prot · GC0976 · 1988-12-31 00:00:00 — Man brukar tradifionellt säga att målen förden ekonomiska politiken skall vara full sysselsättning, prisstabilitet, jämnfördelning, hög ekonomisk tillväxt och balans i utrikesaffärerna. hargenom åren arbetat för att också målen om god miljö och regional balans skallta plats vid sidan av de andra målen. Regeringen accepterar inte dessa mål - denämns inte bland de ekonomisk-politiska mälen i finansplanen. I stället hävdarregeringen att en god ekonomisk utveckling och en god miljö förutsättervarandra och att sådana hänsyn tas . Det är en vanlig reservation somvissa partier gör, när de med en läpparnas bekännelse talar om god miljö ochvillkorar denna till ekonomisk tillväxt men inte vill ta upp tillväxtensinnehåll till debatt. Det räcker inte, som socialdemokraterna länge har gjort,att tala om miljöpolitik - det måste ocksä föras en politik med ekologiskbalans. Ett miljöpolitiskt mål är då en viktig del i en sädan ny politik. har, tillsammans med för förstagången, fogat en reservation rörande miljömålet till ulskottels betänkande.Miljöpartiet ställer sig däremot inte, vilket är något förvånande, bakom det kravom god miljö som vi har som mål för den ekonomiska politiken. Jag vill gärnanämna att det är med ganska stor förvåning som jag läser miljöpartietsreservation. Den verkar nämligen mest vara riktad mot och folkpartietsreservation i stället för mot majoritetens skrivning. säger attvår reservation är en chimär. Det krävs nog en förklaring här i kammaren till hur delkan komma sig alt reserverar sig mot en reservation, där man villgöra mer för miljöfrågorna än majoriteten vill. Det är mycket märkligt attmiljöpartiet avger en sådan reservation. vill markera att en tillväxt med rättinnehåll är nödvändig om det sociala trygghetssystemet skall kunna bibehållaspä nuvarande nivä utan att avgiftsuttaget för detta ökar. har ocksä såsom mål en regional balans.Regeringen har tidigare haft en bättre förståelse för det kravet, men tyvärrhar man numera tagit bort det - det är väl ett led i den expansionistiskapolitik som regeringen för när det gäller storstadsregionerna. Vi menar att detmäste föras en politik för regional balans, och det är särskilt viktigt inuvarande konjunkturläge. arbetar för en decentralisering av samhäUet.Därför vill vi satsa på en utveckling av näringslivet i alla delar av landet.Framför allt bör en satsning ske på smäföretagandet. Det är ocksä enframtidssatsning. Skattepolitiken mäste läggas om så att den, tvärtemot dagenssituation, gynnar smä-och medelstora företag. Bl.a. bör uttaget av arbetsgivaravgiftersänkas för de mindre och medelstora företagen och höjas för de övriga. gör i sin budget ocksä en storsatsning pädecentralisering av den högre utbildningen och regionalpolitiska insatser förglesbygden samt en satsning på infrastruktur. Vi vill också i detta sammanhangnämna vikten av alt en kommande skattereform utformas så atl risktagande ochinvesteringsvilja uppmuntras. Tillgängen på riskkapital mäste säkerställas.Kraven pä symmetri i skattesystemet fär inte drivas sä långt att viktigasamhällsinsatser inte kan uppmuntras. Svenskt näringsliv uppvisar en internationellt settpåfallande liten högteknologisektor. Därför har de icke-socialistiskapartierna en reservation om att högteknologiindustrier bör stimuleras.EG-ländernas högteknologiandel är liten i jämförelse med och , menSveriges andel är ännu mindre. Detta är bl.a. en följd av att skattesystemethar missgynnat risktagande. Därför tycker vi atl det är viktigt att regeringennu utreder hur en utveckling av högteknologiindustrin kan stimuleras ochåterkommer lill med förslag om detta. För att fåtill stånd en utveckling av företagandel krävs också stabila spelregler.Det måste vara en rimlig skattebörda och en rimlig mängd byråkrati förföretagen. Löntagarfonderna bör därför avskaffas, och vinstskatten bordealdrig ha införts. Beskattning som gynnar marknadsimperfek-tioner tjänar ingenpå. lade t.ex. företaget ned sin optionshandel, mycket på grundav den s.k. valpskatten. Jag kan knappast tro att samhället tjänar på dennedläggningen. För sedan stod det en artikel iSvenska om den genomgripande skattereformen. Ovanför den fanns enarfikel om en 20-årig flicka som arbetar som städerska. Hon hette , ochhon tjänade . Hon hade arbetat sedan hon var . Hon ärdärmed en av de nära en halv miljon, eller rättare sagt 450 000heltidsarbetande svenskar som tjänar . Flickan ,liksom de flesta i hennes inkomstläge, ligger på den s.k. marginalen, dvs. deär beroende av olika typer av bidrag, t.ex. bostadsbidrag. Man skulle kunna beteckna det som nägot av samhällets"bakvatten" att en stor del av befolkning har löner somligger pä en nivå, som debatten aldrig berör. På den inkomstnivån finns inga"fringisar" och inga marginalskatteproblem. Dessa människor erbjudsinga emissionsandelar. Det finns en rad saker som dessa inkomsttagare aldrigkänner sig delaktiga i. De drabbas i stället ganska hårt av relativt småförändringar, t.ex. av ökningen av indirekta skatter, mervärdeskatter ellerförändringar i bidragssystemet. Jag tror att det därför vore värdefullt om mankunde få till stånden ny läginkomstutredning, speciellt när det som nudiskuteras omfattande förändringar av skattesystemet och av den offentligasektorn. Jag är faktiskt ganska besviken över det ointresse som socialdemokraternanumera visar för låginkomsttagarnas problem. De kanske är för fä förregeringspartiet. Det var kanske inte någon tillfällighet då socialdemokraternai en valannons hade en bild på en framgångsrik ung man i en sportbil. Det ärkanske den typen av grupper man numera vill ägna sig ät. visade i en undersökning i december månadatt hushållens ekonomi generellt är den sämsta på tio är, och attinkomstklyftorna mellan hushällen ökat. 1979 var det ekonomiskt bästa året förhushållen . 1987 däremot kunde en arbetarfamilj med trebarn inte upprätthålla en skälig konsumtion utan att fä . minus i kassanvarje månad. med att hushållens ekonomi alltså försämrats vel vi atten stor del av storföretagen gått mycket bra . 1 finansutskottets betänkande sägs apropå detta att detfaktum att fördelningspolitiska spänningar uppstått varit"oundvikligt" och en följd av regeringens krisbekämpande politik. Manunderstryker ocksä att åtgärder vidtagits och nämner löntagarfonder,förnyelsefonder, engångsskatten på livförsäkringsbolagen osv. För det förstahandlar det alltså inte bara om spänningar, utan om ökade samhällsklyflor. Fördet andra har knappast nägra kvinnor i samma situation som i artikelnhjälpts av löntagarfonder eller liknande påfund. Jag skall inte nu ta upp den interna socialdemokratiskakritiken i dessa frågor. Jag hänvisar enbart till uppmärksammade artiklar avRolf , av och t.o.m. av utrikesminister sägs att angriper socialdemokratin från vänster numera. också sagtdet i flera debatter. Det är en synvilla. Vi står fast vid vär politik och församma polifik efter valet som vi gjorde före. Det är i stället sä attsocialdemokraterna numera angriper från höger. budgetalternativ innebär en rejäl satsning påkommunerna för att de skall kunna hålla nere sina skatter. De somkommunalskatten utgör verkar vara en skatt som man helst vill glömma och intediskutera. För dem som har lägre inkomster är den skatten nog svårare attbortse frän. Viföreslår en ordentlig skattesänkning också vad avser statsskatten. Vi satsar i värt budgetalternativ på vägbyggande och påutbyggnad av näringslivet. Vi satsar på ordentliga länsanslag, som stimulerarnäringslivet i hela landet och inte bara i storstadsregionerna. Vi redovisar enklar finansiering för de budgetförsvagningar som vi gör i vårt budgetalternativ.Vi gör detta också med en miljöpolitisk prägel. Det är en konsekventuppföljning av den energipolitik som vi stär för och som vårt land borde föra. Det innebär att våra krav på miljöavgiftsomrädel går sticki stäv med de planer som regeringen har , eftersom man t.ex. arbetar med attgä ifrän tidigare energipolitiska beslut. Jag tänker dä på socialdemokraternasplaner att införa moms på energi, vilket skulle innebära en fullständigkapitulation, att man lägger sig platt för de gamla idéer som linje 1, dvs.moderaterna, tidigare föreslog. Exakt den politik som linje 1, arbetsgivarnaoch har fört tänker nu förverkliga. Jag harsvårt att se att energiminister kan sitta kvar med hedern ibehåll om finansministern genomför moms på energi. Det vore en fullständigt nypolitik i riksdag att gå ifrän de energipolitiska mål som vi har hafttidigare. Från sida fullföljer vi också i vårtbudgetalternativ den linje som vi har haft på utbildningsområdet, och som visaratt vi ocksä här ser till att föra samma politik nu som före valet. Vi har en klar fördelningspolitisk linje i vårtbudgetalternativ. Vi vill stödja de utsatta regionerna och vi inriktar oss päen rimlig fördelningspolitik. Vi ser också till att på område efter områdefullfölja den politik som fördes före valet. Med detta, herr talman, ber jag att fä yrka bifall till dereservationer som ledamöter i finansutskottet står bakom. 4HANS (vpk): Redan under valrörelsen utsattesnaturligtvis socialdemokrafin för vänsterkritik. Den kom inte bara frånvänsterpartiet kommunisterna, utan också inifrån det socialdemokratiska partietoch från de många arbetarväljare som man möter i en valrörelse. De är särskiltunder villiga att diskutera den aktuella ekonomiska politiken och vadde olika partierna står för. Det ställdes mänga frågor om den framtidaekonomiska politiken, om rättvisefrågorna, om den offentliga sektorn, somdiskuterades väldigt mycket, och naturligtvis en rad andra frågor. Bland de försiktiga steg till förändring i politiken somman dä kunde märka från regeringens sida var uppmärksammade utspel somaviserade en mjukare attityd från regeringen när det gällde t.ex. matmomsen.Det fanns ett stort folkligt tryck för att den skulle slopas. Andra märkbaraeftergifter, eller justeringar i uppträdande kanske man skulle säga, införkritiken var de uttryckligalöftena om att man nu skulle satsa på t.ex. skolan. Man kunde iregeringsuttalandena åtminstone tolka all också värd- och omsorgsfrägor skulleprioriteras. Om det senare presenterade inkomstskattesystemet sade maningenting, men det var naturligtvis för alt det förslaget, precis som allaandra tidigare skatteförslag , skulle visa sig ha stora fördelarför dem med de allra högsta inkomsterna. Sådant är mycket känsligt blandarbetarväljare och inför ett val. Det var väl därför man lade fram förslaget såsnabbt efter valet. Under höstens riksdagsdebatter gjordes ständiga syftningarframåt frän regeringens sida, dvs. mot den januaribudgel som skulle komma ochdär allt skulle presenteras. Trots alt man är luttrad i dessa sammanhang tänkteman kanske litet till mans att den som väntar pä något gott väntar irite förlänge - vi får väl se vad som kommer . Det ekonomiska läget är jusådant att det verkligen finns plats för en rad reformer och förändringar, ävenom man ser på politiken med kamerala ögon, som det finns en tendens att göranär man diskuterar ekonomisk politik. vet vi alla att regeringen i stället åter med kraft harvisat att den är på väg bort från en traditionell rättvisepolitik, entraditionell arbetarpolitik. Vi vet nu att politiken ocksä fortsättningsvishelt skall ske pä kapitalismens villkor, och vi vet nu att den tredje vägenfullföljs med förslag om en ännu mer avreglerad ekonomi. var detinriktningen av jordbruks- och tekopolitiken som var uppe till beslut. ärdet valutaregleringarna som helt skall las bort. Vidare vet vi nu ocksä hurregeringen hade tänkt sig att låta det s.k. lönelaket slå igenom i budgeten. Som vi här har hön har denna debatt ganska mycket handlatom inslag i budgeten som gäller valulareglering och lönetak. Jag skall ocksåuppehålla mig en del vid dessa företeelser, eftersom de är utmärkta exempel pådet ekonomisk-politiska tänkande som ligger bakom bäde regeringens och deborgerliga partiernas ekonomiska politik. Lönetaket eller, som det kallas, "utgiftsramen förlöneökningar", som kommunisterna varnat för, röstat emotoch försökt föra debatt omkring även utanför , har verkligen kommiti ropet och blivit debatterat. Man kan konstatera atl en fråga aldrig blirriktigt viktig eller uppmärksammad förrän massmedierna nappar pä den. Trotsalla försök att lägga ut dimridåer omkring tillämpningen av lönelaket, såsomdet har gjorts tidigare vid förhör i utskottet, i interpellationsdebatter osv.,sä var det nu uppenbart att lönetaket måsle slå igenom i budgeten, om detöverskreds. Det visste naturligtvis långt i förväg också de borgerligapartierna, som var för lönetaket. Att det nu skulle uppmärksammas och bli sädramatiskt just på skolans område beror naturligtvis pä att skolorna ser ut somde gör och att så många lärare, elever, föräldrar och familjer känner tillvilken verkan ätstramningspolitiken inom den offentliga sektorn har haft päskolorna - det kan de se . Det finns sä många andra områden inom densamhälleliga sektorn där det är mer fördolt för allmänheten. blev emellertid pressen för stor på de borgerliga.Modet svek, trots all de ju vill ha ett lönetak i någon form, vilket framgår avdagens belänkande där alla de andra partierna stär bakom något slags lönerameller lönelak. De har ju skapat nya namn i stället för de gamla.Finansministern blev för sin del sur ochsprang ifrån sin egen proposition - i varje fall tog han muntligen avstånd frånden. Han kunde ju inte lägga fram en ny proposition, eftersom förslaget omutgiftstak redan var framlagt. socialdemokratiska ledamöter, som annarsaktar sig för att motionera i egna frågor som behandlas i det egna utskottet,eftersom man i så fall måste ta ställning till sina egna skrivningar, lade nufram en motion i vilken man försökte förklara sig beträffande lönetaket och omvad som skulle finnas i stället, dock utan att skapa det minsta grand avklarhet. Trots en lång debatt i utskottet, trots försök tillförklarande skrivningar står vi där vi började. Finansministerns lönetak gällerinte, men förutsätts fungera. De borgerliga och socialdemokraterna, som införden allmänna opinionen velat slingra sig ur ramen, har i stället skapat entotalram där lönerna ingår och alltså fortsättningsvis skall vägas motverksamheten. Det står helt klart att det vi nu skall besluta om är exaktdetsamma som en utgiftsram för löneökningar. har inget förändrats bara föratt det fått ett nytt namn. Vi i vpk anser att lönetaket skall bort. Vi har aldrigaccepterat ramtänkandet för löner och verksamhet tillsammans och anser att detär felaktigt. Verksamhetsbidrag mäste skiljas från lönekostnader. Anställdaskall inte pressas att välja mellan lön och verksamhet. Ofta behöver ju bådaförbättras. Annars hotas enligt vår mening den fria förhandlingsrätten och endelegering av s.k. ansvar nedåt tenderar att ske som ramarna blirsnävare. , då man hade generösare anslag, var det inte tal om att ge ansvartill lägre nivä. Politiska prioriteringar och anslagsbeviljande för vissverksamhet skall skötas på politisk nivä. Därmed är inte sagt att en omfattandedemokratisering av den gemensamma sektorn inte skulle kunna få till resultatatt mer ansvar och beslut läggs långt ut i organisationen, där kunnandet ochden vardagliga kontakten med problemen finns. Det aren sak, men en annan sak äratt, som man nu gör, ställa detta mot löneutvecklingen, vilket är heltoacceptabelt. I detta vårt ställningstagande ligger naturligtvisvetskapen om de oerhört stora rikedomar som i vårt land skulle kunna användasför att utveckla och förbättra den gemensamma sektorn i stället för att manmekaniskt stramar äl och vältrar över verksamhetsansvar pä t.ex lärare ellervärdbiträden. Men då mäste naturligtvis storfinans och kapitalägare varamed och betala. Då kan man inte göra som man nu gör: lägga fram förslag om attbyta skattesänkningar mot löneökningar för att skydda kapitalels utgifter. Denpolitik som diskuteras och som verkligen kan lyftas fram som ettkomplement till den här ekonomiska politiken, eftersom den visar vad man tänkersig , går ut på att man skall hålla nere lönerna och rädda vinsternaåt kapitalet genom att staten går in med en skattesänkning och alltså betalarut lill de anställda det som bolagen borde betala. Jag kan inte se att det fårnågon annan effekt än att man får ännu svårare att finansiera den gemensammasektorns utgifter, eftersom skatteintäkterna minskar. Pä det sättet skulle manbehöva sätta ännu snävare löneramar och hårdare verksamhetspress på deanställda. Detta anser vi vara en helt bakvänd polifik. För vpk :s del kan vi i nuvarande vinstläge. vid enhistorisk tillbakablick och med den framförhällning som är möjlig i denekonomiska polifiken inte se att man skall behöva sänka skallen som ersättningför ett hyggligt avtal. Del finns pengar för hyggliga avtal. Vpk kan naturligtvis i och för sig tänka sig att sänkaskatterna för den enskilde, men det skall då vara fråga om skatterabatt till delägre inkomstskikten eller att överföra pengar till kommunerna, sä attkommunalskatten kan minskas. Den är ju oerhört betungande förläginkomsttagarna. Eller ocksä kan matmomsen slopas. Det kan finansieras genomatt av bolagsvinsterna ge ersättning åt staten. Det är en riklig skattepolitk,som skulle kunna ha en gynnsam inverkan pä familjernas hårt pressade ekonomiutan att staten behövde förlora. Så över till den andra frågan, där man ocksä fullständigtger efter för kapitalmarknaden. Det gäller valularegleringen. Entotalavreglering, som man nu föreslår - det finns några smä helt betydelselösarester kvar, om jag tolkar experternas uttalanden rätt - skulle innebära ettfullständigt kapitulerande inför dessa kapitalkrafter. Affärstidningarnavisade ocksä när detta blev känt förmögna personer som gjorde glädjeskutt ochropade: Äntligen! Under hela 80-talel har avregleringen av ekonomin pågått, ochdet är nu bara de sista resterna som skall säljas ut . Frågan om valutaregleringen är frågan om rätten att föraen självständig ekonomisk politik. Hur skall t.ex en kapitalbeskattning elleren investeringsstyrning till utsatta regioner kunna genomföras, om det ärfullt frill att föra kapital över gränserna? Naturligtvis går det inte.Naturligtvis har man avhänt sig dessa instrument i och med att man fullständigtavreglerar ekonomin pä det här sättet. Jag kan inte se annat än att det är enytterligare anpassning till de starka kapitalistiska länderna och tillkapitalets vilja att fritt disponera och hantera de ekonomiska resurser som devanliga människorna arbetat ihop. Vinsterna i bolagen är faktiskt resultatet avde mänga människornas arbete. Delta vill man nu fritt disponera utan nägon somhelst politisk inblandning. Förutsättningarna för en nationellt präglad ekonomiskpolitik måsle ju härmed vara väsentligt försämrade. Det tror jag alla är på delklara med, även om man inle säger det. Det gäller även anhängarna till dessaförändringar frän samtliga andra partier, sävitl jag förstår. Del är inget atthymla om lika litet som om lönetakel. Men del är icke desto mindre heltförkastligt. Det jag nu har talat om är bara några exempel pä denborgerliga revolutionens fullbordan i alla väsentliga frågor. Det kommer,såvitt jag kan förstå, att ta mycket läng tid innan arbetarrörelsen med någotsom helst stöd från den ekonomiska politiken kan återerövra sin förloradeposition och maktställning i samhället. Nya signaler bäde i budgetpropositionen och i andrasammanhang tyder på att samhället inle kommer att ta det tulla ansvaret fört.ex. välfärden och pensioneringen. Alltmer lämnas öppet för privata lösningar,och de borgerliga gläds naturligtvis. De enorma rikedomar som skapats av dearbetande, men som disponeras av kapitalägarna, söker nya områden förinvesteringar och spekulation. Vad vore lämpligare för dessa krafter än enprivatisering av delar av eller hela den offentliga sektorn. Och vad voreolämpligare ur rättvise-och fördelningssynpunkt än om den enskilde själv skulle börja betala för sådantsom vi är vana vid skall finansieras över skatten och fördelas pä etträttfärdigt och rikligt sätt. Vilken ekonomisk politik vill dä kommunisterna föra? Visäger i våra motioner alt det görs framsteg och att det finns vikliga delar därförbättringar har skett, trots att man i stor utsträckning har fört en politiksom leder bort från rättvisa och välfärd. Att t.ex. arbetslösheten är låg kaninte motbevisas. Vid sidan av den ljusa bild av ekonomin som regeringen gerfinns det viktiga områden som vi menar att man mäste göra något åt, om manskall fullfölja en traditionell arbetarpolitik, som återtar förloradepositioner och skapar möjligheter för de vanliga människorna att ifortsättningen få det bra i samhället. Man mäste t.ex. demokratisera ekonomin.,En demokratiseringav ekonomin är grundläggande för att kunna motverka storfinansensmaktkoncentration och dess inflytande över näringslivets investeringar ochöver samhällets utveckling pä lång sikt. Kampen för en demokratisering sker iförsta hand på arbetsplatserna, men den borde understödjas av riksdagsbeslutoch den ekonomiska politikens inriktning, sä att vi får ett stöd för dessaförändringar. är vi pä väg åt det andra hållet. Det krävs förändringar i arbetsorganisationen för attmänniskor skall fä ett direkt inflytande över sina arbeten bäde inom industrinoch inom den offentliga sektorn. Det krävs insatser för teknikutveckling sä attmakten sprids och elitvälde motverkas. Men för att detta skall kunnaförverkligas krävs förstärkta rättigheter för de anställda och deras fackligaorganisationer. Det behövs en skärpt valutalagstiftning - inte enavreglering. Transnatio-naliseringen måste motverkas, och kapitalrörelser övergränserna mäste kontrolleras mer än vad som är fallet. Det krävs därför attriksdagen uttalar sig mol den avreglering som regeringen nu vill genomföra. Deanställda måste ges vetorätt mot utländska uppköp av svenska företag och molatt svenska företag hur som helst kan köpa upp bolag här i landet. Vi vet jut.ex. hur det gick till när ABB transnationaliserades. Det var bittraerfarenheter frän fackligt håll. Det är intressant att se att det finns ettstöd från de gröna när del gäller vikliga frågor som den ekonomiska demokratin,demokratin på arbetsplatserna och de anställdas rätt att påverka sin egensituation, och det tackar vi för. internationella relationer mäste breddas.Målsättningen för politiken gentemot länderna inom EG måste vara densamma somgäller för polifiken gentemot andra stater - en beredskap för samarbete ochhandel men inte till underordning och beroende. Världen är bra mycket större änEG, vilket t.o.m. har uttalat i en debattartikel iVestmanlands . Det var roligt att höra. bör verka för en ny ekonomisk världsordning somgynnar tredje världens sociala utveckling. Vi mäste ha en bättre spridning närdet gäller handelsrelationerna till andra länder. I bör verkaför en förstärkning av EFTA och för ett ökat nordiskt samarbete. EG kan intevara allt. Vi i vpkvill föra vad vi kallar en ekologisk näringspolitik, dvs. avproduktion, konsumtion och trafik som inte hotar livsmiljön och naturen ellerskapar rovdrift. Man måste medvetet styra näringslivets utveckling mot sundaproduktionsmetoder, tekniker och material som är skonsamma mot miljön. Dettakräver att det skapas ekonomisk-politiska instrument för en sådan inriktning.Det räcker inte med att man bara talar om en god miljö, medan den kapitalistiskaproduktionen och rovdriften pågår som vanligt. Detta måste bli en del av denekonomiska politiken och inte, som sägs i olika sammanhang, ett bihang. Det behövs naturligtvis också en oerhört hård lagsfiftningoch ingrepp mot kapitalets frihet. Ett rejält investeringsprogram krävs för attklara eftersatta behov inom den offentliga sektorn. Det krävs rejäla satsningarnär det gäller vård, barnomsorg och äldreomsorg, skola, kultur ochhandikappade. Den inriktningen finner man inte i årets finansplan. Man kantvärtom se en kommersialisering, en anpassning av förhållandena inom t.ex.vårdområdet till sådana effektivitetskrav som råder för varuproduktionen,lönetak och en press på människor att i första hand klara ekonomin och inleverksamheten.