prot · GC0911 · 1988-12-31 00:00:00 — Detta mål, i förening med de fidigare fastställda målenaft kärnkraften skall vara avvecklad och aft vattenkraften infeskall byggas ut ytterligare, begränsar våra handlingsalternativ när det gällerenergiförsörjningen. I stort sett handlar det nu - förutom om bättrehushållning - om vindkraft och bioenergi, dvs. energi som kan utvinnas t.ex. urved. För aff stimulera hushållningen behövs enligt vår meningen aktiv statlig prispolifik på energiområdet. Successivt höjda priser påenergi är det effektivaste sättet att driva fram ny och mer energisnål teknik.Det är beklagligt att socialdemokraterna, som annars älskar aft tamarknadskrafterna i örat, på just denna punkt vill överlåta utvecklingen heltåt dessa krafter. Potentialen när det gäller atf producera energi med vindoch biobränslen är betydande. Däremot är ingen av dessa energikällor färdig fören snabb utbyggnad under de allra närmaste åren. Därför behövs tid förforskning och utveckling. Det är angeläget atf de insatserna kraffigt ökarunder åren framöver. Men, herr falman, om vi genomför en alltför snabb avvecklingav kärnkraften kommer inte tiden aft räcka till för utvecklingen av vindkraftoch biobränslen. Då blir vi i stället hänvisade fill fossila bränslen, alltsåolja, kol och gas. Vid en mycket snabb avveckling, t.ex, , sommiljöpartiet har föreslagit, skulle det leda fill kraftigt ökade utsläpp avbl.a, svavel och koldioxid. Det är från miljösynpunkt helt oacceptabelt. Men även den tidigareläggning av kärnkraftsavvecklingensom socialdemokraterna drev igenom i kommer atf framtvingaen storskaUg satsning pä fossila bränslen. Också om svavelutsläppen i dettidsperspektivet kan kommer den atf leda till ökade utsläpp avkoldioxid. Infe heller den linjen är ur miljösynpunkt acceptabel. För en i ordets rätta mening miljöengagerad riksdag voredet en angelägen uppgift aft se till aff den socialdemokratiskaminoritetsregeringen inte medverkar fill en ökad användning av fossilabränslen. Men i själva verket är flera av de partier som säger sig vara ellervilja bli goda miljöpartier beredda aff driva oss in i ett ökat beroende avsädana bränslen med de negafiva miljökonsekvenser det kommer aff fä. I den härfrågan känner vi i oss ensamma i det gröna. Jag vill fråga : Hur kommer regeringen aftagera för atf målet om kärnkraftsavveckling skall nås utan aftkoldioxidutsläppen från svenska kraftverk ökar? Atf klara målen för energipolifiken är en avde stora polifiska utmaningarna under . En annan är hur viskall kunna möta deproblem som sannolikt väntar på svensk arbetsmarknad . Enviktig orsak till dem är det som kommit aft kallas "älderschocken",dvs. atf andelen personer kommer atf minska och andelen iicke yrkesverksam ålder följaktligen aft öka. Problemet kommer aft bli särskiltallvarligt , men redan nu har vi fått en försmak av hur detkommer atf bli på många häll. Debatten om arbetet har länge gällt frågan hur alla skallkunna få en rimlig andel av det betalda arbetet. Utgångspunkten har med andraord varit aft det finns gott om arbetsvilliga personer men ont omarbetsfillfällen. I det syftet har man t.ex. diskuterat arbetstidsförkortning. Problemet framöver kommer med all sannolikhet att mer varahur vi skall kunna få tag på människor som vill och kan utföra vikfigaarbetsuppgifter. Hur mycket tid varje människa skall använda för betaltarbete måste naturligtvis var och en själv avgöra. Men vilken avvägning denenskilde gör är vikfigt inte bara för henne själv. När man använder tid för sig själv och sina närmastekoncentreras glädjen och nyttan av den fiden till denna krets. När man i stället utför betalt arbete ger det en utkomstsom förhoppningsvis kan göra livet vid sidan av arbetet lättare atf leva. Mendet innebär också aff man delar med sig fill människor utanför den närmastekretsen. Först och främst får dessa naturligtvis glädje av självaarbetsinsatsen. Det gäller oavsett om man arbetar inom vård, omsorg ochutbildning eller inom indusfri och handel. Dessutom gär en ansenlig del avinkomsten fill skaft och därmed till aft finansiera gemensamma angelägenheter. Även om fördelningen av tiden mellan betalt arbete ochandra akfiviteter avgörs och måste avgöras av den enskilde påverkar vi genompolitiska beslut den avvägningen. Det sker t.ex. genom arbetsfidslagsfiffningoch skatter. Det finns de som vill ändra lagstiftningen sä affmänniskor stimuleras att använda mer tid åt egna aktiviteter och mindre åtbetalt arbete. En del vill med lag tvinga alla fill sex timmars arbetsdag.Andra vill utforma skaften sä aff heltids- och merarbete missgynnas ochdeltidsarbete gynnas. Jag ifrågasätter självfallet inte aft alla behöver förfamiljen och för rekreation eller atf många gör väsenfliga insatser för andramänniskor genom obetalt arbete. Men det hindrar inte aft om fler och flerväljer aft minska sitt betalda arbete så rycks en del av grunden förvälfärdsstaten undan. Välfärdsstaten bygger till stor del på aft människor harintresse av betalt arbete och atf de är beredda aft avstå en del av betalningenfill skaft för aff finansiera offentliga tjänster och transfereringar. Visserligen kan säkert somliga ersätta den trygghetvälfärdsstaten erbjuder med privata arrangemang, t.ex. försäkringar, och andrakan dra nytta av välgörenhet. Men en övergång fill ett sådant system skulleenligt min uppfattning hota välfärden för många människor, särskilt för dem somi dag är mest beroende av det allmännas stöd. Jag menar därför, herr talman, atf det är angeläget aft visnarare försöker stimulera än hämma betalt arbete. Vi kommer att behöva allaarbetsinsatser/ som människor är villiga atf göra under årtiondena framöver. Vihar i nätt en genomsnittlig standard och inkomstnivå där många har rådatt dra ned på sift betalda arbete. Desto mer angeläget är det att vi pä olikasätt försöker uppmuntra det. Skattesystemetmäste t.ex. utformas så atf det mer än stimulerar till arbete men ocksåtill sparande, studier och risktagande. Det är viktigt atf komma ihåg aff densom frivilligt avstår från extra arbete, därför att hon anser atf det infelönar sig, personligen förlorar ganska litet på det. Förlorarna är i ställetdels de som infe får den service de behöver, dels vi alla genom affskafteintäkferna minskar. Inte minst av det skälet är det viktigt att se tillatt arbete lönar sig bättre. Sänktamarginalskatter är viktigt om vi vill öka arbetsutbudet, men det finns en långrad andra åtgärder som är tänkbara. Låt mig bara nämna några. Enåtgärd som kan vidtas mycket snabbt är aff låta asylsökande arbeta underväntefiden. Regeringens motstånd på den punkten är obegripligt. Förtidspensioneringarnahar ökat kraftigt . Delvis kan det ses som ett uttryck för attregeringen är på väg aft överge den traditionella arbetslinjen. Det ärangeläget atf öka ansträngningarna att ge dem som förtidspensioneras nyachanser i arbetslivet. Mångaav dagens pensionärer har långt ifrån givit allt vad de har att ge iarbetslivet. Det är alltför få som utnyttjar möjligheten aft skjuta upppensioneringen till - bara någon procent av alla som när denåldern. Även de som skulle vilja möter säkert på ett psykologiskt motstånd, menibland kan också avtal eller andra omständigheter helt enkelt tvinga dem aft gå.Det är önskvärt aft den pensionsålder som på papperet är flexibel blir detockså i praktiken. Ävenbland dem som valt aft gå i pension finns det många som skulle vara beredda atfgöra en arbetsinsats, men de avstår ofta pä grund av de orimliga marginaleffektersom de möter. Ett sätt aff uppmuntra deras arbetsvilja vore aft införaett förvärvsavdrag för pensionärer, dvs. en möjlighet för dem som vill atttjäna en liten summa pengar utan aft den räknas in i den skattepliktigainkomsten. Detskulle naturligtvis ha sitt intresse atf på alla områden få pä hur man skall möta framtidens arbefsmarknadspro-blem. Men låt migför dagen nöja mig med en fråga som jag ställer också mot bakgrund av ettuttalande som finansministern gjorde i Ekot och tydligen också i etttal i gär: Är regeringen beredd att medverka till aft pensionärer skall kunnatjäna en slant utan atf behöva betala skatt på den? Ekonomiskalockbeten är viktiga för atf öka arbetsutbudet, men det räcker infe med barasådana. Det är också, herr talman, nödvändigt aft erbjuda en god arbetsmiljöoch sfimulerande arbetsuppgifter. Inte minst inom vård och omsorger behövs detockså för aff klara konkurrensen om arbetskraften. Valetär visserligen över, men kanske ändå erinrar sig ensocialdemokratisk valaffisch med texten: "Hundratusentals människor slitsut . får det vara nog!" Desom fått nog var inga privatanställda med storkapitalet som arbetsgivare. Nej,det var personer anställda i det gamla hederliga offenfliga sjukvårdsmonopolet.Så sammanfattade alltså de läget inom svensk sjukvård efter ett halvsekelssocialdemokratiskt regeringsinnehav: "får det vara nog!" Detär lätt atf hälla med dem. fär det vara nog. Det här är naturligtvis ingen ny insikt. Ändå gär dettrögt att förändra arbetsförhållandena inom vård, omsorg och utbildning. Jagkan inte komma ifrån känslan att det viktigaste skälet är att dessayrkesområden på alla nivåer utom de beslutande domineras av kvinnor. Alltförmånga politiker vågar inte i praktiken lita på kvinnorna. Vad det handlar om, herr talman, är att uppvärderatraditionellt kvinnliga arbeten. De anställda inom de här områdena måste få större ansvarför och större inflytande över verksamheten. Störreresurser mäste satsas på fortbildning och vidareutbildning. Professionalismen måste erkännas också inom omvårdnads-och omsorgsyrkena. Det mest extrema uttrycket för brisfen pä ett sådanterkännande är miljöparfiets förslag atf dessa arbetsuppgifter skall kunna tasöver av några "värnpliktiga" eller tjänstepliktiga amatörer. Nej,sjuka och handikappade om några behöver fä hjälp av kunnig och erfarenpersonal. Forskningsinsatserna måste öka inom t.ex.omvårdnadsomrädet. Vi har från sida därför föreslagit inrättandeav fler professurer i denna disciplin. Förskollärare, sjuksköterskor och andra måste få möjlighetatt göra karriär. Deras kompetens och erfarenhet behövs på chefsposter och iadministrationen och planeringen av verksamheten. Och, inte minst, förskollärare, sjuksköterskor,sjukgymnaster, lärare och andra måste få rätt aft starta eget. Det måste blistopp för det kvinnliga näringsförbud som hindrar atf idéer om en bättrebarnomsorg, omvårdnad och utbildning förverkligas. På det sättet skulle ocksåhundratusentals kvinnor kunna få fler arbetsgivare aft välja mellan, vilketskulle ge dem en starkare position, inte minst när det gäller atf förbättraarbetsvillkoren. Jag noterade aft häromveckanpä kommunaltjänstemännens kongress slog ett slag för välfärdsstaten ochtryggheten. Statsministern citerade , som sagt att "känslanav trygghet utgör ett frihetsvärde av enorm betydelse för den enskildamänniskan". Som framhöll i talet kan de flesta iSverige instämma i det uttalandet. Tryggheten är en förutsättning för frihet.Därför är välfärdsstaten ett viktigt inslag också i vår liberala vision om ettgott samhälle. Bara ett samhälle som far hand om de svaga och som ställer upp ikrislägen erbjuder en verklig frihet. Och visst ger den svenska välfärdsstaten pä mänga sätt enbetydande trygghet. Men jag menar aff ändå gick för långt närhan inför kommunaltjänstemännenslog fast atf vi i inte "behöver kännarädsla och oro inför förändringar, inför att bli gamla oeh sjuka eller för atfvåra barn infe skall fä en god omsorg och utbildning". Antingen är pinsamt omedveten om hurverkligheten ser ut i , eller så försöker han förespegla en trygghet somhan vet inte finns. För handen på hjärtat, : Nog måste man iSverige känna oro för om ens barn skall fä god barnomsorg? 53 000 barn står utan dagisplats . Deras föräldrarkänner inte den trygghet som talar om. Många av dem ärhänvisade till Mänga tvingas lämna sina barn fill en omsorg som är långt ifrån så"god" som de skulle önska. ekar allt tommare regeringens löfte atf alla somvill, såsom har beslutat, verkligen skall få dagisplafs 1991. I sinanslagsframställning konstaterar aff det skullebehövas ett årligt tillskott av barnomsorg på ca 30 000 platser. För närvarandeär utbyggnadstakten omkring 20 000 platser. betecknar målet atfnä full behovsfäckning fill 1991 som "orealistiskt". Ett problem inom barnomsorgen är aft många förskollärareflyr yrket. Ett av skälen är avsaknaden av alternativ fill den kommunalabarnomsorgen. Om målet atf alla som vill skall kunna få barnomsorg skall varauppfyllt fill 1991 är det vikfigt att alla goda krafter fas fill vara, och dämåste också enskilda initiativ och alternativ uppmuntras. Den lag som ipraktiken stoppar sädana alternafiv, den s.k. lex Pysslingen, bör omedelbartavskaffas. I samband med behandlingen av proposifionen omen förskola för alla uttalade regeringen aff det senare kunde bli aktuellt meden lag som ålade kommunerna att ge dem plats som ville ha. Det finns nu skäl,menar vi, aft pä allvar överväga aft genomföra denna lag. Det skulle sättapress på kommunerna atf bygga ut barnomsorgen. Om lex Pysslingenförsvinner fär kommunerna möjligheter atf också utnyttja enskilda alternativför atf leva upp fill lagen. Då skulle vi kunna fä den trygghet somIngvar talar om men som inte finns. Handen på hjärtat, ; Nog måste man iSverige känna rädsla oeh oro för att bli gammal och sjuk? Jag skulle vilja rekommendera aft läsa t.ex. Maj Fants bok mamma fill sin mamma. Jag vet aft man har beställtett exemplar pä statsrådsberedningen. Den är en skildring av hur hennes mordrabbas av demens och ett mycket tydligt bevis för atf den som är gammal ochsjuk och hans eller hennes anhöriga infe erbjuds den trygghet som deborde ha rätt fill. Ungefär 100 000 människor i lider av demens. Detär en hjärnsjukdom som gör aff man successivt tappar minnet,orienferingsförmä-gan och en rad andra funktioner. Man glömmer bort hur man knyter skorna eller breder ensmörgås. Man hittar infe hem, och man vet inte vilken dag det är. Man blirredig, deprimerad och misstänksam. Demens kan vi ännu inte bota. Den är en grym sjukdom förden som får den, men också för de anhöriga som hårt drabbas när en älskadanförvant långsamt försvinner som hon finns kvar. Men även om det infe finns bot finns det lindring. Genomdagvård, avlastningsplatser och en plats i gruppboende när sjukdomen förvärraskan de sjuka erbjudas vård pä ett värdigt sätt och de anhöriga fä trygghet. Menav de ca 50 000 dementa som inte klarar sig själva är det infe mer än ca500, en enda procent, som har tillgäng fill gruppboende. Resten finns påålderdomshem eller långvårdsavdelningar där de infe alls hör hemma eller borkvar i hemmet under ovärdiga förhållanden. "Jag blir rasande när jag tänker på att min mor, ochkanske 100 000-tals andra gamla, som varit med om att bygga upp detvälfärdssamhälle vi har, ska tvingas sluta sina dagar i ensamhet, isolering,förvirring och förödmjukelse. En generation som hyllat arbetsamhef,plikttrohet, ärlighet och hederlighet, som har slitit hårt och levt strävsammaliv, ofta i fattigdom och knapphet. En generation som upplevt världskrig, somvet vad ransonering och hushällande är, som har sparat och planerat för barnen,för sin ålderdom, för sin begravning. Den generationen sviker samhället , och vimedelålders barn med gamla föräldrar sfär där med skammen och skuldkänslornaöver att våra gamla föräldrar får sluta sina liv utan värdighet, utan mänskliggemenskap och värme." Så långtMaj Fant - jag håller med henne till . De förhållanden som råder ger, ,ingen trygghet att skryta med. De innebär i stället en ofärd aft uppröras överoch göra någonfing ät. Men när har föreslagit statliga insatserbåde för atf få i gång utbyggnad av gruppboende, men också för aft kunna gegamla och sjuka som lever pä institution rätt fill ett eget rum och för attkunna kapa operations- och behandlingsköer på våra sjukhus, då har nisocialdemokrater här i kammaren sagt nej. Och handen på hjärtat, : Nog måstehandikappade i känna oro för om de skall få det stöd de behöver. Det är infe utan orsak som regeringen har beslutattillkalla en ny handikapputredning för att se över stödet fill personer medfunktionshinder av olika slag. Handikappområdet har varit försummat under degångna åren. Därför är det bra aft den här utredningen kommer i gång. Däremot blev jag minst sagt upprörd - och jag är övertygadom aft det är en känsla som delas av hela handikapprörelsen - när BengtLindqvist i en debatt här i kammaren bekräftade atf utredningen harfill uppgift infe bara aft föreslå behövliga förbättringar för handikappadeutan att den också måste föreslå lika stora eller större besparingar pähandikappområdet. Jag har stor förståelse för regeringens allmänna ambitionaft se till att utredningar håller igen pä expansionslusten. Men man måste ändågöra skillnad pä utredning och utredning. Förbättringar för handikappade mästeges högsta prioritet också i konkurrens med andra angelägna utgifter.Regeringens nolldirektiv är så mycket mer upprörande som det nu frånregeringshåll högtidligen har deklarerats atf det finns utrymme för reformer imiljardklassen. Jag måste fråga : Kan statsministern ge ettenda exempel på nägon nedskärning pä handikappområdet som han tycker attutredningen skall överväga? Bara ett enda exempel! Om inte statsministern ärberedd aft ge sådana exempel måste den enda rimliga slutsatsen bli atfdirektiven skall ändras! Visst skall vi vara stolta över den svenskavälfärden. Men vi skall också våga se atf den fortfarande rymmer mycken ofärd. Medan socialdemokraterna hellre vädjar fill stora ochröststarka intressegrupper arbetar vi i för atf ge trygghet åt demsom lever i det Det arbetet kommer vi oförtrutet atf fortsätta under de Prot.1988/89:11 kommande åren. 3OLOF (): Världen är grym mot många människor, allragrymmast är väldet mot de minsta, mot barnen. TV-filmen om sexuellt utnyttjandeav barn som visades gav ett övertydligt exempel på just detta,vilket jag tror grep alla. Ingen kan förbli oberörd. Det lär oss något om hurutsatta barn är, hur stort deras behov är av omsorg, omvårdnad och kärlek.Annars får de aldrig chansen aft bli hela människor som vuxna. Risken ärnaturligtvis störst för barn i utsatta situationer, t.ex. flyktingbarn,svältande barn, krigsskådeplatsernas barn. Men det bör lära även oss här i vårtrelativt trygga något om barns utsatthet. Eftersom våra möjligheter ärså mycket större måste också vårt ansvar mätas därefter, infe minst i vårpolitik för internationell solidaritet med dem som tvingas lämna sina hemländerför aft komma hit och för dem som blir kvar i förtrycket. Miljö- och fördelningsfrågorna blevdominerande inslag i årets valrörelse. Väljarna ville ha det sä. Verklighetengav tyngd åt denna vilja. I delade vi i hög grad dennaprioritering. Däremot saknade vi debatten om samhällets framtidsutveckling-kraven på utbildning i det framväxande kunskapssamhället, den tekniskautvecklingens möjligheter inom miljömässigt och socialt acceptabla ramar samtden struktur och det näringsliv som bäst främjar ett resursbevarande samhälle -enligt uppfattning det decentraliserade samhället. Valet blev en framgång för parfier med en tydlig miljö- ochfördelningspolitisk profil. Genom framgång och inträde iriksdagen blev regeringsinnehavet än fastare förankrat hos socialdemokratin.Här i krävdes ingen aktiv insats för att det skulle bli så. Det ärbara ett sannolikt utfall när övriga röster fördelas på fler partier. Efter detta konstaterande vill jag hälsa vännerna inommiljöparfiet välkomna till . Ni har bidragit fill atf föra frammiljöfrågorna i debatten. Vi välkomnar denna nygamla debatt kringmiljöfrågorna. Det är en talför representant i riksdagenlitet nedlåtande försökte avfärda miljöfrågorna som politisk företeelse medordet "omnibusspolifik". Det var uttryck för den tidens bristandeförståelse för behovet av helhetssyn, allt skulle indelas i sektorer, var sakför sig, ordning och reda. Det är nog förklaringen också till finansministernsnågot undanskymda roll i årets valrörelse. Det är svårt pä en del håll aft se ekologi och ekonomi somolika sidor av samma sak, att inse atf god miljö är ett viktigt mål också i denekonomiska polifiken, aft god miljö är en förutsättning för uthållig tdlväxt -inte ett hinder. Vi välkomnar i detta långsiktiga pedagogiskaarbete. Vi kommer med stort intresse aft följa era insatser. Som vi kunnat seoch höra har era motsvarigheter här i regionen, vilket redannämnts av , och pä en rad andra häll i landet tänkt göra jobbet genomaft krama om socialdemokraterna. Eller är det tvärtom kanske? Det skall i varjefall bli intressant att se resultatet. Det är nämligen det som räknas. En litensidokommenfar kan jag inte låta bli aft göra till de timade 43 utskoffsförhandlingarna.Där stod och viftade med hotet aft bilda valkarfell tillsammansmed socialdemokraterna och vpk för att komma in i utskotten pä centerpartietsbekostnad. Vi skulle alltså ha fått en utskoffsrepresenfant var, trots attcentern har mer än dubbelt så många ledamöter som här i riksdagen.En något underlig form av rättvisa och representativitet kan man tycka.Dessutom riktades hotet mot ett parti som var berett ställa upp medsin andel av utskottsplatserna. Var ni så rädda att snubbla pä dörrmattan tillutskottslokalerna att ni inte hade kurage aft fa avstånd från en sä uppenbarorättvisa? Hur som helst, riksdagsgrupp uppfattade det inte som envänlig handling, men väl som bristande omdöme. Detta sagt i all vänlighet. Valresultatet visade med eftertryck att väljarna väljerefter parfier och inte efter s.k. block. De som talar sig varma förblockpolitik vill väl egentligen ha ett tvåpartisystem. Det är min övertygelseatt ett sådant maktpolitiskt synsätt skulle öka - inte minska - antalet s.k.soffliggare här i landet. Dessutom undertrycker det en idédebatt som alla sägersig vilja ha. Ett flerpartisystem hindrar naturligtvis infe gemensammapositioner för parfier där det finns särskild anledning aff markera idémässigsamstämmighet. Så har , folkparfiet och inför årets valmarkerat gränslinjen mellan socialism och icke-socialism - lät vara atfsocialismen är på utdöende, men det föreligger en vikfig idémässig skiljelinjei politiken - när det har gällt förslagen om löntagarfondernas avveckling,vårdnadsbidrag för småbarnsföräldrar och försäljning av vissa statliga företag.Dessa idémässiga skiljelinjer ligger naturligtvis fast även efter ett val,oavsett valutgång. Förslagens utformning kan självfallet behöva ses över närverklighetens förutsättningar ändras. Väljarna röstar pä parfiernas program, men de har ocksårättmätiga krav på aff regeringsalfernafiv skall redovisas med utgångspunkt iden politiska verkligheten. Som bekant låter sig valresultat inte alltidförutses. Årets val är ett tydligt exempel på just detta. Det är ett skäl föratf regeringsalternativ formuleras som ett mål. Det är bara att konstatera attårets val var ett misslyckande för det icke-socialistiska regeringsalternativet.Både framgång och kds misslyckande att nå över procenfspärrarnahar bidragit fill defta. Därmed har infe väljarna uttalat sig för en mersocialisfisk politik, dels beroende på socialdemokraternas tillbakagäng, delsberoende pä att socialdemokraterna infe begärt mandat för en mer socialistiskpolifik. Socialismen var ju som nämndes fidigare, inte särskilt framträdande ivalrörelsen - i varje fall infe som etikett. Till det nya i bilden hör ocksåLars markering av ett s.k. grönt block i . far avståndfrän blockpolitik, oavsett färgskala. Men det är naturligtvis en intressantmarkering som kan tolkas som ett försök till frigörelse i någon form för vpk:sdel från storebror socialdemokraterna. Men det finns anledning aff klart markera aft väljarnavill att mer skall bestämmas här i . Det är valresultatet kortsammanfattat från parlamentarisk synpunkt. Det är avsikt attlyssna till denna väljarsignal även i frågor där vi infe traditionellt eftersträvarbreda politiska lösningar, vilket vi ju gör t.ex. i utrikes- ochsäkerhetspolitiken. oppositionspartierföljer den huvudregeln sä kommer aff få det ökade inflytande somväljarna de faeto gett parlamentet.