prot · GC0924 · 1988-12-31 00:00:00 — Ställningstagandetfrån kan knappast tolkas annat än som början på en stabil kursförändring.Ingel vore mer till skada för palestiniernas nationeUa strävanden än om gårdagensställningstagande till förmän för FN-resolutionerna 242 och 338 skulle upphävaseller motsägas av andra handlingar eller ställningstaganden. OmIsraels ockupation på och i AnL 6 (): hade vi anledning att särskilt dra oss till minnes dehändelser som inträffade i . Vi mindes Kristallnattenoch de som har gått . Krislallnatten var inledningen till ettav historiens värsta illdåd. Vivet att antisemitismen lever också . I görs del försök attförklara och ibland i någon mån försvara det som hände i undernazismen. I finns det en tradition av antisemitism som bl.a. hartagit sig uttryck i en traditionalistisk rörelse kallad Pamjat som har Prot.1988/89:24 mycket starka anlisemitistiska drag. Liknande symptom kan manse på många andra håll i världen. Den här verkligheten ärnaturligtvis en bakgrund fill staten existens Om ockupation ,. c t- r . j . , . som VI aldrig tar glömma. Det ar denna verklighet som goratt staten ar på och i ., . , .. .,,.,,. ' vikfig - det ar viktigt att denfinns och har en framtid. borde del vara närmast en självklarhet att maninte kan bygga ett visst folks framtid och möjlighet till ett eget nationellthem på att man förvägrar ett annat folk samma rättighet. Därför kan man sägaatt varje gång som staten agerar mot möjligheterna för det palestinskafolket att få sina nationella strävanden tillgodosedda, motverkar man ocksåsjälva den idémässiga grundvalen för staten existens. Det liggersåledes i alla vänners intresse och i intresse att detpalestinska folket får sina nafionella rättigheter tillgodosedda. De beslut som har fattats av det palestinskanationalrådel borde vara ett viktigt steg på vägen till en förhandlingslösning.Det borde vara uppenbart alt det inte går att åstadkomma en fred i det härområdet och en lösning på de här tvä, mot varandra stående nationellaintressena utan att vi får en förhandling mellan och i första hand PLO. har satt upp två hinder i fråga om att förhandlamed PLO. Det ena är kravet att PLO skall erkänna rätt till existens. Detandra är kravet att PLO skall avstå från våld. Beträffande det första kravet har det redan tidigareframstått myckel tydligt att man inom PLO är beredd att erkänna rättatt existera. Del senaste beslutet är ännu tydligare. Man måste vara både blindoch döv om man inte uppfattar de signalerna från PLO. Beträffande kravet på att avstå från våld är det uppenbartalt det inte är PLO:s våld som är det allvarligaste i det härområdet, ulan det är det våld som utövas av . Kravet på att motpartenskall avstå från våld måste vara parat med en beredvillighet att själv avståfrån våld i den här konflikten. Jag är övertygad om att om visar denberedvilligheten kommer också PLO att vara beredd att uppfylla detta andrakrav. Det finns alltså egentligen inget rimligt skäl för Israelatt inte träda i förhandling med PLO. Om man efter det som har häntfortfarande vägrar all förhandla med PLO, då måste vi ha rätt att betvivla dengoda viljan, och då måste det vara som tar på sig huvudansvaret förfortsatt våld och fortsatt konflikt i regionen samt för konsekvensen fortsattoch allt värre isolering av staten internationellt. Detta sista vore,herr talman, tragiskt just därför att är så viktigt som en symbol föralla folks rätt till ett eget nationellt hem. Jag tycker, precis som tidigare talare, attutrikesministerns deklaration här var värdefull. Den har vårt stöd. Del ärviktigt att fortsätter att agera kraftfullt internationellt ochbilateralt för en fredlig lösning i och för en förhandlingslösningoch en fredskonferens. Det är viktigt att vi är beredda alt på allt sättmateriellt stödja de nödlidande på , och det är viktigt att vi ocksåförsöker få andra stater att hjälpa till med detta arbete. Jag vill avslutningsvis ställa en fråga tillutrikesministern om hur han ser på 24 möjligheten att få andra vännertill , framför allt , att agera på ett konstruktivt och positivtsätt för att det nu skall kunna bli en fredlig och förhandlad lösning påkonflikten IsraelPalestina. AnL7 (): Situationen efter del israeliska valet och den palestinskanationalkongressens beslut kan sägas innebära att den svenska Mellerstaös-ternpolitikenställs inför ännu större krav med hänsyn till det sätt vi agerar på. Det ärviktigt för oss att vi genom vår politik stödjer de stabiliserande krafter somfinns på båda sidor. Del är viktigt att vi tar avstånd från det våld somockupationsmakten gör sig skyldig till i strid mot folkrättens regler, på sammasätt som det oundgängligen är viktigt att vi tar avstånd från det våld som PLOhar utövat och som man eventuellt kan komma alt utöva. Delär ytterligt viktigt alt vi gör klart för den israeliska opinionen att detankar på en annektering som finns i vissa delar av det israeliska samhället äroacceptabla för de västeuropeiska nafionerna, däribland , och ocksåfarliga för den israeliska nationen. Det är viktigt att vi kan förmedla vår hållning vad gäller dessapunkter genom att uppträda i dialog med bägge parter. I det sammanhanget är detockså viktigt att vi har klart för oss den bakgrund som denna konflikt är ettresultat av. Mankan säkerligen, herr talman, liksom Per gjorde, alltid hitta någon bokeller någon rapport som styrker just det man vill säga. Det skulle inte förvånamig om Per skulle hävda att det egentligen var sionisternasom beslutade att arabstaterna skulle angripa . Men om man lämnar dentypen av förvrängningar av perspektivet åt sidan kan vi ändå se denorsaksbakgrund som bildar det dilemma som alla nafioner och folk i Mellanösterni dag lever i. Fredsprocessen måste få sin start. Detta innebär att vi måste vända ossmot ockupationsmaktens metoder när de går utöver vad som är tillåtet enligtfolkrättens regler, men vi måste också inse att en ockupation inte kan upphörainnan en trovärdig fredsprocess har fåll sin start. Det finns mot den bakgrundengivetvis anledning att välkomna det som har sagts i och som vi, som HåkanHolmberg underströk, ännu bara tagit del av via media. Det kan mycket väl varaen väg till fredsprocessen. Just därför är det i allra högsta grad viktigt attvi ställer krav på PLO att inte bara indirekt i signaler till deninternationella opinionen antyda att man vill erkänna , utan att manockså direkt och konkret visar att man organisatoriskt och politiskt är villigoch kapabel att leva upp till de krav som ett erkännande av staten . Del är viktigt all skapa klarhet pä denna punkt. På samma gång som vinoterar att detta är ett glädjande steg vet vi att vi harkunnat ta del av en lång rad motstridiga besked vad gäller PLO:s inställning tillett erkännande av staten . Ena dagen har en positiv utsaga applåderats iden internationella opinionen och ibland tagits till intäkt för ännu merlångtgående kritik av , har vi från de olika delar av PLO somär mest militanta kunnat uppfatta den motsatta signalen. Det är mot denna bakgrundsom det är en viktig uppgift för oss, som vill OmIsraels ockupation på och i OmIsraels ockupation på och i uppträda som en partnerhärvidlag, att vi ställer krav på att ett erkännande inte bara sker indirektoch blir en antydan, utan att det omvandlas till konkreta uttalanden och ettkonkret agerande. Delta är viktigt eftersom fredsprocessen mycket väl kan ha fått en nychans genom det som har skett på ömse sidor. Mot bakgrund av fredsavtalet medEgypten vore del nämligen felaktigt att utdöma den regering som bildatpolitisk majoritet i och denna regerings benägenhet alt söka en fredliglösning. Detta kräver att vi stödjer de stabiliserande krafterna genom attuppträda som partner i en dialog för freden och inte som partner fill en avparterna. Detär mot den bakgrunden, herr talman, som det finns anledning att dels med vissmåttfull optimism hälsa del besked som har lämnats, dels inse att beskedetinnebär ett krav på en svensk Mellanösternpolilik som inle är ensidig utanställer krav på båda sidor, eftersom det är genom krav på båda sidor somfredsprocessen kan ta ytterligare nya steg. AnL 8 Utrikesminister : Jag vill först uttrycka den glädje jag känner över den samsyn somfinns, den gemensamma reaktion och de förhoppningar vi alla hyser med anledningav det beslut som har fattats i . Del är klart att denna situation, somGunnar säger, ställer särskilda krav på om vi fortfarande villspela en roll i sammanhanget. Jag håller med om att vi inte skallöverdriva möjligheten att spela den rollen, men vi skall inte hellerunderskatta den. Vi befinner oss i den unika situation, som inte många länderär i, att vi kan tala förtroendefullt, öppet och frankt med alla parter, ochdet har vi också gjort. Jag kan försäkra att vi inle varit overksamma efter dendebatt som vi hade och som ju hade en helt annan karaktär än den debattsom vi har fört . Jaghar rest i regionen och talat med alla parter. Jag har varit i kontakt med debåda supermakterna och diskuterat problemen. Vi har varit om inte i dagUg så imycket tät kontakt med olika grupper både i i de ockuperade områdena ochmed PLO. Vi tänker alltså fortsätta att arbeta på det sättet. Till detta kommeren del konkreta ting som vi kan göra och som har berört. Hanställde tre frågor till mig. När det gäller rehabilite-ringscenlret påMakassedsjukhuset i kan jag inte tala om när det blir klart. Det vetjag inte om man ens har gjort någon uppskattning av. Men jag kan försäkra allom man har sett in i ögonen på de barn som låg på Makassedsjukhuset med söndersprängda,sönderskjutna kroppar och förlamade, gör allt för att se till att det såsnabbt som möjligt kommer till stånd. Dådel gäller frågan om en handels- och industridelegation till är det såatt man nu via IMPOD undersöker vilka insatser som kan göras. Finns det ettintresse från de svenska företagens sida att göra en insats där så skallsjälvfallet en sådan insats göras. Närdet sedan gäller så sitter han i s.k. administrativt häkte förfjärde gången. Man har inte vad jag vet från israelisk sida gjort gällande atthan har begått någon brottslig handling. Liksom andra personer i administrativthäkte måste han närmast betraktas som en politisk fånge. har blivitnågot av en symbolgestalt för den palesfinska befolkning- en.Enligt israelisk press har haft en viktig roll i ledningen avintifadan. Också för israelerna tycks hans arrestering ha något av ettsymbolvärde. Från svensk sida avser vi att fortsätta att uppmärksamma falletoch på lämpligt sätt verka för hans frigivning. Sedanhar såväl Per och som varit inne på frågan omett svenskt erkännande av den nu utropade palesfinska staten, även om herrarnaföreträder två diametralt motsatta uppfattningar, dvs. att Per menaratt ett snabbt erkännande skulle vara till stor nytta för palestinierna, medanHåkan menar att vi måste följa de regler och principer som Sverigealltid följer i sådana här sammanhang. Detta har också i. Jag tror att det är riktigt. Vi måste på allt sätt gentemotpalesfinierna markera att vi är beredda att fortsätta resonemangen. Redan påsöndag kväll kommer en av de ledande palestinierna hit - det är en hemlighet,så ni bör inte berätta det utanför den här kammaren - för att diskutera problemdär jag tror att kan göra en del nytta. Det finns också andra planeroch naturligtvis även planer som omfattar grupper i . Jagtror att det är absolut nödvändigt att följer de principer som vialltid har följt. Vi erkänner ju inte regeringar utan stater. Del är enetablerad praxis med folkrättsliga kriterier. Vi kräver alltså en effektivkontroll av territoriet som ett nödvändigt element. Dessa principer skall visjälvfallet också följa då det gäller en palestinsk stat. Det är omöjligt atthävda - ingen har heller gjort det - att PLO har en sådan kontroll överområdet. Men det finns andra sätt och metoder att från svensk sida markera attvi tycker den utveckling som har börjat är positiv. Det finns metoder att påallt sätt stödja den utvecklingen. Detfinns ingenfing jag har att polemisera emot. Jag tror att det är mycket viktigtatt vi uppehåller oss . Jag har varit engagerad iMellanösternkonflikten. Jag har diskuterat och grälat med israeliska ochpalesfinska ledare. Om vi håller oss fill det förflutna får vi aldrig någonenighet. gäller det alltså att se till och framför allt till framtiden.Där kan vi fillsammans göra väldigt mycket. OmIsraels ockupation på och i AnL 9 HANS (): Det är en stark önskan och förhoppning att alla fredskrafter i Israelskall ta tillfället i akt till en massmobilisering av alla människor i Israelsom också längtar efter fred, lugn och stabilitet i området. Jag sade i mitttidigare inlägg att upphörandet av ockupationen är av central betydelse och attdet finns förutsättningar för att bygga upp en palestinsk administration. Jagskulle önska att regeringen agerade för att man i avvaktan på en mer slutliglösning kunde få en interimistisk lösning av frågan om ockupationen. Det bordefinnas möjligheter att inom FN:s ram agera för detta i del nu uppkomna läget, iavvaktan på en definitiv lösning genom en internafionell fredskonferens. Vidmitt besök både i själva och i de ockuperade områdena blev jagövertygad om att det finns goda förutsättningar för detta, om ockupations- ochkonfrontationspolitiken upphör. Närdet gäller utrikesministerns svar på mina konkreta frågor vill jag säga att jagär tillfreds med att ansträngningarna för rehabiUteringscentret i OmIsraels ockupation på och i Men jagvill ändå varna och påminna om att man från de israeUska myndigheternas sidatidigare har gjort svårigheter. Jag har själv diskuterat med det israeliskautrikesdepartementet om detta, och jag vill varna för att ta allting för gott -här gäller det verkligen att Ugga på. Slutligennär det gäller frågan om frigivningen av är jag glad för attutrikesministern nu så uttryckligt uttalade sig. Jag skulle önska att allapartier här i gjorde aktioner för att genast skallfriges. Han spelar en mycket viktig och central roll i den här fredsprocessen.Han är respekterad också på den israeliska sidan som få andra politiker är. AnL 10 PER (): Jag kan börja med att instämma i vad sade om FaisalHusseini. Jagkan också instämma i vad utrikesministern sade om framlidens betydelse. Menhistorien kan ha betydelse på så sätt att man kan lära av den. Vad jag harvelat göra med att anknyta till historien är att varna för att det i ett lägedär samma personer som medverkade 1948 nu har regeringsansvaret i kanfinnas risk för att de försöker få historien att upprepa sig. Man bör alltså haen beredskap inför detta. Men det är rikligt alt vi aldrig lär bli överens omhistorien. Därför är det givetvis betydelsefullt att i varje fall fem partierutan reservationer har tolkat PLO-beslutet nu som ett klart erkännande, somdet erkännande från PLO:s sida av som man har efterlyst. Det är enväsenflig förändring och en förhöjning, skulle jag vilja säga, av debattnivån iSverige. Del kan ha sin betydelse, för om en mängd röster görgällande att det där som PLO säger om fred egentligen inte spelar någon roll,man kan inte lila på dem, då ger man den andra sidans hökar en chans att smitaundan. Därför är den betydande enighet som råder om all PLO-beslutet är ettseriöst fredsbud del kanske viktigaste resultatet av den här debatten. Beträffandeerkännande vill jag inte bli tolkad på det sättet att jag här skulle ha ställtett enkelt krav på ett snabbt erkännande. Jag är ingen anhängare av denerkännandehysleri som ibland har florerat inom . Jag troratt ett erkännande, om det visar sig möjUgt, skulle vara positivt på mångasätt. Men det kan kanske också ha nackdelar. Vad jag efterlyser är att man inomutrikesdepartementet noga beaktar alt delta är en unik situation. Här finns eninternafionell legalitet genom den gamla FN-resolutionen. Här fanns ettFN-mandat som inte har uppfyllts. Här finns en territoriell situation, där ävenom palestinierna förvisso inte har en fullständig kontroll, inte heller denandra sidan har någon egentlig kontroll. Situafionen är alltså inle riktigtjämförbar med en hel del andra situafioner. Det är icke heller en exilregeringsom man har utropat, utan man har utropat en självständig stat, som alltsåbaserar sig på en en gång antagen FN-resolution. Vad jag skulle vilja efterlysaär alt man betraktar den här situationen som unik när del gällererkännandefrågan och i positiv anda prövar om vi relativt snabbt kan få framnågon form av deklaration i den riktningen. AnL 11 BO (vpk): På en punkt vill jag korrigera utrikesministern. Inte heller jag haraktualiserat erkännandefrågan för dagen. Jag tror att vi kan fåanledning att komma fillbaka till den frågan, men i likhet med Per Gahrtontycker jag inte att del är den mest akuta. Man kan hitta olika former för attstödja det palestinska folkets kamp och denna nya stat. Erkännandefrågan ingårnaturligtvis som en vikfig del, men jag har för dagen inte tagit upp dennafråga. Sedanär jag Hksom glad över den samstämmighet som med ett endaundantag har präglat den här debatten. Fem parfier står fakfiskt i stora dragbakom utrikesministerns deklarafion, vilket jag tror är en mycket stor styrka.Del visar att vi håller på att få en ganska bred opinion här i landet när delgäller synen på förhållandena i och på det palesfinska folketsrättigheter. Det är positivt. Apropåvad den sjätte talaren sade vill jag göra en reflexion. Han talade myckel omall man bör avslå från våld. Även jag tycker att man så långt möjligt skallavstå från våld. Jag måste säga att jag är imponerad över att det palestinskafolket har förmåga att i myckel stor utsträckning föra sin kamp medicke-våldsmedel. vill jag, herr talman, erinra om att det första somden här gjorde när den samlades för ett nytt var att väljaen krigsdelegation. Den delegationens uppgift är att leda motståndet i vårtland, om landet skulle bli ockuperat, och alt göra motstånd med alla medel motockupanten, naturligtvis även genom väpnad kamp. Jag tycker inte att det finnsnågon som helst anledning att moralisera över ett land som är ockuperat ochbefinner sig i en svår situafion, om människorna tillgriper väpnad kamp. Mendet palestinska folket har på det hela taget inte gjort detta, utan kampen harutkämpats på andra sätt. Det är i och för sig positivt. Sedantill frågan om erkännande av . Huvudsaken är väl ändå att vi i vårt landkan bidra till att pressa den israeliska regeringen alt om inte erkänna enpalestinsk regering så åtminstone erkänna existensen av ett palestinskt folk.Detta har inte gjort, och därför tycker jag att det är hyckleri allframträda i denna talarstol och tala om palestiniernas vägran att erkännaIsrael och , vilket man har gjort - detta med tanke på hurförhållandena är på den motsatta sidan. OmIsraels ockupation på och i AnL 12 (): Erkännandefrågan tog jag inte upp i mitt inlägg, eftersomjag förutsätter att kommer all tillämpa samma praxis som i alla andrasammanhang. Den torde vara självklar även härvidlag. Närdet gäller våra krav är del viktigt - och det gäller båda sidorna - all dessauttrycks offentligt vid de internationella samtalen. Här menar jag attregeringen kan göra mer än den har gjort. Fredsprocessen vinneringenting på att en part blir ensidigt behandlad som den andra lättkan bibringas tron att den får stöd vilka handlingar som än begås. BeträffandeBo Hammars synpunkter på väpnad kamp vill jag säga att det ytUgt sett är lättatt hålla med honom, om man från väpnad kamp exkluderar 1988/89:24 terroraktiviteterna mot civila. Dess värre tror jag att skillnaden mellan mig15 och kanske är att båda inte gör den distinktionen. AnL 13 (): _ Herr talman! Först då för klarhetens skull enkommentar beträffande Jagtror - och del är uppfattning - att det är mycket viktigt att vihåller fast vid den tidigare principen att frågan om erkännande inte är ettuttryck för sympati eller något Hknande. Det är bara ett konstaterande av atten regering har en suverän kontroll över ett landområde. Skulle vi börjaanvända erkännande eller icke-erkännande som ett sätt att signalera vad vitycker om den ena eller andra regeringen och om dess anspråk på att fungera somregering i ett land, skulle vi nog råka i mycket stora svårigheter. Det viktigaär ju att klart och tydligt slår fast att anser att detpalestinska folket har rätt till en egen stat. Jag tror också att det ärviktigt att vi slår fast att en utgångspunkt för diskussionen om en sådan statbör vara FN:s delningsbeslut, så länge man inte förhandlingsvägen har kommitfram till någon annan typ av gränsdragning. Hur den slutgiltiga lösningen skallse ut måste bH en förhandlingsfråga, som skall avgöras av staten ochPLO. Jagvill än en gång understryka vikten av att vi energiskt undersöker möjUgheternaatt öka det svenska biståndet till de nödlidande på Västbanken.Utrikesministern berörde saken i sitt interpellationssvar. Vi vet inte såmycket än om resultatet av de undersökningar som har gjorts, men jag villunderstryka att det faktiskt är mycket viktigt att vi får fram kanaler. Enannan fråga som jag tog upp men som utrikesministern inte kommenterade såmycket gäller våra möjligheter att också få andra länder att agera aktivt fören förhandlingslösning av konflikten. Jag tror att det är viktigt att vi viavåra diplomatiska kanaler arbetar aktivt för att få en så bred uppslutning idet internationella samfundet som möjligt för att utnyttja den situation som nuhar uppstått och för att åstadkomma en förhandlingslösning. Det är uppenbartatt en mycket viktig part, kanske svårbearbetad, är . Jag tror att är av avgörande betydelse för händelseutvecklingen i Mellanöstern.Presidentskiftet skapar trots allt något av en ny start, som skulle kunnamöjliggöra en större flexibilitet när det gäller roll i änden vi har sett . AnL14 (): De flesta som är här tycks ju vara överens om att vi inte kan erkännaregeringar, om de inte har kontroll över ett territorium. Jagtror att det var som gjorde en kommentar som ändå är värd att notera.Han sade att det som skall erkännas av oss är att det verkligen finns ettpalestinskt folk och en palestinsk rätt till självbestämmande. Detta skulle dåinte ha uttalats från israeliskt håll. skrevs det emellertid in i CampDavid-överenskommelsen att befolkningen på de av ockuperade områdena,dvs. palestinierna, har rätt till självbestämmande. Så denna fråga är väl intekontroversiell. Det finns emellertid annat. Detär bra att vi är eniga. Förmodligen är fler än fem partier - i själva 30 verket alla partier - eniga om att någontinghoppingivande har inträffat. skallemellertid komma ihåg att det finns nyanser, inte minst när det gällerhistorieskrivning och liknande saker. Det är kanske värt all inskärpa även iden här debatten att det avgörande hindret under alla år mot en fredsprocesshar varit arabsidans ovilja att acceptera rätt att finnas. Det är justdärför som vi nu glädjs ål och fäster stora förhoppningar vid det som harskett. Här öppnas förhoppningvis en dörr, precis som det öppnades en dörr närpresident gjorde sin uppmärksammade resa till och bestämdesig för att erkänna som stat. ställde myckel bestämda krav påPLO just när det gällde erkännandet av . Jag tyckte all det vid detfillfället var välgörande alt höra honom. Jag utgår ifrån alt de kontakter som kommer att tas, bl.a. med PLO, klargör att det råderenighet i denna riksdag, och säkert inom det svenska folket, om att det som harsagts i inte är någonting som man kan börja ta tillbaka. Det får inle blireservationer och fotnoter ulan ett klart erkännande. Jag vill sluta med attsäga att det är lika viktigt att hädanefter uppträda så, att man inte stöterbort och alienerar de fredsvilUga krafterna i , de krafter över huvudtagel i som det går att resonera med. Det har ibland satts en delfrågetecken beträffande delar av agerande. Det vore mycket olyckligtom vårt fortsatta agerande bleve sådant att man på israeliskt håll uppfattadedet som att vi agerar ensidigt. Om ockupation på och i AnL 15 Utrikesminister : Även om det finns nyanser i de olikapartiernas uppfattningar och det har smugit sig in någon liten dissonans, villjag ändå ta fasta på enigheten. Vi har en gemensam bedömning.