prot · GC0963 · 1988-12-31 00:00:00 — Vi har valt en helt annan och bättre teknik för anpassningav utgiftsramen än den som regeringen har förordat. Som jag sade i mittinledningsanförande har vi använt den teknik som har gjort att vi har kunnatföra över 697 milj. kr. till ren undervisning i skolan. Såtill allmän och särskild kurs. Till skillnad från , tror jag,tillhör jag dem i denna kammare som har undervisat i både allmän och särskildkurs . Jag vet av erfarenhet hur viktigt det är för eleverna attkunna välja kurs efter anlag och intresse; Detta är inte minst viktigt för allade elever som har så att säga svårt för sig, att kunna välja en kurs där mankan lyckas bra. Man skall kunna känna att man klarar av det man gör och att manfär en inlärningstakt som passar en själv. Man kan t.o.m. lyckas bra pä smäprov och få bra betyg. Det är därför det är så allvarligt med denna gemensammareferensgrupp för betygsättning av elever i både allmän och särskild kurs. Detär viktigt för elever att kunna välja kurs, ämne och svårighetsgrad efteranlag, förutsättningar och intresse. Vi vill öka denna möjlighet ännu mer äntill att avse bara allmän och särskild kurs; Vi har föreslagit att utrymmet förtillval pä högstadiet skall öka. skall kunna välja både olika ämnen ocholika svårighetsgrad. Man skall kunna fördjupa sig i både ordinarie ämnen påschemat och andra ämnen. Dessa ämnen skall finnas i timplanen så att man kangarantera kvaliteten på undervisningen. Antalet fillvalsfimmar skall ökagradvis ju längre upp på högstadiet som eleven kommer. Detta är vår modell förhögstadiet. Vi vill dessutom att man skall kunna välja skola. Detär så oerhört vikfigt för elever och föräldrar att kunna välja ämnen, kurs,svårighetsgrad och skola, sä att man får ett val som motsvarar elevens anlagoch förutsättningar. Detta är en av de viktigaste vägarna till en bättre skola.Ett av grundfelen med den skola vi har är att det finns för småmöjligheter att anpassa undervisningen efter elevens behov, förutsättningar ochintressen. 11 () replik: Jag har tvåsynpunkter på anförande. Detär klart att det låter bra att eleverna inte skall behöva välja mellan färdigaalternativ. De skall påverka skolan när de väl är på plats. Om vi tänker på ettav de få exempel på profilskolor som faktiskt finns, här i , vore det Htet konsfigt att tänka sig att elevernadå de samlas i slutet på augusfi skall börja med att rösta om huruvida de skallha musikinriktning eller matemafikinriktning. Det skulle inte fungera. Jaginstämmer helt - vilket också ligger i hela vår politik - i åsikten, atteleverna skall ha stora möjligheter att påverka undervisningen medan denbedrivs. Det är ett steg i rätt riktning, mot att öka elevernas valmöjligheter,att skolor med litet olika inriktning finns. Egentligenär förhällandet detsamma beträffande allmän och särskild kurs. Om vi hade ettalternativ som innebar en längre gående individualisering, skulle jag varaberedd att avstå från att ha allmän och särskild kurs för 1988/89:63 att istället ha ett andra, bättre, alternativ. Men så är ju tyvärr inte 8 februari1989 förhållandet. Skolans utveckling och styrning AdolfFredrik är en av de få skolor som medger valfrihet och individualisering. Detvill en del avskaffa. Därför kämpar vi för att slå vakt om det lilla inslag avdenna typ som finns. ställde frågan om vilken inställning vi har tilllönetak och om vi har ändrat uppfattning. Vi har aldrig någonsin, när vi hargått med på detta försök, sagt att vi för allfid fränhänder oss möjligheten attbedöma vilka resurser olika oftentliga verksamheter skall ha. Vi anser inte attdet är möjligt eller lämpligt att spara pä anslagen fillgrundskolan - både av sakliga och psykologiska skäl. Det sade vi före valet,som sagt. Vivill satsa på mer kunskap och mindre klasser. Därav följer självfallet att viinte kan medverka till den föreslagna nedskärningen. Anf.12 (vpk) replik: Jö, jag är också lärare, , och jag har ocksåundervisat i både allmän och särskild,kurs. Jag kan inte hålla med om atteleverna väljer efter anlag och intresse. Så ser inte verkligheten ut. Det ärså vi gärna vill att den skall se ut när vi här diskuterar, för det låter ju såbra att eleverna väljer efter intresse och anlag. Voredet så skulle jag också tycka att det var ett bra system. Men är det inte så.Eleverna väljer inte svårighetsgrad efter vilka förutsättningar de egentHgenhar att klara kursen utan efter social bakgrund och omgivningens förväntningar. har undervisat i allmän kurs vill jag fråga: att hon kan ge eleverna i den gruppen en individualiseradundervisning? Är det inte så att eleverna ofta har rakt motsatta behov: någrabehöver lugn och ro och ganska mycket tid och andra får man ägna oerhört mycketuppmärksamhet för att de alls skall sitta kvar i bänkarna? Anf.13 () replik: sade att eleverna inte väljer efter anlag och intresse.Självfallet vet jag också av erfarenhet att många elever väljer fel. Enav de uppgifter som alla vi som arbetar i skolan har är att hjälpa eleverna attvälja rätt. Eleverna skall ha sitt fria val, men vi skall ge dem informationoch hjälp, så att de väljer rätt. Visstsitter elever både i grupper som har allmän kurs och i grupper som har särskild kurs och har problem. Några har svårt att sitta stilla. Några harsvårt att klara uppgifterna och andra klarar av sina uppgifter alltför fort. Dettakan vara problem i alla grupper, men det problemet blir inte mindre om man sätter alla elever i ett och samma klassrum. Lösningen är att forma många grupperingar- många fler än dem som täcks av allmän och särskild kurs. Det viktiga är ju att alla elever känner att de kan arbeta i sin egen takt, på dennivå som de själva klarar av och att de kan gå vidare och känna att de lyckas förstå rätt. Det är ju det som de i alltför stor utsträckning inte kan i skolan i dag.Det 56 är det som blir följden när man håller ihop alltförstora grupper, inte ger eleverna möjlighet tillfria val, inte har olika svårighetsgrader på kurserna och inte ger valfrihetnär det gäller ämnen. Det är ett av de största problemen med skolan . Anf.14 (vpk) replik: Vi blir kanske litet mer överens , och jag. Vadhänder då eleverna väljer fel och inte alls väljer efter intresse och anlag? Dåuppstår problem i skolorganisationen. Den som har arbetat i skolan vet att degrupper som har allmän kurs är överfyUda vid slutet av läsåret. Då kan detfinnas 30 elever i de grupper som har allmän matematik, medan det i de gruppersom har särskild kurs är bara 15 elever kvar, eftersom så många har bytt. Problemetär att vi har permanenta nivågrupperingar. Mitt och vpk:s alternativ är inteatt alla elever alltid skall vara i samma klassrum och utsättas för sammaundervisning. Vi talade just om en individualiserad undervisning. Den utgårinte från att alla elever har samma behov. Skillnadenmellan mina och åsikter är att jag inte vill att elevernaskall välja olika svårighetsgrad. Jag vill att man skall välja olika sätt attbedriva undervisningen, så att alla elever uppnår samma kunskapsnivå. Det är envikfig skillnad! Anf.15 (): Jag står här som riksdagskvinna, folkskollärare - - ochmor och skall yttra mig om skolans styrning och utveckling. Jaghar barn på låg- och mellanstadiet, på högstadiet, i gymnasiet, en som skallsöka fill högskolan och en inom särskolan, så jag borde veta hur dagens skolafungerar. Jagtog tjänstledigt för att ägna mig åt . Försäkerhets skull beslöt jag mig för att gå till verkligheten och frågamina kolleger om hur de upplever skolan - vi måste ju inte alltid rätta ossefter hur fidningarna upplever skolan. Jag fick följande Hsta på hur deupplever den. Vi betraktas inte som proffs. Alla skallbestämma och tala om för oss hur vi skall undervisa. Vi blir uppifrånstyrda. Är detinte satsning på matemafik, så är det satsning på kultur och sedan är det satsningpå svenska. Vi hinner knappt ta sats innan nya direktiv påbjuds. Vi saknar arbetsro ocharbetsglädje på grund av att det hackas på skolan . Bilden är förnegafiv. Vi behöver hellre lärare äntekniska hjälpmedel. Vi vill trappa av ju äldre viblir, gärna med yrkesverksamhet och fortbildning. Vi vill höja statusen föryrket. Att arbeta med barn är oerhört viktigt och positivt. Vi behöver fler män i skolan. Vi tror att flexibellönesättning skapar konkurrens i stället för samarbete. Prot.1988/89:63 9. Vi upplever detsocialdemokratiska sveket och de brutna löftena om en 8 februari1989 satsning på skolan mycket hårt. Nedskärningen var droppen som fick bägaren att rinna över. Vi vill ha en dräglig skolmiljöoch arbetsmiljö för alla i skolan. Låt oss arbeta i fred på fältet! Det är vi som är proffs.Vi trivs med yrket, och eleverna är fina. Detta varnågot av vad de sade. vill ha en skola dit alla går med glädje, därdet är en lust att lära och att arbeta och där alla känner ansvar för varandraoch för verksamheten. I denna skola har alla inflytande över skolans innehåll.En lokal styrelse på skolan fattar beslut i alla övergripande frågor som rörverksamheten och har budgetansvar för driften. Ett ökat ansvarstagande för den enskilda skolanförutsätter ett nytt statsbidragssystem, som ger större frihet för de enskildaskolorna att lägga upp sin verksamhet jämfört med dagens detaljregleradestatsbidrag. Ett sådant system bör så långt möjligt utformas som ett bidrag perelev, men med hänsynstagande fill geografiska förhållanden i olika kommuner.Exempelvis måste ett extra stöd utgå i glesbygd. Går då den skola som vi talar om att förverkliga, dit mangår med glädje? Ja, jag har varit ute som lärare , och avmin lärargärning har jag fått erfara att alla mina drömmar om hur skolan skullefungera slog in. Det var nämligen sä att vär ordinarie skola skulle tömmas heltpä grund av ombyggnation. Alla klasser fick plats på större skolor runt om ikommunen, utom min sexa med 27 elever från alla områden i samhället, även desom haft mycket svåra problem tidigare. Vi hamnade i en nedlagd byskola. Denhade inte varit i bruk på 30 är, men folket i bygden hade använt skolan tillsamlingslokal och rustat upp den. Innan vi flyttade in där gav vi oss i väg för att titta pålokalerna. Det var två rum och kök. Vi bestämde helt och hållet innehåll ocharbetsformer . Vi lade upp budgeten. Vi bestämde att vi skulle talärarskåp och dela två och två på varje fack. Vi skulle ha hopfällbara bord, säatt vi kunde ha gymnastik inomhus och så att de i bygden som ville kunde fåfortsätta att dansa där . Vi skulle ta dit ett piano, så att manskulle kunna fortsätta att spela inom . När det gäller budgeten diskuterade vi aUt, ävenmaterielförbrukning och läroböcker. Vi hade en rektor som godkände att vi t.ex.använde läromedelskontot för att köpa en höjdhoppsställning för att kunnabedriva idrott ute. När det gällde skolans skötsel hade vi sådan tur att en avmattanterna bodde i huset intill, så hon blev mattant, städerska, vaktmästareoch allt i allo. Vi lade upp skolschema och skolskjutsschema. Varjemåndagförmiddag hade man gymnastik och slöjd inne i centrum. Vi hade ocksågymnastik , och därför underhöll vi fotbollsplan och ishockeyplan.Barnen byggde en egen längdhoppsgrop och tog själva alla nödvändiga kontakter.En grabb, som hade svårt för att läsa och var ett är äldre än de andra, växte,för han fick en mycket betydelsefull roll: det var han som röjde ishockeypla- nen,-fördet var nästan jämt så att det hade snöat när vi skulle vara där. Barnen bestämde bäde arbetssätt och vilka läroböcker deskulle ha. Vi jobbade med arbetets pedagogik. Vi ville inte ha"fylleriböcker", utan barnen gjorde i stor utsträckning sina egnaböcker och behövde därför mycket fördjupningsböcker, bredvidläsningsböcker ochskönlitteratur. De anordnade också en skidtävling för de barn i ettan ochtvåan som var utlokaliserade. Ni förstår nog vad det innebär att anordna ensådan, att hålla i allt: inbjudan, startlistor, tidtagning och att snabbt räknaut resultaten. Och när det blev prisutdelning skulle alla ha pris. Ingen skullevara utan. Jag kan intyga att både elever, lärare och föräldrarupplevde det här året som det finaste i sina liv. Eleverna växte, ochsjälvförtroendet växte. Då gick det också att ge kunskap och att ta kunskap. Såhär borde det få vara! Det går naturligtvis att modifiera på högre stadier. Vihoppas att den nya lärarutbildningen kommer att göra att det blir en annanskola. Framtidens skola är för en skola somutvecklar tänkandet och våra föreställningar om vad skolan är och vilken rolldén skall spela i samhället. Vi mäste fräga oss: - Pä vilket sättger vi våra barn kunskap om världen? - Hur ger vi demsjälvförtroende? - Hur lär vi demvördnad för livet? - Hur hjälper videm att uttrycka sina känslor? - Hur hjälper videm att utveckla social, ekologisk och historisk förståelse? För att överleva som individermåste barnen tycka om sig själva sådana de är oavsett prestation. Barn som ärstarka och trygga i sig själva vågar också ge av sig själva utan reservation. Undervisningens och skolans mål är att lära för livet.Verksamheten i skolan skall - och på den punkten är alla partier överens - ialla avseenden inriktas pä elevernas bästa ufifrån deras egna förutsättningar,så att de kommer ut i livet med tillförsikt och självförtroende. Arbetet i skolan skall präglas av demokrati, solidaritet,jämställdhet, positiv konfliktlösning och personligt ansvar. Dessa övergripandemål för mänsklig fostran är gemensamma för barn och vuxna och skall därför iförsta hand prägla den dagliga samvaron. de gröna anser att följande solidariteter börvara vägledande i all utbildning: - Solidaritet meddjuren, naturen och det ekologiska systemet - Solidaritetmellan världens folk - Solidaritetmellan människor i värt land - Solidaritet medkommande generationer Eller, som Kuan-Tzu säger: Om du planerar , plantera ris. Om duplanerar för tio, plantera träd. Om duplanerar för hundra, ge mänskligheten upplysning. Skolans utveckling och styrning Kunskap ger kraft. Den bästa framtidsinvesteringen är att ge våra barnkunskap. Detär därför vi motsätter oss finansministerns och regeringens förslag omnedskärningen på 167 milj. kr. Det är ett slag i ansiktet påeleverna, föräldrarna och lärarna. Spara inte på barnen - de måste få kosta! Eller,som några 12-åringar säger i en bok som heter på oss, där 40 000uppsatser sammanställts: "Vi går i en fattig skola. Vi tycker dom drar nerpå fel saker. Vi tycker dom satsar på fel saker. Vi har dålig skolmat. Vi fåringa böcker. Kommunen är fattig därför har vi det så här." Ihögkonjunkturens är det ofattbart att regeringen vill spara på barnen,skolan och kulturen. Industrinsledare vet vilken betydelse kulturen har för industrins etablering ochutveckling. Varken nu eller har industrin någon användning avtekniker som saknar kreativitet och fantasi. Därför måste skolan främja ochutveckla fantasi och kreativitet. Ibetänkandet står det om kultur i skolan. I , som jag kommer ifrån, harvi startat . Det är en profilskola som bygger nerifrån och uppåt.Varje elev har rätt till musik, dans, drama och bild pålåg- och mellanstadiet. På högstadiet utvecklas detta fill olika klasser isamma ämne, och på gymnasiet fill olika linjer. När det kommer till det stadietvill vi också att högskolan med lärarutbildning skall ha en kulturprofil. Somkronan på verket har vi lagt en kulturakademi med nafionella ochinternationella besök, som ofta sker på somrarna. Vii miljöparfiet anser att läraryrket är ett av de viktigaste yrkena i samhället.Varför? Jag nämnde fidigare att när jag är lärare i skolan har jag med barn attgöra - ett levande, ofördärvat, ungt, fräscht material. Här, när jag står italarstolen eller sitter på mitt rum, har jag oftast bara med döda pappershögaratt göra. Iskolan talar jag med barnen. Här i kammaren talar jag till protokollet. Jaganser det vara ett privilegium att vara lärare, åtminstone borde det vara så.Det är inte barnen som gör arbetet tungt, utan det är administratörerna. Låtlärarna få arbetsro så att de kan förverkliga alla fina idéer och leva upp tillalla ideal som finns i läroplanen! Jagsade tidigare att organisationen på många nivåer gör att läraren känner sigstyrd uppifrån. Denna byråkratiska uppbyggnad med långa och många beslutsvägaroch med omfattande regelsystem förkväver verksamhetslust och nytänkande. Dåbesluten om verksamhet och resursutnyttjande decent-raUserats kanskolöverstyrelsen - den centrala myndigheten - avskaffas, anser vi imiljöpartiet. I samband med läroplansöversyner, utvärderingar och utredningarskall man i stället tillsätta de sakkunniga som för tillfället behövs. Vikommer därför att avstå från att rösta för alla de nivåer med detaljstyrningarsom propositionen föreskriver. Vi måste uppvärdera skolans roll i samhället. Vimåste tro på lärarna och eleverna. Varförreagerade eleverna så våldsamt på regeringens förslag om nedskärningar? Jo,gummibandet hade tänjts ut för mycket så att det gick av. Man hade övervältratför mycket på skolan och man hade ställt för stora krav. Jag är inte det minsta förvånad över elevernas reaktion, som närmastpåminde om franska revolufionen i svensk tappning . Det var elevernasrop på rättvisa, frihet, jämlikhet och broderskap. Men i dagens finnsväl allt detta? Eleverna kanske använde mer våld än nöden krävde när de var häroch besökte oss? måste vi emellertid lyssna till dem. Innanjag satte mig på tåget och åkte till träffade jagföräldrarna till barnen i min sons klass - han går i årskurs 6. Vi föräldrarhar startat en cirkel om hur det är att vara ung i . Denna cirkelsyftar till att stärka föräldrarollen, lära känna såväl barn som föräldrar iklassen och lära oss förstå de mekanismer som styr under tonåren. Även i vår lillastad, , finns det stora ungdomsproblem. Därför viU vi förbereda ossinför vad högstadiet kan innebära, såväl posifivt som negafivt. Föräldraengagemangär nödvändigt om skolan skall kunna återfå sin status. Som förälder går detinte att sitta framför TV: n och lita på skriverierna i fidningarna. Det behövsakfion och reakfion hos föräldrarna, om barnen skall känna att föräldrarna bryrsig om dem. Vi i anser att det är föräldrarna som har det primäraansvaret för barnets fostran, utbildning och vård. Därför måste de mötas avskolan och stödjas av samhället i sin uppgift. Hurhar då föräldrarna i Drevdagen behandlats? Varför stoppas föräldra-engagemangetdär? Varför bötfälls de? Är det inte just ett sådant engagemang somproposifionen om skolans utveckling och styrning efterlyser: merdecentralisering, profilering, stärkt inflytande och medansvar på skolorna? IDrevdagen värnar man om skolan. Livet i bygden går vidare genom att skolanhålls öppen. Pulsen fortsätter att slå. Frutalman eller - som jag hellre skulle vilja säga - fru talkvinna! Jag yrkarbifall till reservation 12 om ett annat bidragssystem, där anslagen följereleven och där glesbygdsskolorna får extra stöd. Jagyrkar också bifall fill reservation 19 där vi har beskrivit hur skolansverksamhet skall bedrivas - med lokala styrelser på skolan, där allskolpersonal, elever och föräldrar ingår. Vidare yrkar jag bifaU tillreservation 9, där vi reservanter motsätter oss ett flexibelt lönesystem, somvi tror kommer att drabba i första hand kvinnorna negafivt. I övrigt yrkar jag bifalltill reservationerna 7, 10, 20 och 36. TUlYlva vill jag säga att vi i kommer att stödjareservation 20, som handlar om att eleverna skall ha förslagsrätt i skyddskommittén. här propositionen sägs att man skall decentralisera ansvaret, men vi imiljöpartiet kan inte se att den visar något tecken på detta. Här sitterriksdagens ledamöter och detaljreglerar den s.k. decentraUseringen ochansvaret. Vi vill införa arbetsglädje i skolan och den kommer att infinna sig iden avreglerade skolan, där man har tilltro till eleverna, lärarna ochföräldrarna. Hoppet står nu till vår nye skolminister att dettaskall kunna förverkligas. Vi i tror nämligen att människan äraktiv och kan ta ansvar. Underdetta anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Skolans utveckling och styrning 16HELGE (): Jag trodde ett tag att jag var närvarande viden frågestund eller en interpellationsdebatt i stället för att delta i endebatt om skolans styrning och utveckling, eftersom frågorna till det nyastatsrådet haglade i många av de tidigare anförandena. Tids nog kommeremellertid statsrådet själv att hålla ett anförande och då ge sin syn pä skolanoch dess framtid. I sitt arbete Målstyrning och Läroplaner beskriver professorUlf P. den svenska skolans tillkomst. Statsmaktens tillstånd gick motsin upplösning, och statsmakten utgjorde inte längre någon allmakt. Staterna iEuropa införde obligatoriska skolor i början och fram till mitten av förraårhundradet. Skolor hade förekommit tidigare, men de var långt ifrån allmänna.Den obligatoriska skolan i tillkom inte vid det nya statsskicketsinförande 1809, även om det var på tal. Fanns det en kamp mellan stat och kyrka i , därkyrkan ingalunda var statsstyrd, så förekom också en sådan spänning i värtland. Samtliga biskopar fick skrivelsen om den vidgade undervisningen vilandepå riksdagsbeslut . tillsattes , men i1825 års undervisningskommitté var mer namnkunniga med, såsom- ,, och - dåtidens intellektuella giganter. Men resultatet blev magert, och det hette: "Avkunskaper är det inga som söker den allmänna folkbildningen så nära somreligionen;" Men det fanns en spänning. Grovt kan den urskUjas mellan tvålinjer - en aktiv linje med rötter i upplysningstidens idéströmningar och enannan linje, som var inriktad mot krav på moralisk och religiös fostran. Ettexempel utgör kampen 1840. proposition kunde haföljande reaktioner: "Vad behöva väl fattiga torpares och inhysehjonsflickebarn lära sig skrivning, historia, geografi och, vad som bleve bäst,försvarlig färdighet i svenska språkets rättskrivning, som i min tanke endastkan vinnas genom mångårig övning? För flickorna i allmänhet räcker kristendomoch läsning. Deras uppgift är ju att bli nyttiga och fromma husmödrar." Ja, så kunde tillmälena och åsikterna om den svenskaskolan se ut. Ytterst rörde det sig om en kamp mellan kyrkan och den borgerligastatsmakten, men också mellan humanister med modernare idéer och reaktionäraidébärare, vilka alltid har funnits och bekämpat förändringar. I början var kriteriet för makt, inflytande och framgång iregel främst börd och förnäm bakgrund. Men det kunde också gå att med sold ochpenning nä framgång. En variant på detta tema har vi t.ex. i i . Den litterära kritiken av samhällstillståndet skildrar jufaderns kamp för att med lock och pock rädda sonens examen efter hansmisslyckade vistelse i läroverket. är det i huvudsak kunskap som ärförutsättningen för framgång i livet. har det snart gått 150 är efter beslutet om denobligatoriska skolans införande i vårt land. Det har alltså funnits en långtradition och en period av utveckling i pedagogisk och administrativ ordning.Det kan vara viktigt att ibland börja i historien när vi återigen går attförändra och slå fast nya, gemensamma bestämmelser för den svenska skolan. nudiskuterar ligger ocksä ett skede av forskning och experters och sakkunnigasvedermödor. Detta har följts av ett omfattande beredningsarbete, därocksä parfier har medverkat. Remissreaktioner kunde vi redan iberedningen inhämta. Naturligvis var det viktigt att fä många intressenterssynpunkter på vår skolas utveckling, styrning och administration. Kommunerna,som vid sidan av staten är huvudmän för den direkta, dagliga verksamheten,kommer att få ett större ansvar också för det som har riksintresse. Det ärbra att vi kommit överens med kommunerna om att de tar pä sig en mera öppenoffentlig planering i den svenska skolan. Skolplanerna kommer att bli vikfigaavstamp för de mångas engagemang i skolan. Personalorganisationernas medverkan och intresse för attvi skall få en bra skola bygger på personalens roll som professionellamedarbetare. Det gäller såväl pedagogiska som sociala och administrativauppgifter. Men ändå är det eleven och föräldrarna som skolan ärviktigast för. Deras intresse för utbildning är också ett samhälles störstatillgäng.