prot · GC0959 · 1988-12-31 00:00:00 — verkade ocksåöverraskad över att vårdnadsbidrag ger många föräldrar - som står utanbarnomsorg - möjlighet att själva välja att förvärvsarbeta. När det gäller utgiftsramen, kom ihåg vad finansministernsjälv betonade i finansplanen: det är inte ett lönetak, det är en utgiftsram.Vad vi har föreslagit är just det genomslag som finansministern har förordat päskolans område - en neddragning om ca 170 milj. kr. Vi gör detta med en annanteknik än den som finansministern har. Det har inte föreskrivits någon teknik.Det följer inte logiskt. Utbildningsministern skriver i den delen avbudgetförslaget vilken metodik han har valt för att genomföra det hela. Vi harvalt en annan metodik. Det är det som är skillnaden! Vi när båda fram tillsamma resulat. Finansministern hävdade i sitt första anförande att vimoderater föreslår ofinansierade skattesänkningar. Det rätta förhållandet äratt vårt budgetal-terntiv /90 ger ett drygt 5 miljarder bättre saldo änregeringens förslag. Även om dynamiska effekter och försäljning av statligafillgångar räknas bort blir det ett plus. Ärligt talat, hade jag väntatkritik för att vi inte, i enlighet med vår syn på den offentliga sektornssparandeöverskott, föreslog ett budgetunderskott. Men kanskehade glömt att vända pä skivan . Efter den presskonferens då , Kjell-OlofFeldt och Sfig förklarade att skattesystemet var bäde ruttet och perverstoch att det var dags för en stor skattereform har jag noterat att många människorfaktiskt tror att socialdemokraterna bytt skattepolitisk inriktning. Dess värrehåller det inte nu när socialdemokraternas intentioner på skatteområdet börjatklarna. Ärligt talat känner jag en viss besvikelse, eftersom justdet härda skattetrycket är det allvarligaste problemet i svensk ekonomi och dengrundläggande orsaken till att halkar efter andra industriländer. 1971 genomförde socialdemokraterna vad som kalladesårhundradets skattereform. Sedan följde nya skatteomläggningar under kommandeår ända in . En del har haft större omfattning - andra har varitmindre. Samtliga har ändå byggt på åtminstone två förutsättningar: ettoförändrat skattetryck och en förskjutning från vanlig inkomstskatt tillindirekt skatt. Vi ser nu samma ingredienser i årets förslag. Är det då såkonstigt, herr finansminister, att vi inte tar för givet att talet omskattesänkningar kommer att leda till verkligaresultat? Kan finansministern visa att så verkligen kommer att ske ? Anf.42 () replik: Jag tycker att det finns en klyfta mellan vad finansministern skriver ifinansplanen och det han hävdar här i debatten. Få debattörer i den allmännadebatten har så mycket lyft fram problemen med den för låga produkfiviteten ocheffekfiviteten i den offentliga sektorn som finansministern gör i finansplanenbåde och . Här säger finansministern att det enda han gör äratt försvara den offentliga sektorn mot angrepp. 21 i finansplanen står att höjningar av skattetrycket inte bör användas somfinanspolitiskt instrument, men det enda han begär besked om här är attvi skall applådera den skattehöjning han föreslog . Vihar inte hört att finansministern har föreslagit några skattesänkningar somskulle kompensera den höjning av skattetrycket som det förslaget innebär. Vitror inte att skattehöjning är en väg ut ur den svenska ekonomins problem. Viväntar ivrigt på en strategi som skall förverkliga det löfte somstatsministern, finansministern och många andra socialdemokrater har givit omatt det totala skattetrycket skall sänkas. Finansministern kommer bara med nyaskattehöjningar och ber om stöd för dem. Närvi utformade vår skattereform lade vi naturligtvis ned mycken tankemöda på denreformens fördelningseffekter. och andra kanske erinrar sig enpresskonferens som höll under valrörelsen, vilken kom attkallas för mittengrälet. Den presskonferensen handlade just om att BengtWesterberg försökte förklara - vilket också ekonomiska experter hade gjort -att vår skattereform hade den bästa fördelningsprofilen. Att vi inte carteblanche säger ja till förslag eller till de diskussioner somnu pågår i skatteutredningarna beror just på att vi ännu inte har haftmöjlighet att se helheten och hur fördelningseffekterna blir. Jagkan försäkra att vi inte kommer att medverka fill en skattereformsom har en orättfärdig fördelningsprofil. Problemet är ju att säger att socialdemokrafin inte vill låta låginkomsttagarna betalahöginkomsttagarnas skattesänkningar. När man rör sig med så oprecisa begrepp -även rättvisa är tyvärr ett oprecist begrepp - ger det inte så förfäriigtmycket ledning om vilka konkreta ställningstaganden det innebär. Jaghoppas ändå att jag under denna debatt har givit besked på ett antal avgörandeprincipiella punkter om var står i den ekonomiska poHtiken. 43 ()repHk: påstod att det var en besvärande kakofoni i den här kammaren. Jagskulle tro att den är mer besvärande i det egna parfiet, åtminstone vad gällerresonemanget kring skatter och en rättvis fördelning. Finansministerntycks emellertid höra både det ena och det andra som sägs frånoppositionspartierna. Han plockar nämligen borgerliga förslag litet då och då.Nu är förslag både från och intressanta. Detta skylerhan över med retorik. Vihörde förut att skulle ha haft förslag om att skära ner påkommunerna, men det är inte riktigt sant. Det är ju finansministern som hargjort det, med hjälp av bl.a. . Någon ordning får det ändå vara närvi diskuterar med varandra, och det får väl ställas litet större krav på försöker urskilja olika toner. Närdet gäller syn på skatter, kommer vi att-inrikta oss på enskattereform som verkligen sänker skatten ordentligt. Det behöver ju inteinnebära att skatten sänks så kraftigt att finansieringen går ut över dem somenligt dagens förslag får en alltför liten skattesänkning för att klara avutgiftsökningar. Jagläste just i att när bostadsbidragen måste höjas, stigermarginaleffekterna. Det är sådana saker som man måste tänka pä. Det ärhelhetsbegreppet som är det viktiga, att få fram alla plus och minus knutnatill människorna. Centernsvalprogram innebar en satsning på miljöpolitiken, på en fördelningspolitik förlika och rättvisa levnadsvillkor i hela landet, på utbildning och utveckling,på en grundtrygghet i vård och omsorg och på att trygghetssystemet skullefinnas kvar. Vi har i budgeten fortsatt med det vi talade om i valrörelsen, ochvi har finansierat vårt budgetförslag. Att sedan andra inte tycker om att höjaenergi- och råvaruskatter på det sätt som vi föreslår kan ju inte vi rå för.Det är ett förslag som vi har lagt fram därför att vi tänker påmiljökonsekvenserna. 44 HANS (vpk) repHk: sade att de flesta partier vill plåstra om ekonominefteråt. Jag kan hålla med om att det är det intryck man får, men jag tyckerman också skall försöka skilja på partierna. Jag menaratt det finns ettalternativ till den stilleståndslinje i fråga om ekonomisk tillväxt sommiljöpartiet har och en annan möjlig, sund ekonomisk tillväxt, som har ettekologiskt och humant innehåll. Om man har de rätta förutsättningarna förproduktionen och för all verksamhet i samklang med naturen, ingår där återbrukav tidigare producerade varor. Då innebär det cirkulafion och återvinning avråmaterial osv. Det är också ekonomiska aktiviteter, som har ett mycket högtvärde för oss människor och för vår miljö. Det betyder inte allsslit-och-släng. Jag menar alltså att det finns en alternativ ekonomisk tillväxt- och den skall vara med från början, inte komma som plåster efteråt. Omman håller dessa värden högt och ställer dem emot det traditionella,kortsiktiga vinst- och förbrukningstänkandet, så kommer man - och det tror jagClaes Roxbergh kommer att inse - att hamna i en vänsterposition.Då blir det svårt att hävda att ideologierna är döda. Det kanske är så att dengröna och den röda ideologin sä småningom löper åt exakt samma håll - meddubbel styrka, förhoppningsvis. Såtill debatten om skatter. Jag hade med en del om skatterna och derasfördelningsprofil i mitt inledningsanförande. har också varitinne på detta. Det förs ju en väldig skattedebatt i pressen. Finansministernhar inte sagt så mycket om skattereformen här och , och jag skulle fakfisktvilja passa på att efterlysa några klarlägganden. Det vore bra att få reda påhur socialdemokratin, som ju har majoritet i de flesta fall och oftastkan driva igenom sin vilja, har tänkt sig att det skall bli för de lågavlönade,som får en väldigt liten skattesänkning om man fixerar sig vidmarginalskatterna. Dä blir det inte särskilt mycket att spendera på höjd momsoch breddad moms, ja, t.o.m. pä dyrare dricksvatten och kanske dyrare bensinoch annat som det har haglat förslag om. Det förs en så yvig debatt just ,att det vore nyttigt med ett klargörande från finansministern när han har litetlängre fid på sig: Hur har socialdemokratin egentligen tänkt sig? Vi från vpk menar att man inte måste skänka tillbakapengarna till höginkomsttagarna bara för att man begränsar avdragsrätten. Detmåste vara möjligt att komma åt trixandet och skatteplanerandet utan att getillbaka stora fördelar för dem som redan har höga inkomster. Skattesystemetmåste ha en fördelningsprofil. Har socialdemokratin fullständigt övergivitproduktionsskatten, som var så populär för sedan? Har ni övergivitfrågan om en kommunalskatt Hka för alla, oavsett var man bor? 45 () replik: I den ideologiska diskussionen skulle jagvilja vidhålla det här med ideologiernas död. Jag tror faktiskt att det är såatt vpk intar allt fler gröna ståndpunkter. Jag håller med i det han säger om ekologisktillväxt. Som jag poängterade förut är vi inte emot tillväxt, det är bara detatt vi vill se krifiskt på den. Det finns alltså många former av tillväxt somär möjliga inom de ekologiska ramarna. Däremot skapar en okritisk användning avutbudsstimulerande åtgärder fler problem än den löser. Det är detta som ärproblemet, som vi ser det. Så till finansministern. Jag är den förste att erkänna attsocialdemokratin har gjort mycket fina insatser i det här landet. Menfortfarande förstår inte finansministern riktigt vad vi menar. Det mjukainnehållet är bra - visst. Det som vi kritiserar är att tillväxtmålet är fel.Man säger så här: Bara för att BNP-tillväxten har varit har vi gått framåt,eller: Bara för att BNP-tillväxten i ett annat land har varit har detlandet lyckats bättre än . Det är inte alls givet. En BNP-tillväxt pä kan - om den har det innehållet att den ger oss en bättre välfärd och enbättre tillvaro - medföra att svenskarna har fått det bättre. Därför menar vi i att det viktiga inte ärkvantitetsmålet utan kvalitetsmålet. säger att vårdnadsbidraget ökarmöjligheterna att arbeta därför att det ger många föräldrar resurser att betalaför privat barnomsorg. Jag undrar vad han föreställer sig att kostnaderna ärför privat barnomsorg. Ett beskattat vårdnadsbidrag på . betyder - ivarje fall i det skattesystem som vi rimligen kan förutse - . Vad fårman for det på den privata barnomsorgsmarknaden, ? Inte är detmycket! Inte blir det många veckors förvärvsarbete. Det är just det som ärproblemet jämfört med den linje som vi har satsat på när det gällerbarnomsorgen. väjer inte för de stora orden. Hon säger attregeringen och finansministern inte tar något som helst ansvar för sin ekonomiskapoHtik. T.ex. tar vi inte ansvar för den koncentrationspolitik som vi för. är det dock så att harutvecklingen vänt: i skogslänen flyttar folk in, och frän Stockholmsområdetflyttar folk ut. Det visar kanske att just de åtgärder vi har satt in, denregionalpolitik som vilar pä fler än ett ben och dämpar i de överhettadeområdena och stimulerar i de andra, faktiskt börjar ge resultat. Jag antar att många vid det här laget har tröttnat på atthöra vad som har hänt under de borgerliga åren, men jag måste ändå reageranägot när försöker skriva om historien totalt. Hon säger att deborgeriiga regeringarna tog ansvar för alla reformer som socialdemokratintidigare genomfört. Gjorde ni verkligen det? Var det därför ni villeinföra karensdagar i sjukförsäkringen och sänka ersättningsnivån - var det ertsätt att ta ansvar för våra reformer? När ni genomdrev beslutet att sänka nivånpå delpensionen för att spara pengar, var det att ta ansvar för våra reformer?Det är möjligt att ni tycker det . I varje fall vet ni att efter 1982 har nidefinitivt inte velat ta ansvar för er egen polifik . Nipåstår att detta att det gick på tok berodde dels på den onda omvärlden, delspä att socialdemokratin var så effektiv i opposition. Jag tycker att diskussionen om den kommandeskattereformen gynnas av att vi försöker att med en viss förståelse nalkasvarandras ståndpunkter, annars kommer vi aldrig fram till ett rimligt resultat.Det stora problemet är enligt min mening inte hur vi skall kunna nå fram någorlunda skälig fördelning. Jag anser att varken eller LarsLeijonborgs definition av rättvisa är sä mycket mera klargörande än den som visocialdemokrater har gjort. Men är vi ense om att ett väsentligt mål förreformen är att fä en bättre fördelning av skattetrycket, så utgör detta en braförutsättning. Det som oroar mig mycket mer än att skattereformen skullebli överfinansierad är att företrädare för en rad särintressen kommer attställa sig upp och säga: Jo, det är klart att vi skall ha sänktainkomstskatter, men värt område och våra privilegier skall inte röras. Härkommer det att krävas ett betydande mod av de partier som skall vara med omreformen. Om inte alla ställer upp för att klara det här, så kommer det inteatt gå. Jag vill svara genom att säga att detnaturligtvis saknas underlag när tidningar tillskriver mig alla deexpertpromemorior som läggs fram i utredningen om indirekt beskattning ochhävdar att jag skulle författa dessa promemorior samt föra fram dem somregeringsförslag. Utredningen arbetar som alla andra utredningar och undersökervad det är som över huvud taget kan genomföras. Sedan skall utredningen görasin bedömning, därefter blir det remissomgång med hela den apparat vi har ochslutligen når vi fram till ett regeringsförslag som skall föreläggas . Men i den processen, när vi väl har hela materialet pä bordet, kommerde politiska ställningstagandena att göras. Då hänger det på om vi menar allvarmed att genomföra en rejäl skattereform, som verkligen ger de effekter vi villuppnå. Jag misstänker att denna debatt, trots denförnyade formen, ganska mycket liknar de debatter vi har fört tidigare i ekonomiskafrågor. kan bara uttryckaförhoppningen att eftersom opposifionen saknar ett samlat alternativ i denekonomiska politiken - det är inte så att jag beklagar detta tillstånd - skallriksdagen ändå kunna hålla ihop någorlunda bakom det enda samlade förslag tilllösning av ekonomiska problem som finns, nämligen denbudgetproposition som lades fram . Debattenom ekonomi var härmed avslutad. Kammaren övergick till attdebattera social välfärd. Anf.47 Förste vice talman (): Jag vill säga till finansministern att en familj med tvä småbarn somordnar sin barnomsorg själv får genom det borgerliga förslaget omvårdnadsbidrag en förbättring på . Det är nämligen på detsättet att vårdnadsbidraget är skattefritt, om man kan visa upp att man har såoch så höga kostnader. vet finansministern det. Ett fördjupat studium avvårt förslag anbefalles. Fören verklig välfärd mäste det också finnas valfrihet, men en valfrihet som intebara gäller olika märken på bilar eller kläder eller sillinläggningar. Manmäste också kunna välja när man behöver något så viktigt som äldreomsorg, skolaeller barnomsorg. Omdet är kö i den offentliga sjukvården - och det är det som bekant ofta -så villnio av tio tillfrågade att patienten skall kunna vända sig fill ett privatsjukhus utan att det skall kosta mer. Sä tycker ocksä vi moderater, men intesocialdemokraterna. Sjuav tio tycker att vårdnadsbidrag är bättre för barnfamiljerna än fortsattensidigt stöd till den kommunala barnomsorgen. Så tycker också vi moderater,men inte socialdemokraterna. Flerän två av tre tycker att man skall göra det lättare för dem som är offentligtanställda inom sjukvård eller barnomsorg eller äldreomsorg att starta eget inomsitt arbetsområde. Så tycker också vi moderater, men inte socialdemokraterna.Om en förskollärare skulle öppna eget, så får det daghemmet inte en krona istatsbidrag, för barnomsorgsminister vill inte "öppna förkommersiella krafter", som han säger. En otrolig inställning. Denkommunala barnomsorgen, herr talman, är mycket bra. Detsammagäller sjukvård och kommunernas äldreomsorger. Men felet är attsocialdemokraterna ensidigt stöder barnomsorg, sjukvårdoch kommunernas hemtjänst, medan andra alternativ missgynnas och förhindras. Närdet inte finns platser eller personal vid den kommunala barnomsorgen - och säär det ju allt oftare, för bara här i står 70 avdelningar stängda -vad gör dä småbarnsföräldrarna? Genom den förda politiken har de ju tvingats ini ett beroende av den offentliga barnomsorgen. Sviker den, står de utanskyddsnät. Den ensidiga daghemspolitikens fälla slår igen för allt flerförtvivlade småbarnsföräldrar. Ochden som står i kö till en viktig, kanske livsavgörande operation, med sin oro,med sin smärta, med sin tilltagande invalidisering, vad gör han eller kan kanske ordna sin vård själva - men alla andra? I ett välfärdssamhälle skall föräldrarna, den sjuke, dengamle kunna välja mellan många olika alternativ. Det är viktigt för trygghetendärför att det skapar många skyddsnät. Det är viktigt för kvaliteten i värdendärför att man kan välja fram just den vård eller omsorg som passar bäst ochvälja bort den som är mindre bra. Det är viktigt för att man snabbt skall kunnapröva och ta vara på nya idéer. Det är viktigt för dem som jobbar inom vårdenatt inte bara vara hänvisade till en enda arbetsgivare. Med moderat politik, herr talman, följer patientbrickanmed patienten, vare sig man anlitar sjukvård eller kanske enprivat klinik eller ett enskilt sjukhem, och detta utan att det blir dyrare förpatienten. Med moderat politik kan äldre och handikappade självavälja sin hemvårdare - kanske en anhörig, en granne, en bekant som man harförtroende för - eller också kan man anlita en privat hemvårdscentral, utan attdet kostar mer. Med moderat politik kan den som jobbar inom värden öppnaeget på likvärdiga villkor. Det enda krav som gäller är att vården, omsorgen,servicen är så bra och sä effektiv att tillräckligt mänga väljer just den. Med moderat politik, herr talman, som också delas avfolkpartiet och , går barnomsorgsstödet direkt till föräldrarna som ettvårdnadsbidrag, inte som i socialdemokraternas bara till den kommunalabarnomsorgen. Med vär politik förblir finansieringen gemensam ochsolidarisk, men valet blir den enskildes. Låt mig sågå över till familjepolitiken. Den socialdemokratiska familjepolitiken är djuptorättfärdig. Den som vill eller måste ordna barnomsorgen själv får betala sinbarnomsorg dubbelt upp, först på skattsedeln för den kommunala barnomsorgen,sedan den egna. Och låt oss kasta en blick pä det förslag till utbyggdföräldraförsäkring som ligger på bord. Enligt det skallföräldraförsäkringen i tre steg byggas ut . Föräldrapenningenberor på lönen barnet föds. Den som har mycket god inkomstunder skulle genom förslaget få förbättringar på upp till 135 000 kr.för varje barn, och det låter ju generöst. Men den som vid samma magiska tid, 8månader före nedkomsten, är arbetslös eller studerar eller är hemma och tarhand om äldre barn får nöja sig med ett lågt garantibelopp. Man får enförbättring på , mindre än en tolftedel. Självfallet, herr talman, skulle detta leda till enfamiljeplanering av imponerande mått. Men det skulle inte leda till enplanering efter föräldrarnas egna önskemål, utan de skulle få planera för attinte dra en nitlott i det socialdemokratiska familjelotteriet. Det gäller förstoch främst att se till att man har en mycket god inkomst förenedkomsten. Den som arbetar deltid bör naturligtvis trappa upp till heltid. Detgäller också att se till att barn nummer två föds inom två och ett halvt är. Dåföljer nämligen den höga föräldrapenningen med också för detta barn och förytterligare nästa, om det också skulle födas inom ytterligare tvä och ett halvtår. Hur är det för dem som inte har denmöjligheten? Hur gär det för dem som bor så att det är svårt att få ett jobb,än mindre ett helfidsarbete? Hur gårdet för de familjer där barn nummer två inte behagar inplanera sig inom två ochett halvt år? Hur blir det för dem där barnet kommer till i ögonblicketskärleksyra, utan några sidoblickar på statsrådet fantastiskaförslag? De får dyrt betala sin bristande planeringsförmåga. Det blir också dyrt, mycket dyrt, för de föräldrar somvill eller måste återgå till ett heltidsjobb innan barnet blir 18 månader.Föräldrarna får nämligen inte ut en krona i föräldrapenning om deheltidsarbetar. Samfidigt får de förmodligen stå för hela kostnaden förbarntillsynen själva, utan något som helst stöd. Kommunernas skyldighet attställa barnomsorg till förfogande kommer ju bara att gälla barn över 18månader. Det, herr talman, blir den verkliga kvinnofällan. När föräldraförsäkringens 18 månader gått ut kvarstårorättvisorna i all sin prakt: . i stöd till varje kommunaldaghemsplats, men inte ett öre fill de föräldrar som vill eller mäste ordnabarnomsorgen själva. Jämför detta med de borgerligas vårdnadsbidrag. Det räckeri , ända tills barnet börjar skolan. Det är lika mycket värt för allabarn. Det betalas ut vare sig föräldrarna själva tar hand om barnen eller förvärvsarbetar,vare sig de jobbar deltid eller heltid och vare sig de väljer kommunalbarnomsorg eller något annat alternativ. Lägg till detta rättvisa statsbidrag, som inte missgynnarfamiljedaghem eller alternativa daghem eller förskolor. Lägg till detta rätten att räkna ATP-år för värd av egnabarn, tills barnet börjar i skolan. I motsats till socialdemokraterna betraktarvi också vård av egna barn som ett riktigt och viktigt arbete. Lägg till detta en garanti för att garantinivån för desämst ställda småbarnsföräldrarna inte skall fortsätta att släpa efter. Lägg fill detta det moderata förslaget om ett kommunaltgrundavdrag för alla barn pä . 1 vårt , herr talman, är det far och mor och intestorebror som bestämmer. 48BIRGIT (): är ett gott land att leva i heter detofta, och upprepade också det i den inledande debatten.Men allt som är bra i vårt samhälle finns det ingen anledning att , idenna allmänpolitiska debatt, diskutera. Vårt uppdrag i är attförbättra samhället, inte att tala om för våra uppdragsgivare, väljarna, hurbra de har det. Med våra enormt höga skatter har människorna all rätt attkräva trygghet, vård och omsorg när de behöver. Det är ju så det högaskattetrycket motiveras: människorna får valuta för skatterna. Det finnsemellertid verkligen anledning att ifrågasätta om det är sant. När man tittar sig omkring och när man försöker lyssna sigtill tillståndet i landet finns det många skäl att bli beklämd. Listanöver misslyckanden och brister kan göras lång: - Det finns inte barnomsorg för allasom behöver. - De äldre ochderas anhöriga upptäcker att omvårdnad och omsorg inte finns att få närkrafterna sviker. - Dementa lämnasutan tillsyn och omsorg eller stängs in pä en institution där de blir sämre.Gamla människor tvingas bo fillsammans med andra som de inte valt. - Familjer, somsjälva vill ta hand om sina handikappade barn, fär tigga och be förvarje litensak som kan underlätta deras tunga ansvar. - Köerna ringlarutanför operafionssalarna. Väntetiderna för en enkel operation på ett partimmar kan vara årslånga. - Blir man sjuk iglesbygd finns ingen läkare. - Personalenslutar i brist på stimulans och uppskattning från sina offenfiiga arbetsgivare. - Kriminellatonåringar utan normer härjar fritt utan att någon tar ansvar för dem. - galopperar, och utgör en bomb som snart briserar. Detta är inte en beskrivning av ettvälfärdens samhälle, utan av ett ofärdens. Någon kanske tycker att det är enorättvis beskrivning. Jag medger att den kan vara tendentiös. Statsråden kanhär gå upp på rad och kalla den för gnäll om de vill. Men är justdetta vad många människor upplever i sitt dagliga liv.