prot · GC09127 · 1988-12-31 00:00:00 — Vi får ocksåvara beredda att stödja olika alternativ. Vi skall ha klart för oss att många regioner är beroendeav deltidsjordbruk. Detta deltidsjordbruk måste genom en mer aktivregionalpolitik med en ökning av sysselsättningen, inte inom självajordbrukssektorn utan i form av alternativarbeten, deltidsarbeten, i andrabranscher. Vi från moderata samlingsparfiet har hävdat attom svenskt jordbruk skall internregleras fordras det även en avregleradomgivning. All lagstiftning som så att säga tränger näringen måste ses över -jordförvärvslagstiftning, skötsellagar, skogsvårdslagstiftning, osv. Omnäringen skall få arbeta fritt i en fri sektor måste hela spektrumetavregleras. Vi har i vår motion sagt att om inkomsterna inte kan ökas fårutgifterna minskas. Vi har sagt att man skall gå in för att minska avgifterna -bekämpningsmedelsavgifter, gödseivårdsavgifter, skogsvårdsavgifter, m.m. Detär mycket stora belopp som svenskt jordbruk lägger ut på dessa avgifter i dag.Det är en väg att gå. , herr talman, finns det en faktor, somordföranden var inne på i slutet av sitt anförande men som han inte hannutveckla - och som inte jag heller hinner utveckla. Men jag skulle vilja sägaatt vi i hela det arbete som ligger framför oss måste se till människorna.Det är inte bara ekonomiska fakta och nationalekonomin som gäller. Jordbruketoch landsbygden är inte bara statistik. Det finns andra värden, och detta varäven ordföranden inne på. Men det skall vi debattera litet längre fram. Det finns alltid vid förändringar en starktendens att se svårigheterna men inte möjligheterna. Men ju mer jag arbetar medjordbruksfrågorna, desto mer tycker jag mig se jordbrukets möjligheter. Detfinns en framtid för svenskt jordbruk, men det förutsätter att vi spelar kortenrätt i det svåra arbete som vi har framför oss. 5KARL () replik: Något som låter vackert: Det finns väldigtmånga punkter där vi är fullständigt överens. Jag vill understryka densamstämmighet som råder i jordbruksutskottet. Det finns dock några punkter sominte kan stå oemotsagda. Någon antydde att jag skulle ha krupit in i envärmestuga. vet jag inte hur det är med det, för faktum är att jag harblivit förskräckligt förkyld. Så mycket värme var det väl inte då. Någon hade svepande formuleringar.om höjda skatter ochavgifter och antydde att några av de frågor där har medverkat och därbeslut skall fattas skulle leda till sådana. Så är inte fallet.Centern har i det Prot.1988/89:127 här sammanhanget medverkat till att få bort dåliga förslag frånregeringen moms och höjdaarbetsgivaravgifter. När det gäller den miljöavgift som läggspå är egenföretagarna undantagna. Det tycker jag är värt att notera. Det varframför allt därför som jag begärde ordet. Jag beklagar att har reserverat sig i fråga omkompensationsuppräkning av avtalet, för det försvagar majoritetens skrivning.Jag hoppas att regeringen läser ordentligt i betänkandet på s. 53, därjordbruksutskottet uttalar att det inte finns några hinder, utan tvärtom börman kunna ta upp frågan och förhandla om en uppräkning av de 450 miljonerna.Detta har utskottet alltså sagt, och därför är reservationegentligen onödig. 6 () replik: Jag skulle vilja uppmana attta det lugnt nu när han är förkyld så att han inte ställer sig i merablåsväder, för det kan förvärra situationen. Kostnadsuppräkningarna varierar ju. Man vet ännu inte iutskotten heller vad det hela kommer att innebära. Men man talar i varje fallom kostnadshöjningar, eller en penningindragning på ungefär 20 miljarder. Om viskall kalla det skatt eller avgift kan ju diskuteras. Jag hävdar att någon aldrig har förlorat på att tala ochskriva i klartext. Då vet man vad man menar. Jag anser att utskottetsskrivningar inte är tillräckligt starka när det gäller uppräkningen. Vi hargett ett klart besked om vad vi syftar till. 7 () replik: I vissa fall är sakpolitik bättre änkraftfulla reservationer. 8 (): Vi har tidigare från de olika politiskapartierna här i kammaren kommenterat den uppgörelse som nåddes inom deninternationella frihandelsorganisationen i år.Karl och har berört händelsen i kammaren . Från sida har vi uttryckt vår storatillfredsställelse med GATT-genombrottet, som vi anser vara ett viktigttrendbrott. Alltsedan vi införde ett gränsskydd förjordbruksprodukter har regleringar ständigt fött nya regleringar. Vi har kommitatt alltmer avlägsna oss från marknadsekonomi. Åtskilliga år av utredningar haravsatt tusentals textsidor men misslyckats i ansträngningarna att minskajordbruksbyråkratin. har vi äntligen anträtt vägen ur regleringsekonominoch mot en marknadsekonomi, där statsmaktens huvudsakliga uppgift kommer attbli att ange ramarna ur miljö- och djurskyddsaspekter samt regionalpolitiskaaspekter. GATT-avtaletinnehåller bestämmelser som skall tillämpas både på lång och påkort sikt. Det långa perspektivet tar sin början 1991, då en successiv neddragningav olika former av jordbruksstöd och handelshinder inleds. fortsattaförhandlingar, som skall vara avklarade , skall 12 bl.a. klarläggas hur långtavregleringen skall gå och takten härför. På initiativ av de nordiska länderna innehållerGATT-dokumentet bestämmelser, som ger möjlighet för de länder som ställerlängre gående krav ur miljö- eller djurskyddssynpunkt att få kompensera sittjordbruk för ökade kostnader. Denna bestämmelse ser vi som mycket värdefull urinternationell miljö- och djurskyddssynvikel och för att det verkligen skallkunna bli en internationell konkurrens på lika villkor. Genombrottet i GATT-förhandlingarna innebär dock inte attalla problem är lösta för det svenska jordbruket och att det bara återstår entransportsträcka fram till ett internationellt avreglerat jordbruk. Jordbruketkommer att ställas inför betydande problem under övergången. För det första är inte våra lantbrukare vana vid attuppträda som företagare på en fri marknad. De har varit verksamma inom ennäring, där staten garanterat priser och avsättning. Prisnivån har visserligenvarit pressad på grund av överproduktionen, men den svårigheten har störredelen av lantbrukarkåren bemästrat genom att arbeta fler timmar och genom attskaffa inkomstkällor utanför jordbruket. När nu förutsättningarna ändras ochallmänna företagaregenskaper, såsom förmågan att göra marknadsbedömningar istörre utsträckning, kommer att påverka resultatet, är det troligt att ettrelativt stort antal lantbrukare vill lämna jordbruket för andrayrkesuppgifter. Det kommer av många att upplevas som en smärtsam omställning,och det är viktigt att samhället lämnar det stöd som behövs för att detta skallkunna ske under socialt accepterade former. För det andra måste arbetet med att minskaöverproduktionen av livsmedel bedrivas målmedvetet från alla länders sida, ävenunder den tid då en successiv avreglering skall ske. Skall kunnaförverkligas fullt ut måste det föreligga någorlunda balans mellan utbud ochefterfrågan när de sista regleringarna släpps. Annars uppstår en turbulens avsådan omfattning att kommer att raseras. Den fria konkurrensenkommer, när avregleringen är genomförd, att förändra livsmedelsproduktionen ide olika länderna, men det kommer förhoppningsvis att kunna ske i en takt somger enskilda lantbrukare möjlighet till anpassning och omställning. Vi har i vårt land kommit en bra bit på väg när det gällerbalansen mellan produktion och konsumtion av animalier, men tyvärr svängerutvecklingen nu åt fel håll och överskotten börjar åter att öka. När det gällerspannmålsöverskottet har i stort sett ingenting skett som beslutade om 1985. Den minskning som har sketthärrör från fillfälliga åtgärder, såsom betald träda. Det mest hoppingivandeför framtiden vad avser alternativ till den för stora spannmålsodlingen haruppenbarat sig i form av ett koncept förenergiskogsodling som utvecklats av Lantmän. Men det behövs ettintensivt utvecklingsarbete för att denna odling skall lyckas. När man läser årets prisregleringsproposition får man ettintryck av att regeringen tror att kommer att lösa alla problemför det svenska jordbruket. Det är oroande om regeringen inte inser att vifortfarande dras med olösta överskottsproblem och att jordbruket kommer attställas inför stora påfrestningar innan är uppfyllt. Jag har inledningsvis uppehållit mig vidGATT-avtalets långsikfiga påverkan på vårt jordbruk. Men också i det kortaperspektivet Prot.1988/89:127 har det fått betydelse för kostnadskompensationen tilljordbruket under nästa budgetår. Producentprisernafår inte längre höjas, och därför har regeringenföreslagit att kostnadskompensationen skall utbetalas per djur och per areal.Konsumentpriserna kommer med regeringens uppläggning inte heller att öka, utandet är i första hand medel inom regleringsekonomin och i någon mån budgetmedelsom används. Även Om den valda metoden är något "trubbig", accepterarvi förslaget. Vi kan dock inte acceptera regeringens förslag när detgäller statens delansvar för överskottsspannmålen. beslöt 1985 attstatens-ansvar skulle gälla av exportkostnaderna föröverskottet vid normalskörd. I proposition 1984/85:166 och i jordbruksutskottetsbetänkande /85:33, som låg till grund för beslutet, redovisas den beräkningsom livsmedelskommittén hade gjort och som innebar att samhällets kostnaderförväntades för första året uppgå till 160 milj. kr. föratt därefter minska.Totalt beräknades summan för de fem åren uppgå till 600 milj. kr. framgår att kommittén bedömde attvärldsmarknadspriserna på spannmål skulle komma att öka och att alternativ tillden för stora spannmålsodlingen skulle komma fram . Tyvärr blevdet inte så. Av någon anledning har socialdemokraterna valt att inteacceptera beslut om ett 40-procentigt samhällsansvar , utan man har hävdat att beloppet skall trappas av. Eftersom man förraåret fick med vpk på sin tolkning, hävdar man nu att den ståndpunkt som enmajoritet av utskottet intagit strider mot . Statens bidrag förkommande budgetår kommer ju att bli högre än det är för innevarande budgetår.Vi har den uppfattningen att socialdemokraterna även på denna punkt har fel. har man rätt att fullfölja de beslut som tidigare fattats. Ett sätt att minska kostnaderna för överskottsarealen harvarit olika former av trädesprogram. Man har med rätta kunnat kritiseraprogrammens uppläggning och dispenser ur miljösynpunkt. Men att gå så långt föreslår att dessa program skall upphöra anser vi vara fel. harregeringen redan i samtal med LRF lovat fortsatta trades- ellerjordbanksprogram. Det tycker vi är bra. Därmed har yrkandet i folkpartietsmotion tillgodosetts. När beslöt att avskaffatvåprissystemet för mjölk per önskade vi i attmedel skulle avsättas för att säkerställa att den produktionsökning som kundeförväntas inte skulle leda till sänkt producentpris inom stödområdet. Vårtförslag vann inte gehör. Vi har i en motion upprepat förslaget. Eftersomdet fanns möjlighet att i utskottet få en majoritet för en ökad uppräkning avNorrlandsstödet med 55 miljoner utöver vad regeringen föreslagit, valde vi attgå på samma linje för att därmed kompensera mjölkproducenterna inomstödområdet. Vi i har framställt en reservation som berörsjälvförsörjnings graden för socker. Regeringen har föreslagit att självförsörjningsgraden skall dras ned till , och det kan nog vara riktigt. Men vi i instämmer i de argument som här framförde. bör när det gäller detta beslut avvakta tills det finns möjligheter att bedöma 14 de transport- och regionalpolitiskaaspekterna på en nedläggning av socker- bruk.Den parlamentariskt sammansatta jordbruksgrupp som skall försöka Prot.1988/89:127 åstadkommaen helhetsbedömning av det framtida svenska jordbruket skall hamöjlighet att även betrakta denna fråga. ~ ~ ; \ Vi ifolkpartiet hade tänkt stödja övriga oppositionspartiers reservation P s S när vårinte längre kom i fråga. Men jag har erfarit att inte kommer attgöra det, och då tjänar det ingenting till att stödja nämnda reservation. Jag yrkari varje fall bifall till vår reservation 22. 9 (vpk): När det gäller det betänkande från jordbruksutskottet somvi nu behandlar - 1988/89:JoU21 - döljer sig bakom den för den oinvigde kanskenågot tråkiga rubriken ett oerhörtspännande och dramatiskt innehåll. Den här våren har vi i vårt land fåttuppleva att spannmål eldats och att mjölk hällts ut. Vidare har lantbruksstyrelsenblockerats. Vi har också sett landsbygdskvinnor demonstrera här i . Dehar kommit hit till för att tala med riksdagsledamöterna. En del avdessa aktioner har präglats av desperation. Från jordbruksutskottets sida säger man i detta betänkandeatt man har förståelse för den oro som jordbruksnäringens företrädare känner . Även om protesterna ibland kommer till uttryck på ett sätt som jag tvivlarpå, har jag förståelse för dessa. Sanningen är ju den att vi stårinför en ny utveckling när det gäller det svenska jordbruket. Kanske ingen avoss egentligen riktigt vet vad den kommer att leda till. Orsakerna till oron ärdels den internationella utvecklingen inom jordbruket, dels den av alla partieroch av jordbruksnäringens företrädare tydligt markerade ambitionen att brytaupp den svenska jordbrukspolitiken och göra grundläggande och avgörandeförändringar. Alla vill ändra - men hur och till vad? Inom ramen för har diskussionen om deninternationella handeln med jordbruksprodukter blivit allt viktigare under1980-talet. Det finns olika skäl fill det: stagnerande marknader iindustriländerna och ökad export från utvecklingsländerna. Men ärköpkraften sämre i utvecklingsländerna i fråga om importen. Bl.a. den tekniskautvecklingen har resulterat i stora överskott och vikande marknader förde viktiga jordbruksexportländerna. Detta förhållande, kopplat till de i många länderomfattande byråkratiska och kostsamma interna regleringarna, har ökat viljan hosmånga länder att minska hindren för handeln med jordbruksprodukter och attminska de interna regleringarna. Det kan tyckas få en del förvånandekonsekvenser när det gäller de politiska positionerna, t.ex. i vårt land.Internationalister blir till nationalister. Forna nationalister blir plötsligtstora förespråkare för ökad internationalism. Varför denna turbulens, dettaskenbara åsiktsbyte? Enligt min mening är det inte så konstigt som det verkar.Det är egentligen ganska logiskt, och det bottnar i de skilda ideologier somolika politiska partier har - de ideologier som då och då dödförklaras men somnog trots allt lever och utvecklas. För arbetarrörelsen, för socialismen, ärinternationalismen en konsekvens av solidariteten. Prot.1988/89:127 ansvar - att ta gemensamt ansvar för utvecklingen, att i samarbetemellan olika länder och olika folk byggaen ny värld. För den klassiska högern är grunden för utvecklingenkonkurrensen. Nationalismen blev då ett sätt att hävda det egna landet ikonkurrensen med andra länder- en nationalism som i sin yttersta förlängningockså kunde gå över i krigshandlingar. För både högern och vänstern har teorierna om komparativafördelar varit betydelsefulla. De formulerades i när industrialismensågs som framför allt positiv och som den möjliga vägen till utveckling ochvälstånd för alla länder, även om den vägen ofta gick över lik och även om denofta kritiserades av socialismen för de fruktansvärda förhållanden den leddetill för de människor som arbetade inom industrierna. Alla länder skulle göra vad de var bäst på. Så skulle manbyta med varandra, och allt skulle bli till det bästa. Vem har inte ätit holländskchoklad, druckit engelskt te, använt kläder sydda av engelsk bomull - ellervarför inte druckit svenskt kaffe? Länderna i tredje världen ingick inte som fullvärdigaparter i dessa teorier om komparativa fördelar. De var offren. Det var derasråvaror som industriländerna använde sig av i sin egen utveckling. De ländernai tredje världen är fortfarande offren. Förutom den oerhörda snedfördelning mellan länderna ivärlden som den här utvecklingen bar på tog teorierna om de komparativafördelarna ingen som helst hänsyn till ekologiska problem. Vi har ibland enöverdriven tro på att miljömedvetenheten har uppkommit . Det harfaktiskt vid tiden väckts motioner i riksdag somberört massaindustrins miljöförorenande utsläpp. Men i stort sett var ju ändårniljömedveten-heten mycket liten, för att inte säga obefintlig. Den ärnågonting som har vuxit fram mycket . Det gäller insikten om att råvarorär begränsade och att man måste hushålla med dem, insikten om att produktion avolika varor - såväl livsmedel som andra produkter - måste bygga på fungerandekretslopp, där man återför till jorden det som man en gång har tagit ifrån den,insikten om att en produktion som inte bygger på kretslopp ger upphov tillsopor och avfall som vi måste hantera. Den insikten är ny, ochden insikten måste leda till att teorierna om de komparativa fördelarna blirhögst begränsade. Bara inom de givna naturliga geografiska ramarna kan vinumera tala om de komparafiva fördelarna hos olika länder. Vi måste inse att den bästa utvecklingen är den som ärmest varierad, som innehåller mest av mångfald. Det är en lärdom som vi kan draav naturen själv. De ekosystem som bäst överlever är de som är mest varierade,som i sig innehåller flest lösningar på problemen. För den politiska vänsterns del måste slutsatsen av alltdetta bli att det internationella samarbetet på alla områden - och särskilt närdet gäller livsmedel och jordbruk - måste bygga på en sund nationalism,nämligen den som innebär att olika länder tillerkänns en möjlighet till en egenrik och varierad utveckling. Det måste vara grunden i de internationellaförhandlingarna. Det hävdas att är beroende av sinlivsmedelsexport för att 16 kunna utvecklas. Den är ju isjälva verket nödvändig för deras egen utveckling.De skulle behöva äta den maten själva. Anledningen till att de Prot.1988/89:127 tvingas till en omfattande export är ju framför allt att de dignar under en enorm skuldbörda. Det är därför som man från exporterar fiskmjöl fast man så väl skulle behöva behålla fisken för det egna folkets räkning. Det fagra talet om behov av utveckling, närdet gäller en liberalisering av handeln med jordbruksprodukter, döljer vad detegentligen handlar om. och EG - stora exportörer av jordbruksprodukter -söker efter nya marknader för sina varor och har inte några planer på attbegränsa sin produktion. Det är också som marknad som är intressant närdet gäller handeln med jordbruksprodukter. Det är den rollen vi tilldelas om dehär jättarna i fråga om jordbruksproduktion får bestämma. Vi kan - och måste -givetvis från vår sida hävda en annan ståndpunkt och se till att vi kan finnavärdefulla tillskott till världsmarknaden som vi kan exportera. När man diskuterar den GATT-överenskommelse som nyligenhar beslutats, sägs det ju ofta att den sätter snäva gränser för vad vi kantillåta oss när det gäller vårt stöd till jordbruket. Man sägerockså att grunden är att olika länder bara av det skälet att de vill bli merinternationella vill ha en ökad handel. Så är det inte. Om man studerar vilkaeffekter har fått i andra länder, t.ex. i , finnermanatt detärpåett helt annat sätt. Enligt lantbruksrådet i förespråkar i oförtäckta ordalag att man skall öka exportstödet, att manskall utnyttja GATT-överenskommelsen för att öka trycket på EG. Det är alltsånågot helt annat än vad vi här i diskussionen ofta får höra. När det gäller roll i den internationellajordbrukshandeln tycks det också finnas tendenser till att man så att säga villbyta äpplen mot päron. säger i en intervju i Handelskammartidningenatt vi inte kan acceptera att jordbruksprotektionismen blockerar vägen för enfriare världshandel - alltså med andra produkter. Och i en promemoria som vihar fått till utskottet från säger man: "Till sluthandlar det alltså inte bara om jordbrukspolitik utan om alla svenskanäringsgrenars intresse av ett väl fungerande internationellthandelssystem." Bakom dessa formuleringar finns, tycker jag, förtäckttanken att det svenska jordbruket inte är så värdefullt för oss, att det ärnågonting som vi kan byta mot en export av produkter som är betydligt viktigarei den svenska ekonomin. Detta är en syn på det svenska jordbruket som viabsolut avvisar. Vi kan inte bortse från de internationella förhandlingarnaoch från vårt behov av internationella relationer. Men vi måste i vårt agerandevid dessa internationella kontakter hävda vårt lands utveckling, vårt landsjordbruk, som en grund för det internationella samarbetet. Vi skall inte - som det ibland kallas - övertolkaGATT-beslutet. Det är av det skälet som vi från vpk:s sida över huvud tagetavvisar det s.k. provisorium som vi har att ta ställning till. Vi anser att vimycket väl hade kunnat fatta ett beslut av traditionell typ i det här landet.Vi tycker nämligen att den förändring av den svenska jordbrukspolitiken som viär i färd med att diskutera skall diskuteras långsiktigt och att vi skall kommafram till vad vi tycker är bäst för vårt land . Den förändringen skallinte forceras fram genom provisorier och kanske ogenomtänkta beslut. Jag villdärmed yrka bifall till reservation 17. 2 protokoll 1988/89:127-128 Prot.1988/89:127 I de internationella förhandlingarna är diskussionen omgränsskyddet 2 Juni1989 ' viktig. Vi har i andra sammanhang -det har ju nu blivit en följetong här i kammaren - tagit upp behovet av ett kvalitativtgränsskydd, och vi gör det även i det här sammanhanget. Vimåste alltså kunna ställa samma krav på de m.m. ° produktervi importerar som vi ställer på de produkter vi tillverkar här i vårt land.Detta måste gälla hygieniska krav - frånvaron av bekämpningsmedel -och detmåste också kunna gälla etiska aspekter och andra förhållanden som är viktigaför livsmedelskvaliteten. Jag vill yrka bifall till reservafion nr 20. Bakom det faktum att den är oerhörtangelägen att hävda att sätter snäva gränser, finns uppenbarligen ettbehov av stöd för den politik som man vill genomföra i landet, men som man intetycker sig ha styrka till ensam. Det kan tyckas märkligt, eftersom alla andrapartier och även jordbruksnäringens företrädare är överens om att vi behöver enförändring av den svenska jordbrukspolitiken. Det behovet av förändring bottnari de förhållanden som har kommit att formas här i vårt land. När jag kom till jordbruksutskottet sade en avutskottets ledamöter halvt på skämt till mig att det påstås att det finns tvåpersoner i det här landet som förstår sig på jordbruksprisregleringen, meningen vet var de finns. Efter mitt första riksdagsår, när jag har försökt attsätta mig in i de olika regleringarna inom jordbrukets område, har jag insettatt det finns en hel del allvar i detta skämtsamma påpekande. Bara det faktumatt den svenska jordbrukspolifiken är så komplicerad, så svår att sätta sig ini, för dem som skall besluta om den och för dem som skall leva med den, är isig ett skäl fill att förändra och förenkla den. Det är plan- ochregleringsekonomi när den är som sämst. Den uppmuntrar i sig fill ständigt nyaklåfingrigheter. Detta gör det omöjligt för de enskilda människorna att planeraoch styra sitt liv i samarbete med andra. Utifrån de uppställda målen har den också en lågmåluppfyllelse. Varken konsumentmålet, inkomstmålet, det regionalpolitiskamålet, sårbarhetsmålet eller miljömålet kan sägas vara uppfyllt. Sverigetillhör de länder i världen som har de allra dyraste livsmedlen. Vi harvisserUgen för det mesta en god hygien, men det har framförts annan kritik somrör det utslätade sortimentet, svårigheten för konsumenten att kunna varieradet som köps. Ett jordbruk där bara en knapp tredjedel avheltidsjordbrukarna kan livnära sig på sin verksamhet kan man inte heller sägauppfyller inkomstmålet. Trots beslut om att jordbruket i inte skallminska är det vad som sker. Alltså är inte heller det regionalpolifiska måletuppfyllt. Det stora beroendet av importerade insatsvaror och av långa ochomfattande transporter gör också att vi har ett mycket sårbart jordbruk. Sist,men inte minst, vet vi alla att det framför allt i de södra delarna av landetuppstår oerhörda miljöproblem i samband med jordbruket. Det är utsläpp avnäringsämnen till vattendrag och hav. Det är utarmning av flora och fauna. Detär behov av konstgödsel och bekämpningsmedel.