prot · GC0966 · 1988-12-31 00:00:00 — Att bygga nya bärhus tror jag inte ärgörligt. Detär viktigt för , för regeringen och för beslutsfattare här i landetatt vi visar vördnad och respekt för Hvet, för döden och för rättvisan. Omvi menar allvar med att vi vill visa den här vördnaden och respekten skall visätta in dessa resurser. Vi skall stödja den lojala personalen i dess arbeteoch visa all den uppskattning som dessa människor är värda. Det kommer dem tilldel, liksom alla anhöriga som har berövats sina nära och kära och de människorsom utsatts för brott, misshandel och incest. 10 GUDRUNSCHYMAN (vpk): Jag har inte ställtnågon fråga och behöver därför inte tacka för svaret. Jag har heller inteställt någon interpellation, men jag avser att gå in i denna debatt, eftersomjag- precis som - blev väldigt upprörd över förhållandenainom denna sektor bl.a. under vårt studiebesök . Jag har ocksåavgett en motion i frågan, där jag yrkar att rättsläkarstationerna skall få depengar som de behöver. Jagtycker att det borde vara pinsamt att som ny socialminister komma med ett såintetsägande svar. Jag vet inte om det tyder på dåliga rådgivare eller brist påmöjligheter att sätta sig in i problemet. Det är inte så långt tillrättsmedicinska stationen, som ligger i . Vårt studiebesök tog två timmaroch det gav oerhört mycket vid handen. Jag antar att det borde finnas några iregeringen med kännedom om dessa förhållanden som hade kunnat medverka till ettutförligare svar, men ett sådant kanske kommer när det blir dags för nyainlägg. Deflesta som talar om denna verksamhet avser obdukfioner och annat arbete meddöda människor, vilket i och för sig inte är något oviktigt arbete. Men minerfarenhet av denna verksamhet härrör sig från arbete med levande människor.Jag är socialarbetare och har i väldigt arbetat just med att utvecklametodik och kunnande omkring ärenden som rör incest och misshandel av barn ochkvinnor. Jag vet att det i detta arbete är nödvändigt att ha tillgång till denkunskap och kompetens som finns inom rättsmedicinen. Det är helt omöjligt attpå ett effektivt och professionellt sätt ta sig an de här frågorna - att kunnamöta föräldrar, drabbade och anklagade - om man inte har fillgång tillexpertis. Mig veterligt finns det inte några andra läkare som kan göra denödvändiga bedömningarna. Det är beklämmande att manså gott som aldrig inom alla delar av det Om den rättsmedicinska verksamheten socialaområdet, som jag har erfarenhet av, möter den ökande medvetenheten ochkunskapen om t.ex. barns och kvinnors liv och omständigheter med en satsning päresurser pä andra områden. Ju mer vi socialarbetare fär upp ögonen för deproblem som finns, de förhållanden som barn lever under och ju mer vi fårkontakt med kvinnor som lever i misär pä olika säll med misshandel och sexuellaövergrepp, desto mer behöver vi tillgång till motsvarande resurser och expertisför att kunna uträtta vårt arbete. Jag vet inte hur mänga papper, broschyreroch utredningar jag har läst om hur viktigt det är att man tar sig an dessaproblem, att man arbetar med dem inom . Men det förutsätts då attdetta följs upp hela vägen fram. Jag kan inte se annat än att det är regeringen som har detyttersta ansvaret för dessa frågor. Om inte tycker sig ha detansvaret, vilket i sig är märkligt, måste ju , eller åtminstoneregeringen, ta ansvar. bör inte gå fri från ansvar, även om jagkan förstå att inte vill ta upp det faktum attsocialstyrelsen, enligt vad jag har förstått, har varit overksam när det gällerdessa frågor under åtminstone . Inte heller har man på socialstyrelsenlyssnat till personalen eller gett sig tid att åka ut och besöka de som arbetarpå rättsläkarstaiionen i , trots att de båda verksamheterna är förlagda isamma stad. Det är beklagansvärt, men det finns inte någon anledning förregeringens representanter att ta detta som intäkt för att inte hålla sigsjälva informerade. Såvitt jag förstår är det heller inte bara fråga om anslageti den senaste budgeten. Det är ocksä fråga om hur man skall se till att dennaverksamhet fortsätter, hur man skall kunna trygga en fortsatt rekrytering ochen utveckling av verksamheten. Det är vad det handlar om. Det handlar inte omen nedskärning, inte om ett status quo, utan verksamheten mäste utvecklas itakt med att vi behöver expertisen och kunnandet. Denna utveckling måste ocksäinnebära att arbetssituationen utvecklas sä att det ges möjlighet att bedrivaforskning och utbildning för att de personer som arbetar pårättsläkarstationerna inte bara skall behöva stå och skära v döda människorhela dagarna. Jag tror inte att någon skulle stå ul med att ha en sådanarbetssituation. Under vårt studiebesök gick vi runt på räitsläkarstationen ochfiltade. Det var beklämmande. Jag har aldrig sett så många döda människor underhela mitt liv, och dessutom var mänga ganska illa tilltygade. Om man skall ha kraft och energi att arbeta med dessasvära frågor behövs ocksä anda och inspiration, vilket man kan få genom såvälforskning som utbildning. Därför är det nödvändigt att verksamheten byggs utliksom samarbetet med de områden inom som jag tidigare nämnde,men även med andra. Den läkare som till största delen har ansvar förincestfallen kommer inte att över huvud taget kunna vara kvar eller kunnafortsätta att arbeta på konsultbasis, som hon har gjort. Del innebärju en mycket stor förlust för alla inom här i som villarbeta seriöst med dessa problem. borde känna ett ansvar föralla dessa frågor. Jag utgår ifrån att han i egenskap av nyblivensocialminister har ett mycket stort ansvar. Den generösa inställningen till demissgrepp som har gjorts är inte socialministerns fel. har juinnehaft en annan ministerpost och kanske gjort en del andra missgrepp, men idetta avseende är han ett oskrivet blad. Vi förväntar oss nu att han med storentusiasm tar itu med detta. 11 (): Vi har hört många exempel på attsituationen vid rättsläkarstationerna inger allvarliga farhågor. Frågan omhuvudmannaskapet för rättsläkarstationerna är fortfarande olöst. Statensavsikter med rättsmedicinen är oklara, vilket skapar mycket stor osäkerhet. Föratt använda ett modernt uttryck: Personalen mår dåligt. Verksamheten vid rättsläkarstationerna ärförfattningsreglerad. Därför kan man inte göra kortsiktiga besparingar - om detöver huvud taget går att göra nägra alls -, eftersom antalet förrättningar ochsvårlösta fall ökar . Rättsmedicinen är ju en mycket viktig serviceför polis och rättsväsende. Den kräver hög kompetens om rättssäkerheten skallkunna upprätthållas. Nyrekryteringen är begränsad och arbetsmiljön uppvisarstora brister. Därför finns det bara 20-25 rättsmedicinare i det här landet.Jag tror att under nuvarande förhållanden är möjligheten att rekrytera nypersonal till den banan mycket begränsad. Arbetsbelastningen är hög, vilket har sagts -jag skall inte upprepa nägra siffror. Det förefaller vara en väldigt dåliglösning att i den situationen föreslå anställningsstopp och en minskning avantalet rättsläkarstationer. Primärvården är bra i många avseenden, men den ärinte särskilt bra på att utfärda dödsbevis vid oklara dödsfall. Dessutomställer den smittrisk som HIV-infektionerna innebär ökade krav både påtidsåtgång och noggrannhet i arbetet. Jag tror inte, som statsrådet gör, att man i huvudsak kanskylla på . En regering måste kunna ta initiativ till åtgärder, när problemen är sä uppenbara som de är på rättsmedicinens område. Vad skall vi annars ha regeringen till? Den viktiga frågan är nu inte främst de 5 miljonerna, utanden viktiga frågan är om nuvarande handlingsförlamning frän statens sida ochrättsmedicinens osäkra läge skall bli bestående. Jag tror att vi måste klaraupp huvudmannaskapsfrågan snabbt och sedan fortsätta med att fastställa vilkakrav vi skall ha på en väl fungerande rättsmedicin och hur dessakrav skall kunna mötas. Min fråga är mycket enkel: Vad har regeringen för avsiktermed rättsläkarstationerna - nägon målsättning måste väl finnas? 1988/89:6614 februari 1989 Om den rättsmedicinska verksamheten Anf.12 (): Jag är upprörd, jag är arg och jag är ledsen. Måtte dennye socialministern kunna göra något åt det! Rättsodontologen gär i pension tillsommaren. har informerat socialutskottet om att tjänsten inteskall återbesättas. Vad skulle detta förslaginnebära? 1 den rapport som rättsläkarstationen fått frånsocialstyrelsen finns inte ett ord som beskriver rättsodontologisk verksamhet,endast neddragningen är berörd. Ingen återbesättning av nuvarande tjänst - denskall i stället spaltas Om den rättsmedicinska verksamheten Överordnade på , som har föreslagitneddragningen, har aldrig haft tid att sätta sig in i rättsodontologens arbete,än mindre besöka verksamheten. har rättsodontologen uppmanats attlämna verksamhetsberättelse i samband med petitan. Inga åtgärder har beaktatsunder de tio som har lämnat in sin egen petita. Om arvodestjänter skulle ersätta den nuvarande fasta tjänten,skulle dessa tjänster icke bli pensionsgrundande. Det blir ingen uppbackningfrån institutionen. Det blir ingen laboratorietillgång- hade man tänkt sig attden arvodesanställde själv skulle skaffa laboratorieutrustning och material?Det kommer inte att bli någon möjlighet till åldersbestämning genom slipsnitt.Om ingen institution står bakom, kommer ingen att stå för kostnaderna förröntgen, framställning av foto, modeller etc. Det blir bekymmer med registretöver saknade. Utvecklingsarbetet försvåras, och det blir inget profylaxarbeteinför katastrofer, ingen beredskap osv. Det blir inget Interpol-samarbete, ochdet blir inget UD-samarbete. De årliga nordiska mötena kommer att bli ettbekymmer. Och vem skall betala för katastrofberedskap och kostnaden för attkalla in hjälp? Hur skall det gä med rättssäkerheten? Hur skall vi medarvodestjänster kunna få en kunskapsbank och något utvecklingsarbete tillstånd? Hur skall det internationella rätts-odontologiska samarbetet kunnabedrivas med enbart arvodestjänster? Man behöver kontinuitet med en specialist,och en person - detta är inget enkelt arbete! Blir kostnaderna för att anställa arvodestandläkareverkligen lägre i förhållande till en fast tjänst? Kolleger med en annan fasttjänst skulle alltså kallas in vid behov. Men det praktiska arbetet vidrättsläkarstationerna pågår under förmiddagspassen. Tror attdetta arbete kan ske enbart utanför ordinarie arbetstid? Det verkar som om man inte har riktigt klart för sig vaden rättsodontolog egentligen gör. Det verkar som om man tror att det går atthyra in folk som kommer litet då och då och sköter detta, men det går inte. Nej, dethär förslaget är helt enkelt dåligt! Tjänsten som rättsodontolog i är placerad vidrättsläkarstationen i men med verksamheten delad mellanrättsläkarstafionen och odontologiska fakulteten vid . Tjänsten är rikstäckande, och innehavaren är övergripandeansvarig för den rättsodontologiska verksamheten i hela landet. Innehavaren avtjänsten ingår som ordinarie medlem i den statliga ,vilket innebär skyldighet att medverka vid kommissionens verksamhet utanförstationeringsorten. Det finns alltså en fast tjänst - -placerad i . Den är liksom rättsläkarväsendet underställdsocialstyrelsen. I rufinarbetet vid rättsläkarstationen i har underde ca 200 diarieförda förrättningar utförts, inkl. arbete frånstationerna i och . Vid övriga tre stationer, i ,och , har ca 20-25 ärenden utförts av arvodesbetalda kolleger. I det dagliga rutinarbetet ingår förutomidentifieringsuppdragen s.k. levande besiktningar av personer som uppvisarskador efter vald, där myndigheten önskar enobjektiv bedömning och dokumentation med fotografier, röntgen osv. Detta skallalltid leda fram till ett rättsintyg. del av rättsodontologens arbete utgörs av åldersbestämningar av adopteradebarn liksom av invandrarbarn. Rättsodontologenär vetenskapligt sakkunnig hos och sjukvårdsstyrelsen, och ävensakkunnig i rätten. Rättsodontologen säkrar och bedömer avsatta tandspår, t.ex.vid inbrott. Irutinarbetet ingår samtliga Interpolärenden med identifieringsuppdrag, liksombegäran frän om hjälp med insamling av odontologisktsignalementsunderlag på svenska medborgare, försvunna eller omkomna i utlandet. Vidareförs register över saknade svenska medborgare. Naturligtvis tjänstgör man vidobduktioner, men man meddelar också undervisning till tandläkarstuderande,medicine studerande, tandsköterskor och hygienister samt tandtekniker. Vidaremeddelas undervisning vid åklagarutbildningen, juristutbildningen ochpolishögskolan. Slutligen ger rättsodontologen efter-utbildning till tandläkaresamt forskar. Hur i hela friden skallman klara detta på enbart arvodestjänster? 13 SocialministerSVEN HULTERSTRÖM: Jag kanske skall börja med att besvara den mera generella fråga somKarin ställde och som också har funnits med i de andra inläggen,även om den inte har ställts på samma direkta sätt, nämHgen huruvida jag ärnöjd med den nuvarande situationen när det gäller rättsläkarstationerna. Jagkan svara ett klart nej på den frågan. Ingen kan naturligtvis vara nöjd medsituationen såsom den är . Det är väl ocksä en anledning till attverksamheten har varit föremål för översyn och utredningar. Detta kan vialltså vara överens om. Speciellt kan naturligtvis inte den akuta situation somnu har uppstått få gälla. Mennär vi sedan kommer över till den andra frågan, vem som har ansvaret för attåtgärda den akuta situationen, vill jag inte utan vidare skriva under på detsom har sagts i flertalet inlägg, nämligen att det är regeringen som har dettaansvar. Vi har ju ändå en viss åtskillnad mellan myndighetsansvar ochregeringsansvar, och även om man kan diskutera var gränserna gär är det minmening att de akuta frågorna tillhör det som skall ta itu med.Det har man också gjort. Manhar besökt samtliga rättsläkarstationer och diskuterat med personalen där, ochsä sent som har man lämnat en rapport med vissaförslag till åtgärder. Det må vara beklagligt att jag inte idenna vecka kan tala om exakt vad vi skall göra med den rapporten, men jag troratt vi behöver litet mera tid på oss för att gå igenom konsekvenserna av deförslag som har presenterat. Jagvidhåller att ansvaret för att åtgärda en del av det som har beskrivits iinläggen under den hittillsvarande debatten är , och det bör iförsta hand den leva upp till. Jagtror att man som så ofta får dela upp problemet i åtminstone två delar. Den enaär de akuta problemen, som i första hand bör åtgärda, den andraförändringar i verksamheten som kan resultera i åtgärder 4 protokoU 1988/89:64-67 Om den rättsmedicinska verksamheten frånregeringens och kanske sedermera också sida. Den utredningsverksamhetsom har förekommit har ju visat att det inte bara handlar om att bevilja ökadeanslag via budgeten, utan det kan också handla om att förändra verksamheten såatt rättsläkarstationerna får större möjligheter att ägna sig ät det som ändåmåste vara viktigast i deras verksamhet, nämligen att göra rättsmedicinskaundersökningar. Den ambition som man har i det långsiktiga arbetet - såförfärligt långsiktigt är nu inte det heller, för det gäller åtgärder som mananser bör kunna vidtas åtminstone till nästa budgetär- bör vara att färre s.k.enkla dödsorsaksundersökningar genomförs vid rättsläkarstationerna. En personsom avlider utanför sjukvårdsinrättning av t.ex. en till döden ledande sjukdomoch som har fått vård för denna sjukdom bör normalt inte betraktas som etträttsmedicinskt fall. Om obduktion i så fall anses nödvändigt bör det vara enklinisk obduktion. Man menar att genom en ändring i läkarinstruktionen bör detgöras möjligt för läkare i öppenvård att vid behov föranstalta om kliniskobduktion. Pä så sätt kan antalet obduktioner på rättsläkarstationernaminskas. Men det kommer naturligtvis att ta litet tid att göradessa ändringar, och det kommer att ta litet tid att ta upp detta iförhandlingar med sjukvårdshuvudmännen. I alla fall tycker jag att det låtersom ganska rimliga åtgärder att diskutera, för att stationerna skall få ägnasig åt den verksamhet som de huvudsakligen är till för. Jag tar detta som ett exempel på ändringar i verksamhetensom det måste vara fullt rimligt att diskutera. Hur vi sedan skall klara utalla de här frågorna får naturligtvis bli föremål för fortsatta diskussioner,enligt de riktlinjer som har angivits i det utredningsarbete som harskett. Jag hoppas att vi som diskuterar detta kan vara överensom att det inte kan vara förbjudet att göra den typen av ändringar, att inteden enda väg vi kan gå är att öka anslagen över budgeten - även om också sådanaanslagsökningar temporärt kan vara nödvändiga att diskutera. Inte minst men även andra har på ettmyckel belysande sätt beskrivit hur situationen är. Jag har tyvärr inte pådessa veckor haft tillfälle att informera mig om den på samma sätt somsocialutskottets ledamöter har gjort. Men när talar omskrivbordsprodukter, vill jag i alla fall ställa frågan: Kan det möjligen varaså att socialutskottet har suttit vid sitt sammanträdesbord ända fram till iförra veckan och inte haft några speciella synpunkter pä hurrättsläkarverksamheten skulle fungera utan först nu har om inte fått en chockså i alla fall fått upp ögonen för situationen genom sitt besök pärättsläkarstationen i ? Då kommer hela den här debatten. har faktiskt haft ett visst ansvar för verksamheten äventidigare, och det hade gått att underrätta sig om vilka problem man hade pärättsläkarstationerna före . Anf.14 (): Det var glädjande att höra att inte heller socialministernär nöjd med situationen. Det kunde ha stått någonting om det i svaret-som jagvisst glömde att tacka för; jag tackar i efterskott. Anledningen till den akuta situationen finns junågonstans. Det största felet är väl att huvudmannaskapsfrägan inte har lösts.Att man inte har gjort sä mycketunder de tidigare aren har kanske berott på att man trodde att förhandlingarnaskulle komma till skott och att man skulle nä ett resultat. Efter det skulleman också kunna handla. gick till departementet och bad om merapengar för de budgetöverskridanden man hade gjort av olika skäl, men fick nej.Då var man akut tvingad att göra någonting åt den situation som därmed uppstod.I början av december infördes anställningsstopp, och man genomförde de andraåtgärder som det pekas på i den rapport som kommit tilldel. Dessa åtgärder bygger ju på en lagstiftning som inte existerar till fulloi dag. Det är den nya obduktionslagen som vi väntar pä för att kunna ändrabestämmelserna när det gäller skyldigheten att obducera. Jag ser det som svårt att rationalisera mer än vad man hargjort på de olika rättsläkarstationerna. Sådana finns ju inte bara här iStockholm utan över hela landet, och man har samma problem överallt. Ute på deolika stationerna har man på olika sätt försökt gripa sig an de problem som manhar slätt inför. Man har ocksä lyckats, men man har ändå inte belönats med attfå fortsätta den verksamhet som man tycker sig bedriva på ett bra sätt men medalldeles för litet personal och för litet stöd frän den som är huvudman. Det kan diskuteras hur huvudmannaskapsfrägan skall lösas,men ett är klart: det bör inte vara som sköterhuvudmannaskapet. En tänkbar variant är väl att ellerjustitiedepartementet står som huvudman, eftersom inte tycks havarit så lyckad i sin huvudmannaskapsfunktion. Det är naturligtvis inte förbjudet att göra förändringar -det tror jag alla på alla arbetsplatser i är medvetna om. Men detfär ocksä vara någon måtta på hur drastiska förändringarna är. När man frän dagtill annan utan förvarning förlorar personal, är det ganska dramatiskt, somskedde och som fullföljts . Den personalenborde vi i stället slå vakt om, för det är den personalen som vi skulle användai framtiden, och tillväxten i de här personalgrupperna är inte speciellt stor. Om den rättsmedicinska verksamheten Anf.15 (): Att regeringen har ett ansvar är solklart. Regeringen harsagt nej till äskande om mera pengar. Beträffande socialutskottetsansvar har jag varit med för att kunna uttala mig. I Utredningssverige har man ju en tendens att lägga enkall hand över utvecklingen av en verksamhet i avvaktan på resultat avutredningen om den. har det gått av utredande, diskuterande,bordläggande och allt möjligt, och därför sitter vi i den situation som vi har. Som jag ser det, är det flera saker som måste göras:huvudmannaskapsförändringen eller den framtida organisationstillhörigheten ochmålsättningen för arbetet är naturligtvis viktiga saker, men det gamlaordspråket "Medan gräset gror dör kon" är högaktuellt. Man måstealltså sätta in resurser här och . När vi var på besök i fick vi klartför oss att underläkarna måste få besked , om de har en framtid inomrättsläkeriet efter eller inte. Jag har gått igenom de rationaliseringsförslag somsocialstyrelsen har kommit med, och jag måste säga att de inte hjälperverksamheten. I slutar enunderläkare vid ingången av 1989. Tjänsten återbesätts inte. Det innebär ökadköbildning till obduktion. 1 finns läkare men slutar. En biträdandeöverläkare beviljas parfiell tjänstledighet och ersätts inte. Man drar in enhalv obduktionsassistenttjänst. I slutar en med. kand., osv.Rättsodontologerna har vi hört talas om. Det är alltså sådana åtgärder somföreslås. Man föreslår också att ta in ersättning för intygsskrivning. Det ärfråga om en spottstyver - det är i mycket liten omfattning man skriver intyg. Jagtippar att allt detta räknande på möjliga besparingar, enklare intyg ochremisser osv. kostar mer än att förse verksamheten med de rena pengar som denbehöver . Attdistriktsläkarna skulle skriva remisser förutsätter att det finns endistriktsläkare som känner den avlidne och kan skicka en sådan remiss. Vi harinte nägot husläkarsystem, som ju förordar. Det är svårt med kontinuiteten.Det var väl vad jag ville säga i denna omgång. 16 (vpk): Vi talar nog om de här frågorna från olika utgångspunkter. För min deltalar jag utifrån min erfarenhet som socialarbetare. t.ex.baserar sitt resonemang på sin erfarenhet som tandläkare. med utgångspunkt i sin erfarenhet som minister i regeringen, som tidigarekommunikationsminister, när han konstaterar att målet för verksamheten är attdet hela skulle gå med vinst. hör vi samma sak. Man skall naturligtvissyssla med det som verksamheten går ut pä, men det är bedrägligt att allastatliga verksamheters yttersta mål i dessa tider tycks vara att det hela skallgå med vinst, oavsett vad som händer med verksamheten. Jag tycker att detta ärett mycket märkligt synsätt, eftersom man ändå måste se på vad som behövergöras med tanke pä behoven. Det är naturligtvis inte förbjudet att vidtaförändringar i verksamheten, men det kan inte heller vara förbjudet att vidtaförändringar som innebär ökade kostnader. Jag kan inte förstå det resonemangsom går ut på att det är förbud mot att föreslå ändringar som innebär ökadekostnader. Jag vet att samtliga partier utom vpk har varit med och fattat ettsådant beslut i den här församlingen, och jag tycker att det var fullständigtidiotiskt. Konsekvenserna blir just de som har nämnts. Man skär rakt över sommed en osthyvel utan hänsyn till de ändrade förutsättningarna, de ökade behovsom finns i och med att det faktiskt går framåt när det gäller forskning,vetenskap och erfarenhet. Detta gäller inte minst med avseende på erfarenheteroch insikter beträffande människors behov vid olika svåra situationer.Civilisationen går framåt, gudskelov, vilket också kan innebära att man måsteändra verksamheten, sä att den blir dyrare. Men då kan det också bli bättrekvalitet. Denhär linjen tycks regeringens företrädare inte alls vara inne på, och det tyckerjag är mycket beklagligt. Vi talar inte bara på basis av olika erfarenheterutan också på basis av att vi tillhör olika partier. Såvitt jag förstår haralla partier låtit höra sin ljuva stämma i denna fråga. Det har skrivitsmotioner, och jag som tillhör ett litet parti vet ju att jag har gruppen medmig. De som tiUhör stora partier har det kanske svårare. Annars ser det ju utsom om en majoritet anser att denna fråga är viktig. den ju också att behandlasi motioner, så det ser ju ganska lovande ut ändå.