prot · GC0976 · 1988-12-31 00:00:00 — Det viktigaste skälet till den senaste tidens ekonomiskadebatt är den omsvängning som gjorts inom delar av socialdemokratin.Utbudsekonomi, sänkta marginalskatter, avreglering och konkurrens är ord somförekommer flitigt framför allt i artiklar av finansministern och hans adepter.Ett och annat av dem förekommer ocksä i dagens betänkande från finansutskottet. Många har tolkat denna ordens omsvängning så att finansministernhar övergått till ekonomiska politik. I någon mån har de rätt.Skälet är enkelt - han har tvingats därtill av verkligheten. Verkligheten, herr talman, har i allt tydligare faktavisat att den gamla socialdemokratiska politiken inte fungerar. Den förmår intelösa de problem som möter oss i vardagen. Den gamla socialdemokratiska politiken - medskattehöjningar, offentliga monopol och kollektivt ägande som främsta vapen -har inte kunnat få bukt med inflationen, snarare bidragit till att ökaprishöjningarna. Priserna fortsätter att stiga snabbare i än i andraländer. Jämfört med genomsnittet för handlar det om drygt 2procentenheters snabbare prisökningar här hemma. stigerpriserna med en årstakt av , alldeles på tok för mycket! Den gamla socialdemokratiska politiken har inte hellerlyckats fä någon ordning på våra utlandsaffärer. I valrörelsen hette det atlSverige numera är ett land som betalar för sig. Det är inte sant. Vi harunderskott i utlandsbetalningarna, och underskottet är dessutom enligtregeringens egna prognoser i växande. är fortfarande ett land som lånari utlandet, och lånar alltmer. Den gamla socialdemokratiska politiken har misslyckats medatt stimulera sparandet. Hushållens sparande har sjunkit katastrofalt ochfakfiskt blivit negativt. Mänga hushåll har hamnai i en hopplös skuldsituation. Den gamla socialdemokratiska politiken har t.o.m.misslyckats med det som sagts vara dess kärna, den generella välfärdspolitiken.Sjukvård, barnomsorg, omsorgen om de äldre, handikappolitiken lider av storabrister. Sjuka människor tvingas köa i månader för en ganska enkel behandlingsom kanske tar bara några limmar att utföra. Föräldrar och barn tvingas köa fören plats inom barnomsorgen. Även om de fått en plats är inte allt gott och väl,för rätt som det är slängs dagiset därför att personalen har slutat. Gamlamänniskor som har rätl till en värdig ålderdom kan inte ens få ett eget ruminom långvärden. Åldersdementa kan inte få sådant gruppboende som bevisligen ärbäst för dem själva och deras anhöriga, därför att det inte finns tillräckligtmed platser. Föräldrar med barn med handikapp för en hopplös kamp motmyndigheterna för alt klara sin ekonomi, därför att regeringen vägrar atl höjaderas vårdbidrag. Den gamla socialdemokratiska politiken har ocksåmisslyckats med statens finanser. Regeringen brukar berörnma sig av att halyckats bryta trenden mot stigandeskatte- och avgifisbehov genom att minska de offentliga utgifternas andel avbruttonationalprodukten. Men den minskning som har skett går inte att trendframskriva,snarare tvärtom. En viktig orsak lill den sjunkande utgiftsandelen är bättrekonjunkturer och mindre industrisubventioner. Bokföringsmässiga operationersvarar för en annan stor del, och varje sådan kan göras bara en gång. Andraorsaker är eftersläpningen av de offentligan-ställdas löner och eftersattainvesteringar och underhåll, och inte heller det går det att bygga vidare på. Den gamla socialdemokratiska politiken har inte ens oavbruten internationell högkonjunktur lyckats få upp produktivitetsökningeni över blygsamma 0,. Trots regeringens mekaniska självberöm visarverkligheten alt produktivitetsökningen i är lägre än i omvärlden. Dentotala tillväxten är heller inget att skryta med - den har nästan varje årunder varit lägre än genomsnittet för . Av finansministerns miner förstår jag att han tycker attdetta är ett fasligt gnäll. Men allt är naturligtvis inte dåligt. Alla har intefått det sämre. Tvärtom har många fått det bättre. Men bristerna mäste påtalas.Del är särskilt angelägel att ett oppositionsparti gör detta, eftersomregeringen själv väljer att blunda. Mitt syfte är att stärka finansministern i hans internakamp för en omläggning av den ekonomiska politiken - annars blir detytterligare förlorade år utan förbättringar, innan en ny majoritet i riksdagenkan slå an andra tongångar. Jag började med att säga all de nya tongångarna från delarav socialdemokratin i någon män liknar vad vi i länge hävdat och krävt.Viktiga skillnader finns emellertid. Det framgår inte minst av att folkpartiethar 17 reservationer till finansutskottets betänkande nr 20. Flera av dessa ärideologiskt laddade och visar atl det i varje fall inle finns särskiltkonkreta spär av omsvängningen i de socialdemokratiska förslagen. Socialdemokraterna vill inte göra etl uttalande med nejtill fler kollektiva fonder, vilket vi i kräver tillsammans med deandra borgerliga partierna. Vårt krav avfärdas med att del skulle vara attstrypa den fria debatten. Vad är det för nonsens? Enskilda debattörer från LOoch andra får gärna kräva fler kollektiva fonder för att lösa än det ena, ändet andra problemet. vill att säger nej till sådanasocialistiska påfund. Men det vill inte socialdemokraterna i finansutskottet.De vill tydligen hälla öppet för nya kollektiva fonder. En parallell: Riksdagenhar sagt nej till fortsatt älvutbyggnad. Detta hindrar minsann inte LO frän attkräva atl skövlingarna fortsätter! Konkurrens är bra, sägs det på flera ställen i dagensbetänkande. Det är utmärkt. Särskilt uppskattar jag att socialdemokraterna nuhar insett att prishöjningarna är störst i de reglerade sektorerna i ekonomin,dvs. där det finns minst konkurrens. Där tänker de sig en viss avreglering, ialla fall . Det är bra. Men dä blir det minst sagt egendomligt attslå vakt om de offentliga monopolen inom produktionen av så viktiga ting somsociala tjänster. Deverksamheter som lämnar, som det stär i finansplanen, "relativt sett mindrebidrag till rättvisa och trygga levnadsvillkor för medborgarna kan producerasav entreprenörer men enbart under förutsättning att delta blir billigare utanatt kvaliteten blir lidande". Det står faktiskt ordagrant så ifinansplanen. En så konstig formulering kan jag inte åstadkomma själv. Tillråga på allt har socialdemokraterna i utskottet verkligen fäst sig vidformuleringen, för den upprepas i betänkandet. Vad betyder nu delta? Jo, för vissa s.k. oviktigaverksamheter kan man anlita entreprenörer, om kvaliteten är lika och kostnadenlägre. Men för viktiga verksamheter skall man tydligen hålla fast vid deoffentliga producenterna, även om andra erbjuder samma kvalitet till lägrekostnad. Jag tycker det bör vara allra mest angeläget att få samma kvalitettill lägre kostnad inom viktiga områden. Dä kan man nämligen fä råd att göramer. Men här fär sakligheten stryka på foten för de gamla dogmerna. Det skullevara intressant att få höra försöka förklara varför dessaförnämliga förändringar med konkurrens och entreprenader bara skall fåförekomma inom det som kallas mindre viktiga områden. Del är stora skiljelinjer mellan folkpartietsekonomiska politik och regeringens, som jag just har redovisat. Men den störstaåterstår ändå. Den budgetpolitik som och är en orättvis politik. Här kan man sannerligen tala om ljusår mellanfolkpartiet och socialdemokratin. Den socialdemokratiska politiken brukar påstås bygga påsolidaritet. Solidariteten - i socialdemokratisk tappning - sägs kräva attsocialförsäkringssystemen är utformade exakt i detalj så som ärfallet. Varje förslag till förändring påstås vara osolidariskt, ett angrepp påvälfärdspolitiken. Men, herr talman, är det verkligen solidaritet att görasom socialdemokraterna gör? Är det verkligen solidaritet atl från förstatimmen och till sista kronan förfäkta nuvarande principer inom l.ex.sjukförsäkringen, när man inle anser sig ha räd att ge sjukvård till dem sombehöver det? Är del verkligen solidaritet atl vägra ge pensionsfillskott tilldem som bara har folkpension? Är det verkligen solidaritet att säga nejtill viktiga miljöinsatser? Är del verkligen solidaritet att slå vakt om varje krona isocialförsäkringssystemen, när barn med handikapp blir utantillräckligt stöd och när åldersdementa tvingas irra runt i fel bostad till menför sig själva, andra patienter och anhöriga? Är det verkligen solidaritet närgamla får vänta pä en enkel ögonoperation? Jag tycker inte det. Jag tycker att solidariteten kräver att gamla människor,som inte vill dela rum med någon okänd, skall slippa göra det. Jag tycker att solidaritetenkräver att de dementa kan få ett boende som ger dem en värdig tillvaro. Jag tycker att solidariteten kräver bättre hjälp för dehandikappade. När förde fram kravet på en höjning av vårdbidragettill familjer med barn med handikapp, sade socialdemokraterna att det var ensmåsak; den behöver vi inte tvista om. 1 regeringsförklaringen stodnägra vänliga ord om insatser för handikappade barn. Men sedan blev det ingetmer. Varför inte det? Varför är ni socialdemokrater så envisa motståndare tillatt öka stödet för barn med handikapp? Kan försöka förklaradet? Det är denna uppfattning om vad verklig solidaritet är somär grunden för budgetförslag. Socialdemokraterna avfärdar det utanegentlig diskussion. mäste emellertid förklara sig. Varförär ni socialdemokrater så envisa motståndare lill förbättringar för svaga ochglömda människor? Etl av de mera väsentliga inslagen i denekonomiska politiken gäller skatterna. Om detta stär inle särskilt myckel varesig i propositionen eller i betänkandet. Om det totala skattetrycket stär l.ex.bara att detta skall "hällas nere". Det låter som om det redan vorelågt, vilket sannerligen inte stämmer med verkligheten. Men formuleringenvittnar ändå om en viss förståelse för att det inte får tillåtas öka. Detskulle vara bra om detta motsvarades av nägra konkreta förslag, men de enda somhittills finns är sädana som innebär just ökade skatter. En rejäl ny vinstskattpå och en nyinförd asymmetri i reavinstskatten påaktier är konkreta skattehöjningsförslag som säger nej till. Enligt min uppfattning är en rejäl skattereform den mestnödvändiga förändring av den ekonomiska politiken som måsle göras. I dennafråga har, som alla vet, socialdemokraterna efter valet tagit flera steg framåti den riktning som vi i länge krävt. Om socialdemokraterna nu intesvänger tillbaka igen finns kanske en skattereform inom räckhåll. Det skullevara utomordentligt angeläget för att nä en positiv utveckling för enskildahushåll och företag i . Få frågor är så infekterade som den svenskaskattedebatten. Många har önskemål om än den ena, än den andra förändringen.Nästan alla kan emellertid vara överens om att dagens inkomstbeskattning medextremt höga marginalskatter och dagens kapitalbeskattning med asymmetrier ocholikformiga regler är av ondo. Även jag anser att systemet är ruttet och harperversa effekter. Del är därför som vi i vill göra rent hus meddagens s.k. system och införa något bättre. Detta som vi vill ha bygger på några enkla grundprinciper.En sådan är en rejäl sänkning av marginalskatten, dvs. lägre skatt pålöneökningar. De flesta bör inte betala mer än kommunalskatt, dvs. Ingen skall ha i marginalskatt.Det betyder atl alla alllid får behälla åtminstone hälften av en inkomstökningeller extrainkomst. Den här sänkningen av marginalskatten måste bli beståendei motsats till vad som hänt skattebeslut. Därför krävs ettautomatiskt inflationsskydd så att inte inflationen smyghöjer skatten igen. Kapitalskatten måste göras mer enhetlig. Därför har vi ifolkpartiet sedan några är tillbaka föreslagit elt nytt inkomstslag för kapitalmed en enhetlig skattesats. Den skattesatsen bör vara lika med denmarginalskatt som de flesta har för arbetsinkomster. Denna tanke gär numeraunder benämningen separaimetoden och tycks ha vunnit brett stöd. Del ser vi somen stor framgång. Det svåra i en skattereform är emellertid inte att sänkaskattesatserna, utan det är att fylla igen de hål sänkningen skapar istatskassan. Antingen får man ta bort utgifter eller också får man skaffa nyainkomster. Våra förslag innehåller en del utgiftsminskningar, men merparten avfinansieringen kan bara ske med hjälp av nya inkomster. Jag vill betona att dennafinansiering inle fär ske sä att skatterna totalt sett höjs. När man beräknar vilka häl som uppkommer i statskassanmäste man därför vara realistisk - man mäste ta hänsyn till att de nya lägreskattesatserna påverkar hur människor och företag beter sig. Lägre skatt päextrainkomster gör att det lönar sig bättre att arbeta. tas ut i pengar i stället för kompensationsledighet, och dä har antaletarbetade timmar ökat. Då får staten ocksä in mer pengar i skatt. Den som jobbar extra en helg fär kanske . Med dagens skatter skulle . gå bort i höjd skatt förmånga människor. Många tycker att de . som blir kvar är för litet och tari stället kompensationsledigt nägra dagar. De kommer alltså intein i skatt. Men om marginalskatten sänks till de som är aktuella, blirdet . kvar av tusenlappen i stället för futtiga , och dä lönar detsig. Då tar man ut inkomsten i pengar i stället för i kompledighet, och de 300kronorna kommer faktiskt in i skatt. Genom den sänkta marginalskatten ökaralltså skatteinkomsterna med . Om mänga reagerar sä, blir det ganskastora summor. Det häl i statskassan som jag nämnde blir med andra ord inteså stort som en rent mekanisk beräkning tycks visa. Det är om detta somresonemanget om de s.k. dynamiska effekterna handlar. Ingen vet exakt hur stora dessa dynamiska effekter blir.Men alla vet att de inte är noll. Den som bygger finansieringen av enskattereform pä att de dynamiska effekterna är noll, skapar medvetet enöverfinansiering, dvs. fler kronor tas in i nya skatter än de kronor med vilkaskatten sänks. Detta vill vi i inte vara med om. Erfarenheten sägeross att pengar som en gäng kommit in till staten inte kommer tillbaka. Därförmäste vi se till att extrapengarna inte kommer in. Däremot är vi självfallet beredda att finansiera det hålsom faktiskt uppstår i statskassan. Även om socialdemokraterna har glömt bortallt som ni själva sade under valrörelsen, kanske ni kommer ihåg attfolkpartiet var det enda parti som tyckte att det var viktigt atl finansiera enskattereform. De som dä valde att smita frän notan var socialdemokraterna. Utöver att reformera skattesystemet sä som jag just harbeskrivit är det angeläget att sänka det totala skattetrycket. Det bästa voreatt göra båda sakerna . Men om det inte skulle gå, fär det bästa intebli det godas fiende. Det vore ett enormt misslyckande för det politiskasystemet i , om vi efter de öppningar som tycks finnas hos bäde deicke-socialistiska partierna och socialdemokraterna inte skulle förmå samla osstill ett beslut om en skaltereform. vill jag, precis som , uppmanafinansministern att tala om för vad han uppenbarligen redan har sagttill LO och nägra andra om skatterna för nästa är. Det tycks vara en rentkorporativistisk inkomstpolitik han ägnar sig ät. Tänker regeringen verkligensätta sig vid förhandlingsbordet med arbetsmarknadens parter och försöka göraupp om inkomstskatten ? Sådan korporativism säger vi i nej till. Detär som skall bestämma skatterna. Regeringen bör presentera ettförslag till skatteskala här i . Då vet parterna vilkaförutsättningar som gäller. En sädan skatteskala bör, som vi har beskrivit ivåra motioner, innehålla sänkt marginalskatt och inflationsskydd som ett stegpä vägen mot en stor skattereform. Med detta, herr talman, vill jag yrka bifall till allareservationer som undertecknat. 3 (): Årets finansplan andas, tycker jag, en heldel insikt om fiera problem i svensk ekonomi, och det är bra. Tyvärr är interegeringens budget särskilt rikhaltig när det gäller atl presentera offensivalösningar pä dessa problem. betänkande nr 20 visar framförallt att vi de facto har en minoritetsregering val.Socialdemokraternas förslag på flera områden avstyrks i utskottet, och vikommer här i att uppleva en rad nederlag för densocialdemokratiska regeringspolitiken. Den inlernationella högkonjunkturen håller ännu i sig. Densvenska konjunkturen är fortfarande att betrakta som överhettad. Frågan är hurlänge rådande konjunktur varar och vilken beredskap vi har för denkonjunkturavmattning som kommer förr eller . En flyktig blick gerhärvidlag intryck av en stark svensk ekonomi. En statsbudget i balans och högprivat konsumtion förmedlar denna bild. Svensk ekonomi har emellertid en läng rad problem. Delgäller en i förhällande till vara konkurrentländer alltför hög inflation, denalltmer försämrade externa balansen, den låga produktivitetsutvecklingen, ensvag utveckling av tillväxten med en inriktning som ökar kostnaderna förmiljöförstöringen. Regeringen har, trots de internationellt sett goda förutsättningarna,misslyckats med att lösa de flesta av de grundläggande problemen.Detta riskerar att ge en svårare situation bl.a. för sysselsättning ochregional balans när konjunkturen vänder än vad som annars skulle ha varitfallet. Den snabba utvecklingen av löner och priser är kansketrots allt det allvarligaste problemet . Infiationen i Sverigehar alltsedan 1982 legal betydligt över OECD-genomsniitet, och 1988 vardärvidlag inget undantag. Den svenska inflationen blev , vilket var drygl2,mer än genomsnittet i . Mol vikliga konkurrentländer som ochVästtyskland blev differensen ännu större. Hur bemästrar vi dä denna utveckling? Naturligtvis är endämpad lönekostnadsutvecking etl viktigt inslag. Som en fingervisning om att vihaft rätt ser i det sammanhanget att vikten av låglönesatsningar ochfördelningspolitiska komplement till marginalskattesänkningar såsom skatterabaltnu diskuteras också i avtalsrörelsen. har hävdat att samtliga skattebetalaremåste fä del av successiva skattesänkningar för att man skall undvikaomfattande kompensationskrav. Regeringen tycks nu äntligen ha fått upp ögonenför skattesänkningarnas roll också i avtalsförhandlingarna. Men frågan är - och jag instämmer i ochAnne krav pä besked i detta avseende: Tänker ni lägga fram förslaget om1990 ärs skatter på ett sådant sätt att förutsättningarna för låga avtal gynnas- eller missgynnas? Det är viktigt att fär besked pä den punkten. Villni gynna låga avtal, bör ni ansluta er till det förslag som har lagtfram, nämligen om en skatterabalt som är lika för alla. En förbättrad skatteutjämning är också mycketviktig. Marginalskattesänkningarna i kombination med förändringar idet kommunala skatteuttaget innebär all när utebliven slalsskattesänkning ochhöjd kommunalskatt samvarierar, skjuls kompensationskraven i lönerörelsen ihöjden. föreslär av denna anledning ökade resurser till den kommunalaskatteutjämningen under nästa budgetår. En kraftigt bidragande orsak till inflationsutvecklingenär den överhettning som råder pä bostads- och arbetsmarknaden i vissakoncentrations-områden. Överhettningen i dessa områden driver päkostnadsökningar och löneglidning. En politik för regional balans skulle kunnaråda bot pä detta. förslag om investeringsavgifter kan innebära ettviktigt styrinstrument för att åstadkomma en sådan utveckling. Man mäste komma ihåg atl det inom vissa områdeni landet inte råder samma expansiva utveckling som i vissa av de mest expansivaregionerna. Sänkt skatt på basmat är en naturlig del av en kommandeskallereform. En sådan sänkning ger de facto - det har undersökningar visat -en fördelningspolitisk effekt och bidrar också till att hålla tillbakakompensationskrav och inflationsutveckling. Skatteutredningarna går in i sitt avslutandeskede. har vid otaliga tillfällen uttalat att vi har slött tanken på engenomgripande skattereform med kraftigt sänkta marginalskatter. Trots dettaförsöker man frän olika häll misstänkliggöra för bristande reformvilja. ställer, som alla partier, krav iutredningsarbetet. Ett av dessa är en fördelningspolitisk inriktning så atthöginkomsttagarna betalar sina egna marginalskaltesänkningar och inte överlåterdet på låg- och medelinkomsttagarna - en princip som för övrigt ocksåsocialdemokraterna har hävdat, åtminstone . Vad som gäller numera iskattepolitiken för socialdemokraterna framstår inte som helt klart. Är en lösning med marginalskattesänkning kombinerat med enfördelningspolitiskt ansvarsfull finansiering en alltför avancerad tankemodellför dem som dväljs på politikens högra ytlerflank? stöder en successiv avveckling av de återsläendedelarna av valutaregleringen. Det är en sak som vi gemensamt med de andra ickesocialistiskapartierna har hävdat här i under en rad år. Det är viktigt att följaupp den effekt som valularegleringen fär pä en rad områden, och del är ocksänaturligt atl vi kämpar för all hävda att svensk industri fortfarande skallvara lokaliserad till . Det gör att vi med intresse mäste följautvecklingen av valutaregleringen. Det är ocksä viktigt att lönekostnadsökningarna inom denoffentliga sektorn i likhet med lönerna på den privata marknaden hålls på ensamhällsekonomiskt rimlig nivä. Det förslag till utgiftsram för lönekostnadsökningarinom den statliga sektorn som regeringen har använt sig av har dess värre intevarit någon bra metod, av en rad skäl som har redovisat i fleradebatter. Vi har också i värt budgetalternativ och i en reservation ifinansutskottet redovisat detta. var 1988 det enda parti pä den icke-socialistiskasidan som kritiserade regeringens utgiftsram. Vi har stått fast vid vär kritikav följande skäl:Ramen mäste avse det totala anslaget till en myndighet. Decentraliseradeförhandlingar måste föras. Strikta regler för verksamhetens miniminivå mästefastställas. Statens personalrekrytering mäste garanteras. Den av regeringen föreslagna, sedermera tillbakadragna,cash limitmetoden fungerar inte pä detta sätt. anser att regeringenbör inleda ett utvecklingsarbete för att ett system med utgiftsramar skallfungera så som vi har angett i vär partimotion. majoritet borde här ha redovisatresultatet av innehållet i den motion som den socialdemokratiskariksdagsgruppen har väckt. Vi borde ha fått en klar bild av hur förslagetdrabbar eller gynnar olika myndigheter. Eftersom anslaget till skolan enbartavser lönekostnader bör detta förhällande granskas särskilt. Det bör ocksåtilläggas att kommunerna inte får kompensation för lärarlöner, utan . Det gör det extra angeläget att granska just lönekostnaderna för skolan. Det kan ocksä konstateras att det i den motion somAnna-Greta m.fl. har väckt inte ordentligt klarläggs vad som egentligenär socialdemokraternas linje . Trots ett flertal genomgångar i finansutskottethar vi inte fått klara besked om hur olika myndigheter kommer att påverkas. Del var för övrigt den motionen som den socialdemokratiskariksdagsgruppen väckte efter det att man konstaterat att den majoritet manbefann sig i var av fel sort. Det fanns nämligen en majoritet, som LarsTobisson påpekade, för finansministerns förslag, bestående av socialdemokrateroch moderater. Det är ocksä riktigt att konstatera alt den majoriteten harexisterat andra gånger, t.ex. när det har gällt all försämra för barnfamiljernagenom att minska mjölksubventionerna. Men det skall tydligen vara rätt sortsmajoritet numera - det ger majoriteten en ny dimension. Det skall bli intressant att fä ett klargörande av vilkaåsikter finansministern numera har. Är det regeringens linje han företräder,eller är det den socialdemokratiska riksdagsgruppens linje? Jag hoppas attdebatten här skall ge ett besked på den punkten. Finanspolitiken bör inte innefatta nägra meromfattande köpkraftsindragningar från hushällen. Den privata konsumtionen harredan dämpats jämfört med den situation som rådde . En stramfinanspolitik är däremot nödvändig och bör åstadkommas framför allt genomstimulanser för hushållssparandet. Detta skulle också inverka positivt påbytesbalansen. I finansutskottets betänkande sägs, apropå detta attspardelegationen nu skall göra en kartläggning av hushållssparandet, attdelegationen nog får använda förstoringsglas, dä de förhoppningar somfinansministern hade om en förbättrad sparkvot ännu inte har infriats.