prot · GC0985 · 1988-12-31 00:00:00 — sade socialdemokraterna fortfarande nej till allade insatser vi föreslog för att bringa ordning i statsfinanserna, och man komsamtidigt med överbud på en mängd olika punkter. I valrörelsen strök man sedanett streck över alla sina överbud och nej lill besparingar och sade sä här: vid det här valet bara fyra löften, men dessa fyra löften är heliga. Demlovar vi att genomföra. Av dessa fyra löften har därefter framför alltuppmärksammats löftet till pensionärerna, för det frångick socialdemokraternaomedelbart efter valet. har vi sedan diskuterat dettalöfte. Först , , anser man sig ha infriat löftet, trots att manunder mellanperioden har berövat pensionärerna summor i storleksklassen tiotalsmiljarder. Ett löfte som inte uppmärksammats lika mycket i debattenär det löfte som man gav till barnfamiljerna om att återställa statsbidragettill barnomsorgen till den tidigare nivån. Det löftet infriades nämligen inomnågra är efter valet. Men del intressanta med det är att efter det att man hadeinfriat del, har man stegvis urgröpt statsbidraget till kommunerna, sä att detnu är nere på en nivå under den som socialdemokraterna 1982 ansåg varaskandalös och ett angrepp på välfärdssamhället. var den nivå som den borgerliga regeringen genomdrev,och det var den som man från socialdemokratisk sida angrep som en skandalösnivå ur barnfamiljernas och barnomsorgens synpunkt. är statsbidragen tillbarnomsorgen nere pä , alltså under den nivä som var säförgriplig. Jag tycker att det här illustrerar tre former av svek somsocialdemokraterna har praktiserat . Den första formen var attde strök ett streck ur alla sina överbud valrörelse. De sade: Bry erinte om allt som vi har lovat i våra motioner, alla de löften som vi harutdelat till olika grupper! Vi ger bara fyra löften. Den andra formen av svek var alt man frångickett av dessa löften, nämligen det lill pensionärerna. Den tredje formen av svek var att man visserligen höll ettav de fyra löftena, men sedan successivt urgröpte innehållet i löftet genom attvrida ned bidragen till kommunerna. säger i sitt svar att han inle är bereddatt acceptera de teoretiska beräkningar som jag redovisar i min interpellation.Lät mig då påpeka att dessa beräkningar kommer frän . Det ärKommunförbundets experter som har bedömt att detta är den sifferserie somgäller för det sätt på vilket statsbidraget har urgröpts. Kommunförbundethävdar att kommunerna pä det här sättet har berövats över 5 miljarder kronorunder 80-talet. De borgerliga förslagen, som socialdemokraterna angrep meden sädan röststyrka 1982, innebar en statlig besparing pä under 300 milj. kr.,alltså en spottstyver i jämförelse med de miljarder som den socialdemokratiskapolitiken har berövat kommunerna enligt . Biträdande socialministern säger också i sill svar attytterligare medel borde ha tagits med i min kalkyl, ett anordningsbidrag somutbetalades under Om den kommunala barnomsorgen Om den kommunala barnomsorgen Det är alldeles riktigt, men det innebär ju att urgröpningen harvarit ännu kraftigare än vad jag angav. Det var alltså en större täckningsgradi början av den socialdemokratiska regeringsperioden, och rutschningen utförhar varit ännu brantare än vad jag beskrev i min interpellation. Jag tyckeralltså att det här svaret illustrerar del sätt på vilket socialdemokraterna harbrutit sina löften. Får jag till slut notera, herr talman, att den fråga somjag ställde inte fick något rakt svar frän . Jag frågade: Anserregeringen fortfarande att den har uppfyllt det heliga löftet om barnomsorgenfrän 1982 ärs valrörelse? Det ges inget rakt svar, men den enda tolkningen ärväl att statsrådet svarar nej på den frågan. 38 Förstevice talman (): Jag ber att få gratulera pähans namnsdag. Däremot kan jag inte gratulera honom till svaret. Det hadehedrat statsrådet om han erkänt rakt på sak att socialdemokraternasvikit det heliga vallöftet om återställda statsbidrag till den kommunalabarnomsorgen. I stället kommer han med sedvanliga bortförklaringar,undanflykter och beskyllningar mot de borgerliga. Den borgerliga majoriteten beslutade om vissabesparingar i statsbidragen till barnomsorgen, det är riktigt. Menstatsbidragsreglerna gjordes i stället rättvisare och mindre styrande.Kommunerna skulle fä av sina bruttokostnader täckta genom statsbidrag.Detta innebar att kommunerna skulle fä bättre möjligheter att ordnabarnomsorgen pä det sätt som passade bäst i den enskilda kommunen.Statsbidragen blev också rättvisare mot kommuner utanför storstadsområdena,vilka har en större andel familjedaghem och deltidsförskolor. Detta kallar för angrepp påvälfärdspolitiken. Men vad skall det då kallas när socialdemokraterna inle baragenomdriver väsentligt större besparingar på statsbidragen till barnomsorgen,utan ocksä gör reglerna mer orättvisa och styrande? Statsrådet bordefaktiskt akta sig för att kasta sten när han sitter i glashus. Hur serstatsbidragen till barnomsorgen egentligen ut? För det första utges inte ett öre i statsbidrag till allade familjer som vill eller måste ordna barnomsorgen själva. De får i ställetbetala barnomsorgen dubbelt upp. De får först betala den egna barnomsorgen, ochdärefter fär de på skattsedeln betala stödet till den kommunala barnomsorgen.Är detta solidaritet och rättvisa? För det andra får daghemmen en betydligt större del avsina kostnader täckta genom statsbidrag än vad familjedaghemmen får. Detta göratt det kan bli dyrare för en kommun att använda sig av familjedaghem än avdaghem, trots att kostnaderna i själva verket är lägre. Detta missgynnardessutom landsbygdskommuner, vilka har en större andel familjedaghem. För del tredje diskrimineras dagbarnvårdarna. Regeringenmotsätter sig statsbidrag för dagbarnvårdarnas egna barn när de är inskrivna iden kommunala barnomsorgen. För det fjärde fär deltidsförskolor och daghem som äröppna inte ett öre i statsbidrag om de drivs avnågon annan än kommunen.Detta omöjliggör naturligtvis Montessoriförskolor, vilka kanske är öppna sextimmar , något som skulle kunna både möjliggöra social tillvaro förbarnen och tillgodose tillsynsbehovet för många deltidsarbetande föräldrar. För det femte hindrar lex Pysslingen också enskildaförskollärare från att starta ett daghem i egen regi. För dem råder i praktikenyrkesförbud. När statsrådet skall söka efter ursäkter för att manurholkat statsbidragen i strid med sitt heliga löfte, säger han att"regeringen har under senare är inriktat sitt arbete på att minskadetaljstyrningen av kommunerna". Men om nu detta är så bra, varför i allvärlden tillämpar inle samma sunda princip också förstatsbidragen till barnomsorgen? Varför har socialdemokraterna i stället ökatstyrningen och därmed ocksä orättvisorna? Vär linje är helt klar. Vi vill myndigförklara föräldrar,förskolepersonal och kommuner. Ett värdnadsbidrag ger föräldrarna bättremöjligheter att välja den barnomsorg som passar just dem. Statsbidragsreglernabör, enligt vär mening, därutöver vara neutrala mot alla omsorgsformer oavsetthuvudman. Familjedaghem och deltidsförskolor får inte missgynnas. Allaalternativ som fyller de krav som alltid måste ställas bör berättiga tillstatsbidrag. Statsrådet hänvisar slutligen till att det statliga stödettill barnomsorgen skall behandlas i kompletteringspropositionen som läggs frami . Jag har fyra frågor till statsrådet. Är statsrådetLindqvist beredd att verka för rättvisa för alla barnfamiljer, vare sig de kananvända barnomsorg eller inte, eller skall de gigantiska orättvisornakvarstå? Är statsrådetberedd att följa principerna om avreglering - det som enligt så bra - också pä barnomsorgens område och således lägga fram förslag tillmer neutrala och mindre styrande regler? Vad tänkerstatsrådet göra för att komma till rätta med de stora orättvisorna vad gällerbarnomsorgsstöd som finns mellan olika kommuner? Det brukar sägas att helaSverige skall leva - är ocksä detta bara tomma ord? Vilkaslutsatser drar statsrådet av kammarrättens utslag vad gäller Uppsalamodellen,enligt vilken dagbarnvårdarna medgavs ersättning ocksä för vård av de egnabarnen? Om den kommunala barnomsorgen 39INGRID (): Det statsbidragssystem som vi har ärorättvist. Jag kan inte förstå hur kan försvara systemet, ävenom försvaret inte är så helhjärtat utan mest går ut pä att som vanligt angripaden tidigare, borgeriiga regeringen. Statsbidraget är inte neutralt vare sig i förhållande tillomsorgsform eller mellan kommuner, och det diskriminerar enskilda alternativ.Föräldrarna kan inte välja andra former än dem som kommunen erbjuder, och dekan inte välja efter behov. De som särskilt drabbas av denna orättvisa är människorsom bor i glesbygd. Andelen deltidsarbetande är där större än i tätort. Delkanske inte är daghem som är öppna ätla timmar som efterfrågas mest,ulan Om den kommunala barnomsorgen deltidsdaghem,vilka bara fåren bråkdel av statsbidragen i förhällande lill det bidragheltidsdaghem får. Det kanske är familjedaghem som människor vill ha, ellerandra former av barnomsorg till vilka statsbidraget är lågt eller t.o.m. noll.Del blir dyrt för kommunerna att erbjuda de senare alternativen tillfamiljerna. Utbudet passar därför inte de människor som bor i glesbygd. Alla betalar skatt och avgift till barnomsorgen. Men desom bor i glesbygd kan inte alltid ta del av det allmännas stöd, utan detvingas ibland själva att med egna medel ordna sin barnomsorg. Detta är vad jagkallar en orättvisa. Genom att jämföra vad olika kommuner betalar ibarnomsorgsavgift med vad de fär tillbaka i statsbidrag, får man en bild av hurorättvist fördelad välfärden är över landet. Det är genomgåendeglesbygdskommunerna som förlorar, och detta visar alt det där finns störrebehov av de barnomsorgsformer som får det lägsta statsbidraget. Jag vill ta några exempel på hur glesbygdskommunermissgynnas. betalar 850 milj. kr. i barnomsorgsavgift och fårtillbaka 1 142 milj. kr. Vi kan jämföra detta med enHärjedalskommun, som tillhör och som betalar in 10,3 milj. kr.och fär tillbaka ungefär 8,6 milj. kr. Likadant är det med högskattekommunenStrömsund. Kommunen betalar in 13,3 milj. kr. och får tillbaka 10,1 milj. kr.Man kan pä detta sätt gä igenom glesbygdskommunerna. säger i sitt svar till attregeringen under senare är har inriktat sitt arbete pä att minskadetaljstyrningen. Jag vill, liksom , fråga om det inte är pätiden alt avregleringen även når barnomsorgen. Man kan som exempel ta denkommunala dellids-förskolan. Den fär statsbidrag, men inte den deltidsförskolasom drivs av en ideell förening med inriktning eller med annaninriktning. Dessa alternativ skulle säkert efterfrågas i glesbygden. Om allaalternativa barnomsorgsformer togs till vara, skulle en lagstiftning om rätttill barnomsorg vara alldeles onödig. Regeringen sätter krokben på sig självgenom detta ensidiga sätt att angripa problemen. En fullständigt obegriplig orättvisa är atl enskildapersoner med intresse för och kunskaper om barn inle fär slarla daghem. Dessaalternativ skulle lätt kunna anpassas till glesbygdens behov. Del ärnaturligtvis elt krav att de fanns med i kommunens barnomsorgsplan och att deuppfyllde kvalitetskraven. Med utnyttjande av alla alternativ och med ett rättviststatsbidragssystem kommer det att finnas barnomsorg i den utsträckning somefterfrågas. Om detta kompletteras med vårt förslag till vårdnadsbidrag, somegentligen innebär att en del av statsbidraget går till föräldrarna i ställetför till kommunen, skulle det hela bli än mer fördelaktigt för familjerna. , vad är det nu som kommer ikompletteringspropositionen , som det hänvisas till i svaret? Kommerdet att ske sädana förändringar att det blir rättvist mellan kommunerna? HarBengt funderat över att det inle gär att lägga en mall över helalandet och tro att förhållandena är likartade? Kommer man alt ta hänsyn tillglesbygdens behov? Hur skall detaljregleringen av kommunerna minska? Enligtsvaret sä skulle ju regeringens arbete inriktas pä detta. Det är nu sä längtlidet att vi i denna kammare borde kunna fä några uppgifter om vad dennakompletteringsproposition kommer att innehålla. 40 (): 1 interpellationssvarförekommer en tillrättalagd och förskönad historieskrivning för tiden efter år1982. Det är ett grepp som vi vid det här laget är vana vid. De sex borgerligaåren tecknas i mörka färger och den socialdemokratiskarestaureringen därefter i rosa färger. En sådan beskrivning är minst sagt partisk och tendentiös,som också konstaterade. Medvetet förtigs alla de åtgärder somvidtogs för att förbättra villkoren för t.ex. barnfamiljerna, försummade som devar . Höjda barnbidrag, flerbarnsstöd, rätt till sänkt arbetsdagför småbarnsföräldrar, ATP-rätt och minst en fördubbling av antalet barnomsorgsplatser,för att bara nämna nägra exempel, var alla ett led i en medveten politik föratt stödja barnfamiljerna. Detta skedde trots lågkonjunktur, höga oljepriser,den gigantiska uppgiften att omstrukturera stora delar av svenskt näringslivoch med en socialdemokratisk opposition som agerade kärringen mot strömmen isnart sagt alla frågor. Sedan kommer socialdemokraterna till makten, och då gårbeskrivningen från moll till dur. Beskrivningen är minst sagt glättad. För att historien skall tjäna syften såförtiger han de positiva insatser som gjordes av de borgerliga regeringarna ochtar följdriktigt inte heller med de negativa följderna av den nuvaranderegeringens politik. Jag vill bara peka på ett sådant vittnesbörd som bordevara med. Jag tänker pä med titeln, som kom för nägra månader sedan. Den visar attklyftorna i värt svenska samhälle har ökat sedan regeringsskiftet . En stordel av hushållen med barn har fått vidkännas en standardsänkning. Den störstaförsämringen har drabbat slora grupper av arbetarhushåll och ensamförsörjare. Allt detta avslöjaren ojämlik familjepolitik, en brist ifördelningspolitiken och, vad värre är, en bristande känsla för behovet av enaktiv och rättvis fördelningspolitik. Det är ju inte fräga om en kritik av enobetydlig detalj i den socialdemokratiska politiken. Här är det tvärtom frägaom den grundläggande inriktningen - själva huvudstråket. Det är inte hellernågon kritik som en elak opposition har hittat på, utan den kommer alltmer frånsocialdemokraternas egna led. Många ställer sig frågan om socialdemokraternahar någon fördelningspolitik. I den frågan anar man det besvikna svaret hosalla de grupper som frågar. Man gör det med erfarenhet av den politik somsocialdemokraterna berömmer sig av att ha fört. Det är alltså inte bara oppositionen som ifrågasätter denglättade beskrivningen. Om det verkligen har gått sä bra för landet ,varför har dä klyftorna ökat? Varför har bördorna, om det nu skulle sparas,inte fördelats efter bärkraft? Varför har den oerhörda överflyttningen avkapital från låg- och medelinkomsttagare tillätits? Varför vårdar sig intestatsmakten om de yrken som har med undervisning, vård och omsorg att göra?Varför accepterar man en reform på familjepolitikens område som innebär att iett fall får en förälder mer än . vid föräldraledighet, medan en Om den kommunala barnomsorgen Om den kommunala barnomsorgen förälder iett annat fall - det gäller den av föräldrarna som inle har förvärvsarbete -får . Del vårdnadsbidrag sorn vi föreslagit fördelar resursernapå ett rättvisare sätt. Sanningen är alltså den att under de borgerliga åren såmer än fördubblades antalet platser i daghem och familjedaghem, ochstatsbidraget till barnomsorgen ökade år frän år. har statsbidrageti förhållande till kostnaderna för barnomsorgen minskat år för är. Detstatsbidrag som den borgerliga regeringen fattade beslut om och somsocialdemokraterna sedan ändrade på innebar ett rättvist system där enskildaföräldrars önskemal kunde tillgodoses. Genom att även deltidsförskolan fickstatsbidrag så fördelades pengarna rättvisare över landet. Med tanke pä den proposition som skall komma och som dethänvisas till i svaret vill jag ställa ytterligare en fråga: Varför ger manfrån regeringens sida inte möjlighet till en barnomsorg som tillgodoserönskemål om olika alternativ, i stället för att ensidigt satsa pä huvudsakligenen modell som ändå inte passar för alla? 41ROLAND (): Avindexeringen har varit en av de mersofistikerade metoderna från den socialdemokratiska regeringens sida för attkonfiskera resurser från kommunerna. På det här sättet har man i hög gradlyckats skjuta över ansvaret pä kommunerna. Även borgerligt styrda kommuner hardärigenom tvingats att inför väljarna dela ansvaret för den socialdemokratiskaregeringens beslut. Är 1991 skall barnomsorgen enligt beslut varautbyggd till full behovstäckning. Dä skall ocksä alla barn som inte är inskrivnai barnomsorgen ha tillgäng lill barnomsorgens resurser i nägon form av öppenförskola. Det kommer att ställa stora krav på resurser t.ex. i form av personaloch lokaler. För att kunna uppfylla målet för behovstäckning utgördagbarnvårdarverksamheten och familjedaghemmen en inle fullt utnyttjadmöjlighet. Det beror i hög grad pä de nuvarande statsbidragsreglerna. Förutomatt statsbidragens täckningsgrad till den kommunala barnomsorgen, såsominterpellanten påpekar, totalt sett successivt minskat under den nuvaranderegeringens tid har också villkoren för familjedaghemsverksamheten försämrats. För en daghemsplats är kommunernas bruttokostnader i dagminst . per plats och år, medan bruttokostnaderna för en plats ifamiljedaghem är ca . per plats och år, dvs. en skillnad på ca 15 000kr. Kommunernas nettokostnadsskillnad efter statsbidrag och avgifter är däremotinte mer än . per plats och är. Statsbidragsreglerna utgör medandra ord inte ett tillräckligt starkt incitament för att kommunerna skallsatsa helhjärtat på familjedaghemmen som en dellösning på barnomsorgenspersonalbehov. Till detta kommer också som ytterligare ett hinder attstatsbidrag inte utgår till dagbarnvårdarnas egna barn när dessa är inskrivna somdagbarn i det egna familjedaghemmet. Det är så trots att detta numera genom endom i kammarrätt fastslagits vara barnomsorg på samma sättsom annan daghems- eller familjedaghemsverksamhet. I sittsvar fill säger statsrådet att regeringen "undersenare är inriktat sitt arbete pä att minska detaljstyrningarna avkommunerna" och att detta "kommit till uttryck pä annat sätt än genomregleringen av de specialdestinerade bidragen". I verkligheten är detemellertid, , precis tvärtom i det här fallet. Genom nuvarandedetaljreglering av statsbidragen motverkas målet om full behovstäckning ochtillgänglighet pä dogmatiska grunder. Lägger man därtill den reellt settminskade statsbidragstäckningen, som redovisats på ett så tydligt sätt avinterpellanten, och de speciella orättvisor som råder när det gäller de mindrekommunernas möjligheter att få del av statsbidragspengarna, har man svårt attförstå hur regeringen över huvud taget kan tro att kommunerna skall kunna levaupp till mål fram . Om den kommunala barnomsorgen 42 (vpk): Jag har lyssnat ett tag på det batteri avborgeriiga röster som har varit uppe och angripit barnomsorgen, och jag kändeatt jag också ville säga några ord. Jag har arbetat som dagbarnvårdare,förskollärare, föreståndare, barnomsorgsassistent och med forskningsprojektinom barnomsorgen, och jag vill först och främst säga att jag aldrig harträffat förskollärarna som vill starta eget. Däremot har jag träffat mångaförskollärare som vill ha bättre arbetsmiljö och bättre betalt. Jag har träffatmånga dagbarnvårdare under mina yrkesverksamma år. bl.a. som dagbarnvårdare. Att arbeta som dagbarnvårdare är ett alternativ man väljeri brist pä arbete och barnomsorg. Naturligtvis finns det även där undantag, mendetta är nog tyvärr regeln. Föräldrakooperativ är ett alternativ som ocksådyker upp när kommunerna inte vill satsa tillräckligt. Föräldrar vill ha daghemoch fritidshem. Det visar alla de undersökningar man har gjort. Varför pratar man bara omtillsynsbiten? Det är ingen som pratar om kvaliteten. Man frågar, som nägon avtalarna här gjorde, varför man inte kan få ta hand om barn och få statsbidragför det, när nu intresse finns. För man samma resonemang när del gäller skolan,om alt ta hand om barn i skolan? Borgarna anser tydligen att det inle behövsnägon som helst utbildning för att ta hand om mindre barn och all man intebehöver diskutera kvalitetsbiten här. Det handlar alltså bara om att se tillatt barnen har tillsyn . Det talas mycket om orättvisor i dennadebatt. Men den största orättvisan vi har i barnomsorgen har ingen ännu nämnt.Det är orättvisan mellan dem som har tillgäng till en plats i barnomsorgen ochdem som vill ha tillgång till en plats men inte har det. Det är den störstakvarstående orättvisan, som vi, stat och kommun, med gemensamma krafter skallförsöka undanröja . Lät mig sedan säga att jag, i motsats till minameddebattörer, har uppfattningen att kommunerna på ett mycket fint sätt harsvarat upp mot riksdagsbeslutet och bjudit till för att försöka undanröjaköerna. Detta gäller för de allra flesta kommuner. Jag tycker att kommunerna ärvärda en eloge för det. I samband med propositionen Förskola för alla barngjorde vi beräkningar av den volym som var nödvändig för alt nä mälet 1991. Denvolymen har kommunerna redan passerat. Om den kommunala barnomsorgen förändratsgenom kraftigt ökat antal nyfödda barn och också genom enkraftigt ökad förvärvsfrekvens hos kvinnorna. Därför har vi ett stycke kvarinnan vi är framme vid mälet. Min uppfattning är att kommunerna verkligenbjuder till. Jag har ocksä sagt i mitt svar att statens andel avfinansieringen av barnomsorgen har minskat. Till de frågorna vill jag återkommai kompletteringspropositionen. Det skall för övrigt bli mig en glädje atthälsa alla välkomna att stödja de förslag till förbättringar som jag hoppas attvi dä skall kunna lägga fram. Jag utgår frän att ni vill medverka tillförbättringar. Jag vill för övrigt säga att jag blev mycket glad över DanielTarschys fråga, för den mäste ju betyda att nu har övergivit entanke man har haft under , att finansiera ett vårdnadsbidrag genomatt rikta ett formligt dråpslag mot finansieringen av barnomsorgen. Man villegöra nästan en halvering av statsbidraget till barnomsorgen för att finansieraett värdnadsbidrag. Man kan inte ställa en fräga av detta slag och samtidigtplanera en sädan avsevärd försämring av statsbidraget. Vilka är dä de övriga som diskuterar med mig omstatsbidragsandelen? Ja, det är partier som för det första stod bakom förslagettill ett 40-procentigt statsbidrag till barnomsorgen, vilket innebar delsbesparingar för staten, dels en mycket kraftig omfördelning av stödet, nägotsom bl.a. straffade storstäderna mycket hårt framför allt genom att det gick utöver daghemsutbyggnaden. För det andra är det partier som överväger att slopastatsbidragen generellt, dvs. de specialdestinerade statsbidragen, som tartill orda för att utveckla synpunkter pä ett sådant statsbidrag. Man har planerpå att avveckla detta statsbidrag, enligt de motioner man har lagt fram. Dessutom överträffar moderata samlingspartiet ossallesammans i förslag om indragningar frän den kommunala sektorn. Det ärnaturligtvis ytterligt betänkligt att representanter för det partiet tar tillorda i debatten om ekonomin och stödet till barnomsorgen frän dessautgångspunkter. kombinerar dessutom detta med ett allmäntexpansionsstopp genom all lagstifta mot skattehöjningar i kommunerna. Mot denbakgrunden känns del litet ihåligt när jag lyssnar pä de båda representanternaför moderata samlingspartiet och kritiken mot den andel i finansieringen somstaten har tagit på sig. Jag vill alltså återkomma till frågan om det statligastödet i kompletteringspropositionen. Jag vill i det sammanhanget också sägaatt vi utgår frän de analyser av statsbidragsutvecklingen som Kommunförbundethar gjort. Men vi har också gjort egna beräkningar, och de baserar sig pä defaktiska kostnaderna enligt kommunernas bokslut. Som jag sade i svaret utfallerden analysen mer positivt än de teoretiska beräkningar har lagtfram. Jag kan dessutom meddela att har korrigerat densifferserie som har i sin interpellation, sä att nivån för desenaste, mest aktuella åren är nägot högre.