prot · GC0936 · 1988-12-31 00:00:00 — Det är väl känt all föräldrar med barn i förskoleåldern oftaväljer att förkorta sin arbetstid för att få utrymme för att vara tillsammansmed och vårda sina barn. Delta visar inte minst den senaste Dagbarnvårdarens uppgift är av tradition att i sitt egethem fa emot och vårda andra förvärvsarbefandes barn. Förekomsten av egna barnkan därvid påverka omfattningen av dagbarnvårdarens förvärvsarbete. Enligt minmening utgör detta förhållande ingen diskriminering av dagbarnvårdarna. Tvärtomger dagbarnvårdaryrket unika möjligheter att förena förvärvsarbete och omsorgom de egna barnen. Om arbetsvillkoren för dagbarnvårdare AnL 181 (): Jag vill börja med att tacka statsrådet försvaret, men dess värre måste jag säga att jag inte är särskilt nöjd. tvingades oftast kvinnor som fickbarn att sluta sina förvärvsarbeten. Det berodde inte på aft det infe fannsbarnomsorg. Kvinnor var inte välkomna ut på arbetsmarknaden - i vart fall inteom de var gifta och dessutom hade barn. Självfallet utgår jag från att ingenönskar åter, men en liten kvarleva representerar behandlingen avdagbarnvårdarna. Eftersom en barngrupp naturligt nog inte kan vara hur storsom helst, måste dagbarnvårdarna ta emot färre barn i samma takt somantalet egna barn växer. Detta innebär lägre lön, lägre sjukpenning och iförlängningen lägre ATP. har dagbarnvårdarnamånadslön, semester och alla andra kriterier på ett förvärvsarbete - utom i delavseende som jag har pekat på. Anser statsrådet att dagbarnvårdarna ärförvärvsarbetande, med samma skyldigheter och förmåner som andraförvärvsarbetande i ? Och menar statsrådet att dagbarnvårdarna skalllämna sina egna barn till annan dagbarnvårdare för att kunna la emottillräckligt många barn och slippa gå ned i inkomst? Låt mig först säga att familjedaghem, som denhär värdformen officiellt kallas, har ungefär 20-åriga traditioner i den formde bedrivs i vårt land . Inriktningen har under hela den periodenvarit atf personer - oftast kvinnor - tar emot andras barn för vård i det egnahemmet. Det är inget som helst tvivel om att denna yrkesformbedrivs under alldeles speciella förutsättningar. Det finns knappast någonparallell, där arbetsplatsen utgörs av det egna hemmet pä det systematiskasätt som gäller just detta yrke. Då är det naturligtvis också så att en delförhållanden kring detta yrke blir annorlunda jämfört med de flesta andrayrken. Det är.enligt min uppfattning naturligt att man, som nuhar skett, tar ställning till hur många barn som det är lämpligt atf vårda föralt bibehålla kvaliteten i den vårdinsats som görs - det gäller såväl de barnsom man vårdar på samhällets uppdrag mot ersättning som vården av de egnabarnen. Jag har emellertid svårt att förslå att det förhållandetalt man har denna unika möjlighet atf kombinera en yrkesinsals som beslår avvård av andras barn med vård av de egna barnen skulle kunna betecknas somdiskriminering, när ersättningen utformas med hänsyn fill de barn man faremot. Jag tycker tvärtom att del är en unik möjlighet man har att vårda de egnabarnen i det egna hemmet och kombinera delta med ett förvärvsarbete bestående ivård av andras barn. Prot.1988/89:36 AnL 183 (): 1 december1988 Fm talman! Många tror kanske attdagbarnvårdare är ett övergångsyrke, Om arbetsvillkoren för dagbarnvårdare som manbara har i och att dagbarnvårdarna är unga mammor med egna barn.Det stämmer dock inte riktigt. I min kommun har av dagbarnvårdarnavarit verksamma i yrket , och fler än är . Hälftenav dem arbetar heltid, resten deltid. arbetar de deltid därför attbarngruppen med egna barn inkluderade inte tillåter tillräckligt mångaplacerade barn för alt heltidsfjänsfgöring skall uppnås. Jag kan tillägga attsamtliga har genomgått en adekvat utbildning. Sedan kan jag också påpeka allarbete i hemmet förekommer i många fall. särskilt när det gäller kvinnor -lönsömnad är t.ex. en vanlig företeelse inte minst på västsidan av Sverige.Datorerna gör ju också atf fler kommer att kunna arbeta i sina egna hem. AnL 184 Statsrådet : Jag vill ändå slutföra det här resonemanget.Inger har väckt frågan om diskriminering. Jag tycker nog att förlängningenav det resonemanget snarare närmar sig diskriminering, nämligen den fråga sominställer sig: Varför skulle just den grupp av yrkesverksamma som utövar sittyrke i hemmet ha förmånen atf kunna få ersättning för vården av sina egna barnsamtidigt som de utför jobbet, när inte andra föräldrar får det? Och jag är övertygad om att skulle man sätta detta isystem blir nästa fråga: Varför skall inle också andra föräldrar kunna fåersättning för sina barn? Det gäller kanske i synnerhet dem som förenarförvärvsarbete med hemarbete, och de är ju ganska många: t.ex. jordbrukarhuslrureller kvinnor som ingår i del lilla familjeföretaget och kan utföra en delförvärvsarbete åt företagel som de vårdar de egna barnen. AnL 185 (): Den frågan kunde ha lösts i samband med valet.Jag vet i alla fall tre partier som lade fram ett gemensamt förslag som i vissutsträckning skulle lösa den frågan. Diskrimineringen ligger i aft yrkesarbetande alltså ärtvingade atf gå ned i lön när man får egna barn. Såvitt jag vet finns det ingenannan yrkesgrupp som behandlas på det viset. AnL 186 Statsrådet : tycker jag vi närmar oss pudelns kärna. Förmig har den här frågan hela liden haft att göra med synen på vårdnadsersäftningeller inte för vård av egna barn i hemmet - i del fallet vill jag ge rätt. Men därmed har frågan också vidgats lill att gälla alla föräldrar,och den frågan avgjordes som bekant i valet. Då tycker jag hela det resonemangfaller till marken som och andra för kring ersättning tilldagbarnvårdare för vård av egna barn. Jag skulle vilja säga alt om kommuner vill förbättraarbetsvillkoren för att kunna rekrytera familjedaghemspersonal, tycker jag det är mycket bättre att lägga pengarna på all förbättra ersättningen för de barn man tar emot än att 88 krångla tiU del på del sätt sombl.a. och nu gör. AnL 187INGER (): Jag vill bara påpeka att det inte var jag somväckte frågan om vårdnadsbidrag. Det är egenfligen infe min fråga, men jagkunde inte låta bli att nappa på den tydliga kroken. Problemet är ju atf man är tvingad att gå ned i lön. Delfinns faktiskt människor i som är beroende av atf kunna fä fullinkomst, och det kan alltså inle dagbarnvårdarna. Sedan kan jag inle låta bli att tycka att det är någotkonstigt med principen att dagbarnvårdarna inte har behov av barnomsorg. Detfinns nämligen ett tillfälle när också en dagbarnvårdare är så att säga synlig:när man är fackligt aktiv. Då räknas hennes eller hans barn och placerastillfälligt i barnomsorg. Den principen är faktiskt redan knäckt. Detär kanske bäst jag tillägger att jag tycker det är bra att den är knäckt. Om vården av äldre invandrare Överläggningen var härmed avslutad. 41 § Svar på fråga 1988/89:302 om vården av äldreinvandrare AnL 188 Statsrådet : har frågat socialministern om delfinns några planerade åtgärder som speciellt vänder sig fill devårdinstitutioner som far emot äldre invandrare i behov av vård. Arbetet inom regeringen är så fördelat att del är jag somskall svara på frågan. Att skapa god omsorg och vård för äldre invandrare är enuppgift vars betydelse kraftigt understryks i regeringens proposition"Äldreomsorgen inför 90-talet", som just nu behandlas av . Del är som bekant kommuner och landsting som har ansvaretför att äldre invandrares behov av service och vård fillgodoses. 1 detta ansvaringår bl.a. att planera stödet till personal som arbetar med dessa frågor.Frågan om äldre invandrares situation har alltmer uppmärksammats avhuvudmännen, men mycket återstår fortfarande att göra. Några institufioner som enbart vänder sig till äldre invandrarefinns inte. Däremot finns det flera exempel på ålderdomshem och därgrupper av lägenheter och rum bebos av äldre invandrare. Här finns ocksåtillgång till personal med särskild kompelens vad gäller språk och kultur. Enligt min mening är det vikfigtatf huvudmännen rekryterar och far fill vara personal med språkkunskaper ocherfarenheter från andra kulturer. När det gäller kunskap om en specifikinvandrargrupp bör personalen kunna få stöd av den kunskap som finns t.ex. inomkommunernas invandrarbyråer, hos familjepedagoger och invandrarorganisalioner. AnL 189LENA (): Egentligen skulle jag kunna argumentera påsamma sätt som jag gjorde . Men först vill jag tackastatsrådet för svaret på min fråga om de äldre invandrarna. Vi glömmerså lätt att gruppen äldre invandrare blir allt större. Om vården av äldre invandrare närvarandehar vi mer än 115 000 invandrare som är eller äldre. Den här gruppenväxer, som sagt, . Min tidigare fråga här fill utbildningsministern gälldekanske speciellt invandrarnas språkproblem. Jag tror att det är ett av deabsolut största problemen för de äldre invandrarna, och då särskilt förkvinnorna. Det är klart att delta med institutioner, ålderdomshem,etc. också måste uppmärksammas. De äldre invandrarna måste i detsammanhanget få en bra vård. De måste kunna känna sig hemma i t.ex. ettservicehus. Framför allt måste de bli förstådda. Jag är väl medveten om all del är kommunerna ochlandstingen som har ansvaret för dessa saker. Men kommunerna och landsfingenhar olika ambitioner och målsättningar. Jag har varit ordförande iinvandrarnämnden i min hemkommun, och jag har verkligen en känsla av att manännu inte tar sådant här på allvar. Man är infe rikfigt medveten om att dennagrupp är så stor som den är och atf åtgärder måste vidtas för aft situationenför denna grupp skall bli bra. I och för sig är statsrådets svar beträffande de äldreinvandrarnas problematik positivt och bra. Men det finns ändå skäl aft bevakafrågan med allra största intresse för att inte denna grupp skall komma påundantag. AnL 190 Statsrådet : Jag vill bara något litet utveckla dettaviktiga ämne. Jag är glad ,öVer att har tagit upp frågan. Detråder ju inget tvivel om att detta är en uppgift som bara växer. Det gälleralltså att åstadkomma väl fungerande vård och service för våra äldreinvandrare. Det är skälet lill aft vi i propositionen - det gäller då också desenildementa - lyfter fram just frågan om äldre invandrares behov av vård ochstöd. De här människorna utgör en särskilt prioriterad grupp. har fortlöpande diskussioner medsocialstyrelsen om den aktuella gruppen och om vad som krävs av oss när detgäller aft ge god service. Enligt vad jag har inhämtat kommer Kommunförbundetnästa år att anordna konferenser i syfte att insamla idéer och initiativ somsedan kan spridas till fler. Jag vill också gärna framhålla att ett antal kommunerbedriver utvecklingsarbete på delta område. Bl.a. har socialdepartementetbeviljat medel till sex olika kommuner för utvecklingsarbete i fråga om serviceoch vård när del gäller äldre invandrare. Överläggningenvar härmed avslutad. 42 §Anmäldes och bordlades medanledning av förs. 1988/89:14 angående ett lill riksgäldskonioret riktal ackordsförslag från 1988/89:N12 avHädar m.fl. (fp) 1988/89:N13 av Per m.fl. (m) 1988/89:N14 avKjell () 43 §Meddelande om interpellationer Meddeladesatt följande interpellationer framställts 1988/89:88 av () till justitieministernom frågan om ansvarsfrihet vid viss dödshjälp: sedan framladefängelsestraffkommillén sitt betänkande Frihet från ansvar, där del bl.a.föreslås att ansvarsfrihet beviljas för dödshjälp om sådan begärs av person somsjälv har liten eller ingen möjlighet att ta sitt liv. Förslaget innebär alldödshjälp med samtycke skall jämställas med ringa misshandel och alt ingen skalldömas lill påföljd utan beviljas straffrihet. Om förslaget genomförs, innebär det en klar förändring avsamhällets syn på kravet att värna livet. I praktiken kommer förslaget attuppfattas som en uppluckring av nu gällande värderingar. Visserligen framhåller fängelsestraffkommillén att deninte tar ställning i dödshjälpsfrågan utan endast i vad gäller påföljden, menföljden av att det inle blir någon påföljd måste leda till en ändrad syn påsamhällets bedömning av dödshjälp. Inte minst företrädare för de handikappade har gettuttryck för djup oro över lagförslaget. Det är av naturliga skäl särskilt dennagrupp som berörs av en lagändring. De upplever förslaget som ett hot mot derasliv och trygghet. Frågan gäller emellertid inle bara denna grupp av människor.Den gäller över huvud läget synen på människovärdet. Varför skall frihet från straffansvar kunna beviljas demsom medverkat lill att vissa grupper av handikappade dör, somsamhället på allt sätt försöker hindra andra grupper av människor från att begåsjälvmord? Det bör väl ändå rimligtvis ligga en logik i devärderingar samhället representerar. Eller bottnar förslaget i den värderingenatt olika människor är olika myckel värda? Motbakgrund av vad som ovan anförts vill jag fråga justitieministern: Är statsrådet beredd att medverkatill att de synpunkter som framförts från såväl de handikappade som från andragrupper i samhället, vilka utifrån sin övertygelse motsätter sig ansvarsfrihetför dödshjälp om .samtycke ges, blir beaktade i en kommande eventuell nylagstiftning? 1988/89:89 av () till jusfitieministern omordningsvakter: En sanering av insfitutetordningsvakter genomfördes under slutet av 70-falet, vilken ledde till attauktorisation krävdes för alt kommersiellt få tillstånd atf ställa väktare lillkunders förfogande. I ett samhälle som det svenska med en ökande broltslighetoch med en alltmer internationaliserad hotbild, t.o.m. mot mindre företag såsomrestauranger etc, har nya typer av ordningsvakter, som inte faller under dennuvarande lagsfiftningen om auktorisation börjat dyka upp. de fördessa är alt de saknar all form av utbildning och att de inte sällan ärstyrkemässigt tränade personer och därför kan åstadkomma betydande skador påpersoner som attackeras av dem. Den nu uppkomna situationen är naturligtvis inle speciellför , liknande förhållanden råder i många andra länder. Vad som ärspeciellt för vårt land är att vi under rådande polisbrist ytterligare skuritner antalet poliser och därmed skapat en övervakningslucka, som fylls upp avmindre nogräknade företag, som väljer att i sin tjänst ha personer, vars endaföreträden är svällande muskler. Alla människor har rätt att kräva en trygg offentligmiljö. I denna målsättning ligger all lagstiftaren har en ovillkorligskyldighet atf formulera sådana regler aft skyddet av offentliga miljöer sålångt som möjligt sköts av utbildad polis. När denna övervakning skall kompletteras, är det viktigtall det allmänna förvissar sig om att all form av sådan kompletterandepolisverksamhet sköts av seriösa vaktbolag med väl utbildad och godkändpersonal. Mot bakgrund av vad jag ovan anfört vill jag ställaföljande frågor till statsrådet: Avser statsrådet vidta enöversyn av den nu gällande lagen (1980:578) om ordningsvakter syftande till att skärpa kraven på att varje ordningsvakt som tjänstgör i offentlig miljö skall ha sådant förordnande som föreskrivs i lagen om ordningsvakter? Vilka åtgärder avser statsrådetvidta på kort sikt för att skydda allmänhe ten mot "privata" ordningsvakter som saknar för sin tjänsterforderlig utbildning? 1988/89:90av () till socialministern om sociala åtgärder för värd avvissa unga: Det sociala nätverket som byggtsupp omkring unga dels i socialtjänstlagen, dels i lag (1980:621) med särskildabestämmelser om vård av unga, ger intrycket av att det i nuvarande lagstiftningfinns en tämligen heltäckande insatsarsenal för unga som av olika skäl drabbatsav sociala skador. När den unge aktualiseras första gången för socialtjänstenär det påkallat att vidta åtgärder. Vanligen förekommande är, alt ingentingkraftfullt eller engagerat sker. Men tveklöst är det så, alt redan vid förstatillfället har en destruktiv utveckling ägt rum tämligen . Det är således inte ovanligt, att redan härförordar åtgärder som är otillräckliga eller rent av verkningslösa. När sedanden unge fortsätter utveckla ett allt våldsammare destruktivt beteende stårsamhället alltmer maktlöst. arsenal av stöd och hjälpåtgärder är delsalltför begränsade, dels alltför kraftlösa. Detta leder till attsocialtjänstens insatser alltid endera kommer för sent eller inte ärtillräckliga. typiskt fall av kraftlöshet åskådliggörs bäst när delgäller intagningen av ungdomar som kräver särskild tillsyn i de s.k. §12-hemmen. När en särskilt svårbemästrad ungdom intas på sådant hem händer detatt persona- lentillkallar skyddsombudet som därmed stänger arbetsplatsen eller släpper uf densvårt skadade unge som samhällets sociala organ beslutat ge särskild vård. Företeelsen visar inte enbart på kraftlöshet utan på ettmycket långtgående och avancerat inhumant beteende, där personal sätter denegna bekvämligheten framför en ung människas nödsituation. Motbakgrund av vad jag ovan anfört vill jag ställa följande frågor: alt göra en översyn av socialtjänstlagen och lagen om vård av ungasyftande lill att skapa ytterligare och verkningsfulla åtgärder i arbetet attrehabilitera frän sociala skador? atf genom lagsfiftning förhindra personal atf överge svårt socialtskadade ungdomar under åberopande av arbetsräffslagstiffningen och skyddsombudsmöjlighet att stänga arbetsplats? 44 §Meddelande om fråga Meddeladesatt följande fråga framställts 1988/89:319 av () till socialministern omsituationen för narkomanvården i : I anslutning till debatten omspridningen av HIV-smitta bland narkomaner har frågan om fria sprutor kommitatf debatteras. I finns ca 400 missbrukare av tunga narkotiskapreparat, vilka inte erhåller institutionell vård och behandling. De utgör allaen högriskgrupp när det gäller spridning av HIV-smitta. I denna situation förs en debatt om att prioriteraöppenvårdsinsatser på bekostnad av sluten vård. Det kan inte uteslutas att delbakom denna politik finns kortsiktiga kostnadsskäl. Den aktuella situationen iStockholm är inte enbart ett lokalt problem. I skenet av risken förHIV-smittans utbredning är detta ett nationellt problem av betydande mått. Mot denbakgrunden vill jag ställa följande fråga: Vilka åtgärder avser statsrådetvidta för att på kort sikt komma till rätta med situationen i ochvilka åtgärder planeras på medellång och lång sikt? 45 § Kammaren åtskildes .