prot · GC0975 · 1988-12-31 00:00:00 — När det sedan gäller påföljder för eller omhändertagandeav ungdomar är det självfallet många som blir gripna, men det problem som harpåpekats för polisen är att man ofta inte kan göra mycket annat än att förhöradem litet och sedan skjutsa hem dem. Den sifferserie som justitieministernläste upp illustrerade just delta, om jag uppfattade den rätt i hastigheten.Det gjordes förfärligt mänga ingripanden, men det var förhållandevis få somblev föremål för värdinsatser av något slag. I mänga fall vidtas det inle alls några egentligaåtgärder. I en hel del mycket allvarliga fall försöker man vidta åtgärder, mendå visar det sig att det inte finns några institutioner som förmår att ta handom dessa ungdomar, de s.k. Om transplantation av vävnader värstingarna,som ganska snabbt gör sig omöjliga i de miljöer där de placeras. Slutbilden är trots allt en betydande handfallenhet. Mankan gripa ungdomar i akuta situationer, men man kan inte ge dem en värd och ettomhändertagande som gör att de dels kan hållas skilda från de miljöer som debör vara borta frän, dels kan påbörja en väg bort frän våld och kriminalitet. Jag vill bara säga till att jagreagerar mot den bild som han målar upp av ungdomar som inte får någon hjälpeller något stöd och som inte blir omhändertagna, mot bakgrund av att jag vet ivilken omfattning sociala myndigheter ambitiöst arbetar med ungdomar som harproblem. Likafullt finns det ungdomar som man inte har klarat av, och ingenkänner bättre till problemen i samband med detta än de sociala myndigheterna.Det är också de som kan hitta lösningarna för att utveckla sina metoder ocherbjuda ytterligare alternativ fill att omhänderta ungdomar som är så svåra attde metoder som har använts tidigare inte har räckt till. Vad regeringen i detsammanhanget kan göra är att se över regelsystemet och undersöka om det finnsnågot ytterligare som kan göras där. Men jag tror att vi alla är överens om atldet egentligen inte är här bristen finns, utan det är fråga om att utveckla demetoder som de sociala myndigheterna måste tillgripa. I ytterligare ett avseende kan regeringen göra någonting.Den åtgärden har vidtagits. Det är att se över statsbidragssystemet för de s.k.§ 12-hemmen. Det är de som får ta hand om de särskih svåra ungdomarna. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Meddelande om svar på interpellation 1988/89:112 Jag vill meddela att jag inte inom denföreskrivna tiden kommer att kunna besvara i Malmöinterpellafion om likhet inför lagen. Anledningen är att ärförhindrad att ta emot svaret vid det planerade tillfället. Jag har kommitöverens med om att interpellationen skall besvaras fredagen den10 mars. 8§ Svar på interpellation 1988/89:115 om transplantation av vävnader har frågat mig om jag vill verkaför att transplantafioner inte företas utan uttryckliga medgivanden. hänvisar till att det i massmedier förekommituppgifter om att benmärg tas från utvecklingsstörda utan att de gett ellerkunnat ge sitt medgivande. Enligttransplantafionslagen (1975:190) kan organ och annat biologiskt materialunder vissa förutsättningar tas från en levande eller avliden person förbehandling av sjukdom eller kroppsskada hos en annan person. Jag begränsar mittsvar till transplantationsingrepp på levande . På levande givare fär ingrepp göras om givaren skriftligenhar samtyckt till det. För den som inte fyllt eller som på grund avpsykisk sjukdom, hämmad förståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annatslag saknar förmåga att lämna skriftligt samtycke gäller en särskild ordning. Idessa fall får ingrepp göras bara om medicinska skäl påkallar att biologisktmaterial tas för transplantation. Det fordras då tillstånd från socialstyrelsenför att göra ingreppet. Innan fattar sitt beslut skallvårdnadshavare beträffande den som är underårig och god man eller förvaltarebeträffande den som lider av psykisk abnormitet ges tillfälle att yttra sig.Slutligen heter det i transplantafionslagen att ingrepp inte får företas motgivarens vilja. ger tillstånd till mellan 20 och 30ingrepp av det här slaget . I så gott som samtliga fall gäller det barnsom donerar frisk benmärg till ett syskon som har drabbats av leukemi. Därvidhar alltså föräldrar medgett att benmärg tas från ett av deras barn för att gestill ett svårt sjukt syskon. 1 ett enda fall sedan lagen trädde 1976har tillståndet avsett en utvecklingsstörd, i det fallet en vuxen. Även dågällde det donation till ett syskon som fått leukemi, varvid medgivandeinhämtades från en god man. (S 1987:02) gör för närvarandeen översyn av transplantationslagen. I uppdraget ingår alt överväga hursamtycke till donation av organ skall lämnas när donatorn är minderårig ellerannars inte har full rättslig handlingsförmåga. Jag har erfarit atttransplantationsutredningen kommer att lämna ett delbetänkande under är 1989som bl.a. tar upp reglerna för samtycke. Jag finner därför ingen anledning attnu vidta någon åtgärd. Om transplantation av vävnader 26CARL (): Jag får tacka socialministern så mycket försvaret. Det är ett svar som inle lugnar mig i särskilt stor utsträckning. Det är intressant att titta pä delar av det här svaret.Ett stycke börjar: "Pä levande givare får ingrepp göras om givarenskriftligen har samtyckt till det." Sedan kommer ett långt avsnitt om allaundantag, varefter stycket avslutas med: "Slutligen heter det itransplantationslagen att ingrepp inte får företas mot givarens vilja." Men uppenbarligen tar man vävnader från människor som intekan uttrycka sin vilja, och det tycker jag är mycket oroväckande. Vi är på vägin i ett utpräglat nyttosamhälle, där det börjar bli så att vi alla skall kunnavara nyttiga i nästan alla skeden av värt liv. Vi har läst om hur aborteradefoster kan användas dels till fiudkrämer, dels till mediciner av olika slag. Vihar nu fått del av det faktum att ocksä utvecklingsstörda skall kunna varanyttiga genom att det blir möjligt alt ta vävnader från dem utan derasmedgivande. Organtransplanlationer utförs också utan uttryckligamedgivande. Från strängt etiska och moraliska aspekter kan del intevara rimligt att vävnader tas frän någon utan hans eller hennes medgivande. Närdet gäller utvecklingsstörda, som - vilket det heter - inte har full rättslighandlingsför- Om transplantation av vävnader måga, blirdet utomordentligt stötande att man gör på del här sättet. Socialministern tar ganska lätt på frågan och hänvisartill en pågående utredning. Jag hade faktiskt önskat att socialministern skulleha tagit bestämt avstånd från hanteringen och sagt att sä här får del absolutinte gå till. Vi måste någonstans sätta upp gränser för denna nyttoprincip ochinse att inga medborgare skall få försättas i sädana här situationer ellerbehöva utsättas för sådana här frågor, annars åsidosätter vi faktiskt i höggrad människovärdet. Sker inte denna gränsdragning är vi på väg in i en otäckutveckling, som jag personligen är bestämt emot. Vi har sett hur sådana frågorhar behandlats under andra skeden i , dä det har funnits diktaturer. Viser också de möjligheter som modern genteknik leder till, att forskare kanmanipulera med livet på ett sätt som i längden är ganska otäckt. Därför tyckerjag att det hade varit klädsamt om socialministern hade tagit lite merallvarligt på frågan. Jag tycker att den här frågan är fruktansvärt svår ochtung. Men man måste utgå från människors egen fria vilja och inteförutsätta att människor går med på nästan vad som helst. Om ett människolivmåste räddas genom transplantation, måste man finna sig i att fråga människorsom kan säga ja eller nej innan organ eller vävnader tas. Naturligtvis tar varken socialministern ellerregeringen som helhet lätt på de här frågorna. Det är därförtransplantafionsutredningen har tillsatts. Den skall göra en genomlysning avhela det här, som och jag tydligen är överens om, ganska svåraproblemet och ta fram förslag fill vilka regler som skall gälla närdet är fråga om att genomföra transplantationer. Det är alltså inte någon somtar lätt pä detta. Eftersom vi har denna utredning iarbete är det naturligtvis ocksä den som skall diskutera den, jämfört medsjälva interpellationen, mycket vidare frågeställning som nu tar uppi sitt anförande, nämligen de relativt få fall där benmärg tas från ett syskonför att lindra lidande hos ett annat syskon. I de fallen finns det, enligt minmening, en ganska betryggande procedur för att inte några övergrepp skall kunnaske. Det är klart att även den regeln skall diskuteras. Därför är ett av deuppdrag som transplantationsutredningen har att se över just den paragraf somger stöd för det nuvarande förfaringssättet. Jag tror inte att man skallöverdriva konsekvenserna av detta. Enligt de uppgifter som jag har tillförfogande har det genomförts ca 20 000 benmärgstransplantationer på barn ochvuxna, men har inga komplikationer för donatorn rapporterats enligtdet material som finns. Det gör, tycker jag, att det inte låter som om det justpå det här området skulle vara så stor fara. Dessutom menar jag som lekman, ochdet är vi båda i det här fallet, att det mäste vara skillnad mellan att användaorgan som återbildas och att använda organ som inte återbildas. Här är detfråga om organ som återbildas. 28CARL (): Frågan är mycket svår. Jag tycker att dengrundläggande principen mäste vara frivilligheten, att man av fri vilja avstårfrån sina vävnader.Även om det rör sig om ett relativt fåtal fall - 20-30 fall sägs det iinterpellationssvaret - så spelar det ingen roll; ett enda fall är i grundenett för mycket, eftersom man därmed har stadfäst en princip där man bryter motmänniskans fria vilja. Man frågar inte ens vederbörande om han eller hon villgå med på detta. Ännu allvarligare är det enligt min mening att man gör sådanaingrepp på utvecklingsstörda, som inte har en chans att över huvud tagetuttrycka sin vilja, och att ingrepp i sådana fall skall ske efter ettadministrativt förfarande. Jag tycker att det är dåligt av samhället attanvända sig av sådana metoder. Självfallet skall man göra allt för att räddaliv, men det måste naturligtvis ske under former som är långsiktigt etiskt ochmoraliskt försvarbara. Därför hade det varit bra om socialministern hade sagtatt man, in till dess att transplantationsutredningen framlagt sitt betänkandeoch sina förslag och det har behandlats, fär finna sig i att dessatransplantationer utförs från människor som kan uttrycka sin vilja och att maninte fortsätter med en metod som etiskt sett är utomordentligt diskutabel. Jag tror att det är viktigt att vi i det svenska samhälletpå allvar diskuterar djupt etiska frågor och inte ser allting ur rennyttosynpunkt. Det ligger en svår problematik i detta, och det är en farligutveckling att alltid se allting ur nyttosynpunkt och penningsynpunkt. Det finnsfaktiskt frågor och områden som går långt därutöver. Detta är ett sådantområde, och jag tycker att man här skall inta en ytterligt restriktiv hållning.Tack för ordet! Om transplantation av vävnader Vi är överens om att man skall ha enrestriktiv hållning, men för att inte inlägg av det slag som gör häri debatten och även en del artiklar som har varit publicerade i tidningarnaskall skapa en omotiverad oro bör det påpekas att det som talar omhär skett i ett enda fall sedan lagen tillkom . Det tycker jag inte kanbilda grund för att påstå att nyttosynpunkterna här drivs pä ett olyckligtsätt. Om man sedan gär vidare och säger att sådana här ingrepp inte får ske inågot fall och att detta har skett efter beslut på rent administrativ väg,ligger det ju i nästa steg en ganska allvarlig kritik mot de föräldrar som harmedgivit sädana här benmärgsöverföringar mellan syskon. Den aspekten tyckerjag att ocksä skall väga in i sin diskussion. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Föredrogs och hänvisades Propositionerna 1988/89:97till finansutskottet /89:98 och 99 till skatteutskottet /89:106 fillarbetsmarknadsutskottet /89:107 fill skatteutskottet /89:108 tilljustitieutskottet /89:110 fill försvarsutskottet Prot.1988/89:75 lO § Föredrogs och hänvisades 1988/89:18till finansutskottet 1988/89:21till utbildningsutskottet 11 § Föredrogs men bordlades åter Konstitutionsutskottetsbetänkanden /89:KU19-KU21 och KU23 Finansutskottetsbetänkanden /89:FiU20 och FiU21 Kulturutskottetsbetänkanden /89:KrU10 och KrUll Näringsutskottetsbetänkanden /89:NU11 och NU12 Arbetsmarknadsutskottetsbetänkanden /89:AU9, AUlO, AU14 och 12 § Anmäldes och bordlades 1988/89:96om legitimation för vissa kiropraktorer, m.m. 1988/89:104om höjning av grundfonden för stadshy- potekskassa 1988/89:109 om ny inriktning avarbetsmarknadspolitiska åtgärder för unga 1988/89:111 om utlandssvenskarnasavgifter vid sjukvård i , m.m. 13 § Anmäldes och bordlades Förslag 1988/89:22 Riksdagensförvaltningskontors förslag om ändring av vissa arvoden m.m. 14 § Anmäldes och bordlades medanledning av prop. 1988/89:84 om ändrad beslutsordning för hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd1988/89:Soll av () 15 §Meddelande om interpellationer Meddeladesatt följande interpellationer framställts 1988/89:148 av () filljordbruksministern om livsmedelsproduktionen: har de svenska matpriserna ökat . Dennanyhet kunde man läsa i . Jordbrukspolitik och livsmedelsfrågor intresserar en alltbredare allmänhet. Ett ökat miljömedvetande har starkt bidragit till detta,men också egna upplevelser av att maten faktiskt blivit sämre. Kycklingensmakar fisk, köttet är segt och smaklöst, potatis och andra grönsaker har sämrehållbarhet än . Att råvarorna försämras beror till viss del på hurodlingen och djurhållningen går till. Höga gödselgivor och snabbväxande sorterger mat men sämre smak. På liknande sätt förhåller det sig med kött och fläsk.Stordrift och stress i djurstallarna påverkar köttet och fläsket - djurensstresshormoner gör köttet segt och torrt. Livsmedelsindustrin ger sitt bidrag till en försämradkvalitet genom billiga råvaror, koncentration av förädlingen, tillsatser, långatransporter, osv. För den enskilde konsumenten är prisfrågan viktig,eftersom löneutvecklingen varit långsammare än matprisutvecklingen. En alltstörre del av inkomsten äter vi upp. står det klart att bondens delav totalpriset är oförtjänt liten. Av kilopris på . Resten tar mellanhänderna. Av matbrödets kilopris pä 21:80 kr.går . i bondens ficka. (Enligt SOU 1987:44.) Både producent och konsument drabbas ekonomiskt av detnuvarande regelsystemet. har frågan om en ny svenskjordbrukspolitik diskuterats. I den ifrågasätts om den nuvarande politiken nåttsina högt ställda mål. Det hävdas dessutom att en avreglering av jordbruket påett bättre sätt skulle leda till att målen nås. Motbakgrund av ovanstående vill jag fräga jordbruksministern följande: Vem tar egentligen hem vinsten av de allt dyrarelivsmedlen? Hur kan kvaliteten pä livsmedlen förbättras som kostnadenblir rimlig? Hur harmålen för den svenska jordbrukspolitiken uppfyllts? 1988/89:149av () till civilministern om kollektiva hemförsäkringar: omfattas ca 500 000gruppmedlemmar av kollektiva hemförsäkringar och marknaden växer snabbt. Försäkringsinspektionenberäknar att kommer hälften av det totala beståndet ihemförsäkringar att utgöras av gruppförsäkringar. För är förmodligenredan i dag hälften av deras bestånd av hemförsäkringar kollektiva.Försäkringsformen har funnits ett antal är. Vi kan börja skönja de negativaeffekter som en sådan försäkring har för den enskilde konsumenten samt för ensund utveckling av försäkringsväsendet. Skälighetsprincipen infördes såvitt gäller sakförsäkring1950 i försäkringsrörelselagen. Enligt denna skall premiesättningen varaskäligt avvägd med hänsyn till den risk försäkringen är avsedd atl täcka,nödvändiga driftskostnader m.m. Vid individuell sakförsäkring tillämpas en relativt långtdriven premiedifferentiering. När det gäller kollektiva hemförsäkringföreligger en ytterst begränsad avgiftsskillnad mellan storstad och landsbygdoch ingen avgiftsskillnad mellan stora och små hushåll eller mellan den som harett bohag av högt värde och den vilkens bohag har ett ringa värde. Hemförsäkringspremienför individuell försäkring har en spännvidd som enbart i Stockholmsområdetvarierar i intervallet 1:7 medan spännvidden totalt i den kollektivahemförsäkringen är 1:1,5. Med en sädan utveckling kan man knappast påstå attolika riskgrupper i rimlig omfattning bär sina kostnader. Marknadsföringslagen omfattar förbud mot negativaavtalsbindningar, vilket innebär att näringsidkare inte får använda denna metodvid försäljning av varor eller tjänster till konsumenter. FörsäkringsbolagetFolksam i förening med LO använder sig av en försäljningsmetod medreservationsrätt som i sin anda strider mot marknadsföringslagen. Det strider mot hela idén i den svenskakonsumentlagstiftningen att en konsument dels inte ges tydlig information omhur mycket han betalar för en tjänst, dels inte får full återbetalning avkostnaden om han väljer att avstå från erbjudandet. Intressegemenskapen mellan och LO kan medföra attmedlemmarna i praktiskt taget samtliga kommer alt blianslutna till kollektiva hemförsäkring. Detta förhållande skulle geFolksam något av en monopolställning inom den stora del av hemförsäkringssektornsom utgörs av LO-medlemmarna. Kollektiva hemförsäkringar medför också alt hushåll blirdubbelförsäkra-de. lär det finnas mellan 45 000 och 65 000 hushåll meddubbelförsäkring. I de fall flera medlemmar i ett hushåll genom sinaanställningar omfattas av kollektiva hemförsäkringar med reservationsrätt finnsstor risk för att dubbelförsäkring uppstår. Motbakgrund av ovanstående vill jag fräga statsrådet: Vilka åtgärderavser statsrådet att vidta för att såväl individuellt som kollektivt tecknadehemförsäkringar på lika villkor skall omfattas av skälighetsprincipen? Vilka åtgärderavser statsrådet att vidta för att såväl marknadsföringslagen somkonsumentförsäkringslagen skall gälla också för kollektivt tecknadeförsäkringar? Vilka åtgärderavser statsrådet att vidta för att förhindra att dubbelförsäkring uppstår? 1988/89:150av () till statsrådet om flyktingpolitiken: Väntande flyktingar i ficken nyårspresent av regeringen; de som kom hit , och som ännu inte hadefått sitt ärende avgjort års utgång, fär stanna. Detta naturligtvisförutsatt att de inte är brottslingar. Motivet angavs vara att man nu skulle snabba upphandläggningen avsevärt, och gamla liggande ärenden måste avföras frändagordningen. Fr.o.m. nuskall ingen behöva vänta mer än för att få besked om de får stannaeller inte. Detta kan vid en första anblick förefalla vara bra. Menverkligheten bakom flyktingproblematiken är fortfarande långt ifrån bra. För det första är det många flyktingar som fick besked omutvisning först efter , trots att de anlände till Sverigeföre . Denna grupp bör enligt min mening få stanna kvar- detkan inte vara rimligt med en "idiotgräns"! För det andra kan man fråga sig varför den som anländetill vårt land skall få en bättre behandling än den som anländepå nyårsdagen. Men det finns en mer grundläggande fråga vi bör ställa ossi sammanhanget. Den prövning de asylsökande utsätts för går i allt väsentligtut på att den svagare parten, dvs. den asylsökande tvingas bevisa att denneverkligen är en politisk flykting. Och dä duger det inte med en aldrig såsanningsenlig berättelse. Vi har tyvärr tvingats uppleva hur många avslag fråninvandrarverket efter överklagan och lång kamp upphävts av regeringen. Enligtde uppgifter jag har fått ta del av upphävs huvuddelen av de avslag sominvandrarverket har gett när ärendet överklagats. Då måste det vara ettallvarligt fel i bedömningarna! Vi tvingas nu än en gäng uppleva hur ytterligareflyktingfamiljer går under jorden efter att ha fått avslag. Och den här gången är det i flera fall sådana som fick sitt beskedefter , trots att de kom hit före . Var är humaniteten i allt detta? Är det verkligen rimligtatt den svagare parten skall tvingas till strikt bevisning? Borde vi inte istället välkomna och hjälpa de flyende? Faktum är att många svenskar har engagerat sig förflyktingar som har kommit . Man har hjälpt dem till rätta,bildat stödgrupper osv. Men tiden går, beskedet dröjer, sysslolöshet och väntangnager, och så kommer ett avslag. Detta verkar nedbrytande, inte bara päflyktingarna själva utan också på alla som engagerat sig för dem. Och nästa gång någon kommer som behöver vär hjälp, orkarvi ställa upp igen då? Svensk flyktingpolitik är i förändring, men det får inteursäkta vad som sker. Med anledning av detta vill jag ställa följande frågortill invandrarministern: - Är regeringenberedd att låta även de asylsökande som fick avslagsbesked efter den 1 januari1989, och som hade anlänt till före , och som iövrigt inte begått något brottsligt, få uppehällstillständ i ? - Är regeringenberedd att ompröva sin nuvarande hållning, att det skall vara den svagareparten, dvs. flyktingen, som skall bevisa sitt flykting-skap? 3 protokoU 1988/89:74-75 1988/89:151 av () fill miljö- och energiministern om tillämpningen av miljöskyddslagen: lämnadelänsstyrelsen i Krisfianstads län tillstånd att fillverkapolyesterprodukter på fastigheten 1:11 i Klippans kommun. Beslutetgällde en prövotid under förutsättning att vissa villkor uppfylldes.I ett yttrande till hade naturvårdsverkettillstyrkt lokaliseringen under förutsättning att sådana villkor som sedanbeslöts av uppställdes. Regeringen beslöt innevarande år bifallabesvär över beslut. Som underlag för regeringens beslut fannsyttrande av bl.a. vid ochnaturvårdsverket. anförde avslutningsvis i sittyttrande: "Utgående från detta finner IMM, det inte finns någotatt anföra ur medicinsk-hygienisk synvinkel mot de styrenutsläpp som beräknatsuppkomma från fabriken." tillstyrkte (med ändring av sitt tidigareställningstagande) besvären med anledning av att Klippans kommun upprättat endetaljplan för bostadsbebyggelse söder om den aktuella fabriken. Verket säger bl.a. "att tillstånd till verksamheten inte bör lämnas förränplanändring genomförts". Det innebär dock att man menar att om sä sker kanfillstånd lämnas! Det är uppenbart att regeringens ställningstagandegrundats på en egen praxisändring och inte på vad som anförts i bl.a. de ovanrefererade yttrandena. I så fall hade ett naturligt beslut varit att avstyrkabesvären under förutsättning att kommunen var beredd att ändra den aktuellaplanen. Handläggningen av detta ärende reser vissa principiellafrågeställningar. Det är självklart att tillstånd enligt miljöskyddslagen attbedriva viss verksamhet skall ges efter noggrann prövning. Det bör vara likaklart att denna prövning blir saklig och att hänsyn till rättssäkerheten för deberörda tas. 1 det fall regeringen ändrar praxis sedan ett tillståndursprungligen givits, bör normalt tidigare praxis gälla vid den vidarebehandlingen av ärendet. Avvikelser från denna princip måste kunna göras då nya röneller ny information i sakfrågan leder fill ett förändrat kunskapsläge. Så äremellertid inte fallet i detta ärende. Jag villmot denna bakgrund fråga statsrådet : Är regeringen vid tillämpning avmiljöskyddslagen i fortsättningen beredd ta vederbörlig hänsyn tillrättssäkerheten? Är regeringen beredd att vidprövning av besvär över beslut om tillstånd enligt miljöskyddslagen normaltutgå från den praxis som var känd vid det ursprungliga beslutstillfället? 1988/89:152 av () till kommunikationsministern om transportstödet till Gotlandstrafiken: Det är nu sedanregeringen under uppmärksammade former fattade beslut om att anlita rederietNordström för att utföra trafiken mellan ochfastlandet. , som utfört trafiken,fick därmed avveckla sin huvudsakliga verksamhet. Mot bakgrund av de omfattande negafiva konsekvenserna somrederibytet kunde beräknas medföra, inte minst för den gotländskaarbetsmarknaden, var detta beslut antagligen inte lätt att fatta. Regeringenbör därför ha haft synnerligen starka skäl för sitt ställningstagande. mellan och staten är hemligstämplat är detsvårt för utomstående att bilda sig en uppfattning om dessa skäl.