prot · GC0952 · 1988-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1988/89:52 Förhandlingarnaleddes av andre vice talmannen. 1§ Justerades protokollet för . 2 § Svar påinterpellation 1988/89:95 om villkoren för eftertaxering har mot bakgiund av ett uppmärksammat fall, där en skattskyldigeftertaxerats på grund av att han oriktigt fått avdrag för ökadelevnadskostnader, frågat mig om jag är beredd att lägga fram förslag omändringar i taxeringslagen så att reglerna om eftertaxering inte kan tillämpaspå sätt som i det aktuella fallet. Sömjag nämnt i tidigare sammanhang är jag medveten om att de nuvarande reglerna ombeskattning av traktamentsersättningar och de därmed sammanhängandebestämmelserna om avdrag för ökade levnadskostnader kan upplevas somsvåröverskådliga och krångliga för den enskilde. Utredningen (Fi 1987:07) omreformerad inkomstbeskattning ser därför över dessa bestämmelser. Föratt de uppgifter som de enskilda lämnar i självdeklarafionerna skall kunnaläggas fill grund för riktiga taxeringsbeslut måste det kravet gälla attuppgifterna skall vara korrekta och fullständiga. Om en felaktig ellerofullständig uppgift lett till en för låg beskattning bör rättelse få görasgenom eftertaxering. Atten enskild inte inser att en uppgift är felaktig eller ofullständig beroende påatt han inte tillräckligt väl känner till skattelagsfiftningen bör enligt minmening inte heller i fortsättningen hindra att rättelse görs så attbeskattningsresultatet blir riktigt. En annan ordning skulle undergrävaförutsättningarna för en likformig och rättvis taxering. Jag anser därför attde nuvarande eftertaxeringsreglerna bör kvarstå i princip oförändrade. Vadman kan beklaga i det speciella fall refererar till är att intesamtliga de skattskyldiga som berördes av den revision som låg till grund föreftertaxeringen har behandlats på ett likformigt sätt. Det finns emellertidgoda skäl att anta att samordningen skattemyndigheter emellan är bättre nuefter de organisatoriska reformer som genomförts inom området. Ett av syftenamed omorganisationen har varit att förbättra förutsättningarna för enlikabehandling av de skattskyldiga. 2 BO (): Jag viU försttacka finansministern för svaret. Eftertaxeringinnebär att man i efterhand driver upp en fidigare fastställdtaxering för den skattskyldiga. För att få klarhet i frågestäUningen vill jagändock kort,beskriva det fall som utgör bakgrunden fill min interpellation. Enperson vid namn bosatt i län arbetade som resemontörhos Reparafion Z. Företaget hade sitt huvudkontor i ,någonting som i och för sig kan diskuteras, men som inte hör hemma här.Företaget bedrev sin huvudsakliga verksamhet i . utfördesitt dagliga arbete vid två arbetsplatser inom . Han ficktraktamentsersättning från arbetsgivaren. Ersättning redovisade han ideklarationerna och drog av motsvarande belopp, vilket godkändes avtaxeringsnämnden. Närföretaget reviderades framkom sådana uppgifter att revisorerna ansåg att deanställda inte hade varit berättigade till avdrag för ökade levnadskostnader.Man begärde i län eftertaxering av . Länsrätten beslutadeockså om eftertaxering. Länsrättensdom motiverades på följande sätt, vilket är viktigt att notera. :"har i sina deklarafioner angett att han haft lön från ettbolag. Av de uppgifter som han lämnat i deklarationerna framgår vidare att hanhuvudsakligen arbetat i . Av dessa förhållanden går det emeUertid inteatt sluta sig tiU att har varit den vanliga verksamhetsorten.Hermansson måste därför anses ha lämnat oriktiga meddelanden - ofullständigauppgifter - av det slag som utgör förutsättning för eftertaxering enligtbestämmelserna i 114 § taxeringslagen (1956:623). Den omständigheten att debristfälliga uppgifterna kan ha berott på oförstånd från sidasaknar i detta sammanhang betydelse." Denspringande punkten är således att skall inse vad den vanligaverksamhetsorten är för någonfing. Han skall kunna tala om att det föreliggerett problem här, att det antagligen inte är den vanliga verksamhetsorten elleratt det är den vanliga verksamhetsorten. skall kunna göra denavvägningen. Hur skall han kunna göra det? Jo, det beskriver länsrätten påföljande sätt när det gäller det aktuella lagrummet: "Det angivnalagrummet beskriver inte vad som menas med uttrycket 'den vanligaverksamhetsorten'. Uttrycket förklaras inte heller i förarbeterna till lagstiftningen.Däremot har domstolarna - delvis under intryck av riksskatteverketshänvisningar - numera angett omständigheter som bör ges avgörande betydelse vidbestämningen av vad som skall anses utgöra en anstäUds verksamhetsort." Enligtdomen och enligt vad finansministern har godkänt som tolkning av taxeringslageni detta avseende krävs således att en vanhg löntagare skall känna fill hurskattemyndigheterna tolkar ett begrepp. Det gäller ett begrepp som inte finns ilagen och som inte förklaras i förarbeterna, men som har utvecklats i praxis avdomstolarna. Om man inte känner till detta riskerar man att råka ut föreftertaxering. Flera år efter det att ens taxering faktiskt har fastställts avtaxeringsnämnden kan man få taxeringen uppriven. Det kan gälla i rad,som vid det här berörda fallet och i många andra fall. Detrör sig om pengar som en vanHg löntagare naturligtvis redan har konsumerat. Manhar ju lämnat de uppgifter som man har förstått att man skall lämna. Sedan harMan fått en skatt.påförd och har kunnat använda resten av pengarna fillkonsumtion. Man kan sedan få en rad taxeringar upprivna vid en eftertaxering.Då får man en stor skatteskuld med kronofogdeingripanden och annant fill följd. Detär detta jag reagerar emot. Jag anser likaväl som finansministern att vi måsteha någon form av regler som innebär att man självfallet skall kunna eftertaxeranär någon har lämnat oriktiga uppgifter. I det fallet är vi helt överens. Närman i efterhand hanterar eftertaxeringsinstitutet måste man emellertid kunna tahänsyn till den skattskyldiges möjligheter att faktiskt förstå vad som krävs. Detfinansministern säger i sitt svar är bara att han beklagar att inte alla deandra som var med om revisionen råkar ut för samma sak som -det hadevarit likformighet. Isamband med t.ex. ett uppmärksammat fall i kom vi fill ungefär sammauppfattning om att den enskilde hade lidit rättsförluster som var besvärliga.Här gäller det emellertid ett kollektiv som kan råka illa ut. Löntagarna lämnarså mycket uppgifter som de fakfiskt inser att man ska lämna, men är ändå inteså juridiskt bevandrade i skattetekniska begrepp att de klarar av att tala omexakt vad domstolarna kräver. De kan då råka mycket illa ut och få sinpersonliga ekonomi förstörd. Jagvill upprepa min fråga. Vore det inte rimligt att försöka se över detta ochförsöka hitta ett system där man faktiskt kan avstå från eftertaxering i dessafall? Det bör först noteras att det är som detta taxeringsärendediskuteras i . Vid det förra meningsutbytet - som i och för sig inteägde rum med , utan med en annan ledamot av kammaren - klargjordesatt målet har behandlats av kammarrätten, som kom fill samma slutsats somlänsrätten. Målet har också förts upp till regeringsrätten, som dock vägradeprövningsfillstånd. Detråder således ingen tvekan om att utslaget av länsrätten i län har stödi den lagsfiftning som domstolarna tolkar. Däremottycker jag att det finns aU anledning att beklaga hela den här affären somegentligen - om man skall tolka ett uttalande som har gjorts avgeneraldirektören och chefen för - har sin grund i att bolageti fråga hade lagt upp sin verksamhet så att det nog helt enkelt lurade sinaanställda att tro att de traktamenten som utgick ur arbete i skullevara som det heter skattefria. DetBo Lundgren begär är någonting som jag inte förstår hur man på ett rimligt sättskall kunna utforma i lagsfiftningen. kan inte gärna mena attlagstiftningens innebörd skall vara att varje deklarant som har lämnat enoriktig eller ofullständig uppgift, och säger att det beror på att han intekänner till hur skattelagstiftningen är konstruerad, skall få den uppgiftengodtagen av skattemyndigheterna. Lagsfiftningen skulle då ha en mer subtilutformning, som innebär att felakfiga eller ofullständiga uppgifter kunde Om villkoren för eftertaxering medförafrihet från eftertaxering, i fall där det är svårt att känna tilllagstiftningens konstrukfion eller där tillämpningen av reglerna beror påpraxis utformad av våra skattedomstolar. Deklarafionen skulle då, även om denär felaktig, egentligen godkännas i det skick den är, om deklaranten hävdar atthan inte begrep sig på praxis i domstolen. Det är möjligt att min fattningsförmåga, särskilt så härtidigt , är dålig. Men jag förstår inte hur vi skall kunna utformaen lagsfiftning som inte skapar oerhört mycket mannamån och ger stort utrymmeför de fiffiga och förslagna att lämna in orikfiga deklarafioner och den vägenundandra sig skatt som andra därmed får betala. Jag tycker att Bo Lundgrensupprördhet över effekten i det enskilda fallet är berätfigad, och jag kan ocksåkänna den. Men jag ser inte hur vi lagsfiftningsvägen kan lösa detta. Det ärockså en fråga om hur våra domstolar behandlar varje enskilt fall, och det ärjag av grundlag förhindrad att uttala mig om; Det bör inte heller Bo Lundgrengöra, om jag skall vara alldeles uppriktig. Hur vi lagstiftningsvägen skallkunna lösa denna typ av problem övergår mitt enkla förstånd. 4 BOLUNDGREN (m): Nej, jag tänker inte kommentera utgången ijust detta fall. Jag bara försöker fundera över vilka effekter den gällandelagsfiftningen kan få i vissa fall. Det rör inte bara ett fall utan flera somman kan beskriva för att ge en bakgrund. Kammarrätten har faststäUt domen, ochregeringsrätten har inte givit prövningstillstånd. Det är alltså helt klart,som finansministern säger, att detta är den tolkning som skall göras i ett fallmotsvarande detta. Det är där man kommer litet snett, menar jag. Att ett bolag- för övrigt ett helägt statligt bolag, om inte jag tar alldeles fel - sysslarmed denna typ av transaktioner är orättfärdigt i sig. går det inte att göranågonting åt det heller, eftersom bolaget inte längre existerar, såvitt jagvet. När det gäller det som i vanligt språkbruk kallas orikfiguppgift, dvs. när en skattskyldig lämnar helt felaktiga uppgifter, är det ingetatt diskutera. Det är vi överens om. Då måste man klara en eftertaxering.Likaså om man lämnar helt ofullständiga uppgifter, bara gör ett blankt avdrag,får man finna sig i risken att detta avdrag, om det godtas men sedan granskas,faktiskt inte beviljas och att man blir föremål för en eftertaxering. Men hurär det om man lämnar de uppgifter man kan förstå att man skall lämna? I detta fall, som är ett av flera, har deklaranten lämnatexakta upplysningar om var han har bott, arbetat och vem han har arbetat för.Det man egentligen borde fundera över är om nämnden, som ursprungligengranskade detta ärende, inte borde ha tänkt på att det här kunde röra sig om"vanlig verksamhetsort". Det var ju här fråga om verksamhet på sammaort . Gör man bedömningen att nämnden skulle ha insett det, skulleeftertaxering inte ha beviljats. Det är det som skrämmer mig litet - den domsom har fastställts innebär att nänmden inte behöver granska begreppet"vanlig verksamhetsort", trots att upplysningar om verksamhetsort harlämnats. Däremot lämnar man till den skattskyldige att känna till detta. Finansministern och jag inser ju att vi möjligen funderarkring detta. Andra kanske gör det, speciellt om det är fråga om kvalificeradedeklarationer som gäller t.ex. företag. Då ställer man högre krav, och detskall man Här rör det dock envanlig löntagare som har traktamente. Reglerna är komplicerade, och det skallvi försöka rätta till, om vi kan. Det tror jag är en sak vi i vissa avseenden -inte till - kan bli överens om. Det jag är intresserad av är att försökahitta ett system där man kan ge eftergift i fall där utgången egentligenförefaller tveksam. Men om nu finansministern är Htet bekymrad, och jag ärmycket bekymrad, skulle man då inte kunna tänka sig att finansministern gickmed på att man försöker se över om man kan hitta en teknik för att undvikadenna typ av utgång i fortsättningen? Skattemyndigheterna är inte tvugna att göra eftertaxering, även om manefter ett täg finner att orikfiga uppgifter har lämnats i en deklarafion. Manhar alltså utrymme för en prövning av huruvida en eftertaxering fyller någotvettigt syfte. Jaghar haft överläggningar med leding och cheferna för de nyalänsskattemyndigheterna, de regionala skattemyndigheter som infördes för någraår sedan. Jag gjorde då det uttalandet fill dem att grundprincipen borde varaatt man avstod från eftertaxering där denna enbart avsåg att riva upp fidigaretaxeringar och där det var uppenbart att den skattskyldige icke skulle kommaatt fortsätta lämna oriktiga uppgifter. Det gäller alltså fall där det enbartär fråga om att korrigera redan gjorda taxeringar, som inte har någon betydelseför framfida taxeringar av den skattskyldige. Jag kan gärna sprida detta här.Jag säger inte detta för att framhålla mina egna insatser. De är säkert mycketblygsamma. Jag viU dock framhålla att lagsfiftningen, förvaltningslagen, gerutrymme och möjlighet för taxeringsnämnd och länsskattemyndighet att avstå fråneftertaxering, där man anser att resultatet blir uppenbart obilligt och där detur statens, det allmännas synpunkt inte syftar fill att för framtidenåstadkomma mer rikfiga taxeringar utan enbart är en retroakfivt verkandeåtgärd. Jag föreställer mig att det samtalet möjligen kan komma att återspeglaen framtida hantering av liknande ärenden. 6 BO (): Det uttalande som finansministren har gjort fill företrädare förskattemyndigheterna ligger i linje med vad jag önskar. Det är fullt möjligt,och jag tycker att det är bra att man kan göra ett sådant uttalande. Men det bordekanske göras av i så fall, som ändå är den som stiftar lagar rörandebeskattningen, den som har beskattningsmakten och också rimligen skall funderaöver dessa frågeställningar. Jag skall inte gå in på den konsfitutionellatolkningen och hur man ger direktiv m.m. Jag vet att jag har partikolleger ochatt det finns andra som är mycket noga med det. Men det är väl rimligt attriksdagen talar om hur det skall vara, helst på förslag av regeringen, så attdet finns ett underlag i en proposition, i stället för att finansministern, närhan tycker att något inte är bra, pratar med skattemyndigheterna som sedanändrar på det. Jag måste säga att jag är mer tveksam fill det förfarandet. Ävenom vi har samma uppfattning, att man i fall som gäller enbart retroaktivitetskall avstå från eftertaxering, är det inte så enligt gällande Omförhållandetmellan staten och , m.m. lagstiftning tolkad avdomstolar. Det finansministern för sig själv har gjort är att ändra dentolkning söm skall göras . Detta kan diskuteras. Finansministernborde se till att man i plockar fram en promemoria, gårigenom detta och lägger fram förslag fill, om inte en ändring avtaxeringslagen, anvisningar till lagen, så att man genom förarbeterna kan gedomstolarna någonting att hänga upp framtida utslag på. finns bådemöjligheten att avstå frän eftertaxering och, för den som är mycket fiskaltinriktad i skattedomstol och revisionsrätt, att gå vidare med målet. Det gälleri så fall att ändra praxis. Praxis bör ändras genom riksdagsuttalanden, integenom att finansministern talar med skattemyndigheterna. Det är den typen avstyre som man skall undvika i , såvitt jag förstår. Jag förbehåller mig faktiskt rätten att uttrycka åsikter ochuppfattningar om innebörden av både grundlag och allmän lag stiftad avriksdagen. Vad jag pekade på inför dessa förvaltningschefer var det utrymmeförvaltningslagen ger att använda sig av sunt förnuft. Det behövs ingariksdagsbeslut för att peka på en så självklar sak. Låt mig , när om igen viftar med det förfärligaste avalla hot, nämligen och dess ledamot , säga att jagicke rädes i denna fråga. Släpa mig gärna inför dettautskott! Men om ett statsråd icke har möjlighet att för förvaltningsmyndigheterpeka på ett utrymme att tolka lagen med förnuft och känsla, har heltmissförstått regeringens ansvar som exekufiv myndighet i detta land. vice talmannen anmälde att Bo Lundgrenanhållit att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt tillytterligare inlägg. Överläggningenvar härmed avslutad. 3 § Svar påinterpellation 1988/89:99 om förhållandet mellan staten och svenska kyrkan,m.m. har frågat mig dels vilka åtgärder regeringen avseratt vidta för att ge ökad frihet i förhållande tiU staten, delsvilka åtgärder regeringen avser att vidta för att förmå romersk-katolska kyrkanatt förändra sin syn på prästämbetet. Tillsvar på den första frågan vill jag först erinra om att kyrkomötet år 1979avvisade ett av den dåvarande folkpartiregeringen framlagt förslag om ändraderelationer mellan stat och kyrka. Den socialdemokratiska regeringen har sedan 1982intagit den ståndpunkten att ett nytt initiativ till en grundläggandeförändring av relationerna närmast bör ankomma på kyrkan. Däremot har genombetydande reformer på det kyrkliga området alltmer avbeslutsfattandet på det kyrkliga området flyttats över till kyrkliga myndigheter ochorgan. har själv i medverkat till de lagändringarsom gett ett sådant resultat, och jag avstår därför från att här redovisa dettai detalj. Det kan räcka med konstaterandet att regeringens befattning medlöpande förvaltningsärenden rörande från nästa halvårsskiftekommer att vara reducerat fillett minimum. i inledningen fill sin interpellation särskilt berör fråganhuruvida själv eller staten skall avgöra om dopet skall varagrund för medlemskapet i kyrkan, måste jag påminna om att det i rådande systemär som lagsfiftar rörande . Men föreskrifter ommedlemskap i skall enligt övergångsbestämmelserna tillregeringsformen alltjämt meddelas genom lag som stiftas av medsamtycke av kyrkomötet. Eftersom frågan utreds och debatterasinom kyrkan - den lär komma upp fill beslut vid årets kyrkomöte - har ocksåriksdagen avslagit mofioner i ämnet.Också enligt min mening saknas det anledning att nu föregripa kyrkans pågåendebehandling av en fråga som i lagsfiftnings-hänseende kräver samstämmiga beslutav kyrkomöte och riksdag. Så länge medlemskapet medför skattskyldighet tillkyrkan, lär å andra sidan inte kunna undandras medinflytande ilagstiftningen på detta område. Vadbeträffar andra fråga vill jag hänvisa till att en rättintensiv debatt om kvinnans roll inom den katolska kyrkan pågår inom dettasamfund och inte minst i det svenska katolska sfiftets eget pressorgan. Med denbeslutsordning som råder inom denna världsomspännande kyrka har den svenskaregeringen självfallet mindre möjligheter än samfundets egna medlemmar att därpåverka synen på prästämbetet. Av principiella skäl avser regeringen inteheller att vidta några åtgärder i sådant syfte. Möjligen kan ändå den allmännajämställdhetspoHtiken i vårt land ha betydelse för den inomkyrkUga debatten iSverige vad gäller såväl den katolska kyrkan som andra trossamfund. Omförhållandetmellan staten och , m.m. 9 JAN-ERIKWIKSTRÖM (fp): Först vill jag hälsa välkommen fill deregeringsuppgifter hon har och tacka för svaret. MargotWallström har gett en rad intressanta intervjuer om de kyrkliga frågor som är endel av hennes ansvarsområde. Särskilt uppmärksammad blev en intervju i . Jag skall citera ett avsnitt: "SPT:Lägger man sig i det även i kyrkor som inte har med staten att göra alls? Defår ju statsbidrag för vissa verksamheter och det har funnits tendenser attvariera dessa bidrag efter hur de olika kyrkorna tillämpar jämställdheten. Därär det den enda möjHgheten, men i , som Du har ansvar för, kanman ju gå in med lagsfiftning. MW:Lagstiftningen måste ju gälla även frikyrkorna. En lagstiftning om jämställdhetkan ju inte någon vara undantagen från, sä ser jag det inte. Finns det en sådanlagstiftning kan inte några vara laglösa. SPT:Pingströrelsen och katolska kyrkan har ju inga kvinnliga pastorer och präster. MW:Det är väl något man skall se på. Jämställdhet måste ju gälla överallt. Omförhållandet mellan staten och , m.m. SPT: Hör det till Ditt revir att gå in och försökaåstadkomma kvinnliga katolska präster i , när den katolska kyrkan iövrigt inte har det? MW: Jagvet inte, jag har inte stött på det . SPT: Men Du har den principiella uppfattningen att ingensådan gräns finns? MW: Jag säger att det är svårt att dra den här gränsen,att säga något entydigt, man kommer alltid till svåra avvägningar. Men jagmåste säga bestämt, att när det gäller lagstiftning om t.ex. jämställdhet kaninte vissa vara undantagna." Mitt intryck av intervjun är att MargotWallström fått de kyrkliga frågorna om bakfoten. Staten har anledning attsyssla med därför att den är en kyrka avstatskyrkokaraktär. Staten har däremot ingen anledning att lägga sig i hurpingströrelsen eller den romersk- katolska kyrkan utformar sin trosövertygelseeller sin ämbetssyn. Av svaret på min interpellation framgår att MargotWallström numera inser detta. Det är naturligtvis riktigt attjämställdhetsdebatten kan påverka opinionerna även inom de trossamfund som stårfria i förhällande till staten. På samma sätt kan en förskjutning av deteologiska perspektiven ske inom dessa samfund, men det är inte någonangelägenhet för staten. Däremot kommer en kyrkominister inte undan sitt ansvar förden kyrka som är knuten till staten och vars liv och verksamhet fortfarande iväsenfiiga avseenden är statligt reglerad. Här kommer kyrkoministern med ettuppseendeväckande besked när hon säger: "Den socialdemokratiska regeringen har sedan 1982intagit den ståndpunkten att ett nytt initiativ till en grundläggandeförändring av relationerna närmast bör ankomma på kyrkan." Under den gångna mandatperioden brukade nämligen dendåvarande kyrkoministern säga att det inte var aktuellt med något initiativfrän regeringens sida under den mandatperioden. tycks det socialdemokratiskapartiprogrammet vara helt borglömt och handhngskraften bortblåst. Arvet frånAlva är förspillt. Men si, då tar kyrkomötet ett initiativ. I motioner avsocialdemokrater, moderater och folkpartister efterlyste man vid 1988 årskyrkomöte en utredning av finansieringen av svenska kykans verksamhet efter enförändring av relationerna mellan staten och kyrkan. Kyrkolagsutskottetredovisade i sitt betänkande vilka utredningsinsatser som gjorts angåendestat-kyrkarelationerna , speciellt vilket utredningsmaterial somfinns om ekonomi och om kyrkans rättsliga förhållanden.Utskottet framhöll att en ny utredning, mot bakgrund av att det tidigareutredningsmaterialet är omfattande, bör inriktas på praktiska och tekniskafrågor och ej ta upp ideologiska spörsmål. Efter en avvägning av olikaalternativ stannade utskottet för att begära en statlig utredning avexpertkaraktär för att närmare klargöra ekonomiska ochrättsliga förhållanden och med möjligheter för att följa arbeteti utredningen. Kyrkomötet beslöt enligt utskottets förslag att i skrivelse tillregeringen begära en sådan utredning. Med tillfredsställelse kan jag notera att svenska kyrkanshögsta beslutande organ, kyrkomötet, i stort sett enhälligt har begärt dennautredning. naturligtatt man inom behöver detta faktamaterial innan man kan taslutlig ställning till huruvida kyrkan skall ta det inifiativ som regeringenefterlyst för att ta upp nya förhandlingar mellan staten och omandra och friare relationer än de som gäller. Då blir min fråga till kyrkoministern: När avserregeringen att tillsätta denna utredning? Omförhållandet mellan staten ochsvenska kyrkan, m.m. Anf.10 (): Först vill jag hälsa statsrådet välkommensom kyrkominister och önska henne god fortsättning i det viktiga arbetet. Jaghar tidigare i inte haft fillfälle att uttrycka detta. Därefter övergår jag till statsrådets svar påinterpellationen om förhållandet mellan staten och kyrkan. Svaret är, enligtmin mening, mycket fillfredsställande när det gäller den inriktning somstatsrådet vill ge regeringens kyrkopolitik . I svaretbetonas särskilt att inifiativ till eventuella ändringar bör komma från kyrkan själv.De reformer som genomförts har, som statsrådet påpekat, inneburit att alltmerav beslutsfattandet pä det kyrkliga området ligger på kyrkliga myndigheter ochorgan.