prot · GC0919 · 1988-12-31 00:00:00 — Det som hände i beträffande doping har på någotsätt satt elitidrotten i centrum. Hur skall framtiden bli? Vi har länge levtmed fusk och lögner och hur pengarnas makt har styrt elitens vardag. Det hargällt att vinna till varje pris, och vi i har egentligen inte varitförskonade från denna utveckling. Den här utvecklingen av idrotten visar ungefär sammatendenser som vi har uppmärksammat i samhället i övrigt: De snabba klippen,egoismen och hänsynslösheten får gå före kamratskapet och gemenskapen. Det äralltid den duktige som skall framhävas. Hur skall samhället förhålla sig till en sådan rörelse därdessa tendenser gör sig mycket starka? Man kan fundera över detta, eftersomsamhället ger så mycket pengar till idrotten. Måste inte idrottens företrädaresvara på dessa frågor snart? Varför sker detta? Och eftersom regeringen har enidrottsminister vill jag fråga: Vad är det som ligger bakom denna utveckling?Barn och ungdom upplever att en idrottsman eller två är deras superidol- och är en stor fuskare. Vem hjälper dessa barn och ungdomar attkomma till rätta i samhället? Det borde egentligen vara arbetarrörelsen ochdess ideologiska fostran som på något sätt hjälpte människor till rätta. Vad gör nuden socialdemokratiske idrottsministern och regeringen över huvud taget i dennasituation, som kanske inte bara gäller pengar utan gäller hela arbetarrörelsensoch samhällets förhållande till idrotten framöver? Hur är det egentligen medhela dopingfrågan? Vilka initiativ tar nu regeringen? Regeringensäger att man har gjort en massa saker. Ja, det är helt rikfigt. Men skrämmerdet inte idrottsministern att det nästan är så att en dopingpolisväxer fram i idrottsrörelsen, en polis som bevakar varje elitidrottare ochmotionär? Jag bor i , och eftersom det var en konferens om doping därkunde jag få information på nära håll. Det är alltså en mycket skrämmandeutveckling - det är något sjukt. Och vad är detta sjuka? Måste man inte svarapå den frågan? Är det pengarnas makt, intresset att vinna fill varje pris, somdriver fram denna utveckling? I så fall måste vi sätta kyrkan mitt i byn ochsäga det - och jag tycker att vi särskilt från arbetarrörelsen med kraft måstesäga detta. Då kan vi alltså inte gynna vilka idrottsintressen som helst. Närman säger att vi nu skall gå till kraffig attack mot dopingen, är jag rädd föratt det i detta samhälle t.o.m. kan vara så att ju mer reklam det blir, destomer sprids företeelsen. Jag är inte säker på att det är så, men det finns desom påstår det. På något sätt måste vi väl ändå stävja denna företeelse. Minandra fråga gällde villkoren för samhällsstöd, och som idrottsministerglider undan. Jag tror inte att samhället kan vara så generöst gentemotrörelser som strider mot grundläggande ideal, vilka åtminstone en regeringborde stå för. Jagtycker att det alltid har varit bra när regeringen har sagt att handikappidrottoch annat skall gynnas. Om elitidrottsrörelsen har så mycket fusk i sig och såmånga sneda drag i sin utveckling som inte främjar människorna i massrörelsenpå ett bra sätt, då måste man väl på något vis säga ifrån, eller ta en rejäldiskussion med idrottsrörelsen - om den skall ta ansvar för det hela. Hurlättvindigtregeringen tar på detta framgår, tycker jag, när det gäller egenfinansieringen.Så här kan, säger idrottsministern, finansiering via näringslivet ske - medsponsring osv. - under förutsättning att idrottens roll som fri och obundenfolkrörelse bibehålls. Jag vill fråga: Är idrottsrörelsen fri och obunden införsina sponsorer och de kommersiella intressena? Är tennisen, fotbollen,ishockeyn m.fl idrottsgrenar så obundna att de kan utvecklas fritt ? Densista frågan gäller det ojämna stödet till idrottsrörelsen. Det är som sagtingen tillfällighet att vi har fått POOL 2 tusen med en massa förbund som harmycket små ekonomiska anslag. Jag hade hoppats att det skulle framgå av svaretatt man från samhällets och idrottsministerns sida är intresserad av att ökastödet till de här förbunden, som lever på mycket sparsamma villkor men gör enoerhört fin insats i alla fall - trots att de inte är några stora förbund. Omdoping och kommersialisering inom idrotten AnL 13 (): interpellation gäller ett viktigt missförhållande,som inte bara visas upp i spektakulära dopingskandaler. Det har i många falluppstått en snedvridning av vad som borde vara en av de mest positivaakfiviteterna för både unga och gamla människor, nämligen sport och idrott. Om doping och kommersialisering inom idrotten I stället för en sund kroppsaktivitet med glädje ochbehållning hela livet ut hetsas ungdomar till en resultatjakt mot mål somligger utanför deras normala prestationer, och de kan ofta hålla i gång endastunder . Ryska gymnaster är ett extremt exempel. Efter sin karriärkan elitidrottaren prata om gångna bravader, men det är inte längreinspirerande att fortsätta med aktiviteter som inte kan leda till de resultatsom han eller hon tidigare nått. I stället för att delta med liv och lust i tävlan avmedelgod standard, sitter stora delar av vår idrottsintresserade allmänhet pååskådarplats eller framför TV-apparater, där man får bra underhållning av detfåtal som har nått högre grad av excellens i sin sportutövning. När både massmedia och samhällets stöd till idrottensamverkar till denna utveckling, är det inte märkligt om de avarter somLars-Ove drar fram får florera. Det är inte märkvärdigt att denelitidrott som i första hand blivit ett underhållningsinslag är föremål förstarka kommersiella intressen. Kanske det märkvärdiga är att det trots allt finnshundratusentals människor som joggar, ägnar sig åt Friskis och Svettis, cyklartill jobbet osv., som trivs med allt detta och vilkas prestation består i attde tränar sin egen kropp, att de håller sig själva friska utan att någonsinkomma på idrottssidorna, sponsras av kommersiella företag eller få storasamhällsstöd för sin akfivitet. Det är heller inte märkvärdigt att de idrottsutövare frånvilka prestationer förväntas som ligger utanför deras normala förmåga fallerför frestelsen att använda dopingpreparat för att utöka sin förmåga. När statsrådet hänvisar till kontroll ochtester, är det endast ett symptom på det verkliga problemet som man angriper.Vare det nog så viktigt - det väsentliga är att samhället klart utsäger vilkensorts idrottsaktivitet som gagnar medborgarna bäst. Statsrådet menar att idrotten som en frifolkrörelse själv skall besluta om sina prioriteter, och det skulle jag hahållit med om ifall jag hade trott att den stora skaran motionsidrottareverkligen hade talat genom idrottsledarnas mun. Så är det inte alls, och detgör att samhället har ett ansvar att det stöd man ger idrotten kommer rättadressat till godo, att samhället genom sina anslag hjälper människor till ettglädjefyllt och hälsosamt sportliv snarare än till en nog så godmediaunderhållning. Jag instämmer sålunda helt i interpellantens åsikter ochhoppas att regeringen tar de initiativ som han efterlyser. Jag har i svaret markerat étt mycket starktavståndstagande från det fusk som jag menar att användningen av dopingpreparatav olika slag innebär. Jag har också understrukit hur viktigt det är att dennafläck på idrotten kan tvättas bort. Det är en viktig förutsättning för attidrotten skall kunna ha kvar ett brett och starkt förtroende, som en storfolkrörelse måste ha. Och jag vet att idrottsrörelsen på olika sätt vidtarkraftfulla åtgärder mot doping. Då kan det alltid hävdas att det är symtom på någonting.Men när man upptäcker symtom måste man ju vidta åtgärder. Man måste sätta in behandlingockså när symtomen övergår till sjukdom - och det är precis vad som sker. Genomatt på olika sätt ingripa mot bruket och användningen, där idrottsrörelse ochsamhälle måste samverka, tar man itu med det akuta problemet. Ettunderstrykande av hur viktigt det är att de regler idrotten själv dragit uppfår vara det som man arbetar efter och rättar sig efter når man genominformation, genom diskussion, genom att göra klart att fusk inte hör hemma inomidrotten. Det är, menar jag, bara de vägarna man kan gå. Sedan vill jag understryka att för mig kommer aldrignågonsin medaljen att vara så mycket värd att svensk idrottsungdom skall haanledning att ställa upp till tävlan där det, för att de i vissa fall skall nåresultat, förutsätts att de använder sig av preparat. Då får man naturligtvishellre acceptera de sämre resultaten och därmed att man inte når det överstasteget på prispallen. Men det är då något helt annat. Vad ger då idrottsrörelsen det svenska samhället? Ja, denger förvisso samvaro och gemenskap, en oerhört viktig bit i dagens modernasamhälle. Den är vår stora ungdomsverksamhet. Den är ett viktigt led i att gebreda grupper av det svenska folket motion och rekreation. För väldigt många ärden också underhållning i olika former. Allt detta utgör skälen till attsamhället satsar betydande belopp, även om just vpk ständigt brukar bjuda övernär det är dags att fastlägga budgeten. Vi får väl se hur det blir med densaken den här gången. Sedan vill jag också understryka att det i idrottensregler egentligen ligger mycket som många i samhället skulle ha anledning attta del av och ta till sig. För idrotten är det naturligt att man, när man skallspringa t.ex. , startar bakom en gemensam startlinje. För väldigtmånga i det svenska samhället är det ingalunda naturligt att man skall hagemensamma förutsättningar och en gemensam utgångspunkt när man börjar ettlopp. Inom idrotten är det självklart att man i lagspelet ställer upp för varandra.Blir den ene avdribblad och bortgjord, så ställer den andre upp. Manstöttar och stödjer varandra. Man arbetar solidariskt tillsammans som ett lag,som en enhet. Mänga, många i det svenska samhället skulle ha åtskillig lärdomatt dra av detta. Dessa ting tycker jag är viktiga och väsentliga. De ärytterligare ett understrykande av att idrotten har en väsentlig roll att spelai det svenska samhället. Jag har den största tilltro till att idrotten som fri,stark och självständig folkrörelse har möjlighet att fatta sina beslut nu och iframtiden. Det gäller naturligtvis också beslut i fråga om huruvida man skallacceptera samarbete med näringsliv eller inte. Jag är övertygad om attidrottsrörelsen är kompetent att bedöma om sådant samarbete på något sättskulle inkräkta på idrottens egna mål och verksamhetsformer. Jag är ocksåövertygad om att idrotten om så skulle vara fallet säger nej till den formen avsamarbete. När det gäller POOL 2 tusen vill jag gärna understryka attjag tror att det är en bra verksamhet. Men den verksamheten, ,går ju ut på att dra in sponsorpengar till de här förbunden. Sedan måsteidrotten själv få möjlighet att bedöma hur man mellan dess egna organisationerskall fördela de medel som ställs till förfogande. Detta, menar jag, är ensjälvklarhet. Om doping och kommersialisering inom idrotten Omdoping och kommersialisering inom idrotten borde inte vara något somregering och riksdag anser sig besitta större kompetens att bedöma än idrottensjälv. Mycketkort till : Idrotten handlar framför allt om en mycket bredverksamhet. Den breda verksamheten tar sig uttryck i det som sker i föreningaroch förbund runt om i vårt avlånga land. Det är de rösterna som talar vidriksidrottsmötena. Det är där idrottens egna riktlinjer för verksamheten drasupp. AnL 15 (vpk): Det är bra att idrottsministern tar avstånd från fusk. Det vorefaktiskt sensationellt om han inte gjorde det. Jag tycker att idrottsministernsandra anförande var sämre än det skriftliga interpellationssvaret. Det senareinlägget var en hyllning åt den betongfasta idrottsrörelsen, som har enormaproblem. Idrottsministern försökte inte ens att svara på några av frågorna omorsakerna till problemen. Nogmåste väl penningjakten, jakten att vara bäst och att klara sig, vara uttryckför den egoistiska andan. Det som idrottsministern försökte säga med sittexempel om hundrametersloppet och om lagspel avspeglar inte det som egentligenframtonar hos idrotten i dess värsta form, den som är stimulansen tillmassidrotten. Vi stöder ju denna elitidrott för att den skall vara enstimulerande faktor till massidrotten, för en fostran av folket till folkhälsa.Annars kunde vi vara utan samhällsstöd till denna form av motion. Ungdomarnatar efter de tendenser som finns inom elitidrotten. Det kommersiella inslaget,att klara sig själv, att slå sig fram fill varje pris, tycker jag ärdominerande i dagens idrott. Jag anser inte att idrottsrörelsen själv klarar avdetta. Jag tänkte mig, kanske litet naivt, att idrottsministern här skulle säganågot i stil med att nu får idrottsrörelsen ta sig en funderare på om den skallfå ha detta förtroende framöver. Idrottsministernsäger dessutom att vi skall gå till akutbehandling av dopingen. Han vill inteheller där se tiU vad som kan förebygga det hela, nämligen att vi försöker föraen mycket skarp ideologisk debatt. Då talar jag fill idrottsministern i hansroll både som delakfig i idrottsrörelsen och som ansvarig i regeringen föridrottsfrågorna. Det måste vara mycket viktigt att föra en ideologisk debatt,åtminstone om man tänker på den sjukvårdssitua-fion som vi får här i landetframöver och hur denna ser ut . Tyvärr fick jag inte höra mycketav ideologin i idrottsministerns inlägg. Jagtycker att de ungdomar som ägnar sig åt idrott har det besvärligt. De fårminskade resurser, de får dra ner på sin verksamhet, de får kämpa för att överhuvud taget bedriva den minsta lilla tävlingsidrott. får de se hurelitidrotten framtonar på det sätt den gör. Sedanvill jag när det gäller detta att vpk bjuder över säga att vi brukar tycka attidrottsrörelsen har för litet pengar fill breddidrotten. Vi vill ge den såmycket som möjligt. Framför allt vill vi att medel från tipsverksamheten skallgå till breddidrotten. Om man i ett tidigt skede hade satsat mer påbreddidrotten, kanske samhället hade kunnat stävja de värsta formerna av dekommersiella uttryck som vi ser . Det kunde då ha funnits pengar till ensund elitidrottsrörelse. AnL 16GÖSTA LYNGÅ (mp): Jag håller i viss mån med ochtackar för det vackra tal som han höll till idrotten. Jag förutsätter att taletvar riktat till motionsidrotten. Om så var fallet håller jag med fullständigt.Jag håller också med idrottsministern i hans avståndstagande från fusk ochdoping. Det är självklart att vi tar avstånd från sådant. Däremot var det nog ett missförstånd, när idrottsministerntolkade mitt tal om symtom på större problem såsom bara gällande symtom påfusk. Vad jag menade var - och det trodde jag att jag uttryck klart - symtominom den extrema elitidrotten, sådan den har utvecklats delvis på grund avkommersiella intressen, delvis givetvis på grund av massmediernas behandling.Den har utvecklats på det viset att den är skadlig för en hel del människor,som under upplever stora framgångar men har fått sin kropp delvisförstörd för resten av livet. Sådant förekommer och förekommer ganska ofta inomelitidrotten. Det är mycket beklagligt. Det är mycket beklagligt att en stordel av samhällets stöd går till just sådana aktiviteter. Jag hoppas att idrottsministern har rätt, när han menaratt den stora mängden av föreningar inom riksidrottsförbundet verkligenkanaliserar pengar till motionsidrotten. Jag är inte säker på det. Jag tror attdet är viktigt att man tittar på vart de anslag egentligen går som samhälletger som stöd åt en hälsobefrämjande aktivitet. Om doping och kommersialisering inom idrotten Min syn på idrottenoch dess stora värde i samhället hänger naturligtvis samman med den bredaidrott som finns över hela vårt avlånga land, där det från norr fill söder,från öster till väster, på varje liten och stor ort finns idrottsföreningar,där ideella ledare satsar sin frifid, sitt stora engagemang på att ge ungdomarmöjligheten att hålla på med det som de så väldigt gärna vill syssla med,nämligen idrott. 400 000 människor i vårt land är verksamma som ledarei idrottsföreningar över hela värt land. De gör, , en oerhördsamhällsinsats. Det är den verksamheten som är det stora inom svensk idrott. Detär den verksamheten som gör att vi har all anledning att på allt sätt stödjaoch satsa på idrottsrörelsen i dess olika former. Jag vidhåller och vill understryka att en folkrörelsemåste ha rätten att själv dra upp riktlinjerna för sin verksamhet, självbestämma och besluta om hur den skall utformas. Detta gäller ocksåidrottsrörelsen. Av det sista som sade fick jaguppfattningen att vpk skulle ha inställningen att vi här i detta hus skall draupp riktlinjerna för hur idrotten skall arbeta och verka. Jag vänder mig medall kraft mot den sortens tankegångar. Grundvalen för de svenska folkrörelsernaär att människor där sluter sig samman kring någonting som gemensamtintresserar dem. Det är detta de skall få chansen att utveckla och göra någotbra av, och det skall de få möjlighet att själva diskutera och själva utforma.Ungdomsverksamheten är alltså en av de stora och viktiga delarna i den svenskaidrotten. Därför är det naturligtvis väsentligt att fusk i olika former tasbort från idrotten. Det är riktigt att ungdomarna naturligtvis tar efter sinaförebilder. Därför är det nödvändigt att bekämpa det bruk som användandet avdopingpreparat Om doping och kommersialisering inom idrotten Jagvill än en gång understryka att detta är nödvändigt. Sedan sade att det inte finns någratendenser till förebyggande åtgärder. Det är ju precis det som finns!Information och diskussion är förebyggande åtgärder. Doping är en företeelsesom innebär att man bryter mot idrottens egna regler och bestämmelser. Det äridrotten själv som upprättat listan över dopingpreparat, pä vilken det förövrigt finns en rad medikamenter som vi kan köpa fritt i svenska apotek,alltifrån näsdroppar till huvudvärkspulver. Det är alltså idrotten somupprättat den lista som några bryter mot då de använder sig av dessamedikamenter. Då måste naturligtvis idrotten utforma informationen, ta upp denideologiska diskussionen inom sina medlemskadrar. Idrottsrörelsen måste självdiskutera varför detta är oförsvarligt, varför fusket måste motverkas. Jag harsagt att idrotten håller på med detta, och att vi är beredda att på olika sätthjälpa och stötta idrottsrörelsen i detta arbete. Den väldiga svenskaidrottsrörelsen handlar till övervägande del om breddidrott. Vi studerade förnågra år sedan hur många av de mellan två och tre miljoner medlemmar i svenskaidrottsföreningar som hade deltagit i något svenskt landslag ochdärmed var att betrakta som elitidrottsutövare inom sin gren. Det var ungefär 2000 personer. Det är alltså en försvinnande liten del av hela den svenskaidrottsrörelsen som vi talar om då vi för diskussionen om eliten. Av Lars-OveHagbergs framförande skulle man kunna dra slutsatsen att det handlar om istort sett alla idrottsutövare. Så är det alltså inte. Det är nödvändigt att vihar en stark idrottsrörelse, eftersom samhället får ut så många positiva värdenav idrotten. Det är angeläget att vi på olika sätt ger idrotten möjlighet attfungera, ger den möjlighet att bli än större men också ger idrotten möjlighetatt tvätta bort den sortens skamfläckar som bruket av dopingpreparat är. Jaghar goda förhoppningar om att idrottsrörelsen tillsammans med samhället skallfå bort dopingbruket så att idrottsrörelsen skall kunna fungera som den stora,fina folkrörelse den är. AnL 18 (vpk): Eliten omfattar väl ändå inte bara 2 000människor? Det måste vara en definitionsfråga. Svensk elitidrott är mycketstörre. Vi kanske skulle tala om tävlingsidrott på hög nivå i stället. Jag tror att vi delar samma patos, idrottsministern ochjag, om denna breda rörelse, oavsett hur stor den är. Det är därför vi är såoerhört intresserade av den och deltar i den. Det jag känner och ger uttryckför här är att den hotas genom att den stimulerande faktorn, alltsåtävlingsidrotten, spårar ur i vissa fall. Dä måste väl idrottsrörelsen medkraft, inte bara såvitt gäller fusket och dopingen, och även arbetarrörelsenbörja diskutera själva målsättningen för idrottsrörelsen. Detta kan få effekterinne i idrottsrörelsen, faktiskt, fastän den skall vara så oerhörtsjälvständig. skall folkrörelsen ha denna rätt, men samhället måsteockså ta sig rätten, vilket idrottsministern också påpekar i sitt svar, attkunna påtala företeelsen. Framför allt tror jag att idrottsministern skullegöra den största tjänsten genom att gå i spetsen för avarterna inom idrotten,inte bara dopingen, utan all sponsring, kommersialisering, det som sker på TV- området.Först av allt, t.ex., hör vi på TV om hur mycket en tennisspelare tjänar. Detär det som är det stora, hur många man tjänar vid varje vunnenturnering, och hur stora övergångssummorna är inom ishockeyn m.m. Dettafostrar ungdomar till att inte dela de ideal som egentligen borde gälla föridrotten. Den diskussionen vore något för idrottsministern att verkligen gå ispetsen för framöver. Det förebyggande arbetet. Det är helt riktigt att gå tillattack mot dopingen. Idrottsministern och jag har inga som helst delademeningar på den punkten. Det är emellertid något som är sjukt när vi är tvungnaatt ha en massa idrottspoliser överallt, t.o.m. i förhållande tillmotionsidrotten. Bara själva företeelsen poliser inom idrotten är sjuk. Då ärfrågan: Hur skall vi kunna få bort dem? Vilken är drivkraften bakom fusket? Jagtror det finns två saker som fungerar som drivkrafter: för det första de storapengar som står på spel och den ideologiska förutsättningen att man alltidmåste vara bäst, att man måste slå sig fram. För det andra det som UlfLönnqvist och jag kanske är helt överens om, nämligen den nyliberala ideologin.Den måste vi bekämpa hårt. De riktlinjerna kunde väl regeringen ändå stå för påett mycket klarare sätt. Det är det som jag har efterlyst i denna debatt. hoppas jag att idrottsministern tar nya tag.Sponsringsfrågan är väl ändå inte så enkel att idrotten själv kan fundera översaken. Jag ställde frågan till idrottsministern: idrottsrörelsen så frigentemot näringslivet som idrottsministern vill framhålla? Jag hävdar att deninte är det, och det är en av orsakerna till att elitidrotten ellertävlingsidrotten på hög nivå håller på att spåra ur. Om doping och kommersialisering inom idrotten Det är rimligt, , att vi påolika sätt kan understryka vissa former av inriktning när det gäller idrotten,som jag sade i svaret. Jag nämnde vad vi har gjort i denna kammare. Vi harunderstrukit satsningen på handikappidrott, på invandraridrott, påmotionsidrott, på ledarutbildning och på jämställd idrott osv. Och det är ihögsta grad rimligt att göra så. Men att därifrån ta steget in iidrottsrörelsens interna arbete och försöka lägga sig i detta tycker jag ärfel. Då vill jag i stället rekommendera att gå in i denidrottsförening som han vill påverka och som medlem driva frågorna där. Det ärju på det sättet man arbetar i en folkrörelse. Jag förmodar att det var en felsägning när Lars-OveHagberg sade att jag skulle gå i spetsen för avarterna. Jag hoppas att det vari kampen mot avarterna som han ansåg att jag skall gå i spetsen. När det gäller dopingbruket har jag tagit de initiativ somjag redovisade i svaret. Senast för någon vecka sedan har jag träffatföreträdare för idrottsrörelsen och för olika myndigheter, för att just se vadidrotts- och folkrörelser skulle kunna göra tillsammans och gemensamt i dendelen. Med de motionsaktiviteter som tog upp motslutet förhåller det sig så, att de ofta är verksamheter som pågår utanför denorganiserade idrottsrörelsens hägn, pä gym och institut av olika slag. Det somsker där kan inte rimligen idrottsrörelsen påverka, utan det måste vi komma åtpå andra sätt. Det är rimligt att man diskuterar också de frågorna, och det Om hälsoriskerna med läckande skorstenar 1988/89:19 är vadsom har skett när vi har fört diskussionen om hur man på olika sätt 8 november1988 skall kunna förhindra bruket av dessa anabola steroider i det svenskasamhället.