prot · GC0992 · 1988-12-31 00:00:00 — ställde en direkt fråga om vaddokumentlös-heten har med hennes fråga att göra. Ja, jag har faktiskt utgåttfrån att det är tillämpningen av flygbolagens skyldigheter enligtChicagokonventionen som har varit föremål för diskussion mellan Arlandapolisenoch flygbolaget. Jag försökte i svaret på frågan att visa att det inte ärspeciellt uppseendeväckande att sådana diskussioner från och till kommer upp idet löpande arbetet på . Jag har mycket små möjligheter att kommentera en enskildpolismans uttalande, särskilt med hänsyn till att jag inte hade tillfälle attse inslaget på TV. Det är emellertid alldeles uppenbart på det sättet attpolisen inte kan tillhålla flygbolagen att sluta transportera asylsökande tillArlanda, som formulerar saken i sin fråga. Det här är egentligen inte en fråga om asylsökande.Chicagokonventionen har ett mycket vidare begrepp. Frågor om olika dokument -passhandlingar, visumhandlingar osv. - tillämpas ju i olika sammanhang, i olikasyften i det internationella umgänget. Det handlar inte bara om asylsökande.Flygbolagen har andra skyldigheter att leva upp till, bl.a. de åtaganden somgjorts i Chicagokonventionen. 62 (): Invandrarministern sade att Arlandapolisenförmodligen tillämpade Chicagokonventionen då man talade om för flygbolagen attde inte fick släppa av människor utan handlingar på . Anser invandrarministernatt asylsökande kan stoppas med hjälp av Chicagokonventionen? Är den ettinstrument som man kan använda sig av och som Arlandapolisen har möjlighet attanvända sig av som rättslig grund för sina telefonsamtal med flygbolagen isyfte att hindra dem att släppa av människor? Om det förekommer att polisen, i enlighet medChicagokonventionen, ringer flygbolagen för att hindra människor utan dokumentatt komma till , vare sig det rör sig om asylsökande eller inte, påvilket sätt klargör polisen för flygbolagen att polisen har en absolutskyldighet att släppa fram asylsökande till gräns? För att undvika missförstånd vill jag sägaatt det är självklart att det skall accepteras att den som kommer somasylsökande till och anför politiska skäl för att få stanna kvar härkan komma dokumentlös. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på fråga 1988/89:532 om riskerna medfostervattenspröv har frågat mig om det finnsallvarligt menade förslag att alla kvinnor skall genomgåfostervattensprov och vilken inställning jag har i denna fråga. Frågan om fosterdiagnostikens användning utreds förnärvarande av utredningen (Ju 1981:04) om det ofödda barnet. i uppdrag att undersöka vilka principiella och etiska spörsmål somfosterdiagnostiken kan aktualisera och att analysera de problem som ärförknippade med en eventuell lagstiftning. Jag har fått veta att utredningen har för avsikt attöverlämna sina förslag under innevarande år. Jag finner därför ingen anledningatt nu gå närmare in på frågan. Om riskerna med fostervattenspröv Om åtgärderför att förhindra servering av starköl tillminderåriga 65 (): Jag får tacka för svaret. Jag vet att mångaetiska frågor kommer upp i den här utredningen, men jag ville ändå få svar pådenna fråga. Det är mycket svårt att definiera var gränsen mellanfoster som aborteras Och livsdugliga barn går. Det är naturligvis också enfråga som kommer upp i detta sammanhang. Detta är en så speciell undersökning därför att man, närdet gäller att undvika att föda eller för att föräldrarna skall få välja om devill föda ett barn med Down's syndrom eller andra sjukdomar som kan spåras vidundersökningen, riskerar att det blir ungefär lika många spontana aborter somupptäckta skadade barn per 1 000 undersökningar. Att undersökningen är frivillig är viktigt, men attgravida kvinnor enligt lag skulle behöva genomgå denna undersökning innebärverkligen att man riskerar de friska fostren. Frågan är om vi skall bestämma över liv och död. De barnsom föds med ett handikapp kan ibland ställa till med mycket mindre bekymmer isamhället än många helt friska barn. Det är alltså väldigt svårt att dragränsen. Detta är en fråga som hänger ihop med abortlagstiftningen,och den bör därför uppmärksammas och tas upp till debatt. Allmänheten bör ta deli denna debatt på ett mer aktivt sätt och ta ställning. Det är därför jag harväckt den här frågan. Överläggningen var härmed avslutad. 18§ Svar på fråga 1988/89:550 om åtgärder för att förhindra servering av starköltill minderåriga har frågat mig vilka åtgärderregeringen tänker vidta för att se till att lagen om handel med drycker 11 §efterföljs vad gäller åldersgränserna vid försäljning av alkoholdrycker. 3 protokoll 1988/89:92 - 94 Oin åtgärder för att förhindra servering av starköl tillminderåriga Trots aktiva insatser från ansvariga myndigheters sidatyder mycket på att alkoholdryckerna har blivit mer tillgängliga förungdomsgrupperna. Enligt olika rapporter tycks det vara vanligt att man pårestauranger och i systembutiker och livsmedelsaffärer inte rättar sig efterden åldersgräns som gäller vid köp av dessa drycker. Därtill visarundersökningar att många ungdomar får tillgång till alkohol genom att vuxnaeller äldre kamrater köper ut alkoholdrycker åt dem. Dessutom har etableringenav restauranger, ofta inriktade på en ungdomlig publik, ökat kraftigt under desenaste åren. Regeringen har därför uppdragit åtsocialstyrelsen att överväga åtgärder i syfte att minska alkoholenstillgänglighet för ungdomsgrupperna. skall enligt uppdraget särskiltuppmärksamma frågan om en bättre efterlevnad av bestämmelserna om de åldersgränsersom gäller vid försäljning av alkoholdrycker. Vidare bör den även övervägaförstärkta insatser mot langning av alkohol till ungdomar och uppmärksamma deproblem som är förknippade med det ökade antalet serveringsställen som främstrikfar sig till en ungdomlig publik. Styrelsen bör i detta sammanhang även överväga om berördamyndigheter bör utöva en mer aktiv tillsyn inom det aktuella området. Uppdragetskall redovisas till regeringen före utgången av . Regeringen har dessutom inrättat en särskild arbetsgruppmed uppgift att genomföra en aktion mot droger. Arbetsgruppen har nyligeninlett sitt arbete. Aktionen kommer att genomföras i närasamverkan mellan organisationslivet och berörda myndigheter. Syftet är attintensifiera det drogförebyggande arbete som bedrivs av kommuner, centralamyndigheter, föreningslivet m.fl. samt att minska alkoholkonsumtionen blandungdomen och fördröja alkoholdebuten. Arbetsgruppen disponerar särskilda medel. 67GUDRUN (): Tack för svaret, statsrådet ! har gjort enundersökning på svenska krogar runt om i landet. Undersökningen har gällthuruvida serveringspersonalen följer reglerna om att ingen alkohol får serverastill dem som är . Resultatet av undersökningen är dramatisktillavarslande. Vid 50 försök utförda av underåriga ungdomar fick de vid40 tillfällen köpa starköl utan att någon frågade om deras ålder eller efterlegitimation. Det är en överträdelse av lagen . De här siffrorna måsteväl ändå djupt oroa socialministern? Till att börja med skall vi först ha i minnet atttillståndsgivningen i har ökat mycket kraftigt . I endel kommuner har antalet tillstånd att servera alkohol fördubblats. Skall visedan våga generalisera så att vi beräknar att tre fjärdedelar avtillståndsinnehavarna struntar i åldersgränsen, då är det riktigt illa. Det gläder mig att regeringen har gett ett uppdrag tillsocialstyrelsen att uppmärksamma de här problemen. skall lämnaen redovisning . Men är det sedan uppdragetgavs, och halva tiden har gått. är alltså läget inte förbättratutan snarare tvärtom.UNF:s uppmärksammade undersökning gjordes faktiskt . Överläggningenvar härmed avslutad. 19 § Svar på interpellation 1988/89:116 om miljöfarligtavfall 68 Miljö- och energiminister : har frågat mig vad regeringenavser att göra för att kartlägga exporten av miljöfarligt avfall, undersökamöjligheten att införa slutanvändarintyg, införa lagar som fordrar speciellatillstånd för export, fastslå grundprincipen att varje land ansvarar för sitteget avfall samt aktivt arbeta fram lagar och regler som gör det möjligt attminska det miljöfarliga avfallet. har vi nåtts av flera rapporter som visarpå en omfattande internationell handel med miljöfarligt avfall. Rapporterna harhandlat om export från rika industriländer till fattiga länder i tredjevärlden. De relativt hårda miljöreglerna i i-länderna gör det ofta enklare ochbilligare för företagen att exportera det miljöfarliga avfallet till ettutvecklingsland. I dessa länder finns varken regler ellerkontroll. Många utvecklingsländer saknar metoder att ta hand om detmiljöfarliga avfallet. Följderna av detta kan bli mycket allvarliga skador påhälsa och miljö. Det faktum att industriländerna svarar för avvärldens totala mängd miljöfarliga avfall illustrerar tydligt det modernaindustrisamhällets miljöproblem. Det är min bestämda uppfattning att det ärindustriländernas skyldighet att själva lösa dessa problem. Det grundläggandeproblemet kan endast lösas genom att ersätta miljöfarliga råvaror och processermed mindre farliga. Innan en sådan utveckling kommer till stånd, måste vigarantera säkra och effektiva behandlingsmetoder. I Sverigehar vi noggrant reglerat exporten av miljöfarligt avfall. I förordningen om miljöfarligt avfall föreskrivs attmiljöfarligt avfall endast får föras ut ur landet av och av den som harsärskilt tillstånd av . Tillstånd att föra ut avfall som SAKABhar behandlingsmetoder för att slutligen ta hand om får ges endast under enförutsättning: Det måste kunna styrkas att avfallet kommer att tas om hand påett sätt som åtminstone är likvärdigt med från miljö- ochhälsosynpunkt. För annat avfall får tillstånd ges endast om det kan styrkas attavfallet slutligt kan tas om hand på ett från hälso- och miljösynpunkt godtagbartsätt. Den som har fått ett särskilt tillstånd skall underrätta naturvårdsverketom den mängd avfall som förts ut. i sin tur skall underrättamiljö-och hälsoskyddsnämnden i den berörda kommunen om de beslut som fattats. Genom att tillämpar dessabestämmelser, erhålls den kartläggning av exporten som efterlyser.All tillståndsprövad export av miljöfarligt avfall finns således väldokumenterad. Dessa handlingar innehåller naturligtvis uppgifter om bådemottagare, avfallsslag, avfallsmängder och behandlingsmetod. Jag vill idetta sammanhang understryka att tillstånd till att föra ut 35 Prot.1988/89:92 miljöfarligt avfall från uteslutande har givits förutförsel till OECD- länder. Behandlingen av avfallet imottagarlandet har i av fallen inneburitnågon form av materialåtervinning. Anledningen till exporten har nästan alltidvarit att behandlingskapaciteten har varit för liten eller enåtervinningsprocess har saknats i . Detta beror i sin tur på attåtervinning av material ur avfall i vissa fall fordrar sådana volymer ellerproduktionskombinationer som inte utan vidare är möjliga att åstadkomma med enbartSverige som bas. Inom såväl som miljöorgan harsedan ett par år arbete pågått på var sin konvention för att internationelltreglera kontrollen över internationella transporter med avfall som kan hotamänniskors hälsa eller miljön. har aktivt deltagit i detta arbete.Därvid har genomgående som grundtema hävdat principerna att varje landmåste ha kapacitet att ta hand om sitt eget avfall och att avfallet dessutomskall reduceras så mycket som möjligt. Vidare har hävdat följande.Inget avfall får exporteras till ett land som inte kan ta hand om det på ettkorrekt sätt från hälso- och miljösynpunkt. Och det är exportlandet som måsteförhindra export av avfall, om det kan misstänkas att avfallet inte kommer atthanteras på ett fullgott sätt. Regeringen anser emellertid inte att ett totalförbud förexport av miljöfarligt avfall är att förorda. Ett sådant förbud skulle i dagensläge direkt kunna motverka det övergripande intresset att skydda hälsan ochmiljön. Flera utvecklingsländer har klart deklarerat att de saknar möjlighetatt ta hand om sitt miljöfarliga avfall och måste därför exportera det tillländer som har sådan kapacitet. Vidare syftar merparten av avfallsexporten, ivarje fall för del, till återvinning. Ett totalförbud av export skulledärför kunna resultera i behandlingsmetoder som är sämre för miljön. OECD- och är i väsentliga delar hka, menFN-konventionen är betydligt vidare. Den innehåller nämligen också flerabestämmelser som tydligt speglar ambitionerna att skydda motgiftdumpning och att motverka annan miljöförstöring i tredje världen. Sverigestödjer dessutom även den linje i FN-överenskommelsen som verkar för attkonventionen skall bidra till att internationellt utveckla miljöanpassad teknikoch minska mängden farligt avfall. antog en resolution medförslag till en internationell överenskommelse om kontroll avgränsöverskridande transporter av miljöfarligt avfall. ärsåledes i princip klar. Industriländerna har dock, i syfte att helst nå englobal konvention, medvetet avvaktat . Denna konventionundertecknades i slutet av . På det nationella planet har olika åtgärder vidtagits föratt öka samhällets insyn och kontroll över de olika leden i hanteringen av miljöfarligt avfall. Exempelvis får endast de ca 30 anläggningar, utöver , ta hand om miljöfarligt avfall för slutlig bearbetning som har särskilt tillstånd fördetta. Ansvaret för att ta hand om miljöfarligt avfall vilar naturligtvis på deföretag som på olika sätt ger upphov till avfallet och på alla kommuner i kraft av det kommunala s.k. bortforslingsmonopolet. 36 Många problem med det miljöfarliga avfalletär fortfarande olösta. Arbetetmåste inriktas på tre åtgärder: att förebygga att avfall uppkommer, attbegränsa särskilt sådant avfall som innehåller hälso- och miljöfarliga ämnenoch att ta hand om sådant avfall på ett från hälso- och miljösynpunktgodtagbart sätt, som uppkommer trots begränsningar. Inom pågår en översyn avavfallshanteringen för att kunna presentera konkreta förslag på åtgärder inomavfallshanteringsområdet. Som ett led i detta arbete hölls i årett sammanträde om miljöfarligt avfall i regeringens samordningsorgan förmiljöfrågor, miljövårdsberedningen. Vid detta sammanträde - där för övrigt CarlFrick själv deltog - noterade jag med stor tillfredsställelse den bredauppslutningen från såväl berörda organisationer som företag och samtligariksdagspartier. Vidare noterade jag att samstämmighet råder om behovet avutbyggnad av behandlingskapacitet för miljöfarligt avfall samt om behovet avtydligare regler för ansvars- och rollfördelning inom avfallshanteringen. Regeringen kommer även i fortsättningen att eftersträva enöppen dialog med såväl riksdagspartierna som övriga parter i syfte att nå bredalösningar i dessa frågor. 69CARL (): Jag vill tacka för detomfångsrika och välartikulerade svaret. Det är bra att det har kommit enFN-konvention om miljöfariigt avfall och om export av sådant avfall. Problemetär att stora och viktiga länder inte har undertecknat konventionen. De verkligtremarkabla undantagen är , , , ochJapan. I räknar man med att det produceras 75 000 tonriskavfall per miljard BNP. Omräknat till förhållanden skulledetta betyda ca . Kostnaderna för att "säkert"ta hand om detta avfall har i ökat mycket markant, från ca perton 1976 till . Eftersom är stora producenter av miljöfarligtavfall, kommer problemen med europeisk export att bli mycket allvarliga iframtiden. Vid en svensk anpassning till EG:s inre marknad 1992 kommergränskontrollerna att tas bort. Det betyder att vi kan få ett fritt flöde avmiljöfarligt avfall från till kontinenten utan någon kontroll. En heldel går säkert vid sidan av det dokumenterade. Vi har ingen som helst kontrollöver vad som sker med detta avfall ute på kontinenten, när så viktiga ländersom och inte har anslutit sig till FN-konventionen.Det är länder som uppenbarligen gärna vill exportera detta avfall. Det är beklagligt att den omtalade konventionen inteuttryckligen förbjuder export av miljöfarligt avfall till fråni-länder. Djupt allvarliga problem kommer att uppstå närkonventionen inte är beredd att ta situation på allvar och när destora producenterna av miljöfarligt avfall inte är villiga att skriva på konventionen.Det kan bara tydas som att dessa länder har så stora mängder avfall, som deinte kan ta hand om, att de hellre vill exportera det till andra länder tillmycket låga kostnader. Detta är en ny sorts kolonialism av allra värsta slag,som internationellt borde fördörnas mycket kraftigt. Prot.1988/89:92 Det är av allra största vikt att vihär i landet nu bygger upp kapacitet och 7 april1989 teknik för att kunna ta hand omvårt miljöfarliga avfall. Det allra viktigaste är ' dock att se till att vi på alltsätt kan minska produktionen av miljöfarligt avfall. Här vilar ettutomordentligt stort ansvar på industrin. Tyvärr är det ofta så att industrininte har något primärt intresse att angripa dessa problem - de är inteproduktiva och vinstgivande. Mina erfarenheter från i svensk tungindustri visar att man måste tvinga industrin till att vidta åtgärder. Härfordras dels en skärpt och effektiv miljölagstiftning, med effektiva sanktionersom ökar intresset att göra det man skall göra, dels ekonomiska styrmedel somanvänder vanliga marknadsekonomiska metoder för att styra dit många av osssäger sig vilja styra. Om miljöfarligt avfall skall kunna exporteras måste detske i rena undantagsfall och då till oss näraliggande länder, där man kan tahand om avfallet på ett bättre sätt än vad vi förmår. Det måste röra sig om småmängder. Vi måste också ha klart för oss vad som skall ske med det nya avfalletsom säkert bildas. Vi måste ha absoluta garantier för att svenskt miljöfarligtavfall inte kommer till . Vår grundprincip måste vara att själva till alla delar tahand om vårt eget avfall. Vi exporterar mellan 30 000 och perår, beroende på definitionen av begreppet avfall. Därför blir det säkertnödvändigt att utöka vår kapacitet i för att ta hand om avfallet. Detär inte bra att det bara finns en anläggning av SAKAB-typ. Det leder till långaoch farliga transporter. Att bygga nya SAKAB-anläggningar är inte alldeles lättmed tanke på den oro och de risker som all hantering av det miljöfarligaavfallet innebär. Vi har ju det kommunala vetot, som vi måste respektera. Vi kommer att följa denna fråga mycket vaksamt de följandeåren för att se till att det sker någonting konstruktivt för att vi skall kunnaminska det miljöfarliga avfallet. Att ta del av alla dessa uppgifter om stora tonnage förmiljöfarligt avfall är klart ångestskapande med tanke på vår egen och vårabarns framtid. Som det nu är kan vi inte bara sitta och vänta på de kommandekatastroferna. För krafttag inom detta område med syfte att drastisktminska mängderna kan miljö- och energiministern påräkna de grönashelhjärtade stöd. Problemet är att det som måste ske är radikala omläggningarav vår livsstil. , numera chefredaktör för , har uttryckt detta förhållande på följande sätt: "Och kan vihur länge som helst skjuta frågan om det moderna tillväxtsamhällets vara ellericke vara ifrån oss? Varför vågar inte politikerna (utom möjligenmiljöpartisterna) ifrågasätta människornas livsstil, nämligen ytterst den somförtär våra resurser och äventyrar vår miljö? Hur länge ska vi blunda för attde ekologiska problemen i själva verket kräver omedelbara, antagligensmärtsamma, åtgärder och inskränkningar i livssätt och produktionsmönster om viska kunna se våra barn i ögonen och ta ansvar för vår jord?" Frågan ärom svensk socialdemokrati har det mod och den handlingskraft somerfordras för att kunna hjälpa fram en ny icke slösande livsstil i samarbetemed radikala framtidsmänniskor. Det var extremt egendomligt 38 med yuppien i Porschen och hundensom ett led i den socialdemokratiska valkampanjen.Här får vi den bestämda uppfattningen att svensk socialdemokrati anser attpersoner av detta slag står för något viktigt i svensk framtid. Är det så, harvi inte mycket att hoppas på för en ren och bättre framtid med svensksocialdemokrati som motor i framtidsarbetet. Avfallets mörker kommer att drabba oss, om inte detstörsta partiet i svensk politik, vågmästarpartiet socialdemokraterna,verkligen tar sitt framtidsansvar. Det är dags att gå från ordkraft tillverklig handling. Det miljöfarliga avfallet är ett fruktansvärt framtidshotsom kräver snabba åtgärder. Jag tror jag att den nyundertecknadeFN-konventionen i sin nvLvarande utformning tyvärr är ett slag i luften,eftersom avgörande länder inte har velat underteckna konventionen ochgränskontrollerna kommer att försvinna , om allt går som regeringenvill. EG-anpassningen är ett sant hot mot vår framtid. 70 (): Jag har anmält mig till denna debatt för attpåminna om att i motioner har framställt förslag om enåtervinningslag och ett säkerställandeprogram för det miljöfarliga avfallet.Flera år fick vi ensamma reservera oss till förmån för dessa förslag. Detsenaste året har flera partier anslutit sig. majoritet haremellertid varit kallsinnig och hänvisat till förslag som skall komma frånBirgitta och regeringen. Det har inte kommit några sådana förslag, och vihar ibland anfört att hanteringen av just avfallsfrågorna, speciellt frågornaom det miljöfarliga avfallet, är ett svart hål i miljöpolitiken. förefaller det som om miljöministern äntligen kommeratt ta dessa förslag på allvar. Vi har fått ta del av rapporter om läget närdet gäller det miljöfarliga avfallet just . Vad som speciellt oroar mig är att regeringen ochansvariga myndigheter tydligen inte haft kännedom om den reella omfattningen avdet miljöfarliga avfallet, om deponiernas storlek och om behovet av nyadeponier. Under tidigare diskussioner med miljöministern har jag somexempel tagit upp att det inte finns någon bra återvinningsteknik när detgäller miljöfarliga batterier. Från sida har vi begärt att naturvårdsverketskall tilldelas 40 milj. kr. för utveckling av ny miljöteknik - det anslag somnaturvårdsverket tidigare hade, men som drogs in som den förstahöjningen av anslaget för mark till naturvård genomfördes. Oavsett om vi nu har fått vänta påavfallspropositionen, borde väl anslag som bidra till teknikutvecklingen ochsom minskar det miljöfarliga avfallet kunna tas med i statsbudgeten. Jag villfråga miljöministern om hon anser att t.ex. STU har tillräckliga anslag för attge de bidrag som behövs för att utveckla miljövänlig teknik. Jag tror att dessa frågor är så kompliceradeatt de utvecklade länderna behöver hjälpa varandra. På kemikalieområdet harländerna kommit överens om att dela upp ansvaret för att pröva olika kemikalier.Detta kan nog vara en väg att gå fram när det gäller restprodukterna. Prot.1988/89:92 stänga gränserna är egentligen att göra som haren: placera huvudet ibusken och tro att man på detta sättuppnår säkerhet. Det är klart att de farliga transporterna måste minimeras.Det är också självklart att kontrollen över avfall som lämnar landet måste varautomordentligt sträng. bör självfallet verka för att också andraländer undertecknar de,konventioner som finns på detta område. Dessutom bör vipå alla sätt motsätta oss de dumpningar som sker i underutvecklade länder. Detryktas om att t.o.m. länder som inte är direkt underutvecklade tar emotmiljöfarligt avfall för att få västvaluta. Vi känner inte till så mycket omdetta, men hela det internationella spelet kring det miljöfarliga avfalletmåste naturligtvis utredas. Vi måste ta ansvar för vår del avdet totala ansvaret. Då vill jag till miljöministern rikta en fråga, som liggeri linje med den fråga som ställde: Är kapacitet i dagtillräcklig för att ta hand om det miljöfarliga avfallet? 71 Miljö- och energiminister : Efter dessa inlägg vill jag än en gång gärnasäga att jag med stor tillfredsställelse noterar att det finns en bred samsynkring dessa oerhört allvarliga och svåra frågor. Jag har inte någon annan uppfattning än den ochLars gav uttryck för, nämligen att det är med stor otålighet som vitvingas konstatera att dessa frågor alltför länge inte har hanterats på ett brasätt. Förekomsten av stora mängder miljöfarligt avfall illustrerar myckettydligt avarterna i industrisamhället och den teknik som används.