prot · GC0911 · 1988-12-31 00:00:00 — De tvingas ägna mindre tid åtsjälva vården än åt aff förklara för värdsökande och anhöriga varför det är somdet är. Många sliter ut sig i förfid, andra slutar. Lärarnai skolan får infe utveckla sin förmåga aft utbilda och bilda. Alltför mångabyråkrater lägger sig i deras jobb. Mångagamla står i årslånga köer för ganska enkla operationer. Andra ligger ifyrbäddsrum inom långvården. Några senildementa irrar runt pä ålderdomshem,till men både för sig själva och andra. Mångamed lägre utbildning tvingas kvar i dåligt betalda jobb därför aff det intelönar sig med vidareutbildning. En högre lön försvinner nästan helt i ökadestudielån oeh högre skaft. Det gäller särskilt många kvinnor. Vii folkparfiet vill ändra på denna verklighet. Det kräver olika slags reformer.En del kräver mer pengar, dvs. mer resurser genom bättre ekonomisk utveckling.Andra förändringar kräver en ändrad syn på människors förmåga. Under den gångna valrörelsen låtsades regeringen aft nästan allt varbra. efter valet måste den erkänna aff detta var en bluff. Den ekonomiskaverkligheten beskrivs i konjunkturinsfitufefs hösfrapport och i fal efter falav riksbankschefen. I korthet är läget sådant atf den inhemska efterfrågan, framför alltden totala konsumtionen, ökar mer än den totala produktionen. Defta har nupågått i utan att regeringen har gjort någonfing. Jag vill citeranågra meningar från konjunkturinsfitufefs rapport, som i är är ovanligt rakt påsak. "Bruttonationalproduktenväntas öka , dvs. en hel procentenhet mindre än den samlade inhemskaefterfrågan. Detta förhållande speglar framför allt det faktum aft resurs- ochprodukfivifefsfillväxfen inom landet är otillräcklig för aff den inhemskaprodukfionen skall kunna 'svara på' en så snabb efterfrägeökning. Följden bliri stället prisstegringar och förlust av marknadsandelar, hemma ochutomlands." Detär socialdemokrafiska försummelser som har skapat denna verklighet. Regeringenhar ägnat sig ät aft slå vakt om det bestående och har rullat problemen framförsig. Jag vill ge några exempel. Fördet första: Ingen skattereform har genomförts. Regeringen har inte ens lyckatsbibehålla den sänkning av marginalskatten som den själv varit med om attgenomföra. Regeringens främsta bedrift på skatteområdet är aff den slagit vaktom ett skattesystem som gör det olönsamt med hederligt arbete och studier ochmycket lönsamt med fiffel och fusk. Dengenomsnittliga marginalskatten har stigit med flera procentenheter sedan 1985och är nu Uka hög som . Av de helfidsarbetande är det drygt 30 %som har högre marginalskatt än . Och den är inte bara litet mer än 50 %utan den ligger på eller mer. Jämfört med 1985 är det fre gånger såmånga människor som blir av med två tredjedelar eller mer av en inkomstökninggenom den höjda skaften. Fördet andra har regeringen envist slagit vakt om de offenfliga monopolen ochmotarbetat den förnyelse och den produktivitetsförbättring som skulle ha kunnatske genom mer konkurrens och fler enskilda alternativ. Detta innebär till rågapå allt aft i prakfiken har ett näringsförbud för kvinnor. Fördet tredje har det bara blivit tomt prat av det som så storstilat kallades denoffenfliga sektorns inre förnyelse. Minst av allt har regeringen visat någonöppenhet för sådana förändringar som personalen velat genomföra. Byråkratiskaregler anses tydligen viktigare än tilltro till personalens kompefens. Fördet fjärde har regeringen slagit vakt om regleringarna på bostadsmarknaden ochinom livsmedelspolitiken. Man har försenat den kvalitetshöjning inomyrkesutbildningen som är helt nödvändig. Däremot har man skaffat fram storapengar till kollektiva löntagarfonder och infört en ny femte AP-fond. Fördet femte, slufligen, har regeringen misslyckats fotalt med aff skapa godaförutsättningar för förnyelse inom industrin. Den etablerade industrin,särskilt de stora företagen, går ganska bra och har hög lönsamhet. Men deträcker inte. Vi har för litet ny industri i . Det handlar omforskningsinfensiv verksamhet och högfeknologiska framtidsförefag, som vi intehar i men som vi borde ha. Jag är övertygad om att ett av deviktigaste skälen fill aff dessa företag inte finns är aft de kräver ett högtrisktagande. Verksamheten i sig innebär en hög affärsmässig risk, och den riskenvågar företagarna infe ta eftersom den kommer ovanpå de andra riskerna: bristpä arbetskraft, osäkerhet om relafionerna fill EG, brist på högriskkapital,fortsatta skattehöjningar, regleringar, kollektiva fonder, kort sagt en riskför nya politiska förändringar och instabilitet i spelreglerna. Det är dessa försummelser, fru talman, som har skapatdagens problem. Produktionsförmågan är sä liten i att vi vid en ganska"normal" ökning av konsumtion och investeringar slår i taket. Dästiger priserna och då ökar importen. En regering bör göra något åt detta. Jag vill därför fråga vad han avser attgöra för att minska de stora prisökningarna. Eller är det regeringens avsiktatf ytterligare förvärra inflationsproblemet genom aft spä pä efterfrågan medofinansierade skattesänkningar? Problemen är allvarliga nog . Ändåriskerar de aff bli ännu värre om några är. Dä kommer vi att ha bara hälften såmånga unga per medelålders person som vi har . Ytterligare senarefår vi väsentligt fler pensionärer per yrkesaktiv person än . Bristen päarbetskraft kommer att bli allvarlig. Det finns gott om material som beskriver dessaförändringar i befolkningens ålderssammansättning. Men det finns ont omförslag fill lösningar från regeringen. Förslaget om längre semester, som ärdet mest konkreta , förvärrar problemet, vilket skapar ännu större kravpå positiva lösningar. Och lösningar finns, men regeringen blundar för dem. Dethandlar om att sänka marginalskaften rejält så att det lönar sig aft arbeta ochvidareutbilda sig och så atf det lönar sig aff fa risker i företagande. Dethandlar om att göra den pä papperet flexibla pensionsåldern flexibel också iverkligheten, atf införa ett förvärvsavdrag för pensionärer, aft tillåta flykfingaratf arbeta, att underlätta för invandrare med ufländska examina att få jobb,atf släppa fram enskilda alternativ och ta till vara enskilda människorskreativitet, att avskaffa näringsförbudet för kvinnor, att gearbetshandikappade nya chanser fill förvärvsarbete. De krav på förändringar i den ekonomiskapolitiken som vi i för fram är inte bara motiverade av vår omsorgom den ekonomiska utvecklingen och behovet av sociala reformer. De är ocksådjupt rotade i socialliberal ideologi. Vi tycker att det är rättvist aff alla får behållaåtminstone hälften av en inkomstökning eller extrainkomst. Vi tycker aft det är riktigt aff tillåta olika människoratt gä i pension vid olika ålder. Vi tycker det är riktigt aff även den som är äldre än 65år och som vill utföra en arbetsinsats skall uppmuntras atf göra det. Vi tyckerdet är humant aff låta flykfingar jobba. Vi tycker det är riktigt atf invandrare fär användning förden utbildning de skaffat sig utomlands. Vi tycker det är angeläget att ge enskilda människorstörre valfrihet i fråga om vård, utbildning och omsorg. Vi tycker det är viktigt atf ge anställda och företagareutlopp för sin kreativitet. Vi tyckerdet är rättvist atf ge kvinnor rätt atf starta företag. Vi tycker det är rättvist atf människor med handikapp färrätt till Prot. 1988/89:11 förvärvsarbete. Vi i villha en politik som främjar enskilda individers möjlighet till ekonomisk ochpersonlig utveckling. 21GUNNAR (): Enligt den senaste rapporten frånkonjunkturinstitutet fortsätter den svenska ekonomin aff växa även ,men det verkar tyvärr som om takten kommer att avta. Det gäller bådekonsumtion, investeringar, export och produkfion. Trots aff en uppbromsning kan komma aff ske sä kommerekonomin även 1989 aft präglas av övertryck. Det leder i sin tur fill fortsattbrist på arbetskraft och andra produktionsresurser. Det bör filläggas aft även om brist på arbetskraft råder istort så finns en rad regionala avvikelser. Det finns fortfarande en alltförstor arbetslöshet i mänga regioner. För arbetslösa människor i dessa regionerär den låga arbetslösheten totalt sett en klen tröst. Det finns nu anledning atf fundera över hur vi skall fäväl utbildad arbetskraft till olika platser i landet. Det finns ett starktbehov av bl.a. högskoleutbildning ute i länen. Det är t.ex. för exportnäringenmycket angeläget aff klara rekryteringen av gmndufbildad arbetskraft, och detär vikfigt aft man kan genomföra en decentraliserad högskoleutbildning snarast.Vi ser hur svårt det är i vissa regioner aft få fill stånd en del av vidareutbildningenute i länen. Vid den arbetskraftsbrist som råder blir det ocksåangeläget för näringslivet atf se om sitt hus dä det gällerarbetsmiljöfrägorna. De ökade förslitningsskadorna som konstaterats inomindustrin försvårar rekryteringen ytteriigare, framförallt av ungdomar. Deras syn på industriarbete har inneburit svårigheter vidrekryteringen. Vi har också sett atf förfidspensioneringen nu går allt längrener i åldrarna. När man mäter den minskade totala sysselsättningen finner samband mellan förfidspensionering och indirekt sysselsättning. Det finns en rad tendenser i svensk ekonomisom inger oro inför framfiden. har tillväxten i allt högregrad blivit utbudsbestämd, dvs. den begränsas av resurser och produktivitet,infe av efterfrågan. En alltför svag utveckling av produktiviteten trots storainvesteringar verkar nu vara det största hindret för en stabilekonomisk tillväxt i . De svenska lönekostnaderna höjdes , dvs.fill den nivå som av finansminister beskrevs somkafastrofalternativef. Det innebär atf vi när det gäller ökningen avlönekostnaderna ligger en bra bit över genomsnittet i konkurrentländerna.Eftersom produktiviteten i är sjunkande finns det stor risk aftlönekostnadsufvecklingen blir ett allt större hot mot det svenska näringslivetskonkurrensförmåga. Den svenska konsumentprisutvecklingen kan ses i atfkonsumentpriserna nu verkar öka med . Beträffande handeln kansägas aft konjunkturuppsvinget har lett fill en kraffig ökningav världshandeln. Marknadstillväxten för den svenska exporten är dock lägre.Det är också så aff vi på vissa områden förlorar marknadsandelar. Man räknarmed aft tillväxten för den totala varuexporten blir svagare, särskilt nästa är,då man kan vänta sig atf exporten av råvaror minskar något. De kraffiga nominella lönekosfnadspäslag som regeringengenom ett alltför svagt agerande släppt fram har i kombination med en defensivutbildningspolitik och en mycket stark koncentration till storstäderna letttill den överhettning i den svenska ekonomin som bl,a, visar sig som ett ökatunderskott i våra utlandsaffärer. Koncentrationen leder också till enlönegUdning, som i sin tur äter upp en alltför stor del av löneutrymmet förlöntagarna. diskuterade vi sparandet ganska mycket. Ikonjunkturinstitutefs rapport räknar man med att de senaste årens nedgång ihushällens sparkvot skall vändas till en posifiv trend 1989, Regeringen har aviserat åtgärder i fråga omsparstimulanser. Det är bra. men vi får väl se vad det innebär. De icke-socialisfiska parfierna presenterade etttänkbart handlingsalternativ. Då stod socialdemokraterna tomhänta. Innan något besked om var man står när det gäller sparstimulanser bestårnaturligtvis den skillnaden aff de icke-socialistiska parfierna har ett alternativ,medan socialdemokraterna på det här området saknar handlingskraft. Skall man fåtill stånd den förbättring som man tror är möjlig, är det viktigt atf deåtgärder som skall sättas in sätts in nu! Jag viU taupp en annan fråga som berör den offentliga sektorns framtid. Hur skall den offenfliga sektorn och de åtaganden man därhar inom sjukvård, hälsovård och omsorg för barn och äldre kunnabemästras? Är den nuvarande organisafionen av dessa verksamheter den rätta? Det är några av de viktigaste ekonomiska frågorna inför1990-falet, Det krävs att vi är väl förberedda. Det verkar infe som om så varfallet med tanke på den kris som har utbrett sig inom vissa delar avvårdområdet. Utvecklingen inom t,ex, äldreomsorgen, främst i tätorterna, verkarha kommit som en chock för många. Det är ett område där omsorgen infefungerar tillfredsställande. Man frågar sig också; Kan socialdemokraterna med denpolitik de för verkligen garantera att vi får de resurser eller denorganisation som krävs för aff få en bra vård i framfiden? Kan densocialdemokratiska stelbentheten då det gäller aff tänka nytt verkligen bäraframtidens omsorg? Jag viU anföra ett litet exempel pä den socialdemokrafiskastelbenthefen från den stad som jag bor i. På ett kooperativt daghem i Gävlenekas föräldrar den självklara rätfen atf använda föräldrapenningen dä dejobbar i sitt kooperativa daghem. Hade det varit ett reguljärt daghem hade desjälvfallet fått utnyttja föräldrapenningen. Men här fär de det inte, därföraff det inte gäller för kooperativa daghem. Detta är ett typiskt exempel på hurman direkt motarbetar alternativ i omsorgen. Det är helt fantastiskt aft man kan ha en så negativinställning till insatser som föräldrar själva gör i ett kooperativt daghem.Det här är bara ett enda exempel - det finns mänga - som visar pä densfelbenthet som kännetecknar socialdemokratisk omsorgspolifik och politik förden offenfliga sektorn. Andra frågor som man bör ställa är: Kommer det att finnaspengar i AP-fonderna i tillräcklig omfattning? Kommer socialförsäkrings- ochsjukförsäkringssystemen att hålla? Det är viktigt att vi diskuterar det ochäven krifiserar den verksamhet som finns, för aft få fram också andraalternativ och kunna pröva kooperafiv och andra former. Vi mäste vara bereddaaff tänka nytt. Vid session i förde jagfram frågan om en särskild minisession för atf behandla frågor kring dennordiska miljöpolitiken. Den tanken ställde sig sedan den nordiskamitfengmppen bakom - det är den näst största gruppen i , Det blev senareockså ministerrådets beslut, och vi skall nu genomföra dennordiska miljösessionen. Det är anmärkningsvärt hur passiv den svenska regeringenhar varit när det gällt att få till stånd den här miljösessionen. När man sertillbaka på alla aktiviteter på miljöområdet i från m,fl,måste man säga sig att det är vikfigt aff man nu äntligen får fill stånd ettsamlat grepp på de nordiska miljöproblemen. Den konferens som ordnas den 16november är alltså ett konkret resultat av den politik har drivit. Denhade aldrig kommit fill stånd om vi inte sä småningom i en bredare krets hadefått gehör för tanken på en extra session. Miljöförbättringar kan kortsiktigt verka kosta pengar, mendet är ändå en god investering. Det är endast genom god ekonomisk tillväxt somvi kan fä fram medel för atf göra nödvändiga investeringar i miljön. Enstagnerad ekonomi ger ju inget aft fördela. Jag skulle sedan liksom vilja ta upp någrafrågor som rör det svenska försvaret men dä mest försvarsekonomin. En av hörnstenarna i det svenska försvaret ärtofalförsvarsplikfen med allmän värnplikt och civilförsvarsplikf. Genom deftaplikflagssysfem deltar alla i folkförsvaret. Det förekommer en debatt om atf den allmännavärnplikten är för dyrbar. Man ställer sig då frågan: Vad skulle det kostafolkförsvaret om vi ledde oss in i ett sysfem som börjar likna en legoarmé? Vadkostar det den dag vi differentierar värnplikten så mycket aff de som skallgöra en läng värnpliktstjänstgöring kräver LO:s grundlön? Det är frågor som manbör besvara innan man börjar diskutera kostnadsaspekten. Det råder ekonomisk kris i armén, sägs det. Alla skyllerpå atf det ekonomiska underlaget har varit för dåligt. Det är riktigt så fillvida aft det underlag som försvarskommittén fick infe var det allra bästa. Menhar finansministern inget ansvar för det, frågar man sig. Har försvarsministerninget ansvar för ekonomin? Både försvarsdepartementet och haderepresentanter med i försvarskommittén. Vad var det som hände eftersom den härsituafionen nu har uppstått på det ekonomiska området inom försvarsmak-fen?Finansministern kan verkligen inte frita sig från ansvaret - det underlag somhar lämnats har ändå godkänts av och försvarsdepartementet.Det vore intressant aft höra vilka långsiktiga funderingar finansministern harpå detta område. Den somlade grunden för den ekonomi vi nu har var ju finansminister 7 protokoll 1988/89:10-11 , som när socialdemokraterna 1983 fickregeringsmakten började med att skära ned den långsikfiga planeringsramen med200 miljoner . Det blev 800 miljoner pä fyra är. Det fullföljdes sedangenom en uppgörelse mellan och socialdemokraterna. De problem somnu tornar upp sig inom försvarsindustrin inom försvarets fredsorganisation harsocialdemokraterna ett extra ansvar för. En annan fråga som är av stor ekonomisk vidd gäller detsom nu håller pä att inträffa när det gäller försvarsindustrin. Jag tänker påvarvsindustrin, som servar försvarsmakten, på flygindusfrin och pärobofindustrin. Där håller vi nu på att komma in i en situation där vi intelängre har den sysfemsammanhäl-lande kompetensen och kan köpa material på detbästa sättet. Det leder till atf vi kanske blir helt beroende av atf köpa frånNATO-länder, och dä till ett pris som vi infe har kompefens atf förhandla omeller förklara. Med den inriktning som försvarsindustrin har när det gällervarvs-, flyg- och robotindustri kommer det aff leda fill svårigheter att klarade ekonomiska problemen pä sikt beträffande försvarsmaterielen. Det voreintressant, om finansministern, som har det samlade ekonomiska ansvaret fördetta - det är ju i mycket också en industripolitisk fråga - ville redogöra förden långsiktiga synen på försvarsekonomin. Det värsta bekymret med den försvarsuppgörelse somträffades mellan socialdemokraterna och är egentligen aft manfattade ett nytt beslut om planeringsinriktningen för civilförsvaret och helatotalförsvaret. Det är någonfing som man infe kan försöka förhandla bort genomatt tillskjuta litet mer pengar, utan det är ett grundläggande principfel, somdet gäller aff komma till rätta med. Därför är det viktigt, som OlofJohansson sade, aff en ny försvarskommitté fillsäfts för aft få bortdet mycket trista beslut som man fattade pä defta område. Från sida har vi under många är fört fram kravetpå aft vidga målsättningen för den ekonomiska polifiken. Vi har alla varitöverens om aft vi skall ha full sysselsättning, jämn fördelning avlevnadsstandarden, regional balans och balans i ufrikesbefalningarna. Regionalbalans är ett krav som drev under väldigt mänga är men som harslagit igenom i det allmänna tänkandet. Det skall alltså nu vara en avmålsättningarna i den ekonomiska polifiken. har är också krävt att det svenskaekonomiska grundmälef skall kompletteras med kravet pä en god miljö. Där har vifått slåss ganska ensamma, men det har ändå visat sig atf de icke-socialisfiskapartierna har kommit litet längre i tänkandet på det området änsocialdemokraterna. Vi vill aft man som ett mål i den svenska ekonomiskapolifiken skall ha kravet pä en god miljö, och det är väldigt svårt att förstådet socialdemokratiska motståndet pä den punkten. Defta är ett grundläggandemiljökrav som vi kommer att slåss för, och vi hoppas atf vi får flera med oss. 22 (vpk): Valet är över. Stockholmsbörsen visar storförnöjelse över valufslaget. Vi har en ny börsboom i är. Aktieägarna har tjänat174 miljarder. Kurserna har stigit . Av fjolårets börskrasch finns detinte mänga spår. Börsboiagen visar-trots tjänstemannastrejken -ett mycket Bolagsvinsterna sfiger enligt företagens halvårs-bokslut. Trots atf vinsterna ökar är attackerna på de arbetandeslöner lika intensiva som . Med SAF och i spetsenuttalas aff det inte finns plats för löneökningar. Regeringen följerstorfinansen i spåren och vill begränsa de arbetandes löner. Men observera attdessa begränsningar gäller bara de vanliga arbetarna i privat och offenfligtjänst. För dem som av företag och myndigheter anses attraktiva - chefer ochandra - saknas det infe några pengar fill löneökningar. Som en följd av dennapolitik föreslår regeringen en marginalskaftesänkning, vilken mest gynnarhöginkomsttagarna. sätts den offenfliga sektorns socialt viktigafunktioner på svältkost. Också nu när går bra - enligt regeringen -finns det mänga som blir utslagna, utsorterade från arbetsmarknaden. Det ärförtidspensionen som återstår. Arbetsmiljöerna har genom höga vinstkrav ochdärav följande ackordshets och ensidiga jobb producerat nya arbetsskadeoffer. Hela den här utvecklingen har "den tredje vägenspolifik" medverkat till. Vinsterna och kapitalets utveckling skall gynnas.Om det eventuellt blir något över sedan de har tagit sift, kan de bredafolklagren få del av det. Visst förlorade väl högerpartierna valet, menhögerpolitiken fortsätter med en s.k. arbetarregering vid rodret. Valet gav i alla fall ett besked. Det finns en rörelse somvänder sig mot den här utvecklingen och kräver atf rättvise- ochjämlikhetsfrågorna skall ställas i centrum i svensk polifik. Miljöfrågorna var annars valets huvudämne. Demiljöskandaler och miljöhot som avslöjats har på ett påtagligt sätt ifrågasattden ohämmade tillväxten, en tillväxt som helt saknar socialt och kulturelltinnehåll. Drivkrafterna bakom miljöförsförelserna har avslöjats. Sambandetmellan miljöförbättringar och en helt ny fördelning av landets totala resurserhar blivit allt tydligare. Dessutom är det så, att påtagliga miljöförbättringarkräver att dagens fåtalsvälde över produktionen av varor och tjänster bryts.Miljöförstörelsen kan alltså inte önskas bort. Det krävs kunskap och insikt ommiljöns betydelse för framtiden. Men förutsättningen för en ändring är infe falfrån den här talarstolen eller i utskotten, utan den kamp som kan utvecklas motstorfinans och andra makthavare som ställer upp pä en ohämmad tillväxt utansocialt innehåll. Det råder inget tvivel om att en bättre miljö pä alla plankräver uppoffringar av alla i samhället. Dessa uppoffringar måste fördelasefter bärkraft. Kapital, förmögenhefsägare, rika och välavlönade måste göra enstörre ekonomisk insats än de många lågavlönade och resurssvaga i samhället. Stopp för miljöförstörelsen och en bättre miljö går hand ihand med en rättvis fördelningspolitik. Miljökampen är anfikapifalisfisk, ochdärför nöjer sig infe vpk med atf endast ställa gröna krav. Vpk ärmiljörörelsen de röda. En annan av valefs huvudfrågor var arbetsmiljön.Arbetsmiljön är en maktfråga. Facklig kamp har gett fill resultat att de allrasämsta arbetsmiljöerna försvunnit och att vi även har en bra arbetsmiljölagmed fina målsättningar. Men redskapen saknas. Det visar 80-falets utveckling.Kemisamhället ställer till oerhörda lidanden på och utanför Dessutomsliter vi ut människorna i arbetslivet på ett rent djävulskt sätt. Monotona,nötande och stressande arbetsmiljöer skapar det stora antalet belastnings- oehförslitningsskador. av alla yrkesverksamma inom industrin drabbas någongång av belastningsskador. De kvinnodo-minerade verksamhetsområdena drabbashårt. Direktakontakter med arbetsskadade människor ger mycket djupa intryck av mänskligtlidande, och man måste ställa frågan: Varför finns det ingen plats förmänniskan i arbetslivet? När jag i valrörelsen fillsammans med CH Hermanssonbesökte styrelsen för mötte vi förtvivlan överutvecklingen. Man hade många yrkesskador på kvinnor , ochskadefallen ökar. Man kunde direkt peka på orsak och verkan; underbemanning,krav på hög arbetsinsats och bristfälliga investeringar iarbetsmiljöförbättringar. Man kunde konstatera att man infe hadenågon makt att tvinga fram en bättre arbetsmiljö, trots att alla vet varbristerna finns. Detär bra aft regeringen nu kartlägger de 400 000 sämsta jobben. Men redan i dagkunde regeringen lägga fram förslag om atf de lokala fackföreningarna ochskyddsombuden skulle kunna stoppa dessa vansinniga arbetsmiljöer och tvingafram nya former för arbetsorganisation som ställer människan i centrum. Vikunde rädda många människor från skador genom en sådan insats.Vad vänfar regeringen egentligen på? För att citera Berfold : "Mankallade på arbetskraft men det kom människor." Därför är det attföretag och myndigheter tvingas se människan före arbetskraften. Valetblev som sagt ett svidande nederlag för högerkrafterna.