prot · GC0939 · 1988-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1988/89:39 1 § Justerades protokollet för . 2 § Svar på interpellation 1988/89:59 om bättrevårdmöjligheter för HIV-smittade narkomaner AnL 1 Socialminister : har frågat mig vilka åtgärderjag avser att vidta för aft åstadkomma bättre vårdmöjligheler för HIV-smittadenarkomaner, som är beroende av tung narkotika. Spridningen av HIV bland narkotikamissbrukare har letttill en intensifiering av kampen mot missbruket. Staten har satsat140 milj. kr. ur del särskilda aidsanslaget för alt utveckla en offensivnarkomanvård. Därutöver har 35 milj. kr. avsatts för innevarandebudgetår som ett särskilt statsbidrag för att utveckla tvångsvården förnarkotikamissbrukare. Utöver detta har storstadsregionerna fått särskilda bidragfill det smitfföre-byggande arbetet. gavs sammanlagt 135milj. En stor del av detta anslag gär till insatser inom narkomanvården.1989 kommer 120 milj. kr. atf fördelas fill storstadsregionernas förebyggandearbete. Till detta skall läggas de betydande insatser som huvudmännensjälva har tillfört narkomanvården. De stora satsningarna har resulterat i en mycket snabbutveckling av narkomanvården. Drygt 60 nya öppenvårdsenheler och ett tjugotallänsprojekt har kommit i gång. Drygt 100 nya platser och ca 200 platser i familjevårdhar tillkommit. Ett hundratal samordningsprojekt mellan kriminalvården ochnarkomanvården har startats. Frivilliga organisafioner har fått ökat stöd. Det finns nu fyra aidssjuka missbrukare. En rad speciellaproblem kommer att uppstå i samband med att allt fler missbrukare får aids.Aidssjuka missbrukares situation kommer atf skilja sig från andra aidssjukas. Missbrukarvården måste utveckla nya metoder för att kunnage stöd ät dessa missbrukare. Detta utvecklingsarbete måste ske i samverkanmellan infektionssjukvården och psykiatrin. Såväl somsocialstyrelsen har tagit olika initiativ för alt påskynda dettautvecklingsarbete. Bl.a. har ekonomiskt stöd lämnats lill olika projekt inominstitutions- och familjevården för alt utveckla former för ett bättreomhändertagande av HIV-positiva och aidssjuka missbrukare. Stöd har ocksålämnats till ett särskilt narkomanvårdsteam på , för där skall få Prot.1988/89:39 hjälp att samordna sina insatser med narkomanvården. Kommuner och landsting haransvaret för vård och behandling av Om bättre vårdmöjligheter för HIV-smittade narkomaner HIV-positivaoch aidssjuka missbrukare. och har haftsärskilda överläggningar med och ombehovet av nya insatser. Detta har också diskuterats vid ett särskilt möte iaidsdelegationen. och landsfing redovisade dåvilka ytterligare åtgärder som skall vidtas för dessa grupper. Bl.a. skall etthem för aidssjuka missbrukare inrättas. Boendeformer skall förbättras förbostadslösa missbrukare. Ett nytt forskningsprojekt har startats för all följasamtliga HIV-smittade missbrukare. Vidare planeras tvä nya LVM-hem. Inom sjukvården skall avgiffningsplatser för somatisktsjuka HIV-smittade missbrukare inrättas liksom en avdelning och ettbehandlingshem för psykotiska narkotikamissbrukare. Vidare skall en enhet förpersoner som döms enligt smittskyddslagen startas. Vidare kommer att utveckla sittmetadonprogram i syfte atf minska kön och väntetiderna för metadonbehandling.Bl.a. skall ett inackorderingshem och två behandlingshem inrättas liksomsärskilda team för samarbete med och . Frivilliga organisationer spelar också en stor roll iarbetet med att stödja aidssjuka missbrukare. Ett exempel på en organisationsom fått stöd är narkomaner, som bedriver terapioch gruppsamtal och planerar gruppboende för aidssjuka. organiserarockså en verksamhet med ideellt arbetande stödpersoner. Ett annat exempel är , somhar fått stöd för en särskild verksamhet för anhöriga till HIV-positiva ochaidssjuka missbrukare. Med denna redovisning har jag velat peka pä den mångfaldav insatser som pågår. Jag vill understryka att såväl narkomanvårdensom sjukvården står inför helt nya problem när fler missbrukare får aids-problem som inte kan lösas pä ett enkelt sätt. Jag kan försäkra GullanLindblad att mycket betydande ansträngningar görs för att påskynda utvecklingenav nya insatser. AnL 2 (): Jag ber att få tacka socialministern för ettutförligt svar, där hon redogör för de åtgärder som har vidtagits ellerplaneras när del gäller HIV-positiva narkomaner. Det rör sig utan tvivel om enmångfald åtgärder, som det sägs i svaret, men vi vet alla all de trots alltinte räcker till. Anledningen fill min interpellafion var personalens vidRoslagsfulls sjukhus förtvivlade utrop i pressen för sedan. Den hårtarbetande personalen lider av aft se att de patienter som vårdats på sjukhusettvingas tillbaka till ett liv direkt på gatan i prostitution och brottslighet.Det finns varken bostäder eller möjlighet fill fortsatt vård för dem, menarpersonalen. Det är alldeles klart aft resurserna infe räcker till, trots deinsatser som görs och de som planeras. I kunde vi läsa braskande ochhemska rubriker: Dödens väntrum. Del handlade om tunnlarna under city, därett fyrtiotal djupt nedgångna narkomaner håller till bland hundratals andrahemlösa. Flera av dem är svårt sjuka. Några uppges vara döende i aids. avde människor som väntar på metadonbehandling saknar fast bostad och tvingashålla till här i den djupaste förnedring, enligt tidningsartikeln. Vad som utspelar sig i tunnlarna under ärsannerligen inte värdigt ett välfärdssamhälle. Det tror jag att vi alla kanvara överens om. Vi har alla ett ansvar för att dessa svårt sjuka människorbereds hjälp och vård. Vi har också ett ansvar för all de HIV-smittade inlesprider smittan vidare genom prostitution. Socialministern har redogjort för attstorstadsregionerna fått särskilda bidrag och all nya kontakter uppenbarligenhar tagits rörande behovet av nya insatser. En del bidrag har redan lämnats. Kommer socialministern att föreslå ytterligare statligamedel, eftersom kommunens och resurser med all tydlighet interäcker till? Kan vi förvänta oss att de planerade åtgärderna kommer till inomen myckel snar framtid? Jag tänker då särskilt på den utökade möjligheten lillmetadonbehandling. Om bättre vårdmöjligheter för HIV-smittade narkomaner AnL 3 (): Liksom är jag imponerad av mångfalden ochbredden när del gäller de åtgärder som socialministern redovisar. Det är barasorgligt all intrycket bland dem som är berörda av verksamheten och bland demsom kan avläsa resultatet på gräsrotsplanel, här liksom i så många andrasammanhang, inte alls motsvarar den rikedom av åtgärder som socialministernredovisar. Väldigt ofta mäter vi politiker vårt arbete i insatser. Vi harkanske inget annat språk. Men människorna mäter vårt arbete i resultat, ochgapet mellan åtgärder och resultat är ofta mycket stort. Jag skulle, liksom , vilja ställaytterligare några frågor kring meladonproblemel. har det nämligenvarit en lång väntetid för metadonbehandling. De människor som har bedömts varamogna för metadonbehandling har tvingats vänta eller längrepå att få den behandling som de behöver, framför allt pä grund av atfresurserna har varit för snävt tilltagna. Regeringen har inte velat bevilja deresurser som har begärts av dem som är ansvariga för arbetet. Resultatet harblivit att narkotikaberoende människor har tvingats vänta väldigt länge påmetadonbehandling. har dessutom i ovist nit satt ett tak på 300personer som skall få genomgå metadonbehandling, även om fler personer uppfyllerkriterierna för metadonbehandling. Detta tak tror jag snart har uppnåtts. Jag vill ställa följande fråga till socialministern: beredd att nu sätta in alla krafter på att se till att köernaelimineras, och jag menar verkligen elimineras och infe kortas, så att del somhar skett inle sker igen, nämligen all förtvivlade narkomanerdör i kön till metadonbehandling. Det har i debatten om metadon och om renasprutor talats myckel om dubbla budskap. Jag har för min del mycket svårt attförstå detta resonemang. Samhällets mål är självfallet i första hand aft setill att så få människor som möjligt använder narkotika. Otn bättre vårdmöjligheter för HIV-smittade narkomaner Prot.1988/89:39 narkotikabruket är också i HIV-sammanhang den första försvarslinjenmot sjukdomens ytterligare spridning. Alt man aktualiserarmetadonbehandling och att man kräver tillgång till rena sprutor under striktläkarkontroll beror på aft man vet att det också behövs en andra försvarslinje,eftersom man vet att inle alla av dem som är beroende av tung narkotika går atfavvänja frän narkotikabruket. Att man då finner det nödvändigt medmetadonbehandling och med distribution av rena sprutor baseras pä insikten omatt denna andra försvarslinje är nödvändig. Jag hoppas att även socialministern nu vill bidra till denopinionsbildning där det klargörs aft det inte är fråga om dubbla budskap.Samhället är förvisso mot brott, men del är inte ett dubbelt budskap när manbehandlar även brottslingar mänskligt. En mänsklig behandling av brottslingarinnebär inte alt samhället är för brott. Självfallet är samhället mot brott ochskall motverka brott. Men de som begår brott skall inte av denna anledningbehandlas omänskligt. Vi har i denna riksdag bestämt att även brottslingarskall behandlas mänskligt. Samhället är emot narkotika och kämpar med all kraftmot narkotikabruket, men även de människor som har hemfallit åt narkotikabruketskall behandlas mänskligt, och de skall få den sjukvård som de behöver. Viskall hjälpa dem att inte bli smittade av HIV. Det är mycket viktigt att vitillsammans med kraft försöker kämpa för båda dessa mål och visa aft det interåder någon motsättning mellan all bekämpa narkotikabruket och att arbeta fören mänsklig behandling av de människor som lider och som har blivit offer förnarkotikabruket. AnL 4 Socialminister : Jag noterar att både och DanielTarschys ändå måste medge att en mångfald insatser görs när det gällernarkotikamissbrukarna, som vi nu diskuterar. När presenterade sitt förslag fill enfortsatt försöksverksamhet med ett sprututbytesprogram hade jag tillsammansmed de ansvariga i och en presskonferens. Därredovisades de insatser som hade gjorts men även en lång rad nyainsatser som var på gång, och det är dessa som jag har försökt redovisa i mittsvar. tog i sitt inlägg upp den oro som kom tilluttryck i det öppna brev som personalen vid en avdelning på Roslagsfullssjukhus ställde lill mig. Men även beträffande människor som arbetar på enavdelning på ett sjukhus inom landstingefs område gäller aft de inte alltidkänner till alla de insatser som görs. En grupp av mina medarbetare har talatmed personalen på denna avdelning, informerat den och tagit del av personalenserfarenheter och hur den upplever sin situation. Som jag har sagt i mitt interpellationssvar harsocialdepartementet bl.a. beviljat medel fill ett särskilt team på Roslagstullssjukhus för aidssjuka narkotikamissbrukare. Av någon anledning - jag måsteuttrycka min förvåning - har denna verksamhet inte kommit i gång, och pengarnaligger outnyttjade, vilket vi har påpekat. Det hjälper alltså infe alltid attstaten beviljar medel. Man måste också se till atf den verksamhet som medlen äravsedda för och som har efterfrågats kommer i gång. Jag hållermed om aft det infe är värdigt med en situation sominnebär att sjuka människor ligger ute och infe fär någon vård. Beträffande frågor om ytterligare medelhar jag i svaret sagt att 120 milj. kr. 1989 kommer aft fördelas fill storstadsregionerna.Om ytterligare medel kommer atf utgå kan jag inte säga. Både och tog i sinaanföranden upp metadon. I har vi ett mycket strikt metadonprogram,vilket jag tror att alla är överens om att vi skall ha. En heroinmissbrukareskall inte helt plötsligt kunna säga att han vill ha metadon. Han skall bl.a.ha deltagit i många olika frivilliga program innan han kan fåmetadonbehandling. Jag tror att vi är överens om dessa kriterier. Som har en stor majoritet av sagt att man skall ha ett tak på 300personer som får metadonbehandling. Verksamheten i har dessutom byggts uf. Det finnsför närvarande tvä enheter som lyder under S: t . Det finns, såvittvi vet, ungefär 100 heroinmissbrukare på denna väntelista. Men landstingetvidtar nu åtgärder för att minska väntetiderna och bygger ut en verksamhet föratt kunna ta emot ungefär 240 patienter. Bl.a. skall ett nytt team och ettdagcenter inrättas, och i samarbete med kommunen skall ett inackorderingshemför dem som är bostadslösa inrättas. Jag tycker alltså aft ochStockholms landsting gör myckel fina insatser. Jag tyckte att det verkade som om på någotsätt måste förklara varför han har intagit sin ställning när det gäller atfrena sprutor och metadon infe står i konflikt med den narkotikapolitik som viför. Jag är inte beredd aft dela denna uppfattning. Onekligen tycker många unganarkotikamissbrukare att det är fråga om dubbla budskap - vi får många bevisfrån bl .a. här i för detta. Jag kommer att ta emot en stor uppvaktning frånolika organisationer som inför mig kommer atf säga aft de inte anser attförsöksverksamheten skall utökas och att de inte anser att det är ett sätt attminska smittspridningen. Jag är beredd att lyssna till alla. Som är tidsplanen sådan att regeringen skall ge fill känna omprogrammet skall utökas eller vilka åtgärder som är nödvändiga att vidta. Jag håller helt med aft alla krafter skallsättas in för att se fill aft narkotikamissbrukare, HIV-smittade och aidssjukaskall få en mänsklig behandling och en mänsklig vård. Om bättre vårdmöjligheter för HIV-smittade narkomaner AnL 5 (): Jag tror atf socialministern har alldelesrätt i atf det inte alltid hjälper alt bevilja medel. Det är trots alltresultatet som räknas - precis som sade tidigare. Tyvärrförekommer det incidenter där medel inte utnyttjas eller där man infe kommer igång tillräckligt snabbt. Det finns naturligtvis skäl, infe minst förregeringen, atf se fill att de beviljade medlen används. Naturligtvis är dettai första hand en uppgift för landstingen och kommunerna. Men vi vet ju attlandstingens och kommunernas resurser inle räcker till. Vi vet atf av de HIV-positivainjekfionsmissbrukarna bor i storstadsregionerna, framför allt . Om bättre vårdmöjligheler för HIV-smittade narkomaner Prot.1988/89:39 personer. Det är klart att det kan vara svårt för både landsting ochkommuner att klara de väsentligt ökade kostnader för vård ochläkemedel som detta innebär. Jag har trott mig utläsa av svaret attsocialministern delar min uppfattning att om resurserna inle räcker till har viett övergripande statligt ansvar. Vi får se till alt staten tar ett ekonomisktansvar när myckel farliga smittsamma sjukdomar uppträder med ett explosivtspridningsförlopp. Jag vill tolka statsrådets svar positivt. Jag vet attsocialministern lägger ner ett betydande arbete i dessa frågor, och jag villgärna uttrycka min uppskattning för det. Jag tillhör dem som anser att detfinns ett värde i att vi från olika politiska partier strävar ål samma håll idessa frågor. Detta hindrar inte att vi ibland är litet otåliga. Jag tror aftdel är mycket bra att vi har en sådan öppen debaft så att det kommer ufinformation i samhället om vad som händer och sker. Del är trots allt inte vadvi sysslar med i , eller aidsdelegationen som gäller,utan del är den karga verkligheten. Jag har avsiktligt inte tagit upp de fria sprutorna tilldiskussion, eftersom jag vet att det pågår en försöksverksamhet,som har givit fortsatt tillstånd lill. Jagharsjälvinte tagitnågon slutlig ställning i denna mycket svåra fråga. Men jag brinner av otålighetnär det gäller metadonprogrammet, och jag hoppas att jag kan lita påsocialministern aft så myckel som någonsin kan hända kommer att ske. AnL 6 (): Jaghar inga problem allsmed att förklara varför jag bådevill bekämpa narkotikamissbruket och förhindra alt narkomaner blir smittade avHIV. Jag har länge arbetat för detta. Atf jag försökte förklara alt del inferåder någon motsättning mellan målen beror på atf jag tror all många i kammarenbehöver hjälp med atf fä klart för sig att det är fråga om två försvarslinjer ikampen mot HIV och att det därvidlag infe råder målkonflikter. Jag noterar till min glädje att socialministern är inne ien fas då hon lyssnar på alla och alt är inne i en fas där honinte har tagit slutgiltig ställning. Jag tycker aft det är ett framsteg när vihar kommit till detta öppna skede i debatten, och jag hoppas aft detta snartkommer aft leda till en fas där vi alla är överens om en klok politik. Vi är i denna kammare även överens om att viskall föra en restriktiv meladonpolitik. Med restriktiv metadonpolifik menasatt man skall få metadon enbart om man uppfyller vissa kriterier, t.ex. om maninte har lyckats vänja sig av med narkotikabruket trots flera försök och omvissa andra medicinska kriterier är uppfyllda. Så långt är vi alla överens. Menvi är inte överens om att del skall finnas restriktioner i form av den kö somvi har haft . Alt den kön funnits, och vållat ett oerhört lidande,beror faktiskt inte på något annat än atf resurserna har varit för små. De somhar skött verksamheten har inte fått de resurser de har begärt. Jag har inte anledning atf inlåta mig i polemik medStockholms läns landsting. Jag tror att man gör goda insatser där, och jaghoppas aft man där kommer att fä de resurser som landsting inle harfått tidigare. Dessutom hoppas jag aft landsting kommer att få deresurser som behövs föratt arbeta av sin kö, som fortfarande består. fannsdet 140 personer i kön, och väntefiden kunde sträcka sig upp fill . Detär detta som är en oacceptabel restriktion. Det är inte på detta sätt som vihar velat föra en restrikfiv meladonpolitik. Är inte dessa missbrukareinställda på metadonbehandling är de i praktiken ofta inställda på kriminalitetoch prostitution. AnL 7 (): Jag har fått information från många olikahåll angående de fria sprutorna, och uppgifterna är helt motstridiga. Det ärverkligen svårt att ta ställning i frågan. Jag har därför akfivt börjatringa runt till olika behandlingscentra för narkomaner. Jag tänkte att jagmåste ringa direkt och höra hur de som tar hand om narkomanerna ställer sig ifrågan. Är de positiva eller är de negativa? Jag hann ringa till fyra olikacentra. Det var centra som behandlade ungdomar och sådana som behandlade äldreoch ganska långt nedgångna narkomaner. Vid samfliga behandlingscentra sade defillfrågade helt klart nej fill fria sprutor. All personal sade nej, bådeläkare och övrig personal. är jag rent ut sagt ännu mer förvirrad. Jag vädjar fillsocialminister all ge mycket god ledning fill riksdagsmännenoch så mycket information som det någonsin går. AnL 8 Socialminister : säger all"socialministern är inne i en fas då hon lyssnar på alla". Men minuppgift är alt lyssna till alla. Jag har ursprungligen lärt mig att lyssna tillrörelsen. Här, , lyssnar jag fill många rörelser för att få vetavilken uppfattning som råder. När program presenterades, DanielTarschys, fanns det i aidsdelegationen en myckel stor tveksamhet mot atfutvidga försöksverksamheten. Jag har också nämnt den tidsplan som finns. Viskall i en hearing se om försöksverksamheten eventuellt kolliderarmed den narkotikalagstiflning vi har. Jag tror inte, , att metadonprogrammetsutnyttjande beror på pengar. Också när det gäller metadonprogrammet har skildagrupper olika uppfattningar om vårdideologin och hur det hela skall hanteras. Först och främst har noga lärt mig, och där är han en god läromästare, att vi skall tala omrena sprutor och inle fria sprutor. har utarbetat ett förslagom ett utvidgat sprututbytesprogram på ett större antal infektionskliniker.Programmet bereds nu i . anordnas deten hearing, där man just skall titta på de lagliga effekterna av detta program.Riksdagen har beslutat att regeringen skall till redovisa om mantänker vidta nya åtgärder. Regeringen kommer i någon form, proposition ellerskrivelse, att redovisa sin syn lill . Jag lovar att den skall bli såutförlig som möjligt. Talmannen anmälde att DanielTarschys anhållit all till protokollet få antecknat aft han inte ägde rätt tillytterligare inlägg. Om bättre vårdmöjligheter för HIV-smittade narkomaner Överläggningen var härmed avslutad. Prot.1988/89:39 3 § Svar på interpellation 1988/89:64 om bostadssituationen försocialt Om bostadssituationen för socialt utslagna AnL 9 Socialminister : Herr talman! PärGranstedt har ställt följande frågor fill mig om bostadssituationen för socialtutslagna: Har regeringenen överblick över den totala situationen när det gäller uteliggare i helalandet? Vilka åtgärderavser regeringen all vidta för att säkersfälla att ingen människa i Sverigeskall behöva slå utan tak över huvudet? Bostadslöshet är ett allvarligtproblem framför allt i storstadsregionerna, men det finns också i andra delarav landet. Antalet hemlösa personer har alltid varit svårt att beräkna. Man kankomma fram lill mycket olika antal beroende på vilka definitioner som används.Gruppen bostadslösa består till stor del av personer med omfattande missbrukeller andra psykiska och sociala problem. harsocialvården arrangerat tillfälligt boende för klienter som helt saknar bostad. Villkoren för gruppen bostadslösa har varierat under desenaste decennierna. Det hänger framför allt samman med förändringar inombostadssektorn. Vid bostadsbrist har dessa människor svårt att hävda sig ikonkurrensen om bostäder. I en nyUgen genomförd studie i kommer man framlill slutsatsen att tillgången på såväl bosläder som platser för institutionsvårdi har minskat. Detta innebär bl.a. en ökad belastning på befintligahärbärgesenheter till följd av längre vislelselider och fler återbesök. I Stockholmsundersökningen framkommer vidare all det underår 1987 alltid funnits ett överskott på platser vid de olika härbärgena.Möjligen kan marginalerna under vissa perioder ha varit något i underkant. Från och har jag fått liknande uppgifter.Även om situationen har förvärrats , har det allfidfunnits platser vid de kommunala eller kyrkliga härbergena, hotell eller andraformer av jour- och kortlidsboende att erbjuda vid akuta behov av övernattning. De tungt problembelastade människor som det gäller ärvanligtvis inte hjälpta endast med egen lägenhet. Därutöver kan det krävasolika typer av skyddat boende och andra stödinsatser. Det är inte ovanligt attkommuner utvecklar former för gruppboende med kontakt med öppenvårdsmottagningaroch hemservice för att ge stöd och skapa en social gemenskap och därmed en möjlighetför dessa människor att klara av ett eget boende. En grundläggande förutsättning för det sociala arbetet medutsatta grupper är att deras bostadssituation är tillfredsställande löst. Även om tillgången till platser inom jour- och korttidsboendet under huvuddelen av året täcker de akuta behoven kan det vara vikfigt aft ytterligare utveckla olika former av skyddat boende, främst i storstäderna. I de berörda kommunerna gör man nu också ansträngningar för aft förbättra situationen. I finns exempelvis konkreta planer pä att öppna fler boendeenhe- ter för den här gruppen hjälpbehövande. 10 måste samverka medandra kommunala organ, bosfadsföre- lag m.fl.Även församlingar och andra ideella organisationer gör ell viktigt arbete förde bostadslösa. Eftersom boendeproblemen för de socialt utslagna delvissammanhänger med situationen inom missbrukarvården vill jag också understrykavikten av att kommunerna ägnar stor uppmärksamhet också åt de mest utsattagruppernas behov av stöd och vårdinsatser. Enligt socialtjänstlagen är detsocialnämndens uppgift att främja den enskildes rätt till bostad och att biståmed värd eller andra former av socialt stöd vid behov. Om bostadssituationen för socialt utslagna AnL 10 PÄRGRANSTEDT (c): Jag ber all få tacka för svaret på mininterpellation. Jag uppfattar det som ett allvarligt försök att ge ett utförligtoch analytiskt svar på min fråga. Däremot måste jag tyvärr konstatera all detfaktiska innehållet i svaret är myckel tunt och otillfredsställande. Man skulle kunna komprimera svaren på de två konkretafrågor som jag ställde så här: På min fråga om regeringen har en överblick översituationen är svaret uppenbarligen nej.