser för att solidariskt stödja människorna i i derasansträngningar mot fattigdom och nöd, för frihet och självständighet. Vi kandock konstatera att klyftan mellan rika och fattiga länder bara ökar och attden ekonomiska utvecklingen i många är mycket svag. Ofta håller deninte jämna steg med befolkningsutveckhngen. Biståndetmåste mot bakgrund av de stora behoven i mottagarländerna ha en särställning ibudgetarbetet. Även i situationer när besparingar på alla andra områdendiskuteras skall biståndet skyddas. vill vi effektivisera biståndet,inte för att ge mindre utan för att kunna hjälpa fler. Folkpartietmotsätter sig därför alla manipulationer och nedskärningar av u-landsbiståndet.Vi menar att enprocentsmålet är ett moraliskt bindande åtagande gentemot defattiga länderna. Det får inte användas som kortsiktig budgetregulator. Enligtvår uppfattning motiverar situationen i världen utökade svenskabiståndsinsatser. Det är nu dags att formulera en ny långsiktig ambition föru-landsbiståndet. Målet bör vara av bruttonationalinkomsten. Jämfört medbehoven kommer också ett sådant bistånd att vara endast ett marginellt bidragtill lösningen av problem. Jagvill på denna punkt citera i i år.Hon påminner i sin arfikel både om de väldiga behoven och om den ökadebiståndsviljan och fortsätter: "Det finns en grund att stå på för enregering som vill satsa djärvt på att gå utöver delmålet för att ivarje fall nå de som är ett minimum för en anständig målsättningenligt Tinbergens undersökningar". slutar sin artikel på följandevis: "Kan vi på nästa socialdemokratiska partikongress, 1990, få separollen 'Ett rättvisare , en rättvisare värld. Jagbollar frågan vidare till socialdemokraterna i kammaren med biståndsministerLena i spetsen. Stödjer ni förslag? Det voreonekligen intressant att få besked på den punkten här . Tyvärrkan jag konstatera att inte heller ställer upp på enprocentsmålet.Det beklagar jag verkligen. Det vore onekligen värdefullt om riksdagenigt och solidariskt kunde slå vakt om enprocentsmålet. Det vore en styrkainför hetnmaopinionen och inför världen i övrigt om vi vore överens. ansermoderaterna att ett av världens rikaste länder inte har råd att avstå avsin nationalinkomst till världens fattiga. Jag frågar: Om vi i inte harråd, vem skulle då ha råd att avstå ? Iolika internafionella sammanhang har vi arbetat för ett obundet bistånd, biståndsom ges utan krav på upphandling i givarlandet. Detråder inget tvivel om att obundet bistånd är att föredra. Bundet biståndstrider mot frihandelstanken. Mottagarlandets valfrihet begränsas. Del riskeraratt fördyra de upphandlade varorna, eftersom konkurrensen begränsas. I svensk biståndsdebatthar krav på en ökad andel bundet bistånd framförts från framför alltindustrin och . Inte sällan har samma debattörer på en gång begärthögre effekfivitet och ökad bindningsgrad. Det resonemanget håller inte. Viär också kritiska till det svenska u-kreditsystem som har varit i bruk underen . Jag är övertygad om att de biståndsmedel som vi under årens lopphar anslagit till detta hade kunnat användas på ett bättre sätt, fill andraangelägna behov i . Det är därför vi önskar se systemet medu-krediter omprövat till förmån för ett obundet gåvobistånd. Vi föreslår därföratt denna anslagspost näsla budgetår begränsas till 300 milj. kr. 1985beslutade att en del av livsmedelsbiståndet skall upphandlas fillregleringspriser. Vi har frän under en följd av år begärt att dettasystem skall avskaffas. Det är därför glädjande att nu kunna konstatera attbiståndsmedel inte längre skall få användas fqr all läcka den merkostnad somuppslår när svenskl spannmål som är avsett som livsmedelshjälp köps upp lillsvenska regleringspriser i stället för till det lägre världsmarknadspriset.Detta ligger helt i linje med vår syn på att biståndet skall vara obundet. Varaktigfred kan endast bygga på jämlika förhållanden mellan olika stater och pårespekt för mänskliga rättigheter inom varje stat. Det gäller också u-länderna.De inre konflikterna är starkast och den ekonomiska utvecklingen svagast i deländer där de mänskliga rällighelerna respekteras minst. Det behövs en nyinternationalism, där frihet från inhemskt våld och förtryck ges lika stor viktsom frigörelse från utländska kolonisatörer och imperiebyggare. Detfinns en rad krav som bör vara uppfyllda för alt en stat skall kunna räknastill kretsen av demokratier, l.ex. - Det skall hållas fria och hemliga val. - Det skall råda en vidsträckt yttrande- ochorganisalionsfrihet. - Den politiska mångfalden måsle vara säkerställdgenom fri partibildning och flerpartisystem. All bygga upp en demokratisk stat tar tid. Det ärett tålamodskrävande och mödosamt arbete. Det är emellertid en sak att varamedveten om svårigheterna i en demokratisk utvecklingsprocess och en hellannan att ställa målen -fria val, yttrandefrihet och politisk mångfald l.ex. -lägre, och ge själva demokratibegreppel en vag och diffus tolkning. I densvenska biståndsdebal-ten fanns det ett tag - och finns kanske delvis ännu - entendens att bagatellisera demokratimålet, att se polilisk frihet som en överflödsvarafattiga länder inte har råd med. Det är en inslällning som dl liberalt partialdrig kan acceptera. Det är glädjande att alll fler numera anslufit sig tillvår uppfattning. Detär vår bestämda uppfattning att demokratimålet - trots att det fåttökad uppmärksamhet - spelat en alltför undanskymd roll i denpraktiska utformningen av det svenska biståndet. Detbör understrykas att en friare ekonomi med en livaktig småföretag-samhetinnebär mångfald och en begränsning av statens makt på dl sätt som gynnar - omän inte garanterar - en utveckling i demokratisk riktning. Det är till fördelbåde för demokratin och för den ekonomiska utvecklingen i omcentralstyrningen minskar, marknaden uppmuntras och Det är viktigt att ge utrymme för kreativitet och Prot. 1988/89:99 skapande människor. I länderdär demokratin är ung är stöd till organisationer och , . politiskaföreningar särskilt angeläget. De demokratiska institufionerna är i .. , allmänhetännu bräckliga, folkrörelsetraditionerna ofta myckel begränsade och partiernasvaga. Även begränsade biståndsinsatser under demokratins känsliga barndom kandärför vara av stort värde. Här kan förslaget om bistånd via svenska stiftelserfå stor betydelse. Men även andra demokrafi-stödjande insatser bör komma ifråga. Det är glädjande alt anslagsposten Särskilda program numera kan användasi della syfte. Anslaget bör höjas med 20 milj. kr. för utökat bistånd av deltaslag. Enskilda organisationer, särskill missionen,utgjorde pionjärerna i svenskt internationellt solidariletsarbde i de fattigaländerna. Den kunskap, erfarenhet och förslåelse för de människor och kulturerdet rör sig om som organisationerna har givit har varit ovärderlig. Ideella organisationer har ofta lättare att nå ul till demänniskor som verkligen behöver hjälp och når beundransvärda resultat medblygsamma insatser. De har ofta en erfarenhet av u-landsarbete som sträcker siglångt utöver vad de statliga biståndsorganen kan uppvisa. Åtskilliga har genomåren skaffat sig en lokal kunskap som gör insatserna effektiva. Ideellaorganisationer är flexibla och kan gå direki pä problemen utan formellaomvägar. Deras administrafion pä hemmaplan är oftast liten och obyråkra-lisk.De har kontakter med organisationer i mottagarlandet, vilket är en avförutsättningarna för all svenska ansträngningar skall mölas av motsvarandeengagemang ute på fältet. föreslår i en motion till detta enavdragsrätt för gåvor lill internationellt bistånd. Det är angeläget att pådetta sätt uppmuntra enskilt ansvarslagande för hjälpen lill de fattigaländerna. Förslaget kan också bidra lill att större resurser överförs frånSverige till . En långsiktig utfästelse bör nu ges om fortsatt växandeanslag till en miljard om fem är. Det skulle öka organisationernas möjligheleratt planera för nya insatser och vidga sin biståndsförmedlande kapacitet. För nästabudgetår bör anslaget höjas med 50 milj. kr. utöver vad regeringen harföreslagit. Sex gånger fler människor dog i katastroferunder 1970-talel än . Det börjar bli alltmer uppenbart attmånga av dessa katastrofer, och inte minst den omfattning de får, egenlligen ärett resultat av miljöförstöring och överutnyttjande av naturresurser. Detta äri sin tur i stor utsträckning en direkt följd av fattigdomen ochunderutvecklingen i sig. Katastrofförebyggande bistånd är därför, vilket inteminst Röda korset övertygande visat, av största vikt både för att räddamänniskor undan kommande katastrofer och för att bidra till en utveckling somminskar risken för kommande katastrofer. Värt bistånd bör därför i högre gradinriktas på kaiasirofförebyggande insatser. Miljön får inte betraktas som en avgränsad sektor ibiståndet. Sambanden mellan miljövård och ulveckling är så siarka att de måste påverka allt bistånd. Huvuddelen av miljövårdsinsatserna måste därför ske i form av miljöhänsyn i alla utvecklingsprojekt som påverkar miljön. Del är därför 9 nödvändigt att varjebiståndsinsats som kan komma att påverka miljön kombineras medmiljökonsekvensanalyser. Underrubriken miljöinsatser har utskottet inte nöjt sig med de 125miljoner som regeringen har föreslagit. Ett enigt utskott har i ställd, vilketpåpekats tidigare här , föreslagit en höjning av miljöanslaget med 100milj. till 225 miljoner. föreslår utskottet att en del av dessapengar skall få användas för en förstärkning av utrikesförvaltningens ochSIDA:s administrativa resurser på miljöbiståndsområdet. Detta överensstämmermed uppfattning att det inte är försvarligt att låta anslagen förpersonalresurser förbli oförändrade som biståndsanslagen växer ienlighet med vårt enprocentsåtagande. Slutligen,herr talman, vill jag lyfta fram ett av de allvarligaste och svåraste problemvi har att tackla vad gäller biståndet fill de allra fattigaste länderna,nämligen skuldkrisen. räknar man med att samlade skulderuppgår fill den enorma summan av 1,2 billioner dollar. Det kommer att fordrasen mycket generös inställning från långivarnas sida för att lösa dettaskuldproblem. Det fordras både generösa skuldavskrivningar och hjälp och stödtill olika återhämtningsprogram för att komma till rätta med detta storaproblem. Kanske skuldproblemet är ett av 90-talets allvarligaste hot mot enpositiv utveckling för utvecklingsländerna. Bradyplanen, som går ut på att reducera skulderna genom avskrivningar, harkommenterats av bl.a. finansminister , som i entidningsintervju ställt sig kritisk till planen. säger siginte tro på något allomfattande grepp för att klara skuldkrisen. Det voreintressant att höra om biståndsministern delar finansministerns uppfattning.Vilken metod man än väljer brådskar det, annars kan det visa sig att vi går ini 90-talet med än större problem för utvecklingsländerna. Jag yrkar bifall till samtliga reservationer som har folkpartietsnamn. 3 (): Jag tänker inte kommentera alla de 19 punkter där vi i harfunnit anledning att reservera oss i detta betänkande. Några särskilt vikfigareservationer kommer senare i debatten också att kommenteras av . Jag tänkte i stället lyfta fram några principiellafrågor som vi har tagit upp dels i vår partimotion om biståndsfrågor, dels ireservafionerna. Ordetutvecklingsländer ger uttryck för en förhoppning om en utveckling bland jordensfatfiga länder, en utveckling ekonomiskt, socialt, politiskt och kulturellt.Även vi själva behöver ju i och för sig också utvecklas på många områden. Vihar bakom oss en ganska då man i de berörda länderna genominternationellt samarbete och genom stora insatser försökt komma till rätta medde stora fattigdomsproblemen. Vi har bakom oss två s.k. utveckUngsårfionden.Men trots allt detta finns det anledning fill en del ganska dystra reflexionernär vi ser på den utveckling som många av de fattigaste länderna har genomgått.1980-talet har varit en period av ganska enastående ekonomisk tillväxt om viser till världen i dess helhet. och för sig varit entillväxt som har skett till priset av miljöförstöring och växandesociala problem på en del håll. Men mätt i ekonomiska termer har 1980-taletnaturligtvis varit en framgångsperiod för världen. Det har inte satt särskiltdjupa spår i flertalet av de fattigaste länderna i världen. Där har 1980-taleti stället präglats av stagnafion och i många fall rent av fillbakagång. För deallra fattigaste människorna i de fattiga länderna har varit enperiod av djupnande misär och av alltmer desperata livsbetingelser. På alltförmånga ställen över alltför stora områden i vår värld har själva den biologiskaoch ekologiska grundvalen för människors försörjning blivit allt allvarligarehotad. Ökenutbredningen i Sahel-länderna, jordförstöringen i de tropiskabergsområdena i och , översvämningskatastroferna i Bangladeshoch i andra floddeltaområden, allt detta är exempel på hur en ovis hanteringav naturen och naturens förutsättningar hotar att slå tillbaka och attundergräva grundvalen för människornas försörjning. Och det är de fatfigaste människornasom allfid drabbas hårdast. Denhär i många fall ganska dystra utvecklingen har skett samfidigt som det ändåhar gjorts, som jag sade, betydande ansträngningar för att åstadkomma enposifiv ekonomisk utveckling. Många av de länder som kan notera den här typenav växande problem är huvudmottagarländer också för svenskt bistånd. Jagtycker, herr talman, att det finns anledning, mot bakgrund av de erfarenhetersom vi har fått, att nu allvarligt grubbla över om bistånd har denrätta inriktningen, om vi i har formulerat de rätta målen, om viframför allt har skapat de rätta metoderna för att nå de mål som vi sätter uppför oss.