prot · GC0944 · 1988-12-31 00:00:00 — Landstingen har ansvar för sjukvården,och kommunerna har ansvar för andra delar av äldreomsorgen. Utskottet stödertanken i propositionen att man skall försöka sträva efter ett mera samlathuvudmannaskap och att kommunerna skall få ett större ansvar. Jag villsamfidigt varna för en övertro på att själva förändringen av huvudmannaskapetskall lösa de problem vi har. är i vissa kommuner i landet denkommunala och landsfingskommunala uppgiften förenad. Jag tänker på ,och . Tyvärr har man inte i dessa kommuner lyckats bemästra allade gränskonflikter och revirproblem som följer av att det är många olikaspecialiteter och professioner som är inblandade i äldreomsorgen. Det är braatt vi arbetar med huvudmannaskapsfrågorna, och det finns säkert värdefullareformer som kan genomföras. Men vi skall inte tro attvi därigenom löser alla de problem som är förknippade med att organisera enmänsklig och trygg vård av våra äldre. Ipropositionen utlovar man att dessa frågor skall vara besvarade . Statsrådet har i propositionen aviserat en delegation somskall arbeta med dessa frågor och vara klar . Jag skulle viljafråga statsrådet om han ansluter sig till den fidtabelleneller om han fill äventyrs kan presentera någon ny fidtabell för hur dettaarbete skall bedrivas. Vi folkparfister tillät oss att i vår mofion uttala enviss skepsis över tidtabellen. Att det sedan har tagit åtskilliga månader atttillsätta denna snabbarbetande delegafion har ökat vår skepsis överfidtabellen. Det är på tre punkter som vi från vill markera att vi harandra uppfattningar än regeringen och delvis utskottets majoritet. Denförsta punkten gäller synen på privata alternativ inom äldreomsorgen.Socialdemokraterna lider, enligt min uppfattning, av att inte ideologiskt habearbetat problemen med vad marknadsekonomin egentligen spelar för roll i detmoderna samhället. Man har å ena sidan accepterat att en stor del av vårtsamhälle är marknadsekonomiskt organiserad, men man har inte gjort klart försig själv vad som är bra med marknadsekonomin. I stället sprider man på mångaområden en känsla av att det är fult och fel att arbeta för vinstintressen,trots att större delen av de svenska löntagarna arbetar i företag som styrs avjust vinstintressen. Fören utomstående är det obegripligt hur socialdemokraterna resonerar på detsociala området. Å ena sidan tycker man att privat verksamhet skall fåförekomma, även med statsbidrag fill vissa områden. Men å andra sidan är det påandra områden stört omöjligt att tänka sig privat verksamhet med statsbidrag.Hårvård får vara privat, fotvård skall helst inte vara privat, sjukvård kan i vissasammanhang vara privat och i andra sammanhang inte alls vara privat,barnomsorgen får absolut inte vara privat, osv. Det är en egenartadgränsdragning som socialdemokraterna gör och som är obegriplig för utomstående. Vii har i vår motion och i våra reservafioner markerat att man börvälkomna alla insatser som kan bidra till att utveckla äldreomsorgen-självfallet offentliga alternativ, men också privata alternativ. Vi tror attdet är viktigt att man utnyttjar all kreafivitet, initiafivanda och fantasi somfinns i det svenska samhället, för att utveckla de många olika grenar aväldreomsorgen som behövs för att vi skall ordna en trygg framtid för våragamla. Denandra punkten, herr talman, där gör speciella markeringar gällerbehovet av att stärka den enskildes integritet, att se till att alla gamla somså önskar skall ha möjlighet att få ett eget rum. Det är egentligen konstigtatt man skall behöva slåss för den principen. Men det är faktiskt såatt det på våra insfitufioner fortfarande finns omkring 60 000 personer sominte kan få ett eget rum. Detta gäller framför allt inom långvården men ocksåinom psykvården och fortfarande på en del håll inom omsorgsvården. Två, treeller fyra personer delar rum. Det sägs ibland att vissa människor föredrar attdela rum. Självfallet skall de då få göra det. Ingen har haft invändningar påden punkten. Men vi menar att varje människa som bor på en insfitution skallkunna få ett eget rum. Prot,1988/89:44 förverkliga detta krävsaktiva insatser av stat, kommuner och landsting. reser än en gångförslaget att staten skall gå in med ett speciellt sfimulansbidrag, som inom entioårsperiod skulle kunna förverkliga målet att var och en skall kunna ha etteget rum. Dentredje punkten som jag vill ta upp gäller vården av de åldersglömska ellersenildementa. Väldigt många människor drabbas av bortfallande minnesfunktionernär de blir äldre. Det gäller flera speciella sjukdomar som gemensamt kallassenildemens. har man gjort stora framsteg när det gällerformerna för vård av senildementa. Det tråkiga är bara att dessa vårdformer änså länge existerar i mycket liten utsträckning. Vi vet att institutionsboendeär skadligt och förvärrar sjukdomen, och vi vet också att gruppboende ärnytfigt och lindrar sjukdomen. Därför råder det stor enighet bland experternapå området om att vi bör stödja en uppbyggnad av ett gruppboende försenildementa patienter. Men gruppboende finns än så länge i mycket litenomfattning. Utskottsmajoriteten påstår att kommuner och landsting är i fuU fartmed att planera en utveckling av gruppboende. Jag skulle vilja bestrida detta -upp till bevis! Det finns inte alls några långtgående planer på utveckling avett gruppboende. Tvärtom är svenska kommuner och landsting mycket långsamma pådet här området. , och självfallet kommuner och landsting, behöver medall kraft ta itu med den här uppgiften för att det verkligen skall händanågonting. Behoven är långt större än både reellt existerande gruppboendeoch gruppboendet efter planerad utbyggnad. Vi måste sannolikt också ytterligarebearbeta våra regler för bostadslånegivning. Här i kammaren har vi redan gjortingrepp beträffande bostadslåhéreglerna för att göra det möjligt att ha kvarålderdomshemmen. Men jag tror att vi måste gå vidare och se till att det blirmöjligt att ge speciella lån just för gruppboende, något som de nuvarandereglerna inte tillåter. Detta föreslår vi i vår reservafion. Dessutom föreslårvi ett sfimulansbidrag för att utveckla gruppboendet för senildementa. Jag ber att få yrka bifall till alla de reservationer som jag harundertecknat och i övrigt till utskottets hemställan. 20 (): De flesta äldre vill bo kvar hemma. Trygghetssystemen måste utformasså, att detta är möjligt. Då krävs en fungerande hemtjänst' och en brasjukvård. Den viktiga anhörigvården måste underlättas med avlastningsplatseroch ersättare. Som framgår av våra partimotioner har moderata samlingspartietunder en följd av år krävt att förvärvsarbetande skall kunna beviljas enkortare tids ersatt ledighet för vård av anhörig, som är sjuk ellerhandikappad. Ipropositionen föreslås införandet av en lag om ersättning och ledighet vidkortvarig närståendevård. En närstående som vårdar en svårt sjuk person ihemmet skall enligt regeringsförslaget få rätt till ersättning från sjukförsäkringenoch ledighet från anställning under högst 30 . Närståendevårdmed ersättning från sjukförsäkringen och förbättrade förutsättningar för anhörigvårdär välkomna förslag, men inte tillräckliga. Även om propositionens förslagsdeli övrigt har förtjänster, motsvarar den inte den inledandeprincipdeklarationen. En svår brist finner vi det t.ex. vara att det i propositionen saknas förslag, som syftar fillett större inslag av alternativ till offentligt bedriven äldreomsorg.Närståendevård med ersättning från sjukförsäkringen och förbättradeförutsättningar för anhörigvård är, som jag har påpekat, bra förslag i denriktningen. Alternativ inom äldreomsorgen som uppfyller rimligakvaHtetskrav, det må gälla såväl institutionell omsorg som hemtjänstverksamhet,bör berättiga fill statsbidrag på samma villkor som motsvarande kommunalverksamhet. Vi anser också att valfrihetsprincipen bör skrivas in i såvälsocialtjänsfiagen som hälso- och sjukvårdslagen. Vidare menar vi att det bör införas en allmän,obligatorisk sjukvårdsförsäkring, att denna skall omfatta alla - ävenpensionärer - och ersätta landstingsskatten, helt eller delvis, som den främstafinansieringskällan för hälso- och sjukvården. Försäkringen skall följapafienten och medge frihet i valet av vårdgivare och vårdformer, I avvaktan på en sådan reform bör varje patienttillerkännas en i lag inskriven rätt att komma under behandling i rimlig fid,även om behandlingen då måste ske inom annat landsfingsområde, privat ellerutomlands. En sådan vårdgaranti är angelägen, inte minst för de äldrepafienterna. Valfrihet förutsätter mångfald. Mångfald förutsätter attinte bara kommuner och landsfing, utan även kyrkor, samfund och andra ideellaorganisationer skall kunna vara huvudmän för äldreomsorg och äldrevård.Enskilda inifiafiv måste få växa fram. Varför skulle inte ett ungt par fåmöjlighet att starta och driva ett ålderdomshem i på landet, så att deäldre, om de så önskar, kunde välja den boendeformen i stället för att flyttafill servicehuset i staden? Samma valfrihet kunde ges de gamla istorstadskvarteret, där ett enskilt vårdhem skulle ge möjlighet att bo kvar iden egna stadsdelen, där man tillbringat huvuddelen av sitt liv. Den kommunalaoch landstingskommunala vården och omsorgen skall givetvis finnas kvar. Den ärofta mycket bra, men kan bli bättre, om det finns alternativ. Den offentHgaverksamheten kan dra nytta av vad alternativen utvecklat och prövat. Detta harvi sett inom bl.a. barnomsorgen och sjukvården. Detsamma gäller naturligtvisäven äldrevården. Alternativen kan och bör finnas på alla nivåer:servicehus, ålderdomshem, hemtjänst och sjukhem. Finansieringsformer måsteutvecklas så att alla får en verklig valmöjlighet. Genom mångfald nås såvälsociala som ekonomiska fördelar. Alla erfarenheter visar att alternativensnarare är mindre kostnadskrävande än de traditionella vård- ochomsorgsformerna i offentlig regi. De som arbetar inom äldrevården skulle tjäna på mångfaldoch flexibilitet. För dem som valt att arbeta inom den viktiga vårdsektorn ärmöjligheten fill val av arbetsgivare nu mycket begränsad. Bl.a. innebär dettaen hämsko för utvecklingen av nya arbetsmetoder. Större möjligheter att bytaarbetsplats och att omsätta och utveckla egna idéer i fråga om vård och omsorgskulle göra värdyrket mer attraktivt, vilket med tanke på rekryteringsproblemenär nödvändigt. I propositionen berörs frågan om andra enskilda insatserän anhörig- och närståendevård endast flyktigt genom konstaterandet att"också andra inifiativ som kan komplettera samhällets service och vård böruppmuntras". Som exempel anges "äldrekooperativ och föreningsdrivnaverksamheter". Förslagtill hur denna uppmuntran av alternativa äldreinsatser bör utformas saknasdäremot. Emellertid redovisas att ansvarsfördelningen inom äldreomsorgenskyndsamt skall ses över i syfte att åstadkomma ett mer enhetligt ansvar. I propositionen förordas ett vidgat primärkommunaltansvar, vilket påpekade. Med hänsyn till att de äldre sombehöver omsorg och vård inte sällan oförskyllt får sitta emellan på grund avkompetens- och kostnadstvister och andra ansvarstvister mellan kommuner ochlandsfing, ansluter vi oss till bedömningen i propositionen. Vi förutsätter attden nämnda översynen bl.a. leder fram till sådana förslag som måste föreläggasriksdagen, exempelvis förslag om lagändringar. Enligt vår mening är det lämpligt att i detta sammanhangockså bereda frågan om stimulans och stöd för alternativ äldrevård ochäldreomsorg utifrån principen att initiativ till verksamhet som uppfyllerrimliga kvalitetskrav bör ha rätt till samma stöd från det allmänna som motsvarandeoffentligt bedrivna verksamhet. Ett förslag med detta syfte bör snarastföreläggas . Jag vill fråga statsrådet om han vill medverkatill att detta kan ske . Bristen på hemhjälp är inte bara en brist på personal. Detär i stora stycken en brist pä organisation. Kommunerna måste medverka tillflexibla lösningar. Den hjälpbehövande skall själv kunna väljahemvårdsbiträden, t.ex. få anställa en granne eller en anhörig som avlönasefter samma taxa som gäller för övriga inom . En grupp pensionärerskall kunna bilda en förening, eller ett kooperativ, som anställer sina egnabiträden. Kyrkor, samfund och andra ideella organisationer kan också i störreutsträckning engageras i hemvårdsarbetet. Självkänslan stärks hos den som behöver hjälp i hemmet omvederbörande själv får bestämma utformningen och tiden för insatserna ochlikaså vem som skall hjälpa till hemma. Redan frän början kan man då i störreutsträckning komma överens om arbetets uppläggning. Detta kan också påverka depersonliga relationerna på ett mycket positivt sätt. Det är oansvarigt av kommuner och landsting att förorsakaatt små, väl fungerande, enskilda sjuk- och vårdhem tvingas upphöra, samtidigtsom behovet av vård och omsorg är stort. Även behövs bra och välfungerande sjukhem. Inriktningen bör vara att utveckla dessa hem - med betoningpå ordet hem; den enskilde skall ha rätt till ett eget hem - till att uppfylladagens krav, i stället för att avveckla dessa enheter. Vi anser att regeringen skall ta erforderliga initiativför att ta till vara den personella, organisatoriska och fysiska resurs som deenskilda sjuk- och vårdhemmen representerar. Detta kan ske i samarbete med deenskilda vårdhemmens intresseorganisationer samt med . Som vi nämnt i våra mofioner för propositionen framvalfriheten som en bärande princip för samhällets service- och värdinsatser förde äldre. Detta är utmärkt, vilket redan har påpekat. Menprincipen måste dock i konsekvensens namn skrivas in i lagtexten för att inteenbart förbli en vacker tanke. Vi har därför i den moderata motionen1987/88:So32, vilken bl.a. följs upp i reservation 2, yrkat att skalluttala sig för sådana ändringari socialtjänstlagen av den innebörd att den enskildes valfrihet skall stärkas. Slutligen har vi även reserverat oss till förmån förytterligare två yrkanden, nämligen att som sin mening ger regeringentill känna det i motion 1987/88: So32 anförda önskemålet att delegationen förett samlat kommunalt ansvar för äldreomsorgen ges en parlamentarisksammansättning, samt att som sin mening ger regeringen till känna vadi motionen anförts om införandet av en generell skattefrihet för hemsjukvårds-och hemvårdsbidrag, främst med hänsyn fill konsekvenserna för pensionärer aven beskattad ersättning. Med hänvisning fill de mofiv i övrigt som vi anfört i dereservationer som vi moderater står bakom som fogats till betänkandet, ber jagatt få yrka bifall till dessa, men i övrigt fill utskottets hemställan på depunkter där det inte föreligger någon moderat reservafion. 21 (): Frågan om äldreomsorgen är nu på allasläppar, och frågan om hur samhället skall klara av vården av de äldre haralltmer tornat upp sig som ett svårbemästrat problem i takt med att man idebatten klarlagt att antalet äldre blir större, som behovet avsjukvård och sociala omsorger ökar mycket kraftigt för dem som är . Man vågar nog påstå att den fulla vidden av dessa faktainte klart gått upp för de styrande. Det har uppenbarligen saknats enplanering som varit tillräckligt framåtblickande och där man tagit tillbörlighänsyn till det statistiska material ur vilket man hade kunnat utläsa vad somkomma skulle. Man samlade så ihop förslag och idéer till ett paket, som dockinlämnades för sent för att skulle ha kunnat behandla det undervåren, trots att frågan sedan så länge varit akut. Detta innebar en fördröjningav denna så angelägna fråga - som äldreomsorgen borde ha ansetts vara långttidigare. För oss inom har frågan om omsorgen av deäldre i samhället länge varit aktuell. Särskilt våra riksstämmor har under enföljd av år uppmärksammat debatten och debatterat ämnet, detta långt innanfrågan blev hett rubrikstoff för massmedia. Vi från sida har också häri i motioner och interpellationer föreslagit åtgärder. För oss inomcentern stod det tidigt klart att den här angelägna frågan måste bliföremål för politikers och andra beslutfattares överväganden och att stat,landsfing och kommuner måste vara beredda att skjuta till stora resurser. Deresurser som fanns i fråga om värdformer och personal var inte tillräckligautan de måste utökas. De institutioner, t.ex. ålderdomshemmen, som så ensidigtoch nitiskt till varje pris skulle bort, hade helt visst en viktig uppgiftockså i fortsättningen. Det som har kallats anhörigvård, men som benämnsnärståendevård, har hela fiden spelat en mycket stor roll men blivit undanskymtoch bortglömt. Det borde uppskattas ekonomiskt som den resurs det alltid harvarit. De gigantiska problem som äldreomsorgen nu ställer samhället inför kanbara lösas om man kan mobihsera alla goda krafter i samhället. Dyrbar tid har gått förlorad, men har regeringen lagtfram sin proposition, och det är bra. Bland förslagen igenkänner vi fråncentern flera av deförslag som vi har arbetat för och motionerat om. Det är bra att regeringen harlyssnat och tagit till sig detta. Jag kan nämna anhörigvärden, erkännandet avfriska äldre pensionärers insatser, för att inte tala om ålderdomshemmen som vifattade beslut om . Detta är bara några exempel. Det är klart att vi tycker att det är bra att regeringenhar införlivat dessa idéer i sin proposition, och vi frågar inte varför. Det ärinte första gången som dessa våra motioner har väckts i känslan av att det varangeläget att någonting började hända. Jag skall något kommentera några av de aktuella frågorna.Först vill jag säga ett par ord om ålderdomshemmen. Äntligen kom partierna överens om statsbidragensutformning, och i utskottet är meningarna inte längre delade. Men trotsriksdagens enhälliga uppslutning kring ålderdomshemmen, om att de är värda attsatsa på, tycks det vara svårt att i den information som utgår om dettaenhälliga beslut förmedla denna samstämmiga uppfattning. På vägenmellan avsändaren, , och mottagarna, kommunerna, insmyger sig lätt enbiton som skorrar litet illa. Den ger intryck av en reservation gentemotbeslutet som inte fanns när fattade sitt beslut och som inte hellernu finns i utskottet. Kommunerna är i stort behov av att de beslut som fattashär i oförvanskade och autentiska når kommunerna och att kommentareroch förklaringar återspeglar andan i besluten. Något som begränsar utbyggnaden av äldreomsorgen och somär det allra största problemet inför 90-talet är de svårigheter som finns attrekrytera personal, inte minst genom att ungdomskullarna minskar. Det måstevara så att arbeten som betyder så mycket för så många människors välfärd ochlivskvalitet grundar sig på en attraktiv utbildning. Det är också viktigt attrekryteringen till utbildningen breddas till att omfatta fler än ungdomsgrupperna.Det är nödvändigt att samhället agerar så att människor med förtroende ochförväntningar väljer vårdyrken. En sak som på ett positivt sätt bidrar till rekryteringenär decentralisering av vårdutbildningarna. En annan åtgärd är förbättring avekonomisk ersättning vid utbildning och fortbildning. Ett hinder för många somvill förbättra sin utbildning har varit att utbildningen kostar mycket men attlönerna är ganska låga efter utbildningen. Det har avhållit mångafrån att inlåta sig på en så dålig affär; I vårdyrkena betyder Hvserfarenhet mycket. Därför är detnödvändigt att det finns möjlighet att komma fillbaka fillgymnasieskolan och utbilda sig, och då betyder den egna livserfarenheten somgrogrund för studierna mycket som resonansbotten. En annan åtgärd skulle kunna vara kortare arbetstid fördem som arbetar med de tyngsta vårduppgifterna. Erfarenheten visar att enminskning av arbetsfiden från åtta till sju eller betyder mycket.Det är lätt att inse att en arbetsdag som t.ex. slutar halv tre i stället förhalv fem betyder en oerhört stor vinst inte bara , att hinna med att görasaker, utan också i ork, att verkligen kunna göra det. Dennuvarande bristen på vårdpersonal har ett samband med värdarbetets En åtgärd som skulle kunna minska tyngden samtidigtsom den skulle öka det ekonomiska erkännandet vore att, utan att sänka lönen,förkorta arbetstiden. Många landsting har utarbetat konkreta förslag till olikaförsöksverksamheter med kortare arbetsdag. Enligt uppfattning måsteman vara positiv till detta och ställa eventuella kostnader för sådana åtgärdermed kortare arbetsdag i relation till vad det kostar att ingenting göra. Dettahar och jag tagit upp i reservation 13. Trots samhällets betydande insatser är det de anhöriga somgör de största insatserna när det gäller vård och omsorg om de äldre. Det finnsberäkningar som visar att anhöriga, grannar och vänner står för bortåt tvåtredjedelar av vårdarbetet. Det arbetet är helt nödvändigt för att vård ochomsorg skall fungera. lade anhörigvårdkommittén fram förslag omlagstadgad rätt fill ledighet för vård av anhörig. Kommittén underströk ocksåde starka humanitära skäl som talar för att den som gör en angelägen vårdinsatsför en närstående måste få ersättning. finns det ett förslag, och vi icenterparfiet stöder det. Men det är också viktigt att människor långsiktigtkan forma en bra vård och omsorg genom att helt enkelt bH anställda. Det är bra att detta tas upp i propositionen, så att depersoner som är beredda att ta på sig en vårduppgift skall anställas av kommuneller landsfing. Det är också självklart att vårdarens erfarenhet från anhörig-eller närståendevård skall vara en merit om han senare söker till någotvårdyrke, t.ex. inom den sociala . Vi i har motionerat om det,på samma sätt som pensionärer som gör en insats för en äldre närstående bordefå någon form av kostnadsersättning. Det är nödvändigt för att komma till rättamed den stora ensamhet som många äldre lever i. diskuteras i propositionenatt en kontantersättning skall kunna utgå och att den skall vara obeskattad.Det stämmer bra med det som vi har arbetat för. Den nuvarande tillämpningen av pensionssystemets regler omnär makar som båda är pensionärer skall betraktas som ensamboende resp.sammanboende är i många fall ett hinder för s.k. växelvård. Sfina Gustavssonhar tagit upp detta i en motion, och vi följer upp det i en reservation medkrav på bättre villkor för anhörigas insatser vid sådan växelvård. I diskussionen om huvudmannaskapet och den organisationsom äldreomsorgen skall ha måste vi vara inriktade på att det ärresultatet som avgör om en sådan omorganisation är bra eller inte. Vi icenterpartiet är pragmatiska i detta avseende. En aldrig så väl uttänktorganisafion som inte fungerar som det är tänkt kan inte accepteras, och omväntgäller, att om det avläsbara resultatet för den som är föremål för vård ochomsorg är bra, är också organisationen bra. Det innebär att en storvariationsrikedom kan accepteras. Hur det än blir med huvudmannaskapet måste man varauppmärksam på att uppgifterna inte får falla mellan stolarna. Frågorna får intebollas frän det ena bordet till det andra, så att alla samfällt sedan kan sägaatt det inte fillhör "mitt bord". Här måste man vara lyhörd för vadsom är bäst för vårdtagarna och naturligtvis också ta hänsyn till personalenssynpunkter. Utskottet har ännu inte tagit ställning i frågan omhuvudmannaskapet. Prot,1988/89:44 har vi i centermotioner efterlyståtgärder för att tillgodose äldre invandrares behov inom vård och omsorg. Härmåste hänsyn tas till bl.a. språksvårigheter, som också understryks ipropositionen. ställs de äldres traditioner och värderingar mot deyngres. Det kan gälla allt från religion fill språk och klädsel. Detta är enviktig fråga för utbildningen. Det är också angeläget att ny, ung personalslipper ensamarbete. Utskottet understryker också dessa krav. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall tillreservationerna 5, 7, 9, 13 och 18 och i övrigt till hemställan isocialutskottets betänkande 6. 22MARGO (vpk): Propositionens huvudsakliga innehåll består imål och riktlinjer för äldreomsorgen. Förutom lagen om rätt fill ledighet ochersättning vid kortvarig anhörigvård är de konkreta förslagen få, för att intesäga nästan obefintliga. Det råder polifisk enighet om de övergripande målen närdet gäller de äldres rätt till självbestämmande, trygghet och valfrihet. Menden vikfiga fråga som då inställer sig är om dessa mål kan uppnäs utanstyrmedel.