prot · GC0959 · 1988-12-31 00:00:00 — Det går inte att föra en politik som bara gärut på att allt som gjorts förr är bra, att ingenting får ändras och att maninte får ta hänsyn till verkligheten. I behöver vi förändringar: lägreskatter, valfrihet, öppenhet och konkurrens. Vi bjuder gärna pä våra idéer. Vivet att det är de som behövs, det är de som är framtidens idéer. 5INGEMAR (): Tidningen , socialdemokratinshuvudorgan, har satt betyg pä regeringens budgetproposition. Den är "sistaakten i ett politiskt, ekonomiskt mästerstycke", enligt . dagen efter det att budgeten hade presenterats. , ett par , är det väl inte denbilden som dominerar kommentarerna. Reaktionerna kan nog snarare sammanfattasmed ord som "protester", "demonstrationer","svek", "kovändning". Skavankerna i budgetproposifionengick inte att dölja. Men Arbetets beskrivning var säkert den som regeringenhade hoppats på, för det övergripande målet för budgetarbetet verkar ha varitatt av underskott kunna redovisa ett mindre överskott. Dennabokföringsmässiga prestation skulle ta andan ur alla. Brister ochegendomligheter i budgeten skulle skylas över. Så var det nog tänkt. Men skavankerna lyste ändå igenom. Jag vill taupp ett par av dem, den ena därför att det rör en för demokratin så viktigfråga som vad våra politiska löften och besked är värda. Statsminister själv har vid olika tillfällenvädrat en oro för ett sjunkande intresse för parfipolifiskt arbete, som mångaav oss känner. Det är i högsta grad motiverat. Det är oerhört vikfigt för envital demokrafi att många människor vill engagera sig i det ofta tröga ochmödosamma arbete som den representafiva demokrafin förutsätter. Det lägger ettsärskilt ansvar pä oss som just nu har förtroendeuppdrag. Vi måste bete oss sä,att filltron till det poHtiska arbetet, och till besked som ges av politiker,inte ytterligare försämras. Det är i det perspektivet som bristen påöverensstämmelse mellan vad regeringspartiet sade före valet och vad somföresläs efter valet skall ses. Låt mig ta ett par exempel, båda med utgångspunkt iriksdagens beslut om tak för lönekostnadsutvecklingen inom den statligaverksamheten, det som på klingande svenska har kallats för "cashlimits". Grunden för det beslutet har ju rämnat, eftersom priserna harstigit långt snabbare och långt mer än vad regeringen antog. På två områden har effekterna blivit särskilt svära attbemästra, på skolans område och pä kulturens område. Om inte skolan kompenseras för lönekostnader över taket,skulle det innebära en indragning av resurser som motsvarar ungefär 700lärartjänster. Regeringen gjorde bedömningen att den effekten var acceptabel.Alla oppositionspartier gjorde bedömningen att den var oacceptabel. Folkpartietgjorde för sin del klart, så snart denna regeringens inställning blev känd, atten sådan nedskärning inte kunde få komma i fråga. Men först när lärare, elever och föräldrar fattatdemonstrationsplakaten och givit sig ut på gator och torg, förstod regeringenatt man gjort en blunder. Då ryckte först skolministern ut med löfte om extrapengar till fasta vikarier. När protesterna fortsatte ryckte sä finansministernut med nya besked. skulle besparingen dras tillbaka och i stället extraresurser till vikarier dras in. Alltså, först ett dåligt förslag, sedan etthalvhjärtat försvar, därefter attack i annan riktning, och en oordnadreträtt. Det hade nog, herr statsminister, i det läget behövts en statsministersom hade kunnat skapa ordning pä torpet. Att kalla denna regeringsföreställning för cirkus skullevara att gravt chikanera denna ädla konstart. Det påminnner mera om prästenslilla kråka för vilken det än slank hit, än dit. I varje fall påminner det inteom en regering som vet vad den vill, som noga bereder sina förslag och därefterär beredd att slåss för dem. Det liknar mer en regering som har som främsta målatt klamra sig fast vid regeringstaburetterna och därför gjortanpassningsförmågan till en oskön konst. Förstår man inte att de löften som manhar ställt ut om att satsa på skolan måste motsvaras av handling, om människorskall kunna fästa tilltro till vad som sägs? Jag måste därför fråga statsminister : Vadvar egentligen avsikten med att ställa ut sådana löften om förbättringar avskolan som gjorde bl.a. på den socialdemokratiskapartikongressen? Var löftena bara till för att klara skoldebatten i enstundande valrörelse? Måste inte avsikten också varit att ocksä låta detpåverka den konkreta Vad är i så faU förklaringen till att denbudgetproposition som har skrivits under inte innehåller förbättringar utan tvärtomnedskärningar? Inser inte landets statsminister att det skadar tilltrontill politiker och politiskt arbete att så demonstrafivt säga en sak före valetoch göra en annan efter? Tumultet på kulturens område rör samma problem.Nafionalscenerna Operan och har inte fått medel för att kunna behållasina arfister och bedriva oförändrad verksamhet, detta trots att de kontaktatregeringen, innan man vågade skriva på nya löneavtal. Beskedet som man då fickvar: Skriv på! Kan någon bH förvånad över att man känner sig sviken, när mandärefter finner att detta besked inget var värt? Det är denna regeringens instabilitet, föratt ta till ett milt ord, som i grunden också är problemet när vi nu äntligensynes gå mot en stor skattereform i . Hur skall vi kunna veta attregeringen menar vad den säger? År har regeringen och dess statsministerförsäkrat att skattetrycket inte får stiga, men det enda säkra är attskattetrycket har blivit högre efter varje socialdemokratisk skattereform. Hurskall vi kunna veta om regeringen menar allvar den här gången? I folkparfiet är vi mycket angelägna om att också Sverigeskall få ett nytt skattesystem. Det som har genomförts i en läng rad av vårakonkurrentländer måste också genomföras hos oss. Vi måste få ett skattesystemsom lämnar mer kvar i den egna plånboken, som gör att det lönar sig att arbetaoch spara. En skattereform med den inriktningen har vi arbetat för sedan BertilOhlins dagar. spekuleras det vitt och brett och på lösa grunder omhur en sådan reform skall se ut och om hur majoritet för en reform skall kunnaskapas i . Efter de senaste dagarnas ryktesspridning om påståddauppgörelser är jag angelägen att få säga följande. kommer inte attmedverka i något beslut som syftar till att höja det totala skatteuttaget. Baraen reform som innebär en kraftig sänkning av marginalskatterna, stabilaskatteskalor som inte inflationen smyghöjer och oförändrat eller successivtlägre skatteuttag är av intresse för . Det skall bli mer kvar förden enskilde att själv förfoga över. Det är ett oavvisligt krav. Därför tar vi inte ställning till några enskildheter närdet gäller finansieringen förrän vi ser helheten. Människor i vårt land harnämligen lärt sig att rykten om skattehöjningar brukar slå in, medan löften omskattesänkningar försvinner upp i det blå. Vi vill därför se helheten ochkunna räkna på effekterna för den enskilde, innan vi tar ställning tiU enreform. har alltså inte träffat någon uppgörelse iutredningar eller annorstädes om t.ex. en höjning av bensinskatterna, såsompåståtts . Vi har över huvud taget inte träffat någonuppgörelse. Vi väntar med ställningstagandena till dess vi kan bedöma helhetenav en reform. För att kunna sänka inkomstskatterna rejält mästeemellertid andra skatteslag ge större inkomster. Men om en skatt höjs måsteandra skatter sänkas lika mycket eller mer. Prot.1988/89:59 Skatteinkomsterna kan ökas t.ex.genom att moms tas ut pä fiera varor och 1 februari1989 tjänster än och genom att vissa avdrag slopas ellerbegränsas. ~ skulle tillsammans med de positivaeffekterna och sänkta marginalskatter manpo iis ebatt igpa utrymme för exempelvis en generell sänkning av den allmänna mervärdeskatten.Det borde gå att sänka momsen till eller Såvitt man kan förstå vill regeringen däremot hålla fastvid att en skattereform skall överfinansieras. Man vill ta in mer pengar än vadsom behövs för att ersätta sänkta marginalskatter. Det är de gamlaskattehöjar-ränderna som sitter i. En sådan uppläggning av skattereformenkommer folkparfiet, som jag redan har framhållit, inte att medverka i. För dagen vet vi inte vad regeringen egentligen vill iskattepolitiken. Före valet krifiserade man oss i för vårtskatteförslag. Efter valet låter det annorlunda. skisseras ett snarliktförslag. Var man till slut hamnar är ovisst. Eller kan kanske statsministern kasta ljus över denna fråga? Skriver t.ex. statsministern under påprincipen att ingen borde behöva betala mer än hälften av en inkomstökning iskatt? Eller pä principen att en skattereform inte skall leda till ett ökatskattetryck? Jag begär inte besked i detaljer men om viktiga principer. Den andra uppenbara bristen i regeringenspolitik som den manifesteras i budgetpropositionen är att man inte vet hur manskall handskas med krissymtomen inom den offentliga sektorn. Medan kostnadernaför socialförsäkringssektorn galopperar lider bl.a. sjukvärden, åldringsvärdenoch omsorgen av allvarlig resursbrist. Om detta talas mycket i finansplanen,men åtgärderna lyser med sin frånvaro. Ändå kan välfärden förbättras, lidande minskas,människovärdet bli bättre respekterat inom ramen för de skatter och avgiftersom vi redan betalar. För det krävs dock förändringar inom den offentliga sektornoch alternativ och konkurrens till det som sköts i offentlig regi. Lät mig tanägra exempel. kommer antalet människor att öka med ungefär 120 000 eller från 310 000 till 430 000. Ett snabbt växande antal äldre kommer att behöva få hjälp med hemtjänst, boende med tillsyn och sjukvård. Vi står inför en jättelik utmaning. Vi måste klara den uppgiften. Våra gamla har rätt att vänta sig det av oss. Vi som är yrkesverksamma borde t.ex. kunna ta pä oss enenda karensdag i sjukförsäkringen för att få loss resurser till detta angelägnaändamål. Många människor skulleklara sig bättre om de fick den starr- eller höftledsoperation de gär och väntar pä. Det kostar en del att bygga ut kapaciteten för det. 1 gengäld minskar behovet av hemtjänst, färdtjänst och annan omsorg, och det ökar livskvaliteten för den enskilde. Mänga yrkesverksamma gårockså och väntar på operation, bl.a. kranskärlsoperafion. uppbär de sjukersättning eller sjuk bidrag. Om de resurserna kunde användas till att bygga ut operationskapaci teten, skulle väntan kortas och de sjuka snabbare komma åter i arbete. Det skulle minska lidande och oro, och det vore ekonomiskt klokt. 14 Livskvalitet och välfärd kan alltsåförbättras inom ramen för oförändrade kostnader.Varje uppslag i den riktningen borde prövas. Men regeringen reser barainvändningar och pekar på svårigheter. är nästan 300 000 människorförtidspensionerade. Det är 30 000 fler än för bara . Det är självklart att handikappade och långfidssjuka skallges en trygg försörjning. Men vi vet att många av dem som blivitförtidspensionerade inget hellre skulle önska än att få förvärvsarbeta efter mättetav vars och ens förmåga. Trots att en extra plats i skyddat arbete i ärbilligare än förtidspension lägger regeringen restriktioner för dehandikappades förvärvsarbete. I ett läge när man överallt skriker efterarbetskraft är det särskilt anmärkningsvärt att förfidspensioneringenfortsätter att öka. En presenterad delrapport från den s.k.maktutredningen visar att många människor känner sig maktlösa. Det gäller inteminst inom den offentliga sektorn. Detta är en allvarlig varningssignal. För demokratihandlar ytterst om den enskilda människans möjligheter att kunna säga ifrån,att fä korrekt information, få yttra sig och vara delaktig i beslut som rörhenne. Denna idé måste genomsyra allt som vi företar oss. En första och heltgrundläggande förutsättning är då, att den information som vi politiker ger ochde löften som vi ställer ut skall kunna infrias. Sker inte det gröps tilltrontill den representativa demokratin långsiktigt ur. Det är i det perspektivetsom regeringens olika besked före och efter valet blir en så allvarligföreteelse. Det är i det perspektivet budgetpropositionen mera ter sig som etthastverk än ett mästerstycke. 6OLOF (): Väljarna gav i valet klarsignal för enpolitik för ökat miljöansvar, för fortsatt generell välfärdspolitik.Prioriteringen av värd och omsorg var tydlig. Utbildning och kultur lyftes framsom viktiga områden, men inte lika samstämmigt. Att skattesystemet mästereformeras är de flesta överens om. Skatt efter bärkraft mäste återställas.Mycket få talar öppet för ökade ekonomiska klyftor. Debatten före valet har emellertid inte präglat det somhänt efter valet. Det finns anledning att varna för denutvecklingen. Den vidgar avståndet mellan väljare och valda, leder till minskatvaldeltagande. Väljarna känner inte igen sig. Varför gjorde t.ex. inte socialdemokraterna sittskatteförslag till en valfråga? De som vill driva in som medlem iEG, varför gjorde de inte EG-frågan till en valfråga? De som absolut inte villfullfölja beslut angående energisystemets omställning, varför gjordede inte kärnkraften till en valfråga? Det kan väl aldrig vara så att manmisstrodde väljarna? För är det självklart att arbeta vidare förden politik som vi presenterade för väljarna i valet. Vi anser oss också ha fåttstöd för den politiken. För har miljön varit en stor fråga . Vi känner starkare än någonsin att vi har opinionens stöd för värpolitik. Valet dominerades också i rätt stor utsträckning av miljöpolitiken,havsdöden, salarna. Efter valet är det dock mycket tyst - inte mycket händer.Miljön är helheten,och det finns samband till strängt taget alla samhällsområden. Det gällerekonomi och ekologi, som äntligen mäste erkännas som olika sidor av samma sak.Det är därför som vi föreslår införande av miljöavgifter, och det är därför somvi föreslår höjda energi- och råvaruskatter på uran, olja och kol. Det ärdärför som vi föreslår god miljö som ett mål ocksä i den ekonomiska politiken.God miljö är helt enkelt en avgörande förutsättning för uthållig tillväxt. Hela det ekonomiska systemet måste i realitetenmobiliseras mot ozonskiktets upplösning, mot försurningen, mot havsdöden, motradioaktiva utsläpp, mot skövling av regnskogar. Det kräver mer avinternafionellt samarbete för gemensamma mål, inte minst mellan världensindustriländer. Därför föreslår vi ett svenskt inifiafiv för att skapa eninternationell miljöfond, i ett första steg på ca . Detuppnås om man tar ut av bruttonationalinkomsten inom industrivärldensländer, dvs. Det är ett första steg. Det skapar nya möjligheteratt sätta in åtgärderna där de bäst behövs, men ändå betyder mycket för alla.Det är först när dagens hotbilder verkligen tas på allvar som morgondagensmöjligheter ger framtidstro. Det skulle vara roligt om också t.ex. ,som har lämnat kammaren, någon enstaka gång kunde ta upp det nära sambandetmellan ekonomi och ekologi och om de duktiga personer som finns ifinansdepartementet kunde ägna sig åt detta problem och inte bara setill sin egen sektor. utropade i valrörelsen attsocialdemokraterna skall bli ett miljöparti. Vi har noterat uppriktigheten ochframtidsinriktningen. Ingen skulle välkomna mer än om socialdemokrafingjorde rent hus med den gamla energipolitiken, dess stordrift, storskalighet,sårbarhet, dess kärnkrafts- och kolsatsningar. Kärnkraftens problem fortsättersom bekant, nu senast vid ASEA-Atom eller ABB-Atom, vad det nu heter. Ännu ettläckage, ännu en bekräftelse på människans felbarhet, ännu ett misslyckande iden eviga raden. Men enligt budgeten får klartecken för att satsa 1756 000 000 pä kärnkraft - i reaktorer som skall avvecklas, heter det ju ochsom vi har beslutat här. Det är en generositet som lojala kommuner som eldarmed fasta bränslen inte fär del av. Där står i stället den av riksdagenbeslutade energipolitiken på spel och hotas av nedläggning. ryktas dessutomatt ett ytterligare dråpslag planeras mot biobränslena genom momsbeläggning. Trots generositeten mot kärnkraften fär miljö- ochenergiministern kritik från sina egna bland kärnkraftsanhängarna, i facket, ienergietablissemanget. Från andra hållet ropar ,, ungdomarna och SAFE. Men vad får de för svar? Fär de nägotsvar? Stär regeringen fast vid att kärnkraftsbeslutet om avveckling är fattatoch ingenting att ändra på 1990? Vidare, skall miljöförslagen ocksä den härperioden samlas ihop till sista våren, dvs. månaderna före valet ? I säfall tror jag att regeringen har missbedömt opinionens tålmodighet och tålamod. Debatten om budgetpropositionen har handlat mycket omkassabegränsningar, det klingande svenska "cash limit", som IngemarEliasson sade, och tekniska modeller för statsbidrag. Det var nödvändigt att taden debatten. därför attsocialdemokratin som sparobjekt pekat ut de vikfigaste resurserna vi har införframfiden: barnen, kunskapen och kulturen. Landets alla skolelever haregenfiigen satts i strykl lass. Då talar jag inte om 167 milj. kr. -långt,långt därifrån - utan om närmare tre miljarder, 3 000 miljoner i fastpenningvärde i nedskärningar på skolans område . NärFeldt, och deras regeringskollegor nu har gjort reträtt under vissasura miner är det att höja debatten och rikta strålkastarna på det sakengäller: vägvalet inför kunskapssamhället. Detär kunskap som är språngbrädan fill det nya årtusendet. Kunskap ger kraft förbåde utveckling av det nya samhället och frigörelse av individen. På samma sättsom det hårda kroppsarbetet och naturresurserna var grunden förindustrisamhället är kunskap nu en av de viktigaste konkurrensfaktorerna förframfiden. in i kunskapssamhället är utbildning därför den vikfigaste framtidsinvesteringen.Kunskap frigör individen och är ett medel för att lyfta samhället. villsatsa på skolan och göra kunskap till en hävstång för hela . I vårtbudgetalternativ presenterar vi, för fjärde året i följd, en ökad satsning påskolan. Små klasser, välhållna skolor med bra arbetsmiljö, egna läromedel ellerböcker, rejäl skolmat och decentraliserad gymnasie-och högskoleutbildning ärverkligen ingen lyx. Vi i vårt välfärdssamhälle här råd att ge barn ochungdomar en god start. Likvärdig skola och nära till den högre utbildningen gerhela möjlighet att leva. I det avseendet får det inte bara stanna viden kampanj. Socialdemokraternasord om skolan var stora före valet. Därför kom reaktionen efter valet när ordeninte motsvarades av verkligheten. var tydligen inte tillfrågad. Hurvar det för övrigt med de 100 miljonerna fill fasta lärarvikarier? bredde statsministern ut argumenten för den reformen. Mensamtidigt som tidningsbuden bar ut tidningen och gav spridning åt IngvarCarlssons ord tog själv flyget till . Han hann inte ens landaförrän hade kallat till presskonferens, där reformpengarna gick upp irök. Upp som en sol och ned som en pannkaka - så skulle man i varje fall justdå ha kunnat sammanfatta de socialdemokratiska inifiafiven på skolans område.Av kongresstal och valtal blev det enbart en ny skolminister. Men han haronekligen chansen att lyfta det här området. Vi önskar lycka till i detarbetet. Eftervalet har vi fått en skatteskiss. Under senare fiden har det blivit populärt atttala om särintressen i samband med den tilltänkta skattereformen. Änär det pensionärerna, än villaägare med höga lån, än hyresgäster, änjordbrukare och andra egenföretagare, än fidningsutgivarna, än är det de somhar direktel, dricker vatten, äter mat, eller t.o.m. besöker restaurang ibland- alla är vi tydligen särintressen, i varje fall de av oss som har kritiskasynpunkter på finansministerns planerade skattereform. Densortens argument är ett försök att hålla kritiken på mattan utan att behöva förklaraoch försvara sitt skatteförslag i sak. Men eftersom väljarna inte fick chansenatt ta ställning och diskutera skattereformen enligt socialdemokratisk modellföre valet, sä finns det naturligtvis inga skäl att 2 protokoll 1988/89:59 hålla tillbaka debattennu. Varför - i så fall? Centernstär för sin del fast vid den inriktning för en skattereform som vi klargjordeföre valet. Den innebär i kort sammandrag att låg- och normaHn-komsttagare inteskall betala skattesänkningar för höginkomsttagare. Detförutsätter för det första att man inte vältrar över en massa kostnader påkommunerna med deras proportionella beskattning, lika för alla oavsettinkomstläge, den tyngsta skatten för nästan alla. Detförutsätter för det andra utjämning av kommunalskatterna med mer likabeskattning av den som bor i fattig eller rik kommun. Detförutsätter för det tredje differentierad mervärdeskatt med sänkt skatt påmaten för att balansera marginalskattesänkningarna. För vär del ärfördelningsresultatet det vikfiga. Det betyder att vi är beredda att gå sålångt i differentiering som är nödvändigt samt att anpassa finansieringen såatt inte resultatet går förlorat ur fördelningspolitisk synpunkt. Dennainriktning är enligt vår mening en avgörande förutsättning för att enskattereform skall godtas av allmänheten. Det är lätt att förutse de krav somkommer att resas på ökade transfereringar, inkomstöverföringar, omfördelningsprofilen inte motsvarar skatt efter bärkraft. Det gäUer grupper meden redan hårt pressad ekonomi som får betala ökande boendekostnader genom breddningav momsen men som inte får del av marginalskattesänkningen därför att de harför låg inkomst. Pensionärermed låg pension som dessutom blir sjuka tillhör inte samhällets starka gruppersom bekant. Därför kan inte acceptera att friåret i sjukvården förpensionärer tas bort. Även om de får kompensation för prisstegringarna får deingen del av skattesänkningen vid en skattereform. En annan svag grupp är densom saknar jobb pä sin hemort. Därför har vi redan nu motsatt oss förslaget omatt avdraget för de s.k. arbetsresorna tas bort eller begränsas. Exemplen ärmånga som skulle få orättvisa effekter för olika särintressen, som det heter.Men de kan inte sorteras bort genom att stämplas som särintressen. Centernarbetar för ett decentraliserat samhälle, där de enskilda människorna kanpåverka sin situation och tillsammans med andra forma framtiden. Menett decentraliserat samhälle är inget isolerat samhälle. Vi vill utveckla detinternationella samarbetet. Men vi är inga vänner av överstatlighet ellercentralisering, dvs. att flytta bort makt som finns t.ex. i den härförsamlingen fill andra fora någonstans långt bort. På samma sätt slår vi vaktom vår nafionella suveränitet och trovärdighet i säkerhetspolitiken. Detär därför vi säger: Stärk och EFTA - förhandla med EG, ,och ! Det är därför vi vill stärka som hemmamarknad genomatt avlägsna handelshinder. Vi har så mycket gemensamt. Det är därför vi villstärka EFTA-samarbetet inför EG-förhandlingarna. Det är därför vi vill attSverige utarbetar ett samlat program för ökat samarbete med östländerna -särskilt med . Utanett omfattande flöde av impulser, varor och kultur mellan jordens folk vorevärlden fattig. Inte minst gäller det att ge våra ungdomar chansen att se sigom i världen utan hinder och gränser. Rollen som brobyggaremellan olika ideologier och skilda system bör Sverigefortsätta att spela efter förmåga och iitän överdrifter. De svenska insatserna- inte minst genom utrikesminister - för en dialog mellan USAoch PLO är ett arbete i den andan. Att vi skickar trupper för att övervaka denbräckliga freden i och är en annan insats med sammainriktning. 7 (vpk): Högeridéer har fått fotfäste i parfiet! Menden generella välfärdspolitiken är omistlig. Detta sade i enstort uppslagen arfikel i tidningen . Det är ett rätt intressant resonemang och jag skulle viljata det som utgångspunkt för olika tänkta utvecklingstendenser här i landet. Detär möjligt att det av många uppfattas som ett delvis självkrifiskt resonemang.Men jag tror att man måste ha råd med det . 1989 är som markerar avstånd och utveckling. Det ärnu den ägde rum och detsocialdemokratiska partiet grundades. Det märks på mänga sätt att vi är på väg ut ur föratt gå in i en annan. Många av gårdagens lösningar uppvisar brister och svararinte mot de behov som skulle tillgodoses. Det gäller inte minst den offentligasektorn, som står inför en nödvändig förnyelse och reformering. Frågan är barahur detta skall gå tUl.