prot · GC0942 · 1988-12-31 00:00:00 — Vpk var det enda parti som gick emot beslutet, av det skälet att vianser att en effektiv narkotikabekämpning måste bygga på ett ömsesidigtförtroende i ett vårdarbete, och det försvåras med en sådan här lagstiftning.Vi är alltså de enda som utan att bli generade skulle kunna gå med på en sådanhär logisk kullerbytta. Det är besvärande att socialministern inte kan ge någotuttryck för sin uppfattning om de frågor som jag har ställt. Ingen av dessafrågor kommer nämligen att diskuteras på hearingen, och det innebär att dekvarstår. Förslaget måste då skrivas utan att det har getts något svar påfrågorna, och det är mycket olyckligt. Kritiken är massiv bland de yrkesgrupper som arbetar mednarkotikamissbrukare, bland klientorganisafioner, på behandlingshem och blandsocialarbetare, vilka är mycket oroade. Det vore pä sin plats attsocialministern skingrade oron litet grand redan här . Om de fria sprutorna till narkomaner 118BARBRO (): Först vill jag säga att det känns mycket fintatt socialministern lyssnar på alla inblandade parter, med den verklighet somde representerar. beskyllde mig för att inte ha någon kontaktmed verkligheten. Ja, var och en av oss möter olika verkligheter. Läkarnasverklighet är att de möter två problem, nämligen narkotikamissbruket ochHIV-smittans framfart, och de måste klara båda. Verkligheten nere i är att narkomanvård,infekfionsläkare, polis och socialarbetare, ja, alla som är inblandade, harfunnit ett bra sätt att hejda HIV-smittan på. Det finns alltså en tjockdokumentation, som inte är med i utsända material, där detredovisas detaljer t.ex. om hepatit B, som tog upp. Jag läserupp vad har skrivit: "För att förhindra missförstånd vill jag nämna attdet är riktigt att det anmäldes fler fall av hepatit B än föregående år. Flertalet av dessa fall inträffade emellertid så tidigt att smittspridningen måste ha ägt rum innan sprutbytesprogrammet ordenfligt kommit igång. i ett längre perspektiv har hepatit B-förekomsten i åtminstone svängt med mellanrum .En orsak tros vara förändrade immunitetsförhål landen inom narkomangruppen. Den nuvarande 'Hepatit B-toppen' har inträffat just vid den förväntade tidpunkten, men förefaller att bli lägre än någon av de senaste 20 årens toppar." Jag vill avsluta med att säga att jag möttenarkotikapolisernas förening, och det var först något av ett ställningskrigoss emellan. Prot,1988/89:42 Om de fria sprutorna till narkomaner sedanbenade upp frågorna och konstaterade att narkofikapolisens huvuduppgift är attbekämpa narkotikahandel och narkotikamissbruk medan läkarna har en annan roll,möttes vi i förståelse - vi har alltså olika uppgifter. Det är därför inte såkonstigt att det blir sådana här blockeringar och debatter. Det är litet synd att hearingen inte omfattarhela paketet, men det kanske går att ordna också en sådan hearing i riksdagen.Det vore oerhört värdefullt i denna inflammerade debatt, för patienternas skulloch för människornas skull ute i samhället. 119GÖRAN (): Det borde vara möjligt, som GudrunSchyman också sade, att svara på frågan om det finns internationellaerfarenheter. I har denna sprututdelning pågått något längre, men detkanske ändå inte finns sådana här erfarenheter. Jag har inte satt mig in i så väl somGudrun har gjort, men jag vill ändå säga, att om det inte alls ärvetenskapligt - det omfattar ju en mycket liten grupp - svävar vi fortfarande iokunnighet om effekterna av projektet. När skall ta ställning bör detfinnas ett mycket bredare och bättre underlag än enbart . Till vill jag säga att jag inte tror skall tala med polisen. Polisen är nämligen till för att bekämpanarkotikabrott. Den organisation som jag är förbundsordförande i svarar för 110vårdplatser för narkomaner i detta land. Personalen ute på de institutionernaser med ganska stor fasa på tanken att det skulle börja segla omkring friasprutor. Jag har en känsla av att det är precis som säger attvi har litet olika verklighet. Jag tror att verkligheten är den att vi skall gåut och fråga vårdarna av narkomaner och fältarbetarna inom ochkanske inte så mycket läkare som sitter på sina kliniker. Läkarna har nog enannan verklighet än vad socialarbetarna har. Som jag sade i mitt svar kommer vinaturligtvis att ta ställning fill den här rapporten. Vi kommer att ytterligareförsöka belysa det material som kommer fram. För mig är inget självklart,, förrän jag har ett ordentligt underlag att ta ställning till.Frågorna kommer att få sitt svar. Det är viktigt att man i denna situation lyssnar tillolika grupper och olika organisationer. Till kan jag emellertidsäga att det inte heller finns någon entydig inställning bland läkarna. Dennavecka uppvaktades jag exempelvis av en grupp läkare som just arbetade inomnarkomanvården. Dessa läkare har en annan uppfattning än vad det synes attläkarna i övrigt och den medicinska sakkunskapen har. Jag har också fått brevfrån grupper av infektionsläkare som säger att det här inte är ett led i attmotverka smittspridningen bland narkotikamissbrukarna. För dagen vill jag emellertid säga att det kommer attlämnas ett svar till från regeringen med anledning avsocialstyrelsens skrivelse och denrapport som har lämnats. kommer då att få den debatt som BarbroWesterholm efterlyser. vice talmannen anmälde attBarbro anhållit att till protokollet få antecknat att hon inte ägderätt fill ytterligare inlägg. 121 (vpk): Jag har en fråga fill säger att vi måste veta ordentligt vad vi ger oss in på innanvi fattar beslut. Hon vill belysa den här frågan ytterligare. När jag hördedetta tänkte jag att det är bra, eftersom det måste innebära att den rapportsom nu har framlagts av inte är tillräcklig. Den uppfattningendelar jag. Det är bl.a. därför som jag står här och talar i denna fråga. Jag undrar då på vilket sätt regeringen tänker belysadenna fråga ytterligare innan vi får detta förslag på våra bord. Jag antar attdet måste finnas en strategi för hur man skall göra och vilka uppgifter manskall inhämta, förutom hearingen. Överläggningen var härmed avslutad. Om den rättspsykiatriska verksamheten 18§ Svar på frågorna 1988/89:235 och 293 samt interpellation 1988/89:83 om denrättspsykiatriska verksamheten har ställt följande frågor till mig. Avserregeringen, trots de avbrutna förhandlingarna mellan statens förhandlingsnämndoch , att lägga en proposifion som innebär en reformeradtvängslagstiftning inom psykiatrin? Kommerregeringen att lagstiftningsvägen, utan medverkan, föreslåen överföring av rättspsykiatrin från staten till landstingen? Anserregeringen att det är otillfredsställande med den långa tid det tagit attgenomföra nödvändiga lagändringar inom psykiatrins område? har frågat mig om vad regeringen nuavser att göra för att snabbt komma till rätta med de rådande missförhållandenainom rättspsykiatrin. Vidare har ställt frågan hur jag bedömerhandläggningen av den rättspsykiatriska verksamheten och när rättspsykiatriskaundersökningar kommer att kunna genomföras inom den i lag föreskrivna tiden. Jagbesvarar interpellafionen och frågorna i ett sammanhang. Som anges i interpellafion harförhandlingarna om ett överförande av den rättspsykiatriska verksamheten fillsjukvårdshuvudmännen avbrutits från sida, vilketmeddelats i skrivelse till statens förhandhngsnämnd . Jagkan alltså konstatera att det inte finns förutsättningar för attgenomföra reformen av den rättspsykiatriska verksamheten enligt den fidigareplaneringen. 1988/89:42 Däremot anförs i den nämnda skrivelsen att de avbrutna förhandlingarna '"' utesluter att en enskild huvudman för statens räkning åtar sig attutföra T Z "visst antal undersökningar på det sätt som skett . Jag kan upplysa om spsykiatri- förhandlingarom en fortsättning av tidigare samarbete med Östergöt- att omfatta totalt 38undersökningar av häktade personer t.o.m. utgången av Motbakgrund av den uppkomna situafionen gav regeringen den 1 december 1988statskontoret i uppdrag att - efter samråd med - genomföra enöversyn av de administrativa rutinerna m.m. inom de rättspsykiatriskastationerna och klinikerna. Översynen skall redovisas möjligt tillregeringen. Jag räknar med att den kommer att bl.a. innefatta en granskning avundersökningsverksamhetens organisation och genomförande samt resursanvändning.Ett av syftena med översynen är att skapa reella förutsättningar förgenomförande av undersökningarna inom lagstadgade maximeradeundersökningstider. Ett annat syfte är att ge ett stöd för en snabbeffektivisering av verksamheten. Parallellt skall även merlångsiktigt inriktad förändring av den rättspsykiatriska organisationeninitieras. Den skall innefatta bl.a. en sänkning av den maximeradeundersökningstiden . Arbetet skall genomföras snabbtoch avsikten är att en ny organisation och en ny lagstiftning inom områdetskall kunna träda i kraft . Jag kan också upplysaGudrun om att arbetet på en modern lagstiftning om psykiatrisktvångsvård drivs vidare. Jag har inte nu någon avsikt att föreslå ettöverförande av driftsansvaret för rättspsykiatrin till landsfingen. Jag hyserdäremot en förhoppning om att förhandlingarna med skallkunna återupptas då resultaten av statskontorets översyn ärtillgängliga. Det är naturligtvis beklagligt att en ny lagstiftning om tvångetinom psykiatrin på grund av olika omständigheter behövt dröja så . Anf.123 (): Först ber jagatt få tacka socialministern för svaret. Detär nu dags för nästa kapitel i denna bekymmersamma följetong. Sedan vi sistdiskuterade denna fråga har ju förhandlingarna mellan staten ochLandstingsförbundet kraschlandat på grund av djup oenighet beträffande bådeprinciperna för ett ändrat huvudmannaskap och de ekonomiska förutsättningarna.Jag undrar om det ändå inte hade varit möjligt, med litet större generositetfrån statens sida, att föra förhandlingarna i hamn. Det hade ju varit det bästa.Nu får man i stället lappa och laga fram till den utlovade nya organisationenoch lagstiftningen, som skall träda i kraft . Föratt de intagna och personalen inte skall fara illa under den mellanlig gande fiden tycker jag att man bör vidta följande åtgärder. psykiatribyrå bör förstärkas, så att den kan ge det stöd åt de rättpsykiatriska klinikerna som de så väl behöver. Klinikernas resurser skall inte minskas, utan hellre förstärkas. I har man inte råd med de tre läkare som man 74 har i tjänst just . Man måste antingen överskridabudgeten eller säga upp Detsenare skulle leda till längre vänte- och undersökningstider. Man bör förstärkamed medel så att personalens helgtjänstgöring följer samma avtal somlandstingets. Man riskerar annars att förlora personal dit. Alla inblandadeparter bör få delta i förhandlingarna om en förstärkning av tidigare samarbetemed resp. läns landsfing. Dessa avtal är inteoproblemafiska. De har faktiskt medfört så negativa effekter att en av läkarnainte ansett sig kunna göra en fullgod arbetsinsats under nuvarande förhållandenoch därför begärt tjänstledigt. Hon har emellerfid nekats detta. Man bör intekräva en minskning av den maximerade undersökningstiden från sex till fyraveckor. En del undersökningar kan säkert göras , men inte alla.De intagnas tillstånd är så olika, och man måste fillåta en variafionsbredd närdet gäller utredningstid. Och rättssäkerheten får ju inte äventyras. Sedan tycker jag att det är utmärkt att statskontoret fåtti uppdrag att genomföra en översyn av de administrativa rutinerna. Det är jusådant man inte hinner med när man står i vårdens vardag, och det är sådant manbehöver ha hjälp med. Jag vill avsluta med att läsa upp citat ur en skrivelsefrån företrädare för rättspsykiatrin till socialutskottet och en annanskrivelse från en person som suttit i häkte och väntat på rättspsykiatriskundersökning . De illustrerar att vi måste vidta åtgärder här ochnu och inte rulla åtgärderna framför oss. Urrättspsykiatrikernas brev läser jag: "Med anmärkningsvärd solidaritet, pliktmedvetenhetoch uppoffran har personalen inom den rättspsykiatriska verksamheten trotsdessa ständiga neddragningar kunnat upprätthålla produktionen avrättspsykiatriska undersökningar . Det är därför uttryckför avsevärd cynism hos regeringen att bemöta denna solidaritet med ytterligareeffektiviserings-krav och att sätta rättssäkerheten i fara genom att föreslåmer summariska undersökningar som lösning på resursbristen." Också härskriver den som väntade i häkte: "Att sitta i häkte i avvaktan på rättegång är illanog och enligt expertisen är i häkte psykiskt sett mer påfrestande änden fiodubbla tiden i fängelse eller på anstalt. Men att vänta månad eftermånad på något sä kusligt som en stor sinnesundersökning kan knäcka denstarkaste. Även om man försöker förtränga tanken finns den dock hela fiden, varjeminut i vaket tillstånd: Är jag sinnessjuk och vad händer med mig då? Resp. ärjag frisk och kommer jag då att få ett än hårdare straff?" Sä här skall vi väl inte ha det i . Vad tänkerregeringen göra för att klara verksamheten på en acceptabel nivå och1990? Om den rättspsykiatriska verksamheten 124HANS (): Jag tackar statsrådet för svaret. Det besked som statsrådet lämnar i anledning avsammanbrottet i förhandlingarna mellan staten och är intetillfredsställande. De långa väntetider som vi fortsätter att ha strider motvad JO, justitieutskottet och socialutskottet uttalat. JO har också hänvisattill angående skydd för de mänskliga rättigheterna och sagtatt man kan Om den rättspsykiatriska verksamheten ifrågasättaom följer den här konventionen. Den skäliga tiden för att få rättegånghar i många fall överskridits. De rådande förhållandena, som varat inte bara i åratalutan egentligen , är oacceptabla i en rättsstat. Jag vill ställa endirekt fråga till statsrådet om hon anser att vad som förekommit äroacceptabelt och oförsvarligt i en rättsstat. förklarade den dåvarandejustitieministern i ett svar på en fråga i att lagstiftningsprojektetom påföljd för psykiskt störda lagöverträdare skulle föreläggas inomkort. En vikfig del av lagstiftningsprojektet rörde enligt statsrådet derättspsykiatriska undersökningarna. Statsrådet förklarade att det är"helt uteslutet att det skulle komma förslag senare än . "Jag skulle vilja fråga statsrådet hur hon bedömer detta uttalande. Flera landsting synes aldrig ha varit allvarligtintresserade av att överta huvudmannaskapet för den rättspsykiatriskaverksamheten, i vart fall inte på de villkor som staten erbjudit. Det vore avintresse att få besked om statsrådet varit på det klara med hur förhandlingarnahar förlöpt, hur omöjliga de i grund och botten har varit och att man knappastkunde förvänta sig något egentligt resultat över hela linjen. Enligt min meningkan det inte vara fillfredsställande att det, vilket antyds i svaret, kan bliolika system för genomförande av rättspsykiatriska undersökningar. Det synesdärför inte vara någon annan utväg än att staten i fortsättningen får ha detfulla ansvaret för rättspsykiatrin. En lösning brådskar. Det är inte godtagbartatt ytterligare förhalningar sker, och jag kan inte finna att det ärfillfredsställande att en ny lagstiftning skulle komma fill stånd först om tvåår. Jag vill dessutom ställa en fråga till statsrådet med anledningav en artikel av kriminalvårdsdirektören och rättspsykiatrikernLars . När det gäller en temporär lösning föreslår de att man skullekunna låta överta i varje fall en del av ansvaret för derättspsykiatriska undersökningarna. De skriver i artikeln: "Kriminalvården skulle direkt tjäna på en sådanåtgärd, eftersom kostnaderna för att ha en person häktad dels är betydande,dels på grund av att överbeläggningen på häktena är så stor att man nu stårinför att öppna nya häktesavdelningar med ytterligare ökade kostnader." "Viktigast är emellertid att en sådan lösning skulleinnebära minskat lidande för de sjuka personer som i isoleringscell kanskeunder väntar på rättspsykiatrisk bedömning. Det är förmodligen okänt för de flesta att även sådanahäktade som är svårt sjuka vistas i ensamcell utom en fimmedå de tillåts att gå i en inburad rastgård." Är statsrådet beredd att medverka fill en lösning av detslag som och föreslår? 125GUDRUN (vpk): Jag ber att få tacka för svaret på mininterpellation. Jag avser att uppehålla mig vid min första fråga iinterpellationen, som inte exklusivt rör förhållandena inom rättspsykiatrin.Det finns ju två andra frågeställare som engagerat sig i detta.Därför vill jag alltså koncentrera mig på min fråga nr 1 som löd så här: Avserregeringen, trots de avbrutna förhandlingarna om huvudmannaskapet förrättspsykiatrin, att lägga en proposifion som innebär en reformeradtvångslagstiftning inom psykiatrin? Socialministernsvarar då kort och gott att "arbetet på en modern lagstiftning ompsykiatrisk tvångvård drivs vidare". Det är det enda svar jag får på denfrågan. Då bUr naturligtvis nästa fråga: Hur kommer arbetet att drivas vidare,och när kommer det nya lagförslaget? Att det skall komma förslag är tongångar somvi nu har lyssnat till . Socialberedningenframlade sitt förslag . förelåg ett färdigtlagförslag, utarbetat på grundval av socialberedningens förslag och på ohkaremissomgångar. Arbetetvar alltså slutfört i departementet , och där har förslagetlegat och samlat damm i någons skrivbordslåda. Detär skandal att har en föråldrad lagstiftning inom det här området. Vihar en tvångslag som förmodligen strider mot konvention omfristående juridisk prövning av tvångsintagningar inom psykiatrin. Vi har enlag som gör att intar en föga hedrande tätplacering i västvärlden närdet gäller andelen tvångsvårdade. Det förekommer ca 10 000 tvångsintagningarper år i , vilket kan jämföras med övriga nordiska länders. Det äralltså tio gånger så många som i , och så många som i Norge.Detta är anmärkningsvärt, och åtminstone jag tror inte att vi svenskar är såmycket galnare än våra bröder och systrar i grannländerna. Dereformer som är mest angelägna att genomföra , och som många sedan fleraår väntar på, finns det klart utarbetade förslag om i ett utkast till nylagsfiftning, som inte tillåts att komma fram. De nödvändiga reformerna skulleinnebära: Enbegränsning av vårdtiden. Någon sådan existerar inte . Det finns ett förslag om att den skall begränsas . Enbegränsning av försöksutskrivningstiden. Någon sådan finns inte heller . I princip kan man vara försöksutskriven hur länge som helst. Borttagandeav konverteringsmöjligheten, dvs. möjligheten att på läkarinifiativ göra om en frivillig intagning till en tvångsintagning, vilket strider mot allt förnuft. Förfaringssättet att ha konverteringsmöjligheter i annan vård är omöjlig. Först skulle man på frivillig basis vilja ha vård, ochnär man inte längre vill ha det, blir man kvarhållen med tvång. Varjeärende bör få en självständig juridisk prövning, en domstolspröv ning i länsrätten, vid intagningen. Det är på den här punkten som har kritiserats av . Enligtmin åsikt finns det inte någon som helst anledning att baka ihop reformeringenav lagen om tvångsvård med frågan om rättspsykiatrins ställning. Jag kan inteinse nödvändigheten av att se detta som ett enda "paket". Eftersomreformerna är så angelägna och efteriängtade - jag begriper inte varför de intekan genomföras, även om rättspsykiatrins ställning inte kan avgöras -måste jag fråga socialministern: Vad handlar det hela om? Är det politiskt modeller polifisk vilja som saknas, eller vad kan det vara? Det är många somväntar på denna mycket nödvändiga reformering av lagstiftningen. Prot,1988/89:42 Om den rättspsykiatri-ska verksamheten När det gäller förhandlingar finns det tvåparter. Det är riktigt att vi har förhandlat för att försökafinna en lösning i fråga om rättspsykiatrin och dess överförande tilllandstingen. Vi är också överens om att den situation som vi har inte ärtillfredsställande. Det medger jag. sade att de avtal som har slutits inte äroproblemafiska. Nej, , om vi bara skulle ha problemfriafrågor att diskutera, vet jag inte var man kunde hitta dem. Jag har lärt migatt problem är till för att lösas. Jag tycker att det är viktigt att den nya psykiatrilagen,som här efterlyses, kopplats samman med förhandlingsarbetet. Förhoppningarnavar att vi skulle kunna genomföra dessa förhandlingar och vara klara med demnär det blev dags att i första hand gå till lagrådet och därefter tillriksdagen med förslag till ny lag. Detta har alltså varit vår ambition. Oavsetthur det går med de kommande förhandlingarna när det gäller rättspsykiatrin,avser jag att framlägga förslag fill en ny LSPV-lag. Vad som kan komma sent i vår är således en lagrådsremiss.Det står inte i min makt att tala om när en proposition kan framläggas,eftersom detta rör sig om en så pass omvälvande lagstiftning. Därför behöversäkert lagrådet mycket på sig. I och med att frågan om rättspsykiatrin inte klarats ut,krävs det en del omarbetning av lagrådsremissen, som är mycket långt kommen ochligger hos . Den samlar inte på något sätt damm, utan det ärett arbete som är i gång. frågade om man inte borde undersöka omdet inte finns andra lösningar, t.ex. att övertoghandläggningen av den rättspsykiatriska verksamheten. Huvudlinjen, som vi iett längre perspektiv arbetar efter, är att det skall bli ettlandsfingsfingskommunalt driftsövertagande. Jag hoppas att förhandlingarnaskall vara lättare att föra när vi sett resultatet av den genomgång och detuppdrag som statskontoret har. Det ärrikfigt att det handläggs ett ärende av den här typen där. Kommissionen hartagit upp anmälan till sakprövning, och en rapport i ärendet lär offentliggörasinom . Vid förhandlingarna har vi från svensk sida hävdat attnågon konventionskränkning inte har skett. Vi anser att vi har gott stöd fördetta i den nuvarande tvångsvårdslagssfiftningen. Vi har en beslutsordning somuppfyller de krav som ställs. Men det återstår att se vad som kommer fram avdenna rapport. 127BARBRO (): Visst är problem fill för att lösas, och tillvaronär alls inte problemfri. Jag tycker att man skall försöka undvika onödigaproblem. I dessa förhandlingar har man skapat just sådana onödiga problem,genom att inte låta alla parter delta, dvs. att man inte haft med ochUppsala när det gäller avtalet med . Därför har man skapat en sådanarbetssituation för en rättspsykiater att vederbörande känner att arbetet inte kangenomföras enligt vetenskap och beprövad erfarenhet, och på grund av detta harhon begärt tjänstledigt, vilket hon nekats. Då undrar man vad som händer ominte rättspsykiatern kan utföra sitt arbete de lege artis och blir anmäld tillhälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd. Det var vad jag ville ta upp i min kommentar. Om utveckling av folkomröstningsinstitutet 128 HANS (): Först vill jag fråga statsrådet om hon anseratt de beslut som har fattats här i på grundval av betänkanden frånsocial- och justitieutskottet har blivit uppfyllda. Besluten är ju ett ochhalvt år gamla, och i dem krävdes snabba åtgärder för att komma till rätta medproblemen. Vad som sker är egentligen att förhandlingarna brytersamman . Därefter startar man en ny utredning omdetta via statskontoret. Den utredningen kunde ha bedrivits parallellt medförhand-Ungsarbetet. Det kunde väl inte vara svårt att förutse attförhandlingarna skulle gå dåligt med tanke på de erbjudanden som lämnades. Denavgörande frågan när de gäller denna sak är att man år har överskriditde tider som är angivna i lag för genomförande och avgivande avrättspsykiatriska utlåtanden. Jag har ställt min fråga på ett enkelt sätt: När kan statsrådetsäga att man kommer att kunna uppfylla det som står angivet i lag? Det är ju ioch för sig intressant att läsa i statsrådets svar att man på lång sikt avseratt förkorta tiderna fill . Men är vi bara ute efter att utanvidare dröjsmål kunna genomdriva sådana åtgärder att den i lagen föreskrivnasexveckors-gränsen kan hållas. Vad är statsrådets svar på detta? 129 (vpk): Jag fortsätter med den fråga jag började med,eftersom de andra talarna argumenterar så väl om misshälligheterna inomrättspsykiatrin. Det är bra, , att höra att paketet nu harlösts upp i kanterna och att vi kan få en reformerad LSPV oavsett vad somhänder med rättspsykiatrin.