prot · GC0947 · 1988-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1988/89:47 1 § Justerades protokollet för . 2 § Till kammarkansliet hade inkommit följande ansökan omledighet: Härmed ansöker jag omtjänstledighet - på grund avbarnledighet. Framställningen bifölls av kammaren. Talmannen anmälde att () skulle tjänstgöra som ersättare för . 3 § Talmannen meddelade att till kammarkansliet inkommitläkarintyg för (), av vilket framgick att han kommer att varasjukskriven den 23 januari-den 3 april 1989. Talmannen anmälde att My () skulle tjänstgöra som ersättare för . 4 § Val av ytterligare suppleant i lagutskottet Företogs val av en suppleant i lagutskottet. Talmannen meddelade attvalberedningen enligt ett till kammaren inkommet protokollsutdrag enhälligtföreslagit till ny suppleant i lagutskottet. 1 enlighet därmedutsåg kammaren till suppleant i lagutskottet (vpk) Val av ledamot i styrelsen för Stiftelsen Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder. 5 § Valav ledamot i styrelsen för Stiftelsen Företogs val av en ledamot istyrelsen för Stiftelsen . Talmannen meddelade attvalberedningen enligt ett till kammaren inkommet protokollsutdrag enhälligtföreslagit verkställande direktören , , till nyledamot i styrelsen för Stiftelsen efterfinansdirektören . I enlighet därmed utsåg kammaren - förtiden från till dess nytt val förrättades -till ledamot i styrelsen för Stiftelsen verkställande direktören 6 § Föredrogs och hänvisades 1988/89:64till utrikesutskottet 1988/89:KU18 om instruktion förriksdagens förvaltningskontor (förs. 1988/ 89:11). Utskottets hemställan bifölls. 8 § Föredrogs finansutskottets betänkande 1988/89:FiU10 om vissaekonomisk-politiska åtgärder, m.m. (prop. 1988/ 89:47). Vissa ekonomisk-politiska åtgärder, m.m. 1 (): Dagens betänkande från finansutskottet gerett föga överskådligt intryck. Det sammanhänger med att proposition 47, utöveren konjunkturbedömning och allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken,innehåller en rad detaljförslag, som sakbehandlats i andra utskott. Derasställningstaganden har sedan av finansutskottet vidarebefordrats till kammaren,där de viktigaste kommer att diskuteras senare under denna debatt. Jag skall för min del främst uppehålla mig vid deekonomisk-politiska riktlinjerna. För nästan pä dagen ett är sedan debatteradevi här i kammaren den ekonomiska politiken på medellång sikt. Finansministernsanförande formade sig till en dödförklaring av nyliberalismen. börskraschen'tidigareunder hösten fann han för gott att uttala sin förkastel-sedom över de friamarknadskrafterna. Mindre än därefter lägger han sedan fram enproposition, där han gör upp med keynesiansk efterfrågestyrning och talar sigvarm för utbudsekonomi och avreglering. skall konkurrensen stärkas ocholika marknader effektiviseras. Det svänger snabbt i regeringens ekonomiskapolitik -åtminstone vad gäller den verbala uttolkningen. Finansministern avslutade sin medverkan i höstens allmänpolitiskadebatt med att vädja om mera konstruktiva meningsutbyten om vad som faktisktkan uträttas för ekonomi av regering och riksdag. Jag skall ta fastapå denna inbjudan till sakdebatt. Det gör jag så mycket hellre somfinansutskottet har fått en ny ordförande, som jag hälsar välkommen tilluppdraget. och jag har tidigare suttit i samma styrelse -för25 år sedan i - även om rollerna dä var ombytta,så att jag var ordförande och ledamot. En bidragande orsak fill att regeringen efterett år starkt ändrat sin syn på marknadsekonomins möjligheter är säkert attväridsekono-mins utveckling trots alla pessimistiska spådomar blivit bättre änvad någon vågade förutse vid årets början. Under den aktivakonjunkturpolitikens tidevarv fram till tvingades viregelmässigt konstatera att ekonomin i prakfiken nästan aldrig nådde upp tillvad teorin lovade. är det lika vanligt att det faktiska utfallet överträffarde tämligen försiktiga prognoser som ekonomerna ställer upp. Strävan i de storaländerna att hålla en jämn tillväxt utan de överslag som framkallar bakslag harvisat sig oväntat framgångsrik. Man kan tala om en "newtonsk"revolufion i den ekonomiska teorin i riktning mot mindre politisk inblandningoch större frihet för företagare och individens skaparförmåga. Beträffande den svenska ekonomin är ordet för dagenöverhettning. I nominella termer ser tillväxten hygglig ut. Men en svagproduktivitetsutveckling och besvärliga flaskhalsproblem gör att det allramesta kommer fram som inflafion. Realt ligger ekonomiska tillväxtklart under OECD-genomsnittet. Regeringen tvingas nu medge att lönekostnadernastiger med och priserna med 1988. Vad värre är - löner ochpriser väntas utvecklas i samma raska takt under kommande är. Detta medgivandefrån finansministerns sida betyder en nyorientering i så mätto att han inte ilikhet med tidigare försöker prata ned inflationen. är det naturligvisett erkännande av att den tredje vägens politik, som sades kunna förena högsysselsättning med låg inflafionstakt, har misslyckats. Detta klarspråk ärvälkommet, därför att det är i sig en förutsättning för att kampen motinflationen skall kunna föras på ett mera effektivt sätt. gäller det att gåfrån ord til handling. Men receptet heter inte åtstramning genom skattehöjningarutan utbudssfimulans och avreglering. Trots en gynnsam utveckling av de svenska exportpriserna iförhållande till importpriserna väntas underskottet i bytesbalansen fortsättaatt växa. Det betyder att den överbeskattning som lett till stora överskott iden offentliga sektorns finanser inte förmår hindra att det totala sparandetförsämras ytterligare. Det av långtidsutredningen eftertraktade trendbrottetmot lägre Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. Vissa ekonomisk-politiska åtgärder. kostnadsstegringarän i omvärlden och växande bytesöverskott, som skulle användas för att amorterautlandsskulden, ter sig mer avlägset . Under den till följd av den internationellahögkonjunkturen tämligen lugna ytan kvarstår den svenska ekonomins grundläggandeproblem i allt väsentligt. ligger i bottenpå tillväxtliga. När ekonomiskt välstånd mäts som bruttonationalproduktper capita, har glidit ner från sin tidigare topplacering blandvärldens länder till sjunde plats, strax ovanför OECD-genomsnittet.Eftersläpningen ter sig än kraftigare vid en jämförelse av real disponibelhushållsinkomst för t.ex. industriarbetare eller privat konsumtion perinvånare. Tillväxtproblemen accentueras av att har relativtstora resurser knutna till stagnerande branscher. Det förefaller som om destora devalveringarna har hållit tillbaka denstrukturomvandling i riktning mot mer högteknologi som vi sä väl skulle behövaför framtiden. Så länge basindustrierna dominerar produktionen måste vi hållaett allt lägre relativt kostnadsläge - med åtföljande försämring av denrelativa levnadsstandarden - för att den fulla sysselsättningen skall kunnabehållas. Man kan säga att proposition 47 vittnar om en ökadförståelse hos regeringen för långsiktiga problem medkonkurrenskraften och med utvecklingskraften. Prioriteringen av åtgärder påekonomins utbudssida överensstämmer med vad vi moderater länge har efterlyst.Det är med tillfredsställelse vi konstaterar att regeringen avvisar såvälåtstramning genom skattehöjningar som inkomstpolitik. Problemet är inte sämycket konsumtionens ökning som det förhållandet att produktionen utvecklas förlångsamt. Enligt regeringen behövs nu utbudsinriktade åtgärder bl.a.för att motverka pris- och kostnadsstegringarna, förbättra den dåligaproduktiviteten samt öka arbetskraftsutbudet och rörligheten päarbetsmarknaden. Detta är en omsvängning i socialdemokraternas budskap eftervalet som närmast kan liknas vid ett slags "perestrojka". Underförutsättning att finansministern menar allvar med vad han säger skall vimoderater gärna hjälpa regeringen att slå in på en fjärde, utbudsekonomisk väg. Själva starten blev kanske inte alltför övertygande.Proposition 47 innehåller mera råd än dåd. Och de konkreta förändringar somföreslås går ofta i fel riktning - det gäller särskilt bygg- ochbostadspolitiken, som kommer att belysa senare i debatten. Menändå finns det hopp. Inom betydelsefulla sektorer har det praktiska handlandetunder senare år onekligen gått mot avreglering. Kreditpolitiken är i detnärmaste fri från störande statliga ingrepp. Pä valutapolitikens område är dettidigare talet om den evigt bestående hårda kärnan försvunnet och ersatt medantydningar om en fullständig avreglering. Och jag vill gärna rikta entacksamhetens bugning till finansministern för det förhållandet att vi i hösthär i har sluppit den årliga ritualen att sätta den allmännaprisregleringslagen i tillämpning. Den största besvikelsen i proposition 47 är att regeringeninte förordar den sänkning av skattetrycket som utgör den i särklass viktigasteåtgärden för att stimulera ekonomins utbudssida. Det framlagdaskatteförslaget innehöll endast begränsade marginalskattesänkningar,som dessutom till stordel kommer att försvinna, eftersom skatteskalan ärinflationsskyddad. Mänga inkomsttagare, som legat strax under en skiktgräns,får t.o.m. räkna med höjd marginalskatt, även om lönen endast skulle följainflationen.' Därtill kommer att avdragsbegränsningen skärps. Och eftersom vimoderater är ensamma om att vilja sänka statsskatten för alla och eftersomkommunalskatten höjs pä många håll, kan lägre inkomsttagare bara råkaut för försämringar. Under stort buller och bång presenterade finansministernsedan riktlinjer för en stor skatteomläggning 1991. Dessa planer har redandiskuterats åtskilligt både här i kammaren och utanför. Jag skall nöja mig medatt konstatera att den mindre uppmärksammade finansieringssidan är meromfattande än marginalskattesänkningarna. Regeringen förbereder alltså t.o.m.en ytterligare höjning av skatteuttaget. Detta går ju rakt på tvärs mot taletom utbudspolitik. Det går också på tvärs mot utvecklingen på skatteområdet iandra länder. Särskilt anmärkningsvärd är tanken att beskattningen av kapitalskulle kunna skärpas med sammanlagt 27 miljarder. Det är riktigt att deneffektiva beskattningen av kapital har varit lägre än skatten påarbete. Men det finns en god ekonomisk motivering för detta: kapital är mycketmer lättrörligt över gränserna än arbetskraft. Vill man rätta till dennaolikhet, vilket jag tycker är riktigt att göra, går det inte att höja skattenpå kapital till i nivå med den på arbete. Strävan måste vara den motsatta,nämligen att inom ramen för en sänkning av skattetrycket minska det skatteuttagsom träffar arbetskraften. Skärpt kapitalbeskattning ter sig sä mycket meromöjlig som bristen på sparande i landet är ett av våra stora strukturproblem,och utvecklingen mot ökande internationellt beroende och integration görkapitalmarknaden ännu mer känslig för skillnader i skattebelastning. Hur vill då vi moderater utifrån dagens förutsättningarlägga upp den ekonomiska politiken? Först inställer sig frågan omfinanspolitisk åtstramning. Vi har förordat en stramarefinanspolitik med budgetsaldon som varit mindre negativa än i regeringensförslag. Men den åtstramningen har haft formen av besparingar på budgetensutgiftssida. Problemet är att sädana tar tid att besluta ochgenomföra, varför de riskerar att få effekt först sedan aktiviteten ändåmattats av. Därför blir finanspolitisk åtstramning oftast liktydig medskattehöjningar, som har den egeneskapen att de kan genomföras snabbt.Problemet är emellertid att de offentliga finanserna redan uppvisar ett stortöverskott. Vi fick i går, eller , besked om att budgetöverskottet förinnevarande år beräknas till drygt 10 miljarder. Att dä ytterligare höja detfinansiella sparandet i den offentliga sektorn behöver inte leda till enförbättring av bytesbalansen. års erfarenheter både i och it.ex. , och tyder på att resultatet i stället bliren minskning av hushållens sparande. Det är dessutom ofrånkomligen sä att finanspolitikensverkningar mest är strukturella, medan penningpolitiken snabbare och meradirekt påverkar inflationstakten. Finanspolitiken bör därför, som vi ser det,främst inriktas pä att nå långsiktiga mål, varvid det nu mest angelägna är attomfördela resurser frän den offentliga,till den enskilda sektorn. Inom ramenför en grundläggande budgetbalans blir det sedan penningpolitikens uppgift att Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. svara förden mer kortsiktiga styrningen i syfte att hålla inflationen nere. I det viktiga valet av interventionsgrad för denekonomiska politiken förordar vi moderater således en långsiktig, normbaseradstabiliseringspoli-tisk regim. Grundläggande blir då den fasta växelkursen. Detär för att göra denna ännu fastare som vi vid sidan av vaiutaregleringensavskaffande förordar en anknytning av kronan till det europeiska monetärasamarbetet, EMS. Den svenska inflationstakten och kostnadsutvecklingen skulledå inte kunna avvika från vad som gäller i övrigaländer som deltar i detta samarbete. Det blir med andra ord inte möjligt attföra en ackommoderande ekonomisk politik. En viktig uppgift för penningpolitiken blir under dessaförutsättningar att hålla betalningsbalansens saldo i jämvikt genom påverkan påräntenivån och likviditeten i ekonomin. Eftersom vi står fast vid attstaten inte skall nettolåna i utlandet, blir det uppgift att medsin medelsarsenal förmå den privata sektorn att svara för det upplåningsbehovsom ett eventuellt underskott i bytesbalansen medför. Ett tillfälligt sådantunderskott kan ju tolereras, om kapitalimporten används till lönsamma investeringar. Om utgångspunkten är att det rekordhårda skattetrycketskall sänkas, får ökningen av de offentliga utgifterna hållas tillbaka så attökningstakten är långsammare än hela ekonomins långsiktiga tillväxttakt. Detbetyder att de offentliga utgifternas möjliga ökningstakt i nominella termerbestäms av den reala tillväxten i ekonomin, den inflationstakt som råder i deländer mot vilka har en fast växelkurs samt det uppställda kravet päsänkning av skattetrycket. Det senare är för vår del en neddragning med ca 1procentenhet . Man kan då räkna med att den offentliga utgiftsökningen inominella termer måste begränsas ned mot , vilket vi hoppas attfinansministern skall ha lyckats med i det kommande budgetförslaget. Ty det ärendast genom att minska den offentliga sektorns tillväxt som vi kan öka helafolkhushållets tillväxt. Om således penningpolitiken och med den härangivna arbetsfördelningen främst får svara för de stabiliseringspolitiskaingreppen på kortare sikt, blir finanspolitikens och regeringens huvuduppgiftav strukturpolitisk karaktär. Det gäller då att satsa på omvandling ochdynamik. Det betyder utveckling av nya lönsamma företag och avveckling av gamlaolönsamma. Att förbättra såväl konkurrenskraft som utvecklingskraft är detdubbla uppdrag som åvilar den ekonomiska politiken . Utvecklingskraften förstärks genom att man medutbudspolitiska åtgärder ökar ekonomins flexibilitet och förmåga att pämarknadsmässiga villkor styra resurser mot områden med gynnsamma pris- ochtillväxtförutsättningar såväl på hemma- som på världsmarknaden. Genom en bättrefunktionsduglighet hos olika marknader och högre produktivitet minskar ocksåinflationsbenägenheten i ekonomin, vilket underlättar stabiliseringspolitiken.Viktigast i uppsättningen av utbudsstimulerande medel är - jag återkommer tilldet - en sänkning av skattetrycket med tyngdunkten lagd pä de högamarginalskatterna. Men den svenska ekonomin behöver också avregleras. Detgäller bäde den offentliga sektorn och det privata näringslivet. områdensom barnomsorg, sjukvård, åldringsvård och utbildning av låg effektivitet ochlånga köer. Det är endast genom att bryta de offentliga monopolen och öppna förkonkurrens från enskilda alternafiv som kan få en utvecklingskraft inivå med vad som gäller i de snabbt växande . I samma riktningverkar en privatisering av statliga företag och andra offentliga tillgångar. Ja, detta är, herr talman, de principer enligt vilka vimoderater skulle vilja lägga upp den ekonomska politiken framöver. I dagslägetär det alldeles tydligt att efterfrågan överträffar utbudet i vårt land, vilketleder till inflation och problem med bytesbalansen. Det förtjänar i dettasammanhang att påpekas att om inte en del av överefterfrågan kunde absorberasgenom importökning, skulle prisstegringen vara ännu starkare. Receptet just nuär lika enkelt som sväradministrerat, jag medger det: att höja sparkvoten iekonomin och särskilt hushållssparandet. Den närmast till hands liggandemedicinen kan förefalla vara att höja räntan, men det ger den ovälkomnabieffekten att också hålla tillbaka de investeringar som behövs för att ökaproduktionskapaciteten. Den ekonomiska politiken måste därför direkt inriktaspå att förbättra sparandet. 1 stället för att skärpa beskattningen av kapitalmåste dä skatteuttaget rent allmänt sänkas, så att människor får behålla meratt spara av, och särskilda åtgärder sättas in för att stimulera tilllångsiktigt bundet sparande för ålderdomen samt i boende och näringslivet.Därtill krävs det att vi politiker återställer förtroendet för att spelreglernai ekonomin skall förbli stabila. Den uppläggning av den ekonomiska politikensom jag här skisserat skulle ge en sådan tillförsikt. Det är min förhoppning, herr talman, att denbudgetproposition som finansministern presenterar om skallgenomsyras av de nya tongångar - utbudsstimulans och avreglering - somregeringen slagit an och som jag här ytterligare har utvecklat. 1 avvaktan påbesked om detta - jag hoppas att finansministern, trots att han inte ärupptagen på talarlistan, väljer att gå upp och ger oss ett ord på vägen införhelgerna - yrkar jag bifall till de reservationer i finansutskottets betänkande10 som moderata ledamöter står bakom. Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. 2 (): Herr talman vill börja med att hälsa Anna-GretaLeijon välkommen i debatten om den ekonomiska politiken. Jag bara beklagar attdet betänkande där hon gör sin debut som ordförande i finansutskottet är såmycket tunnare i sak än till antalet sidor. Omfånget på betänkandet beror delvis på att s.k.ekonomiska paket i sin helhet nu remitteras till finansutskottet i stället föratt styckas till andra utskott. Att döma av dagens betänkande har detta bådeför- och nackdelar. För framtiden vore det naturligtvis bäst om regeringenbehagade föra en sådan ekonomisk politik att sådana här höstpaket, iblandkallas de krispaket, inte skulle behövas. Det skulle självfallet också främjaden ekonomiska utvecklingen i . Ett enkelt sätt för kammaren attåstadkomma detta är att rösta på reservationer i betänkandet. Jag yrkar däför bifall till alla reservationer från folkpartietsledamöter. Denpolitik vi i vill ha innehåller sänkta marginalskatter. Prot..1988/89:47 Vissa ekonomiskpolitiska åtgärder, m.m. återinförtinflationsskydd, slopade offentliga monopol, slopad valutareglering; slopadekollektiva löntagarfonder, minskad statlig styrning av kommuner, stimulanserför hushållens sparande, en stram finanspolitik genom utgiftsbegränsningar ochbättre förutsättningar för lugna avtalsrörelser. Det är en politik somförbättrar omvandling och produktionsförmåga i den svenska ekonomin, en politiksom förbättrar utvecklingskraften inte bara hos de företag som redan finns utanhos de nya företag som måste tillkomma, om våra balansproblem skall försvinna. Redan på kort sikt har förslag effekter somförbättrar den ekonomiska balansen. Den inhemska efterfrågan dämpas nägotfrämst genom ökat hushållssparande. Och produktionen ökar främst genom attpensionärernas arbetsvilja bättre tas till vara genom det förvärvsavdrag på . som vi föreslår. 1 dagsläget är utbudet för litet och efterfrågan förstor. Dä blir resultatet stora prisökningar, stora underskott och höga räntor.Med förslag skulle utbudet öka och efterfrågan minska, vilketleder till lägre prisökningar och mindre underskott, kort sagt bättresamhällsekonomisk balans och mindre överhettning. Vad som händer om i stället väljer densocialdemokratiska politiken framgår inte i vare sig propositionen ellerbetänkandet. Det blir att köpa grisen i säcken. Jag inser, herr talman, att det inte är så lätt attbeskriva effekterna av den socialdemokratiska politiken, eftersom den är såsplittrad. Socialdemokraterna försöker nämligen sitta på två stolar samtidigt.Den ena stolen är en konkurrens- och avregleringsstol - den sätter man sig påibland när det passar. Där återfinns t.ex. slopandet av importrestriktionernaför kläder, som är välkommet även om det dröjer onödigt . inte varför barnfamiljerna i skall behöva vänta till påatt få köpa sina kläder . Bland det välkomna återfinns ocksåvissa tankar pä avreglering inom jordbruket, som företer vissa likheter medfolkpartiets förslag. Och där återfinns sänkta marginalskatter så att det skalllöna sig att arbeta. Minskade bostadssubventioner hör också hit, även om denfaktiska utformningen är ovanligt dålig. Men, herr talman, sedan finns det en annan stol-det är dengamla vanliga socialdemokratiska skattehöjnings- och regleringsstolen. Däråterfinns försvar för offentliga monopol - värdmonopolet, utbildningsmonopoletoch omsorgsmonopolet skall vara kvar. Här finns utökad byggnadsreglering,bevarade och växande kollektiva löntagarfonder. Här finns fortsatt valutareglering,vaktslående om kollektivt sparande och nej till stimulanser för hushållens egetsparande. Här finns troligen kommande skattehöjningar. Att sitta pä två stolar är alltid svårt. Riskenär stor att regeringen med en duns trillar rakt emellan. Det mest konkreta somdå åstadkommes är troligen en kraftig ökning av osäkerheten och instabiliteteni den ekonomiska politiken. Detta är precis motsatsen till vad som behövs,nämligen stabilare spelregler. Regeringen och utskottsmajoriteten äregentligen ganska nöjda med den ekonomiska utvecklingen i , synes det.Jag undrar om det finns några andra än socialdemokrater som hällermed om detta. Hur många är det som tycker det är bra att priserna stiger i årmed kanske 6,och med ännu mer? Hur många är det som tycker det är bra att Sverigeinte ens på toppen av en högkonjunktur kan betala för sig, utan att handeln medutlandet går med minus, och växande minus? Hur många är det som tycker det ärbra att skattekvoten enligt regeringens egen tabell skall ligga kvar pårekordhöga av bruttonationalinkomsten både , och nästnästaår? 1 ärlighetens namn skall jag tillägga attutskottsmajoriteten faktiskt varnar för höga löne- och prisökningar- nästa år.Om kostnadsökningarna blir för stora blir det åtstramning, sägs det. Jag skullevilja att finansutskottets ordförande utvecklar detta litet närmare. När anser ni er kunna avläsa att ökningenav lönekostnaderna blir för stora? Det kan inte gärna vara i finansplanen, fördä finns inga avtal klara. Är det i den reviderade finansplanen i slutet avapril? Det finns knappast nägra avtal klara dä heller, och i varje fall ärlöneglidningen knappast känd. Vi är , ochlönekostnadsökningarna är inte ens säkra . Men antag att ni gör enprognos i den reviderade finansplanen. Hur mycket måste lönekostnaderna ökanästa år för att det skall kallas akut och den här åtstramningen skall komma?Är det 8, 9 eller , eller hur mycket skall det vara? Och vad är det förslags åtstramning som finansutskottets majoritet nu säger skall sättas in undersenvåren? Om den skall få någorlunda snabb effekt måste det bliskattehöjningar. Hur gär det ihop med det som också har sagts om en visssänkning av inkomstskatten även ? Och har verkligen socialdemokraternainte lärt sig ett dugg av sina fidigare misstag? Om man med dagens högaskattetryck höjer skatterna ännu mer, kommer hushållen i stället att minskasitt sparande, just för att upprätthålla konsumtionen. Jag vill citera en mening från den reviderade finansplaneni våras. Där står det sä här: "Detta innebär att det ärmöjligt att kompensera ett försämrat hushällssparande med en uppgång i detoffentliga sparandet, som åstadkoms med ett höjt skatteuttag." Innebördenär att man inte kan öka det totala sparandet i landet genom skattehöjningar. Ärdet enligt utskottsmajoriteten fortfarande korrekt, eller var det också ettsådant här grovt tankefel av ? har hushällensskulder ökat med mer än .