prot · GC0939 · 1988-12-31 00:00:00 — På min fråga om regeringen tänker göranågonting för att säkerställa att ingen människa skall behöva slå utan fak överhuvudet är svaret uppenbarligen ingenting. Grunden för detta är att regeringen, vad jag försfår, haren helt felaktig uppfattning om hur problemet ser ut. Vad socialministern sägerär nämligen att problemet inte finns. Det slår i svaret att det i varje fallför vidkommande har funnits ett överskott på platseri härbärgena. Det står också att situationen aldrig vid något fillfälle harvarit sådan alt det inle funnits platser att anvisa. Enligt de kontakter som jag har haft med de socialamyndigheterna är detta helt enkelt felaktigt. Den bild av verkligheten somGertrud målar upp innebär atf man aldrig skulle ha behövt anvisa folkbiljetter pä nattbussen för att de skulle få litet värme och att människoraldrig skulle ha behövt stå helt utan bostad i . Men den uppfattningenav verkligheten har inte de människor som arbetar konkret med dessa frågor. Jag har varit i kontakt med vederbörande myndighet iStockholm och fått beskedet att situationen underföregående år varit sådan alt det inte funnits några som helst härbärgesplatseratt anvisa i . Man kan inle heller garantera aft det kommer att finnastillräckligt med sådana platser att anvisa i den här staden under den vintersom nu kommer, även om man anser att beredskapen är något bättre. Därför är del milt sagt häpnadsväckande alt det ansvarigastatsrådet har fått ett underlag, som ger en bild av verkligheten som stämmerså utomordentligt illa med den bild som de människor som jobbar med de härfrågorna har. Jag tror alt det finns anledning för attordentligt granska den informafion som man har fått och kanske rent av tadirekt kontakt med de människor som jobbar med de här problemen i den dagligaverksamheten. Man brukar säga att om kartan och terrängen inteöverensstämmer, är det lugnast att låta terrängen gälla. Jag tycker att dettaborde prägla också regeringens hantering av den här typen av ärenden. Jag utgårifrån att det faktum, att svaret inte innehåller några som helst besked ominitiativ från Om bostadssituationen för socialt utslagna Prot.1988/89:39 regeringen eller för att säkerställa attmänniskor i det här landet inte skall behöva stå ulan tak överhuvudet under kalla vinternätter, beror på att man tror att problemet överhuvud taget inte existerar. Det är i så fall allvarligt. Socialministern hänvisar lill kommunerna. Det är riktigt -det är kommunerna som har det konkreta ansvaret för aft lösa de här problemen.Men det får inte innebära att regeringen frånsäger sig sin del av ansvaret. Vigör ju anspråk på att är ett välfärdsland. Jag tycker atf engrundläggande fömtsättning för att vi skall kunna använda det epitetet pä osssjälva är att varje människa i det här landet tillförsäkras rätten till detabsolut mest grundläggande: mat i magen, kläder på kroppen och tak över huvudetnär det är kallt. Så länge vi inte kan tillförsäkra människor i dettatycker jag att vi bör undvika att beskriva oss själva som en välfärdsnalion.Det måste också vara regeringens ansvar alt se till att de här grundläggandebehoven garanteras varje människa i nationen. Jag hoppas att man inom låterproblemet bli föremål för en ny granskning, där man kanske ser litet längre äntill utredningspromemoriorna och tar kontakt med dem som ser den bistraverkligheten - och rättar sitt handlande efter del. AnL 11 Socialminister : Jag har hitfills aldrig hört att PärGranstedt på något sätt varit nöjd med ett fråge- eller interpellationssvar. Såhan följer här den modell som han alltid brukar följa i sådana härdiskussioner. Jag har i svaret sagt alt del är svårt all överblickasituationen. Inte ens , eller kommun -som är de storstadsområden där del här problemet är störst - kan säga exakt hurmånga uteliggarna är, eftersom det kan variera från fid lill annan. Del gårinte alt komma med någon exakt statistik på det här området. frågar varför regeringen inte gör någontingoch påstår att regeringen har en helt felaktig bild. I slutet kom emellertidPär in på vem som har ansvaret. Vi har socialnämnder i kommunerna,och vi har en socialtjänstlag som vi har varit överens om här i kammaren ochsom är en ramlag. Den skall ge kommunerna stora befogenheter när det gäller detsociala arbetet. Jag tror också all och alla andra görambifiösa insatser för all klara den här situationen, som ofta kan vara svår. När del gäller antalet platser för bostadslösa män iStockholm finns det ungefär 129, eftersom Serafen öppnade den 25november. Det planeras också ytterligare platser. Dagcentrumlär ha kommit i gång . Vidare planeras del ett nytt hem påKammakargatan med 20 platser, och i församling planeras inrättandetav ett hem med 12 platser . Som ett mycket värdefulltkomplement finns dessutom de kyrkliga organisationerna, som på olika sätt kanvara flexibla. En del gäster vägrar att sätta sig i förbindelse medsocialtjänsten. Man känner sig ha bättre möjligheter att vara anonym när detgäller den kyrkliga verksamheten. Jag förringar inte problemet. Problemet finns, men jagtycker aft man i 12 - som PärGranstedt närmast berörde - har en hög ambitionsnivå när detgäller all förbättra situationen. Som jag har sagt i milt interpellationssvarhjälper det inte de här människorna, om de får bostad och mat. De har ett stortvårdbehov. Psykiskt, socialmedicinskt och på annat sätt är de i behov av vårdoch tillsyn. Men del är vikfigt att man när man har kontakt med dem kanmotivera dem att söka bättre vård. Det är emellertid kommunerna som haransvaret. Närdel gäller regeringens insatser kan jag allmänt säga att det kommer in mångarapporter om att människor blir vräkta. Jag har därför gett socialstyrelsenoch i uppdrag att karflägga socialförvaltningarnashandläggning av avhysningsärenden och lämna förslag till åtgärder. Vi vill sevad det hela beror på. I övrigt har vi möjlighet att via statsbidrag tillmissbrukarvård och annat stimulera kommunerna att bättre fullfölja sinaåtaganden och åligganden enligt socialtjänstlagen. AnL12 (): Låt mig först säga att jag inte tror att det stora problemet i dettasammanhang är min oförmåga alt bli nöjd. Jag vill tala om för statsrådetSigurdsen att det faktiskt händer att jag är riktigt nöjd med fråge- ochinterpellationssvar. Det har funnits sådana tillfällen också denna höst, menstatsrådet råkade kanske inte lyssna på dessa debatter. Dethär svaret är jag faktiskt inte nöjd med. Anledningen lill detta är all jagupplever att det ansvariga statsrådet förnekar problemet, förmodligen pågrundval av de informationer som har lämnats. När man säger att del"alltid funnits platser vid de kommunala eller kyrkliga härbärgena, hotelleller andra former av jour- och kortlidsboende atf erbjuda vid akuta behov avövernattning", strider det alldeles uppenbart med vad de människorrapporterar som har att fördela dessa platser. Det är klart, att grundar mansin politik på sådan information som bestrids av de människor som hanterarfrågorna i vardagslivet, är risken att komma fel mycket stor. Sedanär det naturligtvis mycket riktigt att det är kommunerna som har ansvaret. Menom regeringen ser att kommunerna inte uppfyller kraven, om regeringen märkeraft eller andra kommuner inle har resurser alt se fill attalla får tak över huvudet, måste regeringen som har det övergripande ansvaret ilandet försöka göra någonting. Därför blir jag besviken över aft få ett svarsom inte innehöll något enda initiativ från regeringens sida på det härområdet. Detär naturligtvis också riktigt som socialministern säger all det krävs mycketmer för atf klara de här människornas situation, det behöver vi infe tvista om.Men detta gör det infe så all säga mera acceptabelt att en socialt utslagenmänniska måste tillbringa sin natt på nattbussen, därför atf det inte finnsplats i härbärget. Så min vädjan att regeringen på nytt granskar situationenkvarstår. Enligt de besked som jag har fått är det faktiskt så, att nyapotentiellt hemlösa människor har fillkommit, även om det också har ordnats nyaplatser. Ingen kan garantera aft varje människa i eller någonannanstans i landet har möjlighet aft få tak över huvudet varje nattinstundande vinter. Så länge som inle varje människa i del här landet harmöjlighet att få tak över huvudet instundande vinter, måste det. Ombostadssituationen för socialt utslagna Omsvårt rörelsehindrade elevers rätt till gymnasieutbildning tycker jag, upplevas somett misslyckande för de socialt ansvariga både på kommunnivå och påregeringsnivå. Överläggningenvar härmed avslutad. 4 § Svar påinterpellation 1988/89:57 om svårt rörelsehindrade elevers rätt tillgymnasieutbildning AnL 13 Statsrådet : har frågat mig om jag kommer aft ta initiativ fillatt svårt rörelsehindrade ungdomars rätt till gymnasieutbildning garanterasgenom ell statligt ansvar. Låtmig inledningsvis framhålla att ansvaret för gymnasieutbildningen generelltvilar på kommunerna. Den utveckling som skett under en följd av år harinneburit att allt fler rörelsehindrade ungdomar kan få gymnasieutbildning isina hemkommuner. Detta är en positiv utveckling, som stämmer väl överens medmålen om normalisering och integrering inom handikappområdet. Detfinns dock, som framhåller i sin interpellation, en gruppsvårt rörelsehindrade ungdomar, för vilka del fordras särskilt anpassadutbildning med sociala och medicinska omvårdnadsinsatser kopplade lillundervisningen. För dessa ungdomar anordnas gymnasieutbildningendast på två håll i landet: vid gymnasium i och vidAngereds gymnasium i . Före betaladesomvårdnadskoslnaden för de rörelsehindrade eleverna vid gymnasium överstatens budget. Sedan nämnda tidpunkt svarar elevens hemkommun för ochhemlandstinget för av omvårdnadskostnaden. Denna ändring gjordes just medhänvisning till principerna om normalisering och integrering.Omvårdnadskostnaden i anslutning till utbildningen vid gymnasium haralllid betalats av kommuner och landsting. Jagär medveten om att det finns problem när det gäller gymnasieutbildning försvårt rörelsehindrade ungdomar. Olika studier som gjorts, bl.a. avintegrationsulredningen, visar att en klart mindre andel av svårt rörelsehindradeungdomar genomför gymnasieutbildning, än vad som gäller för andra ungdomar.Varför det förhåller sig så vet vi inte med bestämdhet, men enligt minuppfattning är det rimligt att anta att avsaknaden av särskilt anpassadgymnaiseutbildning på flera häll i landet är en viktig förklaring. Förnärvarande finns sådan utbildning således endast i och ,medan den helt saknas i de norra och södra delarna av landet. Jagvill i det här sammanhanget också kommentera frågan om effekten av den ändradekostnadsfördelningen vad gäller eleverna vid gymnasium. Från olikahåll har oro uttalats över denna. Enligt vad som framhållits skulle det nyasystemet bl.a. kunna få till följd att i synnerhet kommunerna inle skulle varaberedda att betala omvårdnadsavgiften och att färre svårt rörelsehindradeungdomar därmed skulle ges möjligheter att genomgå gymnasieutbildningen. Jagkan , med utgångspunkt i uppgifter omintagningen av elever , konstatera att detta inte blivit följden. Nuunder hösten har sammanlagt 18 rörelsehindrade ungdomar påbörjat reguljärgymnasieutbildning vid gymnasium, vilket är en påtaglig ökningjämfört med fidigare år. Enligt min uppfattning måste svårt rörelsehindradeungdomar ges samma möjligheter som andra aft genomgå gymnasieutbildning. Somjag påpekat, visar olika studier att det inte förhåller sig så . Med hänsynlill detta har regeringen beslutat all genom tilläggsdirektiv uppdra ålhandikapputredningen all göra en kartläggning och analys av svårtrörelsehindrade ungdomars möjligheter att genomgå gymnasieutbildning.Utredningens uppgift består bl.a. i att klargöra vilka hinder som finns för allungdomarna i fråga skall kunna påbörja och fullfölja en gymnasieutbildning samtpröva hur dessa hinder skall kunna undanröjas. Syftet är att klargöra hur svårtrörelsehindrade ungdomar skall kunna tillförsäkras gymnasieutbildningi samma utsträckning som andra ungdomar. En viktig fråga i sammanhanget är attbedöma möjligheterna att inrätta speciellt anpassad gymnasieutbildning ikombination med sociala omvårdnadsinsatser och habilitering på flera platser ilandet. har fått i uppdrag alt behandla dessafrågor med förtur. Om svårt rörelsehindrade elevers rätt tillgymnasieutbildning AnL 14MARGARETA (): Jag tackar för svaret. Jag har framställt denna interpellafion mot bakgrund avden allvarliga situation som råder förde allra svårast rörelsehindradeungdomarna i vårt land. Naturligtvis är del kommunerna som har huvudansvaret försina ungdomars utbildning. Den handikappolitiska debatt vi haft under desenaste decennierna har ju också lett till att de flesta barn med handikapp harintegrerats i den vanliga skolan. tror jag aft det är dags atf fittalitet närmare på hur de svårt rörelsehindrade elever som integrerats egentligenhar det. kanske det som vi tycker ser så lyckosamt ut bara är ensynvilla. Ur den aspekten tycker jag det är bra att handikapputredningen nu kantitta djupare i problemafiken. Men, , det är inte det vi diskuterar i dag.Och låt oss inte förledas fill atf göra en stor och principiell debatt av denkonkreta verkligheten att ca 50 mycket svårt rörelsehindrade ungdomar behöversärskilt stöd för att klara av sin skolgång. Vad har då hänt sedan staten ensidigt beslöt attkommunerna och landstingen från skulle stå för helakostnaden för elevens skolgång och omvårdnad? Det kosfar omkring 500 000 kr.per år. Ja, runt om i landet har rapporter kommit om att dessa svårthandikappade ungdomars rätt till gymnasieutbildning plötsligt ifrågasatts. Småkommuner har tyckt att det blivit för dyrt. Än mer betänkliga har de blivit närde förstått att gymnasietiden kanske blir i stället . har gjort en undersökning kring vad somhänt sedan kommuner och landsting fått ta hela kostnaden. Det är en läsning somvisar att kommun efter kommun uttryckt stor irritation. 1 ett fall har man fåttpröva Om svårt rörelsehindrade elevers rätt tillgymnasieutbildning rättentill skolgång genom att överklaga via socialtjänstlagen. Socialstyrelsensslutsats är klar: "Sammanfattningsvis bekräftar och förstärker rundfrågningendet intryck och de synpunkter som framförts i skrivelser." 1 dessaskrivelser har man entydigt sagt all staten måste ta kostnadsansvaret; annarskommer handikappade ungdomars behov i kläm. har klart sagt samma sak: Staten bör lakostnadsansvaret, och del krävs snara åtgärder. Styrelsen för vårdartjänst säger detsamma och har i sittbudgetäskande klart visat hur verksamheten kan gå till. HCK och den aktuella handikapporganisationen skräderheller inle orden när de kräver detta. Alla säger samfällt att rörelsehindrade elever i dagkommer i kläm. Finns det någon mer samlad expertis på detta område? Jag frågar,eftersom statsrådet i sitt svar säger att detta inle blivit följden av det nyasystemet. Del är ett för mig helt obegripligt uttalande, som i alla fall integrundar sig på fakta utan på önsketänkande. Man måste också ställa sig frågan: Varför är det skillnadpå hur man från statens sida behandlar svårt rörelsehindrade elevers behov ochdöva och gravt hörselskadade elevers behov? Jag skulle vara tacksam om jag fickett svar på den frågan. Det finns statliga specialskolor för t.ex.hörselskadade. Dessa elevers hemkommuner betalar vanlig inlerkommunalersättning för de elevernas skolgång. Den ersättningen är endast något högre änvad som gäller för andra elever som får sin skolgång i en annan kommun. Men staten står för merparten av de extra omkostnader somuppstår, t.ex. för installation av texttelefoner i elevhemmen. Del är ettalldeles utmärkt exempel på ett slags omvårdnad som har betydelse förskolsituationen i stort. Och staten tar sitt kostnadsansvar. För de myckel svårt rörelsehindrade eleverna blirbredvidkostnaderna kring undervisningssituationen naturligtvis ännu högre. Menhär har staten inget kostnadsansvar alls. I denna sax sitter nu 50rörelsehindrade ungdomar. Varför denna skillnad på det statliga ansvaret, BengtLindqvist? Än mer förvånad blir man när man läser vad riksdagenfakfiskt har beslutat , senast . Så här har riksdagensagt: "Deras möjligheter får inte vara beroende avhemortskommun. Statens ansvar för dessa ungdomars möjligheter fillgymnasiestudier bör slås fast." Hur ser dådetta statliga ansvar ut? Jag är besviken över svaret. Alt handikapputredningenmycket väl kan och bör se över rörelsehindrade ungdomars skolproblem i stort ärnog bra, men vi får inte använda handikapputredningen till atf stoppa konkretaåtgärder som vi alla redan vet behövs! Det är att missbruka en nödvändigutredning. Varför måste vi utreda det vi redan vet? Vi vet att dennalilla grupp behöver särskild utbildning, precis som döva ungdomar. Varför dåinte ge dem den rätten? AnL 15BARBRO (): I anser vi att alla barn och ungdomarskall ha samma räll och möjlighet till utbildning, så att de senare i livetskall kunna försörja sig själva och också bidra till den allmänna utvecklingeni landet. Den här interpellationsdebatten är föranledd av att vissasvårt handikappade ungdomar förvägras denna möjlighet till gymnasieutbildning.Fram t.o.m. hade staten ansvaret för finansieringen avgravt rörelsehindrade elevers skolgång vid gymnasium. Staten har genom styrelsen för vårdartjänst ansvaret fördem som bedriver eftergymnasiala studier vid folkhögskola, universitet ellerhögskola. För att komma så långt måste man emellertid ha genomgått gymnasiet.De allra flesta ungdomar, även handikappade, kan gå i gymnasiet påhemorten. Det är alltså en myckel liten grupp, uppskattningsvis 50-70 elever,som inle kan göra det beroende på att de är mycket gravt handikappade. Från debiteras kommuner och landstingutbildningskostnaden för elever som studerar vid gymnasium. Dethar nu visat sig all vissa kommuner infe klarar denna kostnad, vilket i sin turmedfört att berörda ungdomar inte får någon gymnasieutbildning. Andra kommunerhar på ett kränkande sätt ifrågasatt utbildningen, varför elever hellreavstått. Åter andra prövar om bistånd enligt socialtjänstlagen kan utgå. Vilkaandra ungdomars skolutbildning prövas på detta sätt? säger att svårt rörelsehindradeungdomar måste ges samma möjlighet som andra att genomgå gymnasieutbildning.Därför har regeringen beslutat alt ge handikapputredningen tilläggsdirektiv atfgöra en kartläggning av dessa ungdomars möjligheter till utbildning. Del var vad jag befarade. Vad skall detta egentligen-ijänalill? Vi vet att utbildningen kostar pengar. Vi vet också att det rör sig om enmycket liten grupp ungdomar. Det finns, enligt mitt sätt att se, infe någon somhelst anledning atf gömma den här frågan i handikapputredningen, även om fråganskall behandlas med förtur. skjuter endast dessa ungdomarsproblem . Dessutom har handikapputredningen s.k. O-direktiv. BengtWesterberg har vid ett flertal tillfällen yrkat att skall ändradenna del av direktiven. Tyvärr har han fått nej. Var finns i så fall överskottatt ta av ? Jag tycker att det hade varit ett steg i rätt riktning omBengt erkänt att det var ett misstag att dra tillbaka statens ansvarför undervisningen för de rörelsehindrade ungdomarna vid gymnasiuminnan förhandlingarna med statens förhandlingsnämnd givit resultat. De ungdomar vi talar om behöver mer än andrakänna gemenskap med andra ungdomar som är i samma svåra situation som desjälva. De behöver också komma bort frän föräldrahemmet för att tränas i attklara sig på egen hand. , herr talman, vill jag fråga tog de pengar vägen som redan var anslagna för /87? Redan från debiteras ju kommuner ochlandsting kostnaderna. Alltså måste det ha blivit pengar över i budgeten. Om svårt rörelsehindrade elevers rätt gymnasieutbildning AnL 16ROSA ÖSTH (c): Det kan konstateras atf regeringen stårtämligen ensam i sin uppfattning aft staten infe nu skall ta på sigkostnadsansvaret för gravt rörelsehindrade ungdomars gymnasieutbildning. RBU,styrelsen för vårdartjänst, och harbetonat statens 2 protokoU 1988/89:39 Om svårt rörelsehindrade elevers rätt tUlgymnasieutbildning ansvar förden mycket begränsade grupp elever som del här handlar om. Inle nog med det.Även har haft samma principiella uppfattning, och del borde, kan mantycka, betyda en del i det här sammanhanget. När vi i socialutskottet första gången behandladeregeringens förslag att kommuner och landsfing skulle fa över kostnaden förundervisningen vid gymnasium uttalade sigutskottet myckel kritiskt: "Enligt utskottels uppfattning åvilar det ekonomiskaansvaret för omvårdnaden om de rörelsehindrade ungdomarna under derasgymnasieskolgång principiellt vederbörande primär- och landstingskommuner.Staten måste emellertid vara beredd atf svara för att den begränsade grupp dethär är fråga omverkligen kan erbjudas en fungerande gymnasieskolgång. ansvar fördessa ungdomars gymnasiestudier bör slås fast." föreslogatt detta skulle ges regeringen till känna, vilket också blev riksdagensbeslut. Ulskoltet framhöll också alt man snabbt måste få tillstånd ett avtal i den här frågan. Att det inle har blivit så vet vi. Del finnsfortfarande inget avtal, vilket givetvis är helt oacceptabelt. Följderna av den nya ordningen, där kommuner och landsfingdebiteras kostnaderna, visade sig snabbt. Precis som socialutskottet befaradehar i flera fall gravt handikappade ungdomar blivit lidande. Deras ärenden harbollats mellan olika nämnder, och när det framkommer exempel på all den ungehänvisas till att begära bistånd enligt 6 § socialtjänstlagen för att få sinrätt fill utbildning tillgodosedd borde det slå klart för alla att enförändring måste komma fill stånd. Det har också framkommit att kommuner harförsökt att få elever inskrivna i särskolan för att kommunen skulle komma ifrånsill kostnadsansvar. Det här är naturligtvis en mycket betungande utgift försmå kommuner. Det föreligger en mycket stor risk för att det är gravtrörelsehindrade ungdomar i just dessa kommuner som blir lidande. Det är beklagligtoch obegripligt aft dessa uppgifter helt tycks ha gått regeringen förbi. En annan centerpartist, , och jag observeradeden olyckliga utvecklingen och väckte en motion , alltså . Vi krävde att staten skall takostnadsansvaret för den utbildning det är fråga om i varje fall fram till dessatt man får till stånd en skolutbyggnad och ell avtal som på annat sätttillgodoser de här elevernas rättmätiga krav. Vid behandlingen av motionen var socialutskottet av sammaprincipiella uppfattning som fidigare, men uttryckte sig litet mindre distinkti sitt uttalande . Utskottet nöjde sig med att förutsätta atf fråganskulle bringas till en snar lösning. Det ledde till en reservation från centernoch vpk på den punkten. Det är, herr talman, infe på något sätt försvarbart allnuvarande tillstånd tillåts fortsätta. Frågan är inte betjänt av att dränkas ien stor utredning. Den är redan utredd. Det enda som behöver klargöras är vargränsen går för att utbildningen skall komma i fråga, och det bör vara ganskalätt atf avgöra mot bakgrund av den erfarenhet man har vid framför alltSkärholmens gymnasium. Av behandlingen i står ett faktumklart: har begärt alt staten skall ta sitt ansvar. Jag måste fråga statsrådet: regeringen alldelesointresserad av vad ull alar? Jag undrar också om ärointresserad av de uppgifter som kommit från bl.a. RBU? Jag tror inle att det är på det sättet. Jag tror snarareatt statsrådet har kommit till korta vid sina kontakter medfinansdepartementet, vilket jag djupt beklagar. Om svårt rörelsehindrade elevers rätt UU gymnasieutbildning AnL 17MARGO (vpk): Jag vill, precis som tidigare talare, påminnastatsrådet om vad socialutskottet gav regeringen till känna sist när det här ärendet behandlades i kammaren. Utskottet säger aft det är kommunerna som principiellt har ansvaret för de här elevernas skolgång. Jag kan inte se annat än alt "principiellt" skall tolkas så, all man om verkligheten kräverdet måste gå utanför denna "principiella" ansvarsfördelning. Utskottet slårvidare fast att staten har ett ansvar för att de här eleverna får möjlighet lillgymnasiestu dier.