prot · GC0951 · 1988-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1988/89:51 1 § Anmälan om kompletteringsval till utskott attsocialdemokratiska riksdagsgruppen hade anmält dels, på grund av uppkomna vakanser i vissa utskott,som ledamot i skatteutskottet, som ledamoti socialutskottet samt som suppleant i social- ochtrafikutskotten, dels, under ledighet, hennes ersättare som suppleant i konstitutions- och arbetsmarknadsutskotten, samt att moderata samlingspartiets partigrupp hade anmältIngela Gard-ners efterträdare som riksdagsledamot, , somsuppleant i utbildnings- och bostadsutskotten. Talmannen förklarade valda till ledamot i skatteutskottet () ledamot i socialutskottet () suppleant i () suppleant i socialutskottet () suppleant i utbildningsutskottet () suppleant i trafikutskottet () suppleant i arbetsmarknadsutskottet () suppleant i bostadsutskottet () 2 § Svar påinterpellation 1988/89:81 om fängelsestraffet har i en interpellation ställt fyra frågor till migmed anknytning till användningen av fängelsestraffet. Innanjag går in på dessa frågor vill jag mera allmänt säga följande. I likhet medHans Göran anser jag att det är viktigt att understryka attfängelsestraffet inte är ägnat att medföra några positiva effekter för denintagne utan tvärtom ofta har direkta skadeverkningar. En vikfig utgångspunktför kriminalpolitiken bör därför vara att i möjlig mån begränsa användningen avfrihetsberövande påföljder. Jag vill också framhålla att jag delar Hans GöranFrancks uppfattning att andra åtgärder än rent kriminalpolitiska är av störrebetydelse för den allmänna brottsnivån i samhället. Insikternaom fängelsestraffets roll i det kriminalpolitiska systemet har ocksä lett tilllagstiftning som på olika sätt haft som mål att minska användningen avfrihetsberövanden. Låt mig här endast peka på det vidgade utrymme förfrivårdspåföljder som infördes och de möjligheter att döma fillkontraktsvård i stället för fängelse som skapades . Fängelsestraffetsroll i straffsystemet har ingående behandlats, senast avfängelsestraffkommittén i huvudbetänkandet (SOU 1986:14) Påföljd för brott. av detta betänkande har lett till nya regler fr.o.m. omdomstolarnas straffmätning och påföljdsval. proposition som låg till grund för den lagstiftningen framhöll detföredragande statsrådet att avsikten inte var att det samlade resultatet avfängelsestraffkommitténs förslag skulle leda tiU några genereUa ökningar av defaktiska anstaltstiderna. Dettaär en målsättning som är vägledande för det arbete som bedrivs inomjustitiedepartementet med de återstående delarna av betänkandet. De rör bl.a.frågor om ändrade regler för villkorlig frigivning och en översyn avstraffskalorna för de särskilda brotten. Ävenom ambitionen således är att så långt det är möjligt försöka begränsa såvälanvändningen av fängelsestraffen över huvud taget som längden av defängelsestraff som döms ut, står det klart att man inte kan undvarafängelsstraffet som påföljd. Samhället måste med kraft kunna ingripa motframför allt allvarlig brottslighet, och det krävs att man har tiUgång till entyp av straff som innebär frihetsberövande och detta även under relativt långfid. Något realistiskt alternativ till fängelsestraffet finns i många falldärför inte. Jagbehandlar nu i tur och ordning de frågor som har ställt fillmig. Detvå första frågorna gäller hur jag bedömer 'utvecklingen beträffande den enligtHans Göran ökade användningen av fängelsestraff, om jag anser att denutvecklingen bör motverkas och i så fall på vilket sätt. Detär viktigt att vara försiktig med statistik. redovisar somunderlag för sina frågor uppgifter om antalet fängelsedomar ochantalet personer som intogs på anstalt . Utgår man 1983 som jämföresetal blir bilden annorlunda. Antalet fängelsedomar lågnämligen på samma nivå detta år som , och antalet personer som togs in ianstalt var högre. framhållas att detgenomsnittliga antalet personer inom anstaltsvård var lägre än i börjanav 80-talet då det i sin tur var klart lägre än under t.ex. slutet av 60-talet. Vadjag nu sagt utesluter inte att jag delar uppfattning att detär viktigt att vara uppmärksam på tendenser som kan tyda på en skärpning av detkriminalpoHtiska klimatet. Något underlag för att påstå att domstolarna påsenare tid allmänt sett skulle ha blivit strängare i sin påföljdsbestämning änfidigare finns dock knappast. Den ökning av fängelsestraffen som otvivelakfigtskett kan lika väl bero på att brottsligheten, ochdå särskilt återfaUsbrottsligheten, ökat och blivit allvariigare i vissa fall. Jagär mot den bakgrund som jag här tecknat inte beredd att säga att utvecklingenkräver andra särskilda åtgärder än sädana som redan är vidtagna eller planerade.Jag har redan berört den inriktning som gäller för arbetet med förslag till nyaregler om villkorlig frigivning och straffskalor för de särskilda brotten. Jagvill också peka på en ny regel som finns fr.o.m. årsskiftet beträffandedomstolarnas påföljdsval. Den regeln säger att rätten vid val av påföljd skallfästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för en lindrigare påföljdän fängelse. Detta är enligt min mening en viktig markering av den princip somskall gälla. Jag vill i sammanhanget också framhålla att det är min förhoppningatt det skall vara möjHgt att presentera ett förslag omförsöksverksamhet med s.k samhällstjänst som alternativ till fängelse. Fördet tredje frågar om jag avser att föreslå att fängelsestraffetavskaffas för unga lagöverträdare i åldern . Lagstiftningensutgångspunkt är att personer skall dömas fill fängelse i renaundantagsfall. I första hand skall åtgärder ske inom ramen för socialtjänsten.Det är också den praxis som allmänt tillämpas i domstolarna. dömdes 16personer tUl fängelse. Närdomstolarna dömer mycket unga människor fill fängelse rör det sig i allmänhetom fall där socialvårdens resurser och möjligheter inte har bedömts somtillräckliga och där en skyddsfillsyn inte kan anses vara nog ingripande.Situationen är då regelmässigt den att den unge har en lång och allvarligkriminalitet bakom sig som ett antal rehabiliteringsförsök på olikasätt har misslyckats. Föratt det skall vara möjligt att ytterligare minska användningen av fängelse fördem som är är det därför vikfigt att möjligheteratt hantera dessa fall förbättras. Jagvill i detta sammanhang framhålla att regeringen kommer att föreläggariksdagen förslag till ändringar i lagen om vård av unga. Förslaget är avsettatt innebära att kommunerna skall få större möjligheter att tidigare ingripamed tvångsomhändertagande av ungdomar som befinner sig i utsatta situafionertill följd av kriminalitet eller missbruk eller av andra skäl. Inomsocialdepartementet pågår vidare en översyn av statsbidragen till de s.k. §12-hemmen, dvs. de hem som skall finnas för vård av unga som på vissa grunder,bl.a. brottsHg verksamhet, behöver stå under särskilt noggrann Prot;1988/89:51 fillsyn.Det har i olika sammanhang riktats kritik mot att resurserna till dessa hem ärotillräckliga när det gäller ungdomar i särskilt utsatta situationer. Den fjärde frågan som ställt till miggäller om det har skett en skärpning av nådepraxis och i så fall på vilketsätt. Här vill jag framhålla följande. I nådeinstitutets natur ligger bl.a. attvarje beslut grundar sig på en fri och skönsmässig bedömning avomständigheterna i det enskilda fallet. Någon praxis i vanlig mening kan man därförinte tala om. Jag vill emellertid framhålla att förändringarna i fråga omandelen bifallna ansökningar varit mycket små . 2 HANS (): Nedgången av antalet intagna på våra kriminalvärdsanstalterunder senare decennier har varit resultatet av medvetetreformarbete, framför allt från socialdemokratins sida. Enligt min mening bordedetta ha fortsatt även . Denna successiva minskning av antaletintagna skedde dä antalet anmälda brott ökade kraftigt. Det är nutydligen nödvändigt att skapa en förstärkt opinion för att detta arbete måstefortsätta. På kriminalpolitikens område är det främst en ökadupptäcktsrisk, snabba ingripanden, snabb handläggning av brottsutredningar ochde brottsförebyggande åtgärderna som har den största betydelsen för attmotverka brottsligheten. Men det viktigaste är att vi måste finna vägar atträttvist förändra samhället ekonomiskt, socialt och kulturellt pä ett sätt somkan skapa varakfiga garantier mot en utbredd kriminalitet. Det är under1980-talet som såväl antalet fängelsedömda som nyintagna i kriminalvårdsanstaltgradvis har ökat. Att det 1983 förekom en topp som är lika stor som den somförekom 1987 men mindre än under innevarande år förändrar ingenting i dennautveckling. Att göra jämförelsen endast med 1983 är missvisande. Det finnsockså särskilda omständigheter som kan förklara uppgången , nämligenatt den s.k. halvtidsfrigivningen genomfördes då. De fortsatta ökningarna avantalet fängelsedömda och nyintagna är oroväckande.Antalet fängelsedömda som uppgår till 17 206 och till ännu högre talför 1988 utgör historiskt rekord. Sedan halvtidsfrigivningen genomfördes minskadebeläggningen med ca 350 platser under /84 jämfört med föregåendebudgetår. Trots detta uppgår högsta beläggningen fill över 4 000.Antalet frivårdsklienter har däremot minskat kraftigt . Ett avskaffande av halvtidsfrigivningen och en avsevärtutökad polisverksamhet liksom olika straffskärpningar bl.a. vid återfallkommer onekligen att leda till att antalet fängelsedomar och intagningar påfångvärdsanstalter kommer att öka väsentligt. I detta läge torde den av LailaFreivalds åberopade regeln om lindrigare påföljd, som gäller ,få förhållandevis liten betydelse. Inte heller lär den aviserade försöksverksamhetenmed s.k. samhällstjänst få annat än marginell effekt. I budgetpropositionen redovisas att har beläggningen vid kriminalvärdsanstalterna ökat ochvid häktena . Beläggningen vid de slutna riksanstalterna har tidvisenligt propositionen varit så hög att häktade som dömts inte har kunnatplaceras i anstalt utan fått stanna kvar i häkte. Beläggningen vidkriminalvårdsanstalterna kan därför enligt propositionen väntas ökaytterligare . Regeringen har med hänsyn till beläggningsutvecklingenbeslutat att inte mindre än 124 tidigare stängda platser vid slutnariksanstalter samt 75 platser vid de tidigare nedlagda lokalanstalterna får tasi anspråk. Från humanitära och samhällsekonomiska utgångspunktermåste en grundläggande tankegång i modern kriminalpolitik vara att reduceratillämpningen av fängelsestraff till ett minimum. Återfaller den dömde bordedet regelmässigt vara tillräckligt att döma till påföljd bara för de nyabrotten. Jag ställer en direkt fråga till : Vilka sakligainvändningar kan hon göra mot denna inställning beträffande inriktningen avkriminalpolitiken? Dessa ställningstaganden återfinns för övrigt i gällandesocialdemokratiska program för kriminalpolitiken. Min uppfattning är att tiden nu är mogen för att avskaffafängelsestraffet för ungdomar i åldern . Redan i detkriminalpolitiska program som socialdemokraterna presenterade 1972 sades attlagöverträdare under inte skall kunna häktas eller dömas tillfrihetsberövande påföljd i kriminalvärden. I det program som antogs 1981krävdes att barn inte skall dömas till frihetsstraff utan, om detär nödvändigt, omhändertas genom försorg. Jag ställer ytterligare en direkt fråga till LailaFreivalds: Delar hon denna uppfattning som kommit till uttryck i desocialdemokratiska programmen? har antalet fängelsedömda ungdomar varieratfrån 15 till 30 per är. uppgick antalet fängelsedömda ungdomar till 30. Vad gäller min fråga om nådeärenden i praxis säger å ena sidan att det inte finns någon praxis och å andra sidan attförändringarna i tillämpningen varit mycket små . Till dettavill jag nämna att det i bok nåd finns ett särskiltkapitel som har . har tidigaretjänstgjort som föredragande vid nådeenheten och handlagt ca 1500 nådeärenden. Det finns anledning att se till att denna undersökning ochbearbetning kompletteras. 3 (): Låt mig först som sist slå fast attfolkpartiets uppfattning om kriminalvården är att vi i skall slå vaktom en human kriminalvård. Jag tror för övrigt att det råder en politisk enigheti den frågan. Debatten -när den förekommer - rör sig oftare om detaljer. Det ärmed avsikt jag säger "debatten - när den förekommer". Vi ifolkpartiet är bekymrade över den uppgivenhet som vi anser prägla inställningentill kriminalvården . Det är självfallet oacceptabelt att enlivstidsdömd spion kunde rymma under en obevakad permission, och den debatt somdå följde var välbehövlig. Men egentligen finns det andra problem inomkriminalvården som är bra mycket väsentligare. Jag tror att vi är ense om attfängelsevistelse inte medför några positiva effekter för den intagne men att vitrots det måste ha kvar fängelsestraffet som en sista utväg. Sedan är jag ilikhet med justitieministern ganska skeptisk fill sätt att Det är orimligt att bara räkna antalet fängelsedomar och heltförtiga siffrorna om anmälda brott. Någon proportion måste det finnas mellandem. talade emellertid justitieministern liksom ibudgetpropositionen om samhällstjänst. Då är det angeläget för mig att påminnaom att vi från sida år har fört fram ett sådant förslagutan att socialdemokraterna har velat visa det minsta intresse för det godaalternafiv till fängelse som samhällstjänst skulle vara. Vi har här i kammarenfått lyssna till de mest varierande invändningar emot ett humant alternativtill fängelse. Men, herr talman, jag är naturligtvis beredd att glömma deinvändningarna, ty även om syndaren vaknar sent är det bra när han äntligenvaknar. har aldrig varit med om att förorda samhällstjänst,men kanske vi kan räkna på också hans stöd för ett humant folkpartiförslag. Min fråga till justitieministern blir emellertid: När kanvi räkna med ett förslag? Det finns inte upptaget i propositionsförteckningenför våren. som gär döms kanske någon till fängelse, någon som skullekunna räddas till ett bättre liv genom att få göra samhällstjänst i stället föratt komma till en kriminalvårdsanstalt och träffa likasinnade och få enfortsatt utbildning i brottslighet. Vi väntar med spänning på att regeringens förslag skallfölja de borgerliga partiernas tidigare förslag. Jag nämnde den kriminalpolitiska debatten och vill gärnata upp ännu en fråga. Vi har frän sida väckt enpartimotion om kriminalvården. I den begär vi att en parlamentarisk utredningfår i uppdrag att göra en förutsättningslös utvärdering av den nuvarandekriminalvårdslagen. Den nu gällande lagen fillkom 1974 när förutsättningarnaute i samhället inte var desamma som . Narkotikamissbruket t.ex. var dåinte alls så utbrett som . Vi menar att det råder en viss uppgivenhet idebatten, och det är farligt. Vi får aldrig ge upp våra ambitioner att sökaåterföra dem som har begått brott till ett normalt liv. Vi i gördet inte, men vi tycker att det är dags att man undersöker varför de goda ochstolta ambitionerna reform inte har gett det resultat som såmånga hoppades då. Därför vill jag fråga: Är justitieministern beredd attallvarligt och med positivt sinne överväga folkparfiets förslag om enparlamentarisk utredning? Jag ställer denna fråga särskilt mot bakgrund av attjustitieministerns svar kan tolkas som att det inte finns några andra åtgärderatt vidta än de som hon räknade upp i svaret. Anf.4 (vpk): En annan typ av brott som ökar är misshandel mot barn,både fysisk, psykisk och sexuell misshandel. När jag träffade länspolismästaren i före julpåpekade han att antalet incestbrott i länet hade ökat i oroande grad.Tidningsartiklar om detta har också förekommit . Sexuella övergrepp mot barn och kvinnor är en brottstypsom utförs av människor som är i uppenbart behov av värd. Dessa människor blirinte mindre brottsbenägna av att de hamnar i fängelse, det visar det faktum attde ofta upprepar sina brott. Som justitieministern påpekade har det getts ett vidgatutrymme för att döma människor till kontraktsvärd. Det sker också enförsöksverksamhet. Orsaken till att jag nu gått upp i talarstolen är attjustitieministern i samband med ett incestfall utlovade åtgärder föratt man skulle komma till rätta med denna typ av brott. Jag vill därför frågavilka dessa åtgärder är och när justitieministern kommer att vidta dem. Närkommer man att införa den typ av vård som leder till att detta problem kanlösas? frågade om jag delar denuppfattning som han har givit uttryck för i sin interpellation när det gällerfängelsestraffet i allmänhet och användande av det i fråga om ungdomar. Jagtror att det framgick av mitt svar att jag i allt väsentligt delar dennauppfattning. När det gäller en komplettering av nådepraxisen har jag enambifion att , som justitieminister, för egen del göra engenomgång av regeringens praxis i fråga om nåd - praxis i den mening som mankanske kan tala om när det gäller nåd, eftersom det inte är fråga omrättspraxis i vanlig mening - för att bilda mig en uppfattning om huruvidaandra bedömningar än de som hitfills har gjorts i nådeärenden bör bli aktuella.Jag vill i anslutning till detta peka på att utvecklingen i fråga omnådebifallen inte har varit negativ. Jag vill t.o.m. peka på att det, utövervad som framgår av den statistik som har redovisat i sininterpellation, har skett en ökning av antalet bifall av nådeansökningar mellanåren 1987 och 1988. Till vill jag säga att jag inte kan delaåsikten att en allmän uppgivenhet präglar inställningen till kriminalvården.Det är inte den uppfattningen jag får när jag reser runt i landet och träffarmänniskor som arbetar inom kriminalvården. Jag tror att det är en uppfattningsom man kan få när man följer massmedierna och följer människor som inte självaär direkt involverade i arbetet inom kriminalvården. När jag träffar de människor som är engagerade i kriminalvårdenhar det slagit mig vilken oerhörd idérikedom och ambition det finns bland dem.Detta kommer till uttryck bl.a. i att det försiggår olika typer av projektverksamhet,bäde inom anstaltsvården och inom frivården, där engagemanget och idérikedomenhos personalen tas till vara. Jag är övertygad om att en hel del av dessaprojekt kommer att bli nya etablerade metoder inom kriminalvårdensom kan tillämpas på flera anstalter och inom områden där de nu bedrivs somförsöksverksamhet. Jag har tidigare haft tillfälle att säga att vi håller påatt studera frågan om samhällstjänst. kommer en promemoria fråndepartementet i denna fråga som skall snabbehandlas. Förhoppningsvis kan ettförslag överlämnas till redan i vår. När det gäller en utvärdering av kriminalvårdslagen villjag säga att det pågår en översyn av denna lag, och jag räknar med att dennaöversyn är avslutad . Jag bedömer det inte som angeläget att nutillsätta en parlamentarisk kommission för att bedriva detta arbete. tar upp problemen med sexuella övergrepppå barn. Jag sade , då jag enligt utlovade vissasaker, att den härproblematiken är uppmärksammad och hanteras på olika sätt. Låt mig kort erinraom på vilket sätt man måste hantera detta problem. Detta är i första hand inteen lagstiftningsfråga, utan det handlar om att upptäcka och beivra dessa fallav övergrepp. har ett problem varit att vi har haft dåligkännedom om i vilken utsträckning barn blir utsatta för sexuella övergrepp. Jagtror att den allmänna debatt som har följt i spåren av vissa uppmärksammadefall har lett till att vi har ökad möjlighet att få kännedom om dessa fall. Detär viktigt att samhällets olika organ och enskilda individer tar initiativ avolika slag och stöder de drabbade familjerna. Därutöver är det viktigt att man inom ramen förkriminalvården utvecklar metoder för att behandla de människor som ärinvolverade i denna typ av brottslighet. Inom departementet håller vi på attutarbeta en promemoria som kommer . I denna promemoria taslagändringar i vad gäller påföljderna för brott av typ sexuellaövergrepp på barn upp. 6 HANS (): Jag vill först replikera . Detär bra att hon säger att hon vill ha en human kriminalpolitik. Men jag villerinra henne om att i den rapport och det program som partiet harlagt fram går så långt att det talas om att man skall ha samma regler för15-17-åringar i häkte som för vuxna. Det betyder att steget inte är långt tillatt man kräver detta även i fråga om fängelse, eftersom det handlar om sammaregler sä till vida att det fordras synnerliga skäl i båda fallen. Det finns ocksä i program bockfötter, som gerett intryck av att man alltför mycket tar hänsyn till vedergällningskänslor närman gör sina bedömningar. Men det är ändå bra, som här sade, attfängelsestraffet bara skall användas som en sista utväg. Är det på det sättet,tror jag att man behöver tänka efter en del när det gäller vad man har sagt isina motioner och rapporter. Både och har talat om attstatistiken inte har redovisats på ett alldeles riktigt sätt. Jag vill då barasäga att det finns en bra statisfik i Rättsstatisfisk årsbok. Där framgår dettydligt att antalet fängelsestraff, dvs. nyintagna på kriminalvårdsanstalt,minskade . Därefter kom vändningen. Jag vill säga till både LailaFreivalds och att som den här minskningen skedde efterbrottsbalkens tillkomst ökade antalet anmälda brott kraftigt. Detta kan man inteförklara pä annat sätt än att det är fråga om en viss förändring i denkriminalpolitiska synen på olika håll. När det gäller samhällstjänsten kanhär finnas ett alternativ. Men jag vill framhålla att det också finns mycketvägande kritiska synpunkter i detta sammanhang, bl.a. från förre BRÅ-chefen ochtillika nuvarande justitierå-det , vilka bör beaktas. Därför är detbra om man stannar vid att det här fär gälla som ett försök. Anf.7 (): Jag börjar medatt säga nägra saker till justitieministern. För det första har jag intepåstått - och kommer aldrig att påstå och har heller aldrig fått uppfattningen- att det finns en uppgivenhet bland dem som Det var inte det som jag sade i mitt inlägg. Vad jag åsyftadeär debatten, och det är en annan sak. Det gäller den debatt som förs bl.a. häri kammaren, bland nämndemän och ute i landet hos olika föreningar som ärintresserade av detta. Eftersomjag har varit justitieutskottets ordförande än vad LailaFreivalds varit justitieminister, kan jag nog säga att jag har besökt flerfängelser. Jag har då stött pä mycket goda ambitioner hos dem som arbetar inomfångvården. Bl.a. har jag där fått ett uppslag som inte gillar, nämligen att man borde se över den s.k.närhetsprincipen. Det är ju väldigt ofta så, att de intagna på lokalanstalternaalltför lätt kommer i kontakt med det gamla gänget i den egna kommunen ellerstaden - för att bara nämna ett exempel på att man inte är helt uppgiven. Fördet andra noterade jag att justitieministern sade "inte nu" i frågaom krav på en utvärdering av kriminalvårdslagen. Vi i oppositionenär vana vid att få tjata och att återkomma ett antal gånger. Men det har gettresultat när det gäller samhällstjänsten. Vi ser fram emot promemorian. Säkertblir det förr eller senare resultat ocksä när det gäller en utvärdering av kriminalvårdsformen. Var snäll och läs vår motion och det trycktaprogrammet! Där finns icke ett ord om häkte för ungdomar mellan 15 och 17 år.Det är en missuppfattning som sedan gammalt lever högt pä.Jag överlämnar gärna ett exemplar av vär motion i denna fråga. Anf.8 (vpk): Jag efterfrågade inte precis nyastraffskalor. Jag är nämligen fortfarande av den uppfattningen att längrefängelsestraff inte hjälper när det gäller den här typen av brottslingar. Jagskulle hellre ha velat höra att man avser att bygga ut kontraktsvården och attden skall bli ett påföljdsalternativ vid den här typen av brott. Här har man juerfarenheter från andra länder, där tillfredsställande resultat har uppnåtts. 9 HANS (): Till vill jag säga att jag inte alls har missuppfattatden kriminalpolifiska rapporten. Där står vad jag har sagt här . Jag troratt också är medveten om detta. Dessutom tror jag att KarinAhrland tycker att de skrivningar som finns i rapporten är olyckliga. Låtmig fill slut säga att inte har gjort några nämnvärdainvändningar mot mitt inlägg här. Det kan tolkas på två sätt. Det kan t.ex.tolkas så, att hon nu verkligen vill infria programutfästelserna om ettavskaffande av fängelsestraff för ungdomar i åldern .