prot · GC0959 · 1988-12-31 00:00:00 — När därmed privatisering gång på gång används sombesvärjelseord för att åstadkomma en effektivare och bättre offentligverksamhet, bygger detta i och för sig på en föreställning som är värd attanalysera, nämligen tron att kan vi skapa genom privata alternativ en imitationav.marknadsekonomin, då löser vi också problemen på det offentliga området,antingen vi talar om köer, brister i måluppfyllelse, de anställdas vantrivseleller deras löneproblem. Talet om att vi skulle kunna ha en perfekt fungerandemarknadsekonomi när det gäller värd, omsorg och utbildning bygger pä ettfundamentalt tankefel. För att marknadsekonomin skall fungera måste parternavara någorlunda likställda, dvs. de som säljer och de som köper, producenteroch konsumenter. Men de är inte likställda parter pä den offentliga marknaden.De sjuka är inte likställda med dem som offererar sjukvården. Barnen är intelikställda med dem som i vinstsyfte skall driva skolor. Inte heller gamla sombehöver vård kan vara likställda med dem som bjuder ut tjänster. Det gör att det här området kräver alldeles speciellalösningar, byggda på solidaritet, gemensam finansiering och en annanmålsättning än den som styr den privata marknaden. Det är märkligt att här nuåtminstone två - tre partier i riksdag hävdar, utan tillstymmelse tillatt försöka analysera problemen, att de har lösningen på det som inget land harlöst på ett perfekt sätt inom något slags marknadsekonomiskt system. Vi arbetar för en bättre fungerande offentlig verksamhetutan köer och med valfrihet, men vi vill att den skall vara tillgänglig föralla och fördela resurser efter människors behov. Vi anser att de kraven intemöts av den borgerliga politiken. sade att det nu skett en våldsam omsvängningi socialdemokratins politik. Han sade att vi nu talar om utbudspolitik,någonting som vi slagit dövörat till undermånga år medan själv och hans kompisar predikat dess fördelar. Låt migdå bara påminna om vad som har skett : sänkningen av marginalskatten,arbetsmarknadspolitikens förnyelse för att få arbetsmarknaden att fungera äveni ett läge med stor efterfrågan och snabb tillväxt, kreditmarknadensavreglering och industripolitikens omläggning från de passiva och sterilastödformer som hade byggts upp under de borgerHga åren. Vad vi nu gör är baraatt fortsätta vad vi har arbetat med . Jagmåste ställa en fråga till . Om nu utbudspolitiken står främst pådet moderata programmet svara mig då på följande fräga: På vilket sätt skulledet borgerliga förslaget om vårdnadsbidrag och höjda barnomsorgsavgiftermedverka till ett ökat utbud av arbetskraft? Om det är ett led iutbudspolitiken - förklara då hur det skulle fungera. Hur skall man genom ettbidrag till dem som är hemma och genom höjda barnomsorgsavgifter få folk attarbeta mer? Det var genom arbete och sparande som skattesänkningskulle finansieras, men det ni gör fill en kostnad av 8 miljarder är i varjefall enligt vår tolkning raka motsatsen. Oppositionenhävdade länge att vår politik skulle leda till ständigt växande arbetslöshet.Av naturliga skäl har det talet tystnat. I stället klagar man över bristen påarbetskraft, och det börjar hävdas att vad man egentligen menar är att dagenslåga arbetslöshet inte är förenlig med ekonomisk balans och framför allt låginflation. Härskall vi inte ge upp. Det är nämligen så att vi har vittnesbörd från detförflutna om att det går att förena låg arbetslöshet med ekonomisk balans. Hela1960-talet har vi vittnesbörd om detta. Då lågandelen arbetslösa , vi höll affärerna med omvärlden någorlunda ibalans, och prisstegringarna var jämfört med senare delen av och1980-talet faktiskt rimliga. När vi nu har en arbetslöshetsnivå som liggernärmare 1 än , är det i ett historiskt perspektiv alltså inte någotexceptionellt. Men det finns skillnader jämfört med . Dåförde man samordnade förhandlingar över hela arbetsmarknaden. Dä bedömde manlöneökningsutrymmet och träffade ramavtal, och löneökningarna hölls inom deramar som där fastställts, och löneförhandlingarnas inriktning präglades avsolidaritet och sammanhållning mellan de fackliga organisationerna. Vihar nu haft en snabb omvandling av näringslivet. Det har ställt krav påanpassning och förändring av lönerelationer mellan olika yrkesgrupper och olikabranscher-det är uppenbart. Problemet är att de privata arbetsgivarna harutgått ifrån att dessa anpassningar kan uppnås bara om man spränger desamordnade avtalsrörelserna, slår sönder solidariteten på det fackliga områdetoch företagsvis får den lokala makten över lönebilden. Det är strategin som endel på den privata arbetsmarknaden använt . kan vi konstatera att det pris som samhällsekonomin har betalat för dettaär högt. Vi har inom näringslivet fått en löneutveckling som är klartinflafionsdrivande. Det råder inte heller något tvivel om att det är devinstrikaste företagen som har lett den lönespiral som vi har sett. förklaringentill att regeringen kommer att lägga fram ett förslag om vinstindragning frånde vinstrikaste företagen. Marknadsekonominmed alla sina fördelar har också en baksida, öch det är det klimat som haruppstått inom näringsHvet och som, anser jag, präglas av övermod och enutmanande hantering av goda tider. Det är nu belagt att våra stora företag harhöjt priserna långt mer än kostnaderna har stigit , att man kraftigtspätt på inflationen för att kortsikfigt uppnå ökade vinster. Det var detta vivarnade dem för. Det var detta de påstod att de med kraft skulle motsätta sig,om de nu fick chansen fill bättre lönsamhet, för det behövde de verkligen ibörjan av 1980-talef. Men de har fortsatt och gått längre än vad som över huvudtaget var rimligt, och det har fått effekten att våra priser har sfigit långtmer än våra kostnader. Dethar också gjort det möjligt för många företag att släppa fram en ganska ohämmadlöneglidning vid sidan av avtalet, inte minst på områden där lönenivåerna redanär höga. Jag tycker att företagens agerande när det gäller lönepolifiken harblivit en fara för landet och också för den långsikfiga lönsamheten iföretagen. Jagmåste säga att det ingripande som vi aviserade att vi kommeratt föreslå verkligen står i högst beskedlig proportion till deganska så övermodiga besked som vi får från näringslivets och aktiemarknadenssida om deras bedömning av vinstutsikterna. Vårabanker här tjänat pengar, ibland stora pengar, på avregleringen avkreditmarknaden. Men - och detta måste understrykas med ett betydande allvar -skall våra stora banker kunna gés frihet i en fri ekonomi måste de också visaatt de kan ta ett eget samhällsansvar, att deras ansvar sträcker sig utöveransvaret mot aktieägarna. Därför har vi haft anledning att reagera inför denpolitik bankerna har drivit efter avregleringen: Å ena sidan har man en mycketlättsinnig utlåning till vanliga människor, som sedan kommer att få sota fördenna genom höga räntekostnader och stora amorteringar av lån, som deförespeglats inte skulle komma att kosta någonting. Å andra sidan har mananvänt sin ufiåningskapacitet till att hjälpa människor med höga inkomster attslippa ifrån skatt, dvs. låna enorma belopp tiU skatteplanering. Jag sägerdetta just till marknadsekonomins vänner och talesmän: företag och de bankersom agerar på det viset skadar tilltron till det ekonomiska system som desjälva säger att de fill varje pris vill bevara. Jag tycker det är ynkligt attinte åtminstone något av de borgerHga partierna har kunnat ta upp de problemenvid något tillfälle, t.ex. . Låtmig , herr talman, säga en sak om skattereformen. Jag tycker att detär litet bekymmersamt att det enda problem och tycks hanär det gäller skattereformen är hur de skall slippa delta i finansieringen avden; de tror att de' genom att tala om mängder av dynamiska effekter inte skallbehöva ställa upp och betala vad den kostar. Jag tycker att sig problemet genom att säga att skatter handlar om människor och omrättvisa. Vår linje är ju att de lågavlönade inte skall betala skattesänkningarför de högavlönade - det är vår uppfattning om rättvisa när det gällerskattereformen. Därför viU jag ställa frågan fill och -skattepolifik förstår jag mig över huvud taget inte på: Var står ninär det gäller fördelningseffekterna av en skattereform? 35LARS () replik: Finansministern inledde sitt anförande medatt säga, att om situationen vore så allvarlig som oppositionen gör gällandeskulle man inte föreslå stora skattesänkningar. Men vad som gör situationenallvarlig är just det hårda skattetrycket. Det är därför som vi föreslår attskatten sänks. vill också göra gällande attprivatisering är ett slags patentmedicin för oss moderater. Låt mig klargöraatt vi vill sälja statUga tillgångar, aktier i statliga företag, mark osv. Vad gäller det som jag kallar den offentliga sektornshärda kärna, de mjuka områdena, kan jag nämna att vi vill öppna för enskildaalternativ. Det är just för att konsumenten, den sjuke som är svag, skallfå en starkare ställning och inte vara hänvisad till en enda möjlighet utan fåalternativ att välja bland. Sedan undrade finansministern hur vårdnadsbidrag och höjdabarnomsorgsavgifter kan öka arbetsutbudet. Jo, de underlättar för dem som intefår plats i den offentliga barnomsorgen att lösa problemet på annat sätt, t.ex.genom privat dagmamma, så att föräldrarna själva kan arbeta om de så vill. Densocialdemokratiska linjen med förlängd föräldraförsäkring förutsätter däremotatt en förälder stannar hemma, något som minskar arbetsutbudet. Slutligen ville finansministern göra gällande att vimoderater springer ifrån utgiftsramen. Det är fel. Låt mig citera vad vi skrevi den moderata parfimotionen när frågan om utgiftsram först aktualiserades imaj 1987: "Från moderata samlingspartiets sida välkomnar viregeringens ambitioner på detta område. Men s.k. cash limits måste följas uppmed reformer i den offentliga sektorns organisation. Annars riskeras att olikaverksamheter måste skäras ner kraftigt. Det krävs bl.a. privatiseringar,användande av entreprenader, slopande av offentliga monopol, omorganisationeroch mindre statHg styrning av kommunernas verksamhet." Detta var vår ståndpunkt , i höstmofionen 1987,vid flera fillfällen och även i den väckta motionen.Vi har framlagt ett konkret förslag om en minskning av statsanslagen tillskolan med 170 milj. kr. men så att det inte drabbar undervisningen. Där väljervi en annan och bättre teknik för utgiftsramens tillämpning än den regeringenförordar. Nej, den som springer ifrån sin ståndpunkt tycks i ställetvara finansministern. Hur är det egentligen? Står finansministern fast vid sinfinansplan och det förslag om en utgiftsram på som anges i den?Eller har det förslaget, som det uppges i tidningarna, dragits tillbaka? Denfrågan tror jag att alla här vill ha ett klart besked om . 36LARS () replik: Drygt har förflutit sedanvalrörelsen avslutades, och säger finansministern att det verkar som omfolkpartiet vill springa ifrån finansieringen av skattereformen. Det tycker jagär ett häpnadsväckande uttalande. Valrörelsen handlade ju mycket om att ni mittunder den plötsligt sade att den skattereform som var aktuell intebehövde finansieras. Vi däremot var beredda att finansiera den krona för krona.Hela valrörelsen löpte gatlopp med tagelskjorta- höll jag på att säga -för attvi hävdade denna ståndpunkt. Vi för en mycket ansvarsfull ekonomisk politik ochförordar en stramare finanspolitik. Beskyll inte oss för att inte finansiera deutgiftsförslag som vi förordar! Däremot kommer vi aldrig att acceptera att denstora skattereformen blir en gigantisk smygskattehöjning. Om inte denna skattereform ger det som brukar kallas för dynamiskaeffekter, varför skall den då över huvud taget genomföras? Om den genomförs ochdessa dynamiska effekter uppstår, skall då dessa användas till att finansierade ökade statsutgifter som förutspås i finansplanen? Det är ensmygskattehöjning som vi säger nej till. Finansministern sade att jag inte hade någon annan lösningän privatisering på den offentliga sektorns problem. Jag är övertygad om attjag över huvud taget inte använde ordet privatisering. Vi har försökt lanseraen pedagogisk modell, som vi brukar kalla den inre och den yttre reformationen.I fräga om den inre har ni misslyckats sä kapialt att ni har tvingats göranägot unikt i socialdemokratins historia. Ni har gett ett statsråd sparken föratt han har misslyckats med den inre reformationen. Vi har framlagt en rad förslag, att lita mer pä denoffentliganställda personalen, att decentralisera beslut, att göra allaSveriges kommuner fill frikommuner osv. Parallellt med denna inre reformationbehövs också en yttre reformafion där vi tar till vara nya aktörer på dessaviktiga områden, människor som vill göra insatser men inte vill varaoffentliganställda. Det är inget hot mot välfärden - tvärtom. Jag använder inte ordet privatisering, eftersom det väckerså mycket aggressioner. Saken är den att det finns en rad lösningar som liggermellan en fullständig offentlig drift och en fullständig privafisering.Problemet med att sjuka inte har möjlighet att betala lika mycket för vårdenlöser man genom att ha vården offentligt finansierad, medan produktionen av denskall vara utlagd på privata händer. Det fungerar inom tandvården. Varför kandet inte fungera ocksä pä andra håll? 37GÖREL THURDIN (c) replik: Finansministern skyller nu på näringslivet,bankerna och oppositionen och säger att de rår för inflafionen. Det är i allafall en konsekvens av det han sade. Det är märkligt att socialdemokraterna inte tar ansvar förden politik, eller kanske snarare den brist på politik, som man har fört. Jagpåstår att koncentrafionen i samhället under de sex socialdemokratiska årenskapade inflation. Den ökade därefter under högkonjunkturen och arbetskraftsbristuppstod. Något ansvar måste väl ändå regeringen ta. Men precis somtidigare bryter ni överenskommelser med andra partier om att genomföra enskattereform. Ni tycker tydligen att ni inte behöver stå fast vid en sådanöverenskommelse när ni själva är i regeringsställning. Under den borgerliga regeringstiden tog vi ansvar för dereformbeslut som hade fattats före regeringsövertagandet. Dessa beslut bidrogde facto fill stora delar av det budgetunderskott som uppstod.Socialdemokraterna ville tydligeninte ha en utbyggd barnomsorg, förbättrade pensioner, en mer rättvis fördelningoch en låg arbetslöshet under dessa år. Vär politik bidrog tili attarbetslösheten är så läg som den är. I stället för att kritisera ossmäste ni i sä fall tala om att ni inte ville att en sådan politik skulle föras. Jag ställde en fräga om fördelningspolitik i samband meden skattereform. Men vad gör finansministern? Jo, han för frågan vidare tillmoderaterna och . Det är hans svar på frågan om det är omöjligt attkoppla en rättvis fördelning till en skattereform. Jag tycker inte att detvittnar om ett stort ansvar. efterlyser stabila villkor, därför att detär vad som behövs. Här har beslut på beslut som har ändrat förutsättningarnafattats. Jag kan bara hänvisa till fjolårets alla propositioner påboendeområdet i vilka förutsättningarna gång pä gäng ändrades. För att förstå vår skattepolitik mäste man lyssna mer påvad vi säger och kanske också lyssna på sina egna väljare. 38HANS (vpk) replik: Finansministern tycker att oppositionen ärsjälvsäker, och det är möjligt att den är. Jag tycker att också finansministerni kraft av framgångarna uppträder mycket självsäkert. Jag hade tänkt"hoppa på" honom för det, men sä kom det som jag efterlyste i mittinlägg, nämligen ett litet avståndstagande från bieffekterna av den fördaekonomiska politiken. Det var intressant, och därmed kan man diskuteraframkomstvägarna. Jag tackar finansministern för de orden. Det har uppstått väldiga låsningseffekter inom industrin.Nu hävdar man att det inte alls är lönekostnaderna som är problemet, utantvärtom kan det vara så att man på grund av mycket låga löner har låst fast sigi traditionella branscher och inte förnyat industrin sä som den skulle kunnaförnyas. Därför tappar man marknadsandelar utomlands. Det är klart att den tredje vägen har inneburit att manhar pressat lönerna och hållit vinsterna uppe, och då har det inte funnitsbehov av samma förnyelse som man kanske i en normal ekonomisk situation skulleha haft inom industrin. Då säger finansministern: "drar vi in 3,5miljarder." Det är ju bra, och jag är ganska säker på att vpk kommer attstödja en sådan indragning. Men vi har velat ha indragningar av litet störreformat. Vi har pekat på nivån 10 miljarder och ibland litet mer, för vi menaratt det behövs för att utveckla samhället. Varför inte se samhället som en ram när vi talar omekonomiska ramar? All produktion, all rikedom och alla ekonomiska resurserkommer ur produktionen, och då tycker jag inte att det är fel att användavinsterna ur produktionen för en riktig och rättvis kollektiv konsumtion, somman kan få via den offentliga sektorn. När det gäller skola och utbildning harmånga talat sig varma om framtidsinvesteringar. Detsamma gäller kulturen. Detgoda livet innehåller mer kultur. Trafik- och energisystemen måste förnyas ochförbättras. Där finns stora chanser för svensk industri att förnya sig och blivärldsledande, att ta initiativet i det gigantiska energiomställningsprogramsom måste genomföras över hela , över hela världen. Vi vet också att dekollektiva trafikmedlen är boten mot en ökad miljöförstöring genom privatbilismen.Där kunde man verkligen sätta in resurser genom att dra in mer pengar frånstorfinansen, från bankerna, från spekulafionsekonomin och från fastlåsningen ide gamla strukturerna till en förnyelse, till ett modernare än i dagoch därmed ocksä en mer rättvis fördelning. menar att ideologierna är döda. Vi äröverens om BNP-greppet; det finns det motioner om. Vi är överens om EG ochproblematiken där omkring. Vi är överens om att det mäste vara en annantillväxt. Men ideologin är inte död. När skall förverkliga sinpolitik kommer han i konfrontafion med kapitalets krav på kortsiktig, snabbvinst i stället för välfärd och miljönytta. kommer också atthamna till vänster när har fått finnas i ett tag. 39 () replik: Jag skall börja med att bemöta HansPetersson. Vi i miljöparfiet tror pä marknadsekonomiska lösningar, men det ärsjälvklart att regleringar kan bli en nödvändighet. I och för sig är detingenting som symboliserar vare sig vänster eller höger. Våra uttalade grönaståndpunkter däremot måste vi komma fram med, om vi skall bevara lingontuvornasom finansministern talade om. Fortsätter den nuvarande politiken finns detrisk för att lingontuvorna försvinner. Resonemanget gär alltså i grunden ut pä attmiljöåtgärderna skall vi plåstra pä efteråt. Inget av partierna här haregentligen bemött mig, utan man säger sä här: Vi låter den ekonomiskatillväxten gå pä sä att vi fär så höga BNP-siffror som möjligt, och efteråtfixar vi till de åtgärder som blir nödvändiga - att rena havet osv. Menproblemet är att då har vi förstört så mycket att vi inte kan rätta till det.Målet mäste in i den ekonomiska politiken från början. Finansministern har inte givit något svar alls på den härfrågan. Det tolkar jag som att han är nöjd med det nuvarande tillståndet på dethär området. tycker uppenbarligen också att det är helt inte har någon miljömälsättning över huvud taget för den ekonomiskapolitiken. Och, , hur går detegentligen med kombinationen om miljö och tillväxt? Hur löser ni det problemeti ? Frän skulle jag gärna vilja höra en nyansering avcenterns syn på tillväxt. Står i samma grupp som ochfolkparfiet, eller har en nyanserad syn på tillväxten? råder mig att lyssna mera päoppositionen. Jag lyssnar och lyssnar, men det är inte alldeles lätt att fä utnågon mening och ännu mindre någon njutning av en kör som sjunger i fem olikatonarter och på fem olika melodier; det blir ganska kakofoniskt, skulle mankunna säga, när man hör på sådant. Det försvårar för lyssnaren. Därför får jagta er en och en i akt och mening att kunna diskutera. Till och : Det är välalldeles utmärkt om vi under den här debatten har rett ut att när det gällersjukvård, utbildning och omsorg är privatiseringen inget alternativ fill denoffentliga verksamheten, utan ett komplement för att människor skall fåvalfrihet. Men det var fakfiskt inte detsom sade. Han sade att med privat sjukvård försvinnersjukvårdsköerna, med marknadsekonomi försvinner sjukvårdsköerna. Det är nogmänga som har tolkat det så, att får vi bara en tillräcklig mängd privatasjukhus får vi inga problem med köer i sjukvården. Men ingen kan ju hävda att valfriheten skapar fler läkare,fler sjuksköterskor eller fler operationssalar, utan då måste man faktisktrycka resurserna ur den offentliga vården och flytta dem till den privata. Omdet här betyder att diskussionen om den offentHga verksamheten bäde blir merrealistisk och mindre demagogisk, desto bättre. Men ni har skapatföreställningar om att ni har en helt annan lösning än den kommuner, landsfingoch staten nu kämpar med. Sedan måste jag säga till när det gällervårdnadsbidraget att alla seriösa bedömare som jag har mött och alla analyserav förslaget om vårdnadsbidrag kontra föräldraförsäkringen som jag har settvisar att er linje ger en sämre nettoeffekt på arbetsutbudet än förslaget om föräldraförsäkring.Om inte har nåtts av dessa rön, skall jag se till att han fårläsa dem. var i sitt inlägg mycket upprörd över attvi i valrörelsen angrep för dess marginalskatteförslag och att visjälva inte diskuterade skatterna. Vårt valmanifest innehöll huvudinnehållet iden skattereform som vi nu arbetar med. Om vår skattereform inte diskuterades ivalrörelsen berodde det i huvudsak pä att de borgerliga partierna inte villediskutera den. Ni ville inte ha skatterna med i valrörelsen alls. Då skulle denohjälpliga splittringen er emellan avslöjas. Det var ert problem, inte att vidolde våra avsikter när det gäller skattepolitiken. Löne- och utgiftsramen, säger , är det ingasvårigheter att fä igenom i . Först skall jag då förklara för LarsTobisson att det inte var mitt temperament som gjorde att jag uttalade attlöne- och utgiftsramen var omöjlig att fillämpa . Det är helt enkelt såhär, och det begriper nog också, att skall man ha en löne- ochutgiftsram, skall den fungera i förhandlingarna, och det förutsätter attparterna har att utgå från att den också skall tillämpas. hände detta att pånägra dagar föll ni oppositionspartier det ena efter det andra av ifrån beslutetfrän . Som övermogna äpplen dunsade ni i marken inför rubriker ochdemonstrafions-plakat. Därmed stod det klart för parterna på arbetsrnarknadenatt löne- och utgiftsramen inte har någon praktisk betydelse, bara mantillräckligt hårt och energiskt arbetar för att slå sönder den. Den måste tillämpas konsekvent över hela linjen om denskall fungera. Därför drog regeringen slutsatsen att vi inte harmajoritet i för tillämpning av en löneutgiftsram. Principuttalandenhjälper oss inte när parterna har sett hur reagerar när det gälleratt förverkliga principen. vill att vi skall analysera fillväxtensinnehåll. Jag vet inte hur länge har följt svensk politik. Hanbör vid det här laget ha insett att det har pågått en oerhörd kamp i Sverigemellan just det hårda och det mjuka innehållet i tillväxten. Det är den kampsom arbetarrörelsen har fört för att få resurser till sjukvård, utbildning ochomsorg; allt det som t.o.m. kallar "det mjukainnehållet" i vår ekonomi. kampen harvi fört. Ställ upp på den barrikaden i fortsättningen, så kan vi pä ettpraktiskt sätt förverkliga ett bra innehåll i tillväxten! Till slut noterar jag att och folkparfiet intehar sagt ett enda ont ord om vinster och bankernas utlåning, men inte hellerett enda ont ord om den särskilda vinstskatt som vi föreslär. Skall jag tolkadetta som att de kanske stödjer en viss indragning av vinster ? Vadtänker ni i annat fall göra för att förverkliga målet om en måttlig,ansvarsfull lönerörelse och låg inflation? 41LARS () replik: Jag är verkligen förvånad över attfinansministern verkade så förbluffad över att privat sjukvård vid sidan av denoffentliga hjälper till att få bort köerna.