prot · GC0963 · 1988-12-31 00:00:00 — Skolans utveckling och styrning 27HELGE () replik: Statsbidragssystemet får jag lämna därhän. Detkorhmer för övrigt igen i en senare skoldebatt när vi skall behandla budgeten. När det gäller alternativkurserna kom vi i utskottetöverens om att frågan om betygsättningen skall vila. Varför har vi dä bordlagtden frågan? Jo, därför att partierna blockerar varandra i betygsfrägan. Detfinns ingen majoritet för nägot annat betygssystem än det som gäller . Detsystemet får då fortsätta att gälla tills parfierna är beredda att samla sigtill samarbete för att bilda nya och andra majoriteter. Vi har ett någorlundabra betygssystem, som skulle behöva kompletteras med andra faktorer söm ocksävärderar eleverna. och tog upp lönesättningen. Lönenär i och för sig en arbetsmarknadsfråga. Föredraganden i utskottet, liksomutskottet i sin helhet, säger emellertid att det är viktigt att vi också har enåsikt om hur vi skulle vilja ha lönesättningen. Alla lärare skall ha lika lön.Om en lärarédock vill åta sig andra roller och uppgifter utöver sin egentligauppgift, skall män ha möjlighet att ge en annan lön för detta. Det är med andraord fråga om flexibel arbetstid. När det gäller profil i skolan vill jag säga till YlvaJohansson att vi inte inför en urvalsskola genom att ha profil i skolan. Det ärfaktiskt bara sä att vi blygsamt kanske legaliserar något som har varitfungerande här och var. berättar så målande om sin kommun och sinkulturskola. Det finns emellertid andra exempel. Jag skall ta ett exempel ifrånAnn-Cathrine egen kommun Kumla: Vialundskolan. Där säger man att manskall se fill att den här skolan blir en skola där undervisning, fostran ochomsorg sitter i högsätet. För att uppnå detta har man engagerat alla elever,föräldrar och hela personalen. Alla är med och planerar, och man har brufit nerskolan i arbetsenheter. kunde man läsa i Kuriren att skolan hadeen dag då estetiska ämnen och konstarterna blommade bland personalen. Ja, dettavar några exempel. Jag hinner tyvärr inte svara på alla frågor. Skolans utveckling och styrning Förste vice talmannen anmnälde attAnn-Cathrine , och anhållit att tillprotokollet få antecknat att de inte ägde rätt fill ytterligare repliker. Jag skall börja med att tacka för devälkomstord jag har fått ifrån samtliga föregående talare här i talarstolen.Jag sätter stort värde på dem. Jag är van vid att arbeta politiskt i enverksamhet där man försöker hitta gemensamma lösningar. Så har vi arbetat påregional nivå och också på lokal nivå ute i de kommuner där jag har varitverksam. Skolan utgör också ett sådant arbetsfält som kräver samförstånd. Denär en nationell fillgång. Det är därför nödvändigt att vi försöker hitta detsom förenar, mer än det som skiljer. I vårt land har vi traditionellt en breduppslutning kring vär skolpolitik. Låt oss ta fasta på detta och föra debattenutifrån den utgångspunkten. Tack för välkomstorden! Jag skall disponera mitt anförande på sä sätt att jagförst ger en principiell syn på skolan och dess verksamhet. Därefter går jag inpå den frågeställning som rör dagens debatt - skolans styrning ochorganisation. Vi har högt satta mål för svensk skola, kanske högre sattaän i något annat land. Ett av dessa mål är att skapa en skola som vänder sigtill alla elever. I arbetet med att utforma är det i första handdetta mål som har varit vägledande och en självklar utgångspunkt, av det enklaskälet att vi faktiskt tror att alla vill vara med och att alla barn ärläraktiga. Samma synsätt måste i grunden prägla arbetet med den framtidagymnasieskolan. Det skall naturligtvis också vara lika självklart för alla attstudera på gymnasienivå. Därmed blir också högskolan öppen och tillgängHg påett helt annat sätt . Vi lägger därmed också grunden föråterkommande utbildning för vuxna. Varför är det så viktigt att skolan på alla stadier ochalla nivåer vänder sig till alla elever och också förutsätter att de harförmågan och viljan att delta i skolans arbete? Det är för det första vikfigtför individen själv. Det vore orätt att utesluta en del av den svenskabefolkningen ifrån bildning, utbildning och i förlängningen en del avarbetsmarknaden och ett rikt vuxenliv. Del är viktigt att alla finns med - ochdet redan frän början. För det andra är en skola som riktar sig till alla sinaelever en angelägenhet ocksä för samhället självt. Ett samhälle som byggts upppå demokratins grund mäste givetvis vara öppet för alla och omfattas av alla.Vi måste alla på samma villkor kunna medverka i samhällsarbetet och delta isamhällsgemenskapen. En förutsättning för detta är att vi i vår grundläggandemedborgarutbildning och fostran vänder oss till alla. Ett nog så viktigt skäl för att skapa en skola för alla ärockså den posifiva effekt som samhället och arbetslivet får del av genom enhöjd kunskaps- och bildningsnivå hos medborgarna. En god kunskapsnivå är enförutsättning för fillväxt. Kunskaper hos människan är en förutsättning förutveckling av samhället i stort. Att kunskapskraven i arbetslivet ökar kan vi se genom attde näringar och yrken som expanderar mest är sådana som ställer relativt högakrav på kvalifikationer. Arbetsmarknaden professionaliseras, och den som iframti- den saknar yrkesutbildningkommer att få svårt att komma in på arbetsmarknaden. Det blir besvärligare förden som inte har så mycket utbildning att byta arbete. Detär egenfiigen först när man gör en jämförelse med andra länders utbildningssystemsom man förstår vidden och betydelsen av en skola som vänder sig fill alla sinaelever. Det skulle vara mig främmande att medverka till en skola som sorteradeut vissa elever redan i tonåren och ställde dem utanför andras självklararättigheter. Mot denna bakgrund blir det allt viktigare att oförtrutetfortsätta arbetet med en skola för alla. Vihar i långa stycken varit framgångsrika i detta arbete. Vi byggt upp en nioårigobligatorisk skola. Den är geografiskt spridd, så att alla elever, med enstakaundantag, kan fullfölja sin skolgång i och bo kvar hemma. Vi har enhög och jämn standard i vårt skolväsende. Alla seriösa jämförelser visar attsvensk skola och svenska elever i de flesta avseenden klarar sig mycket väl ijämförelser med ändra länder. Det ligger också ett stort värde i attskillnaderna mellan olika skolor i är mindre än i något annatjämförbart land. Det är en viktig förutsättning för att skapa social utjämningoch regional rättvisa. I det avseendet har vi nått långt när det gäller attskapa en likvärdig skola. Den ansedda tidskriften uttryckte i enambitiös studie av svenskt skolväsende exakt denna uppfattning. Jagtycker att det finns anledning att framhålla detta. Vihar således kommit långt när det gäller att uppnå våra högt satta mål försvensk skola. En uppdelad och geografiskt koncentrerad urvalsskola harförändrats till en sammanhållen och geografiskt spridd skola för alla. Att vihar en hög standard, når goda resultat och har anledning att i stora dragteckna en ljus bild av svensk skola hindrar inte att det fortfarande finnsproblem att lösa. Närdet gäller undervisningen kan vi konstatera att det finns en grupp elever somlämnar skolan med otillräckliga kunskaper och färdigheter. Även om detprocentuellt inte är en stor del av eleverna, kanske , är det likväl för varoch en av dem liksom för skolan ett misslyckande. Den som inte har godakunskaper och färdigheter kommer än mer än att vara illarustad både för arbetsliv och samhällsliv i övrigt. Den stora utmaningen försvensk skola är att bättre klara denna grupp elever. Först när vi gör det kanvi pä allvar tala om att vi har en skola för alla. Vihar i vissa avseenden brister i de grundläggande förutsättningarna när detgäller att nå ännu längre i uppfyllelse av skolans mål som mäste uppmärksammas.Det gäller materiella brister, läroboksstandarden, och den fysiska skolmiljön.Men det gäller också brister i innehåll och arbetssätt i skolan. Värst av alltär måhända att det av och fill i debatten framskymtar att det också råder bristpä arbetsglädje och motivation hos många av dem som arbetar i skolan. Om viskall komma till rätta med dessa brister kan vi inte fortsätta på dentradifionella vägen att förändra svensk skola. Detär inte genom en ännu härdare central styrning av skolan vi kan lösa de problemvi nu står inför. Redan den läroplan för som började gälla är 1982innebar ett uppbrott från den centrala styrningen. Då stärktes det lokalainflytandet över skolan. har flera ytteriigare steg tagits. Prot'1988/89:63 Vi närmar oss här dagens ämne ochdagens debatt. Jag kan, efter att ha 8 februari1989 varit borta från någraår, konstatera att jag trots allt känner igen Det är samma typ av frågor som diskuteras. Skolansutvecklingoch .. , = . . . - i j u ..- r-v . - u .- ° Det ar också i stor utsträckningsamma debattörer. Det ar samma snanghet i " * debatten, samma tekniskaexercerande, samma brist på generositet mot de En tanke som infinner sig är naturiigtvis att många av debattörernahar hittat en linje i skoldebatten en gäng för alla som de häller fast vid,trots att det ute i kommuner och län sker en utveckling som faktiskt gör attståndpunkterna successivt blir passé. Jag tycker att vi skall passa oss mycket noga för attåterigen försätta oss i den situationen att vi diskuterar de gamlaparadfrågorna. är det alltså skolans styrning, sedd utifrån ettdecentralistiskt perspektiv, som skall debatteras. Likafullt har här fråntalarstolen av mig avkrävts besked om alla de gamla frågeställningar som varituppe i utbildningsdebatten: kommunalisering av skolledartjänster ochlärartjänster, betygsfrågor, veckotimmar, alternafivkurser,statsbidragskonstruktioner och allt detta. Det är var för sig viktiga frågor,men knappast frågor som skall tillåtas skymma att vi nu har att hanteraen proposition som ger en annan inriktning av reformarbetet i skolan och sättetatt styra skolans verksamhet. Jag tänker inte gå i den fällan att jagomedelbart här i talarstolen börjar exercera alla dessa teknikaliteter som haravkrävts mig. Jag tänker hälla mig fill de stora dragen i den proposifion somnu lägger grunden för ett nytt sätt att hantera skolans utveckling ochstyrning. Jag tycker att det är viktigt. Det har sagts några saker från talarstolen som det finnsanledning att understryka. Flera talare har framhållit att svensk skola påintet sätt lider brist på resurser. Vi har en insats per elev räknat som göratt vi ligger i topp i världen - det har sagts av bl.a. . Om vitrots detta upplever att vi har en situation där vi inte fär det utbyte avverksamheten vi vill uppnå, är det naturligtvis fel på de system vi har valtför att styra resurserna ut till den verksamhet vi alla känner sä starkt för.Det är om detta diskussionen handlar. Det principiella resonemang som ligger till grund förstyrningspropositio nen, som har skrivit under, är ett bejakande av det faktum att den personal som arbetar ute i skolorna är välutbildad, kunnigoch beredd att ta ansvar, viU ta ansvar för sin verksamhet i samverkan med föräldrar och elever. Det är i och för sig ingenting underligt. Det är en utveckling vi ser i alla kunskapsintensiva organisationer. Skolan är på så sätt inget undantag. Vart man än tittar inom den tjänsteproducerande sektorn ser man samma tendens till decentralisering, krav på medbestämmande och inflytande från dem som är aktörer och arbetar i verksamheten. Den processen kan aldrig stoppas. Den kan inte vändas, och det är inte önskvärt att vända den, eftersom det i processen ligger en oerhört positiv kraft. Den är i och för sig delvis resultatet av att vi har höjt kunskaps- och bildningsnivån i samhället. Parallellt med denna process, att de som är professionella i skolans verksamhet kräver mer av inflytande och insyn, kan vi se att föräldrar och elever ocksä gör sina röster hörda och vill vara med och ha synpunkter på hur skolan organiseras och drivs. Också det är resultatet av en samhällsutveck- 74 ling, där människor faktiskt harfält utbildning, skaffat sig utbildning, och genomkunskap börjar få perspekfiv på den verksamhet vi erbjuder deras barn ochiingdomar. De säger: Så vill vi inte ha det. Vi vill ha det på det här sättet istället. Man för en diskussion, en dialog. Inte heller i detta avseende finnsdet någon väg fillbaka. Det är en framgång för den syn på utbildningoch kunskap som har väglett utbyggnaden av skolan i värt land: att människor ärdelaktiga i samhällsarbetet, att de är aktiva medborgare, att de är med och taransvar. Det är den principiella grunden för decentraliseringsresonemanget, attvi har en uppbyggnad av kunskap som resulterar i krav på inflytande ochmedbestämmande inte bara hos dem som är professionella aktörer, utan ocksä hoselever och föräldrar eller andra intressenter i sammanhanget.- Det är enpositiv kraft, och den skall vi bejaka. Man mäste dä fråga sig: Hiir skall ett sådant stort systemsom skolan, som har sä mycket av reglering och en så lång, tung tradition avcentralstyrning, ställas om för att möta denna nya situation? Det är den storagemensamma uppgift som vi har framför oss. En sak vill jag göra klar, och därär också propositionen tydlig: det innebär inte att man skall avpolitiseraskolan i den meningen att politikerna skall bort från scenen. Det handlarnaturligtvis om att när inflytandet skjuts så långt ut i systemet söm möjligtskall ocksä de politiska besluten följa med så långt ut i systemet som möjligt.Det innebär i klartext att kommunerna i fortsättningen kommer att få mer avpolitisk aktivitet omkring skolans verksamhet och få mer att diskutera ochbekymra sig om i en levande dialog med lärare och föräldrar. Det är nödvändigt.Om vi skall hävda det politiska inflytandet över skolan i en decentraliseradorganisation måste naturligtvis också besluten fattas sä lokalt som möjligt,och då är det den kommunala nivån som gäller. Det är i det perspektivet man skall se även diskussionenom skolplanen, som här har framställts som något slags byräkrafiskt hindereller något påfund för att ytterligare sätta planerare i arbete. Men så är detju inte. Jag som själv har en mycket aktuell erfarenhet av kommunalt arbete kankonstalera att kommunerna på samhällsområde efter samhällsornråde får en alltviktigare uppgift då alltmer av drift och verkställighet i .samhällsorganisationenöveriåts på den kommunala nivån. Det vore olyckligt om kommunerna i ett sådantsammanhang tog på sig ytterligare ansvar för skolans verksamhet utan attansvaret tydliggjordes i en skolplan. Skolan mår bra av attregelbundet ha en offentlig lokal debatt om vad de som bestämmer i kommunen harför ambitioner med den verksamhet som de är satta att sköta. 1 skolplanen skall det komma fill uttryck vad kommunenavser att göra, inte bara när det gäller pedagogiska insatser utan framför alltnär det gäller det som det har diskuterats mycket om - skolhus,läroböcker, skolmat, skolskjutsar och allt sådant som vi, som har arbetat meddetta lokalt, vet är viktigt för människorna och som engagerar mänga. Jag skulle vilja se den kommunalpolitiker som inför ensådan diskussion inte är beredd att ta på sig ett ansvar och tydliggöra enambition. Jag skulle vilja se den lokala fullmäktigeförsamling som inför enmassmediebevakning lokalt inte är beredd att tydliggöra vad man villåstadkomma. Dessasaker hänger samman. Skall vi ha en decentralisering krävs det mer Skolans utveckling och styrning av aktivitet på denkommunala nivån. Då måste det finnas ett forum för den att ta sig uttryck i,och i det perspekfivet skall skolplanen ses. Jag tycker att detta är viktigtatt framhålla. Närjag nu har möjlighet att mer principiellt tala om den kommunala nivån, vill jagsäga att mycket av denna styrfilosofis trovärdighet står och faller med hurkommunerna tar sitt ansvar. Även om jag har ett stort förtroende förkommunpolitiker och nivå - det har alla vi som är fostrade i densvenska modellen - har det av och till funnits inslag idebatten där man har tyckt att det har varit litet si och så medansvarstagandet från vissa kommuner när det gäller exempelvis skolhus ochläroböcker. Det har lett fram till en ganska hård diskussion och debatt. kanjag, efter att ha gjort en bedömning av läget i landet, konstatera att det skeren mycket snabb upprustning av skolhus och en mycket snabb förbättring avstandarden på läroböckerna. Kommunalpolitikerna har reagerat snabbt. Precis somandra människor är naturligtvis kommunalpolitikerna styrda av den allmännadebatten och opinionen och tar intryck och försöker se till att den verksamhetsom de ansvarar för håller så hög kvalitet som möjligt. Jag tycker att vi haranledning att vara hoppfulla på den punkten. Det gåi nu snabbt i rätt riktning. Närman talar om den kommunala nivån måste man vara på det klara med att det inteinnebär att staten, riksdag och regering, släpper ambitionerna när det gälleratt hävda standarden i ett nationellt skolsystem. Vi från den centralastatsmaktens sida tänker alltså inte avgå, utan i den styrfilosofi somskisseras i propositionen tillförs ju staten, som har att se till att denlikvärdiga skolan garanteras i hela landet, nya instrument för att följa ochutvärdera verksamheten. Ialla moderna målstyrda organisationer är det vikfigt för dem som formulerarmålen att veta i vilken utsträckning de uppnås och i vilken utsträckningintentionerna ute på fältet följs upp. Mot den bakgrunden får den statligaskoladministrafionen en ny och väsentligt annorlunda roll än . Det är ett viktigtinslag i denna proposition, vilket har förbigåtts med tystnad. Då kanske maninte har förstått målstyrningens karaktär. Målstyr-nirigen är av det slaget centralt formulerar mål som är tydliga och klara, men överlåter åtmänniskor ute i landet att efter lokala förutsättningar se fill att målen nås.Det sker i en samverkan mellan lärare, elever och lokala politiker. För att detskall finnas en koppling mellan den nivån och den centrala krävs det enorganisation för att föra erfarenheter tillbaka för utvärdering. Och i detperspekfivet kommer den nya statliga skoladministrafionen in, det är encentral uppgift för den. Nisom har arbetat i andra organisationer än skolan där en målstyrning utvecklasvet att detta inte är särskilt konstigt. Det märkvärdiga i detta sammanhang ätatt en n\ålstyrning nu skall genomföras på det samhällsområde som av traditionhar haft den kanske starkaste centrala regleringen och en tradition av storakrav på centrala direktiv så fort frågor skall lösas och diskuteras. Morgonensdebatt har på något sätt varit rörande, kanske framför allt när det gällermoderaternas företrädare , som har sagt ungefär följande: Vi skallha en decentraliserad skola. Det är bra. inflytande och makt glidaut i organisationen. Men sedan säger hon: Vi mäste ha precisa och detaljerademål. Därefter avrundar hon med att tala om hur hela lågstadiet borde varaorganiserat och hur det skall arbeta. Vi får vänja oss av med det sättet atttänka. Omdet hela skall lyckas måste vi förstå att det sker ett kulturskifte. Detinnebär att vi får vänja oss vid att diskutera de övergripande principerna ochriktlinjerna. Sedan kommer det att se ut på Htet olika sätt ute i landets kommunerberoende på att de har olika lokala förutsättningar. Det ligger i sakens natur.Men då får vi passa oss så att vi inte direkt rusar ut och säger: Så var detinte meningen att det skulle vara, utan det skall vara på det här sättet istället. Då är man snabbt fillbaka i det "ansvarstagande" som oftaförknippas med den typ av regelstyrning som vi haft. Jagtyckte att formulerade sig på ett mycket bra sätt när han sadeatt det är en dynamik som skall släppas loss. Det är en hagelsvärm, sade han,av förslag och idéer som skall komma fram. Detär ju just den situationen som vi skall eftersträva. Då är det så viktigt attvi som ansvariga centrala politiker inte redan från början lägger hämsko pä dendiskussionen och utvecklingen genom att direkt tala om hur saker och fing skallvara och skötas, oavsett om vi har erfarenhet frän klassrummet, från katedern,eller inte. Detförslag om profilering och valfrihet som vi snart skall fatta beslut om är motden bakgrunden viktigt. Jag tycker att utskottet på många sätt har bidragit medbra skrivningar och förtydliganden. Jag har ingen anledning att kommentera dem.Jag tycker också att utskottets talesman satte in frågan i ettintressant historiskt perspekfiv. Det tjänar naturligtvis också sitt syfte. Propositionenoch det kommande riksdagsbeslutet innehåller många andra inslag utövermålstyrning och decentralisering, även om dessa är de centrala frågorna, sominte direkt rör styrningen. Grundläggande för förslagen och åtgärderna är attde bygger på synsättet att vi alla har ett gemensamt ansvar för att nå en braskola. När jag säger alla menar jag stat och kommun, rikspolifiker och lokalapolitiker, anställda, elever och föräldrar. Jag som socialdemokrat har attförvalta ett arv på detta område som vi har anledning att vara stolta över. Vihar gått i spetsen för utbyggnaden av den svenska skolan, som får goda vitsordvid internationella jämförelser. Jag kan konstatera att det här i kammaren råderdelade meningar bland oppositionen om de förslag som vi lägger fram är braeller inte, och så skall det vara i en demokrati. Men jag kan också konstateraatt de enda förslag som har möjHghet att samla en majoritet av kammarensledamöter bakom sig är de förslag som finns formulerade i propositionen. Socialdemokraternaleder arbetet med att förnya skolan. Vi leder arbetet med att decentraliseraskolan. Det är en oerhört stimulerande arbetsuppgift. Min förhoppning är att vikan göra det tillsammans. 29 ANN-CATHRINEHAGLUND (m) replik: Ambitionen att skapa en skola för alla är lovvärd, och jag tror att vialla delar den uppfattningen. Men vi har inte nått dit. Vi har inte en skolaför alla. Vi har inte likvärdighet i utbildningen därför att vi inte förmår Prot.1988/89:63 att i skolan ta vara på och utveckla varje enskild elevs resurseroch tillerkänna alla likvärdighet oavsettbegåvning, intresse och talang. Vi har inte förmågan attutveckla varje elevs specifika begåvning. Grundfelet är att vi inte slår fast att skolans huvuduppgift är att ge kunskaper och färdigheter. Vi ger inte ° möjligheter till undervisning efteranlag och intresse. Vi ger inte valfrihet. är intetillräckligt öppna för alternativ och mångfald. En socialdemokratiskskolpolitik kan inte lösa detta. Det visar den proposition vi nu behandlar, ochdet visar budgetpropositionen och anförandena här av ochstatsrådet . , säger statsrådet , skall vi diskuteraskolans styrning och utveckling, och då skall vi inte diskutera en massa andrasaker. Det är klart att vi skall göra det. Vi måste diskutera en precisering avmål, kunskaper och färdigheter om vi skall diskutera skolans styrning ochutveckling. Vi måste diskutera betygens vikt för utvärdering. Vi måstediskutera statsbidraget, som är så viktigt för decentraliseringen. Vi måstediskutera ökad valfrihet för eleverna och en tidigare skolstart. Vi måstediskutera lärarnas roll, den stoffträngsel och känslan av att inte räcka tillsom de sä starkt upplever. Det här är centrala saker för skolans styrning ochutveckling. Så säger statsrådet att vi moderater anser att det är bramed decentralisering. Men sedan skall vi styra. Så är det inte. Statsrådetbetonar själv att statens ansvar inte får vika när det gäller skolan. Men vi här i måste ange de rnål som gäller för skolan. Vimäste ange att skolans huvuduppgift är att ge kunskaper och färdigheter. Sedanskall vi skapa instrumenten. Vi skall lämna ett statsbidrag som följer eleven.Vi skall låta den enskilda skolan, lärarna, föräldrarna och eleverna utformaarbetet pä det sätt de finner bäst, för de vet faktiskt bäst hur man skallarbeta för att nå målen. Men målen skall vi ange. Alla mina frågor till statsrådet är relevanta, och de kvarstår. 30 () replik: Skolministern sade att skoldebatten nu ärungefär lika snårig som han minns den från sin period i .